Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-03 00:00:00

05 січня 2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» звернулося до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого посилалося на те, що 07 серпня 2013 року між Публічним акціонерним товариством «АКТАБАНК» і [PERSON] був укладений кредитний договір № 169267, відповідно до якого останній отримав грошові кошти в розмірі 10500,00 грн. та зобов`язався повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом, а також виконати інші зобов`язання в повному обсязі у строки і на умовах, передбачених цим Договором. 23 березня 2018 року між Публічним акціонерним товариством «АКТАБАНК» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено Договір № 2 про відступлення права вимоги, відповідно до якого Публічне акціонерне товариство «АКТАБАНК» відступає шляхом продажу Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» належні Банку, а Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набуває у обсязі та на умовах, визначених цим Договором, права вимоги Банку до позичальників, заставодавців та поручителів (надалі Боржники), зазначених у Додатку № 1 до цього Договору, включаючи права вимоги до правонаступників Боржників, спадкоємців Боржників, страховиків або інших осіб, до яких перейшли обов`язки Боржників або які зобов`язані виконати обов`язки Боржників, за кредитними договорами (договорами про надання кредиту овердрафту), договорами поруки та застави, з урахуванням усіх змін, доповнень і додатків до них, згідно реєстру у Додатку № 1 до цього Договору. Згідно п. 2.2. Договору про відступлення права вимоги, ТОВ «ФК «ЄАПБ» в день укладення цього Договору, але в будь-якому випадку не раніше моменту отримання Банком у повному обсязі коштів, відповідно до пункту 4.1. цього Договору, набуває усі права кредитора за Основними договорами, включаючи, проте не обмежуючись: право вимагати належного виконання Боржниками зобов`язань за Основними договорами, сплати Боржниками грошових коштів, сплати процентів, сплати штрафних санкцій, неустойок у розмірах, вказаних у Додатку №1 до цього Договору, передачі предметів забезпечення в рахунок виконання зобов`язань Розмір Прав вимоги, які переходять до ТОВ «ФК «ЄАПБ», вказаний у Додатку №1 до цього Договору. Права кредитора за Основними договорами переходять до ТОВ`ФК «ЄАПБ» у повному обсязі та на умовах, які існують на момент відступлення Права вимоги, за виключенням права на здійснення договірного списання коштів з рахунку/рахунків Боржників, що надане Банку відповідно до умов Основних договорів. Відповідно до Витягу з реєстру боржників до Договору № 2 про відступлення права вимоги від 23 березня 2018 року, TOB «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до Відповідача за кредитним договором № 169267 від 07 серпня 2013 року, заборгованість за яким становить 10 956,95 грн., яка складається з: заборгованості за основним боргом в розмірі 10 498,32 грн., заборгованості за відсотками в розмірі 299,73 грн., заборгованості за комісією в розмірі 108,9 грн., а також штрафів, пені в розмірі 50,00 грн. На виконання п. 3.4. Договору про відступлення права вимоги, згідно вимог ст. ст. 512 - 514, 516 ЦК України, на адресу відповідача, зазначену в Кредитному договорі, простою кореспонденцією через відділення Укрпошти ТОВ «ФК «ЄАПБ» було направлено Повідомлення від 27 березня 2018 року за вих. № 002408072-1про відступлення права вимоги заборгованості по Кредитному договору № 169267 від 07 серпня 2013 року та включення персональних даних до бази персональних даних. Відповідно до абз. 2 п. 3.4. Договору про відступлення прав вимоги, Банк здійснює повідомлення Боржників шляхом розміщення відповідного інформаційного повідомлення на офіційному сайті ПАТ «АКТАБАНК» протягом 2 (двох) робочих днів (повідомлення за 26 березня 2018 року за посиланням http://www.aktabank.com/). Проте, вищевказані повідомлення залишились зі сторони відповідача без реагування, заборгованість станом на час звернення з позовом до суду не погашена. У зв`язку з чим зазначену суму, а також судові витрати в розмірі 2 102,00 грн. позивач просить стягнути з відповідача на його користь. Ухвалою суду від 19 січня 2021 року відкрите провадження у справі, розгляд якої призначено за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. В судове засідання представник позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» не з`явився, звернувся до суду з заявою, згідно якої просив розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, клопотання про відкладення розгляду справи та відзиву на позовну заяву суду не подавав. Згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у\~разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). За згодою представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. У зв`язку з неявкою осіб, які приймають участь у справі, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, дослідивши надані позивачем письмові докази, дійшов наступного висновку. