Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-31 00:00:00

\~ \~ \~ \~ Позивач звернулася до суду з вищевказаним позовом посилаючись на те, що вироком Лозівського міськрайонного суду від 25 березня 2021 року, [PERSON] визнано винним за ч.2 ст. 125 КК України з призначенням покарання у виді штрафу у розмірі 1700 гривень, за те, що він 07 лютого 2020 року у [ADDRESS] усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, з метою спричинення тілесних ушкоджень повалив її на землю та завдав декілька ударів ногами по тулубу та кінцівкам. Коли закривала руками обличчя та почала підводитися з землі він завдав ще удар ногою по лівій руці. В результаті його умисних дій отримала тілесні ушкодження у виді дістозії капсульно - зв`язочного апарату 3-го пальця лівої кисті, тобто легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.(висновок експерта №12-14/57-ЛЗ/20 від 16.03.2020 р.). Своїми незаконними, умисними діями відповідач наніс моральну шкоду, яка виразилася в приниженні честі та гідності, стресі моральних та душевних стражданнях, яких зазнала через фізичний біль, необхідність на деякий час змінити повсякденний спосіб життя. Через переживання почав періодично підвищуватися тиск та розпочалося безсоння. Під час досудового розслідування так і в суді [PERSON] свою провину не визнав, намагався уникнути відповідальності заявляючи, що він не застосовував до неї фізичного насильства та будучи фізично здоровою людиною, працевлаштованим не вжив дій щоб відшкодувати моральну шкоду, не просив вибачення. Тому, позивач звернулася до суду з позовом про стягнення моральної шкоди завданої злочином. Ухвалою Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 16.11.2021 року, було відкрито провадження, позовна заява прийнята до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 20.12.2021 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву в якому відповідач просив відмовити в задоволенні позову посилаючись на те, що позивач не зазначила у своєму позові, в чому саме полягало приниження її честі та гідності, будь-яких доказів, що в неї був стрес та вона зазнала моральних та душевних страждань не надано, і в чому саме полягали зміни її повсякденного. Дана позовна заява не містить жодного доказу, що підтверджує зміну звичного життя позивача, докази її страждань тощо. Позивач в судовому засіданні підтримала позовну заяву та просила її задовольнити з підставах викладених в позовній заяві, а також, що внаслідок протиправних дій відповідача, вона була змушена перебувати на лікарняному, переживала фізичний біль та моральні страждання. Відповідач в судовому засіданні заперечував проти задоволення з підстав викладених у відзиві на позовну заяву, а також зазначивши, що отримані нею тілесні ушкодження не є підставою для стягнення моральної шкоди. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши пояснення позивача та представника позивача, судом були встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини. Вироком Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 25.03.2021 року [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України та призначено покарання\~\~у вигляді штрафу у розмірі 1700 грн. Вирок набрав законної сили 26.04.2021 року. (а.с.6-10). Відповідно до ст. 4 ЦПК України, до суду може звернутись кожна особа за захистом своїх порушених прав, а також в інтересах інших осіб у випадках встановлених законом. За вимогами ст. 12,80,81,83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративні правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до ч. 2 ст. 23 ЦК України, моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Згідно ч. 3, 4, 5 ст. 23 ЦК України, моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Ч. 1 ст. 1167 ЦК України, визначає підстави відповідальності за завдану моральну шкоду. Так, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Таким чином, до загальних підстав відповідальності, встановлених ст.1167 ЦК України, для покладення відповідальності на заподіювача моральної (немайнової) шкоди, відповідно, необхідна сукупність чотирьох умов, а саме: наявність шкоди; протиправність дій заподіювача; причинний зв`язок між протиправною поведінкою заподіювача і шкодою; вина в заподіянні шкоди. Відповідно до п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Суд переконаний, що нанесені тілесні ушкодження людині, завжди з неминучістю завдають моральних страждань. Це презумпція, яка не лише витікає з положень ст.23 ЦК України, але й ґрунтується на здоровому глузді. Суд вважає, що внаслідок неправомірних дій відповідача, позивачу завдано моральних страждань. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Вирішуючи вимогу щодо моральної шкоди та її розміру, суд враховує характер вчиненого відповідачем кримінального правопорушення, а саме: легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я. Внаслідок вчинення протиправних дій відповідача позивачу беззаперечно було завдані душевні страждання, фізичний біль, був порушений звичний спосіб життя. Позивач оцінює компенсацію за нанесену їй моральну шкоду відповідачем у розмірі 20 000 грн., однак на думку суду запропонована позивачем компенсація є занадто високою. Таким чином, аналізуючи норми чинного законодавства з огляду на встановлені обставини справи, приймаючи до уваги принципи, які повинні враховуватись при стягненні моральної шкоди, враховуючи тривалість періоду з часу вчинення неправомірних дій відповідачем, також виходячи із засад розумності та справедливості, суд приходить до висновку про можливість часткового задоволення позовних вимог щодо стягнення моральної шкоди та вважає, що грошова сума у розмірі 10000 грн. є достатньою грошовою компенсацією за завдану відповідачем позивачу моральну шкоду. Питання щодо судових витрат судом вирішується відповідно до положень ст.141 ЦПК України. Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п.2 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь держави.

Outcome: partial