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~гарантує право на справедливий судовий розгляд. Згідно абзацу 10 пункту 9 рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Відповідно до частини першої, другої, третьої та п`ятої\~статті 263 ЦПК України\~судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до\~ст.12 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно\~ст.13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно ст.ст.76-81 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для справи. Докази повинні бути належними, допустимими та достовірними. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом встановлено, що 02 серпня 2013 року відповідач [PERSON] звернувся до Відділення № 4 ПАТ «АКТАБАНК» із запитом на отримання кредиту та Анкетою-клієнта, у зв`язку з чим 07 серпня 2013 року між ним і Публічним акціонерним товариством «АКТАБАНК» був укладений кредитний договір № 169267, згідно до умов якого [PERSON] отримав кредит кошти в розмірі 10500,00 грн. на строк 12 місяців (пункт 2.1.). Згідно з п. 2.4 цього Договору відсоткова ставка за кредитним лімітом складає 28% річних. Відсоткова ставка за користування кредитним лімітом після закінчення встановленого терміну повернення кредитного ліміту або певної його частини (простроченим кредитним лімітом) складає 0,01% річних. Відповідно до п. 2.5 Договору позичальник сплачує Банку щомісячну комісію за обслуговування кредитного ліміту в розмірі 1% від суми встановленого кредитного ліміту, що складає 105,00 грн. на місяць. Погашення кредиту, сплата нарахованих процентів за користування кредитом, сплата комісії за кредитною лінією, штрафні санкції та порядок їх сплати визначаються цим договором, в тому числі Графіком платежів з детальним розписом сукупної вартості кредитного ліміту та Правилами (п. 3.1 Договору). Згідно з п. 3.16 Договору, в місяці, в якому відбудеться перенесення основного по кредитному ліміту на рахунок обліку простроченої заборгованості по кредитному ліміту, Банк обчислює штраф в розмірі 50,00 грн. за неналежне (не в строк, не в повному обсязі) виконання обов`язку клієнта по сплаті частини основного боргу по кредитному ліміту. Відповідно до п. 4.2.1 Договору, Банк має право в разі дострокового припинення строку дії кредитного ліміту за своєю ініціативою на підставах, викладених в п. 2.3 цього договору, протягом 30 банківських днів обчислити неустойку в розмірі 40% від суми простроченої заборгованості клієнта за основним боргом по кредитному ліміту станом на дату її обчислення. Згідно з Додатком № б/н до договору № 169267 від 07 серпня 2013 року був встановлений Графік платежів з детальним розписом сукупної вартості кредиту, значення реальної процентної ставки та абсолютне значення подорожчання кредиту, з особистим підписом відповідача. Відповідно до Умов та правил надання банківських послуг, підписання даного договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком. В той же час, як слідує з умов Кредитного договору № 169267 від 07 серпня 2013 року, при його укладенні сторони погодили, що строк позовної давності за вимогами про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, штрафів, неустойки за цим Договором встановлено тривалістю десять років (п. 5.1), тобто до правовідносин сторін застосовується позовна давність тривалістю у десять років. Вирішуючи питання по суті заявлених вимог, суд застосовує наступні норми права. Згідно зі статтями\~526,\~530,\~610, частиною першою статті\~612 Цивільного кодексу України\~(далі\~ЦК України) зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до частини першої\~статті 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальнику у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ч. 4\~ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», в редакції чинній на момент укладення договору, договір про надання споживчого кредиту укладається у письмовій формі, один з оригіналів якого передається споживачеві. Обов`язок доведення того, що один з оригіналів договору був переданий споживачеві, покладається на кредитодавця. Споживач не зобов`язаний сплачувати кредитодавцю будь-які збори, відсотки комісії або інші вартісні елементи кредиту, що не були зазначені у договорі. Кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього\~Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього\~Закону, є нікчемною. За загальним правилом, передбаченим\~статтею 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Частинами другою, третьою\~статті 215 ЦК України\~визначено, що недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Рішенням Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011\~у справі щодо офіційного тлумачення положень пунктів 22, 23 статті\~1, статті\~11, частини восьмої статті\~18, частини третьої статті\~22 Закону України «Про захист прав споживачів»\~у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої\~статті 42 Конституції України\~(справа про захист прав споживачів кредитних послуг) підтверджено, що положення пунктів 22, 23 статті\~1, статті\~11 Закону України «Про захист прав споживачів»\~з подальшими змінами у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої\~статті 42 Конституції України\~треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору. Частиною четвертою\~статті 42 Конституції України\~передбачено, що держава захищає права споживачів, здійснює контроль за якістю і безпечністю продукції та усіх видів послуг і робіт, сприяє діяльності громадських організацій споживачів. Згідно зі\~статтею 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність»\~відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. Банкам забороняється вимагати від клієнта придбання будь-яких товарів чи послуг від банку або від спорідненої чи пов`язаної особи банку як обов`язкову умову надання банківських послуг. Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених\~постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, у редакції, чинній на момент укладення кредитного договору, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо). Згідно з частиною третьою\~статті 13 ЦК України\~не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. Відповідно до\~статті 3 ЦК України\~принципи справедливості, добросовісності та розумності є однією із фундаментальних засад цивільного права, спрямованою, у тому числі, на утвердження у правовій системі України принципу верховенства права. При цьому добросовісність означає прагнення особи сумлінно використовувати цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків, що зокрема підтверджується змістом частини третьої\~статті 509 цього Кодексу. Отже, законодавець, навівши у тексті\~ЦК України\~зазначений принцип, установив у такий спосіб певну межу поведінки учасників цивільних правовідносин, тому кожен із них зобов`язаний сумлінно здійснювати свої цивільні права та виконувати цивільні обов`язки, у тому числі передбачати можливість завдання своїми діями (бездіяльністю) шкоди правам та інтересам інших осіб. Цей принцип не є суто формальним, оскільки його недотримання призводить до порушення прав та інтересів учасників цивільного обороту. Виходячи зі змісту вказаних норм, надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до частини першої\~статті 1054 ЦК України\~є обов`язком банку, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту\~це обов`язок банку за кредитним договором, то така дія як надання кредитних коштів за кредитом чи супроводження кредиту не є самостійною послугою, що замовляється та підлягає оплаті позичальником на користь банку.\~Оскільки,\~надання кредитних коштів за кредитом\~є фактично наданням кредиту позичальнику, така операція, як і супроводження кредиту, відповідає економічним потребам лише самого банку та здійснюється при реалізації прав та обов`язків за кредитним договором, тому такі дії банку не є послугами, що об`єктивно надаються клієнту-позичальнику. Отже, виходячи із принципів справедливості, добросовісності на позичальника не може бути покладено обов`язок сплачувати платежі за послуги, які ним фактично не замовлялись і які банком фактично не надавались, а встановлення платежів за такі послуги було заборонено нормативно-правовими актами. Частиною першою, другою\~статті 228 ЦК України\~передбачено, що правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним. Такий висновок викладений у постановах Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 718/194/17 (провадження № 61-29385сво18) та від 09 грудня 2019 року у справі № 524/5152/15-ц (провадження № 61-8862сво18). Отже, положення Кредитного договору № 169267 від 07 серпня 2013 року щодо права кредитора нараховувати комісію за обслуговування кредиту та за розрахунково-касове обслуговування (РКО), є нікчемними, знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду, оскільки вказані платежі є платою, встановлення якої заборонено частиною третьою\~статті 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність», частиною четвертою\~статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», а встановлення всупереч вимогам нормативно-правових актів цих невиправданих платежів спрямоване на незаконне заволодіння грошовими коштами фізичної особи-споживача, як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, адже, такі умови договору порушують публічний порядок. При цьому, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 червня 2019 року у справі № 916/3156/17 (провадження № 12-304гс18) сформувала висновки про те, що визнання судом нікчемного правочину недійсним за вимогою сторони не є належним способом захисту прав, оскільки не призведе до реального відновлення порушених прав позивача, оскільки нікчемний правочин є недійсним у силу закону з моменту його укладення. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що умови пунктів 2.5 Кредитного договору щодо сплати комісії за обслуговування кредиту та за розрахунково-касове обслуговування (РКО)суперечать вимогам наведеного вище законодавства, яке регулює публічний порядок у сфері споживчого кредитування, а тому є нікчемними в силу закону, і не підлягають визнанню недійсними, проте, зазначене не має наслідком визнання недійсним договору в цілому. За таких обставин, в іншій частині Кредитний договір № 169267 від 07 серпня 2013 року є чинним та підлягає виконанню сторонами. Судом встановлено, що 23 березня 2018 року між Публічним Акціонерним Товариством «АКТАБАНК» і Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладений Договір про відступлення права вимоги № 2, відповідно до умов якого ПАТ «АКТАБАНК» передало (відступило) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» прийняло належні ПАТ «АКТАБАНК» права грошової вимоги, в тому числі і до відповідача по кредитному договору№ 169267 від 07 серпня 2013 року. Згідно п. 2.2. Договору про відступлення права вимоги, ТОВ «ФК «ЄАПБ» в день укладення цього Договору, але в будь-якому випадку не раніше моменту отримання Банком у повному обсязі коштів, відповідно до пункту 4.1. цього Договору, набуває усі права кредитора за Основними договорами, включаючи, проте не обмежуючись: право вимагати належного виконання Боржниками зобов`язань за Основними договорами, сплати Боржниками грошових коштів, сплати процентів, сплати штрафних санкцій, неустойок у розмірах, вказаних у Додатку №1 до цього Договору, передачі предметів забезпечення в рахунок виконання зобов`язань Розмір Права вимоги, які переходять до ТОВ «ФК «ЄАПБ», вказаний у Додатку №1 до цього Договору. Права кредитора за Основними договорами переходять до ТОВ «ФК «ЄАПБ» у повному обсязі та на умовах, які існують на момент відступлення Права вимоги, за виключенням права на здійснення договірного списання коштів з рахунку/рахунків Боржників, що надане Банку відповідно до умов Основних договорів. Відповідно до абз. 2 п. 3.4. Договору про відступлення права вимоги, Банк здійснює повідомлення Боржників шляхом розміщення відповідного інформаційного повідомлення на офіційному сайті ПАТ «АКТАБАНК» протягом 2 (двох) робочих днів (повідомлення за 26 березня 2018 року за посиланням http://www.aktabank.com/). Згідно з п. 6.5 договору відступлення права вимоги, цей договір набуває чинності з дати його підписання сторонами і скріплення відтисками печаток сторін. За приписами пункту 1 частини першої\~статті 512 ЦК України\~кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові (частин перша\~статті 513 ЦК України). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 ЦК України). Отже, відступлення права вимоги є договірною передачею вимог первісного кредитора новому кредиторові та відбувається на підставі укладеного між ними правочину. Частиною першою\~статті 1077 ЦК\~визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). За змістом частини першої\~статті 1078 ЦК України\~предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора в зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням (частина друга\~статті 516 ЦК України). Відповідно до ст. 1082 ЦК України, боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом. Згідно Правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 23 вересня 2015 року у справі №6-979цс15, боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору, неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі. Судом встановлено, що на виконання п. 3.4. Договору про відступлення прав вимоги, згідно вимог от. от. 512 - 514, 516 ЦК України, на адресу відповідача, зазначену в Кредитному договорі, простою кореспонденцією через відділення УКРПОШТИ ТОВ «ФК «ЄАПБ» було направлено Повідомлення від 27 березня 2018 року за вих. № 002408072-1 про відступлення права вимоги заборгованості по Кредитному договору № 169267 від 07 серпня 2013 року та включення персональних даних до бази персональних даних, а тому відповідач був обізнаний про зміну умов кредитного договору, наявну суму заборгованості по кредитному договору та порядок її погашення, тобто [PERSON] несе відповідальність за неналежне виконання зобов`язання за кредитним договором перед новим кредитором ТОВ «Фінансовою компанією «Європейська агенція з повернення боргів». Відповідно до Витягу з реєстру боржників до Договору № 2 про відступлення права вимоги від 23 березня 2018 року, TOB «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до Відповідача за кредитним договором № 169267 від 07 серпня 2013 року, заборгованість за яким становить 10 956,95 грн., яка складається з: заборгованості за основнимборгом в розмірі 10 498,32 грн., заборгованості за відсотками в розмірі 299,73 грн., заборгованості за комісією в розмірі 108,9 грн., а також штрафів, пені в розмірі 50,00 грн. Згідно зі\~ст. 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит (грошові кошти) та сплатити проценти. Відповідно до ст.ст.\~526,\~527,\~530 ЦК України\~зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно до\~ст. 611 ЦК України\~у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до\~ст. 549 ЦК України\~неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (частина друга\~статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина третя\~статті 549 ЦК України). З положень\~ст.\~549\~ЦК України слідує, що\~штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те ж порушення, строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором, - свідчить про недотримання положень, закріплених у\~статті 61 Конституції України\~щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності. Зазначена позиція викладена у постанові Верховного суду України від 21 жовтня 2015 року у справі № 6-2003цс15. Суд вважає, що оскільки позивачем не надано розрахунку штрафу і пені, в зв`язку з чим розмежувати їх неможливо, а отже й неможливо встановити правомірність їх нарахування Банком позичальнику, а тому позовні вимоги щодо стягнення штрафу та пені за кредитним договором № 169267 від 07 серпня 2013 року в розмірі 50,00 грн. - необґрунтовані та належними доказами не підтверджені. При цьому, слід зазначити, що згідно із Положенням про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого\~Постановою Правління Національного банку України від 18.06.2003року № 254,\~ст. 41 Закону України «Про Національний банк України», ч.ч. 1, 2\~ст. 68 Закону України «Про банки та банківську діяльність», Положення про організацію бухгалтерського обліку та звітності в банках України, затвердженого\~Постановою правління Національного банку України від 30.12.1998року № 566, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Виписки з особових рахунків клієнтів є регістрами аналітичного обліку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. У зв`язку з наведеним, позовні вимоги в частині стягнення пені та штрафів задоволенню не підлягають. Задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за основним боргом в розмірі 10 498,32 грн. та заборгованості по процентам в сумі 299,73 грн., суд виходить з наступного. Як вже зазначалося вище, сторонами при укладенні договору погоджено, що строк позовної давності за вимогами про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, штрафів, неустойки за цим Договором встановлено тривалістю десять років (п. 5.1), тобто до правовідносин сторін застосовується позовна давність тривалістю у десять років. Згідно Витягу з реєстру боржників до Договору № 2 про відступлення права вимоги від 23 березня 2018 року, TOB «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до Відповідача за кредитним договором № 169267\~від 07\~серпня 2013\~року слідує,\~що заборгованість за основнимборгомскладає10 498,32 грн., заборгованості за відсотками становить299,73 грн. При цьому, суд зазначає, що матеріали справи не містять доказів відсутності заборгованості за основним боргом та відсотками або часткового її погашення відповідачем, а тому враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку ані первісному, ані новому кредитору не повернуті, а також вимоги частини другої\~статті 530 ЦК України\~за змістом\~якої,\~якщо строк\~(термін)\~виконання боржником\~обов`язку\~визначений моментом\~пред`явлення\~вимоги,\~кредитор має\~право вимагати\~його виконання\~в будь-який\~час,\~що свідчить\~про порушення\~його прав,\~у зв`язку\~з чим\~позовні вимоги\~в цій\~частині підлягають\~задоволенню,\~з відповідача\~на користь\~позивача належить\~стягнути заборгованість\~за основним\~боргом в\~розмірі 10\~498,32\~грн.\~та заборгованість\~по процентам\~в розмірі\~299,73\~грн.,\~а всього\~ 10\~798,05 грн. Відповідно до\~ст. 89 ЦПК України\~виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності,

Outcome: partial