Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-31 00:00:00

26 лютого 2021 року позивач звернувся до Шевченківського районного суду м. Запоріжжя з позовом, вимоги по якому збільшив до початку судового розгляду, до товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, стягнення грошових коштів. В уточненому позові [PERSON] зазначає, що 14 серпня 2020 року приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. вчинив виконавчий напис № 18134 про стягнення з позивача на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» заборгованості в сумі 20879 грн. 06 коп. за кредитним договором № 500342769 від 10.02.2013 року між позивачем та акціонерним товариством «Альфа-Банк». Позивач вважає, що виконавчий напис вчинено з грубими порушеннями вимог законодавства, а тому він не підлягає виконанню, з таких підстав. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року, яка набрала законної сили, визнано незаконною постанову Кабінету Міністрів України «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» № 662 від 26.11.2014 року в частині посилання на те, що для стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин, нотаріусу надається, зокрема, оригінал кредитного договору. У зв`язку з викладеним застосуванню підлягають положення постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» № 1172 від 29.06.1999 року, згідно з яким для одержання виконавчого напису про стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних правовідносин, подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів). Так як договір між позивачем та первісним кредитором нотаріально не посвідчувався, вчинення на ньому виконавчого напису є таким, що суперечить вимогам закону. В порушення статті 88 Закону України «Про нотаріат», відповідно до якої нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи, що підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем, оспорюваний напис вчинений у відсутність документів, що підтверджують безспірність заборгованості, на користь чого свідчить той факт, що у неї немає жодної заборгованості перед установою, яка ініціювала вчинення напису. Позивачем був укладений договір кредитування з публічним акціонерним товариством «Альфа-Банк», проте в порушення вимог цивільного законодавства жодної інформації про заміну кредитора вона не отримувала. Разом з тим право вимоги за кредитним договором, де позивач є позичальником, неодноразово передавалось передалось наступним кредиторам, останнім в ланцюгу яких є відповідач в справі - товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал». За тих обставин, що боржник у випадку заміни кредитора не була письмово повідомлена про цю подію, про обсяг невиконаного зобов`язання, що було прийнято наступним кредитором, виконавчий напис є таким, що не грунтується на законодавстві, а боржник вправі не виконувати свого обов`язку новому кредиторові. Відсутність інформації про перехід права вимоги до наступного кредитора унеможливлює з`ясування питання, чи наявне у наступного кредитора право пред`явлення вимоги саме в тій сумі, яка є предметом виконавчого напису чи ним було прийняте право вимоги виконання зобов`язань в іншому обсязі. В порушення статті 88 Закону України «Про нотаріат», відповідно до якої нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи, що підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, вимога банку пред`явлена за спливом вказаного строку, оскільки строк висування цієї вимоги сплив 10 лютого 2017 року, тому виконавчий напис не підлягає виконанню і з цих підстав. Відповідачем не дотриманий порядок попереднього врегулювання спору, який зводиться до обов`язкового направлення боржнику письмової вимоги про усунення порушень за договором кредитування, свідченням чого є неотримання ним цієї вимоги та необізнаність про наявність виконавчого напису аж до моменту, коли вона дізналася про відкрите виконавче провадження. В порушення п. 2.3. глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України письмова вимога про усунення порушень позивачеві не направлялась. Всі означені обставини свідчать про протиправність виконавчого напису. За вказаних обставин фінансовій установі належало б діяти у відповідності до договору між сторонами, відповідно до якого спори та суперечки між сторонами за договором передаються на розгляд суду в порядку, передбаченому чинним законодавством України. У зв`язку з викладеним позивач просить про визнання виконавчого напису нотаріуса від 14 серпня 2020 року таким, що не підлягає виконанню. 3 вересня 2020 року приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Малковою М.В. відкрито виконавче провадження з виконання означеного виконавчого документа. Під час здійснення виконавчого провадження з позивача на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» на виконання оспорюваного виконавчого напису стягнуто 14168 грн. 66 коп. Так як виконавчий напис є таким, що не підлягає виконанню, стягнуті на користь фінансової установи на виконання виконавчого напису грошові кошти є коштами, що утримуються без відповідної правової підстави, тому їх належить повернути позивачу шляхом стягнення з відповідача. Окрім означеної суми просить про стягнення з відповідача на його користь сплаченого ним судового збору. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя Щасливої О.В. від 02.03.2021 року позовну заяву залишено без руху. На підставі судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя Щасливої О.В. від 29.03.2021 року позов прийнято до розгляду і в справі відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Заходи забезпечення доказів не застосовувались. Ухвалою суду від 29.03.2021 року задоволено клопотання позивача про витребування доказів від приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Горая О.С. та від приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Малкової М.В. На підставі ухвали суду від 29.03.2021 року застосований захід забезпечення позову у вигляді зупинення стягнення за виконавчим написом № 18134 від 14.08.2020 року, вчиненим приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм О.С. В судовому засіданні позивач та його представник підтримали вимоги позову. Просять про його задоволення. Представник відповідача, належним чином повідомленого про дату, час та місце вирішення справи, до суду не з`явився, надавши відзив на позов. Треті особи, належним чином повідомлені про час та місце проведення судового засідання, до суду не з`явилися. Означені обставини у відповідності до ст. 223 ЦПК України зумовили розгляд справи без участі представника відповідача, приватного нотаріуса, що вчинив оспорюваний напис, та приватного виконавця. З відзиву відповідача випливає, що він не визнає позов з таких підстав. Право кредитора звертатися до нотаріуса за вчиненням виконавчого напису про стягнення з боржника заборгованості внормовано статтею 87 Закону України «Про нотаріат», «Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29.06.1999 року. Не виконуючи належним чином зобов`язання за вказаним кредитним договором, позивач порушив вимоги цивільного законодавства та умов договору щодо обов`язковості виконання договорів. Нотаріусу надано всі необхідні для вчинення напису документи, що передбачені переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку, що означає безспірність заборгованості, яка стягнута. Оскільки позивач у судовому порядку не спростував належними та допустимими доказами того, що сума заборгованості за кредитним договором на дату вчинення оспорюваного виконавчого напису була іншою ніж та, що запропонована до стягнення, між тим відповідачем нотаріусу надано всі необхідні документи, що підтверджують безспірність заборгованості, підстав для задоволення позову [PERSON] немає. Що стосується вимоги про стягнення одержаних за виконавчим написом грошових коштів, вона не підлягає задоволенню як така, що не доведена жодними належними та допустимими доказами, оскільки з наданої ГУНП в Запорізькій області довідки неможливо з`ясувати, за яким саме виконавчим документом проводяться утримання з заробітної плати позивача грошових сум З`ясувавши обставини справи і перевіривши їх наданими сторонами доказами, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з таких міркувань. Судом встановлено, що 10 лютого 2013 року між акціонерним товариством «Альфа Банк» та [PERSON] було укладено договір про комплексне банківське обслуговування з оформлення платіжної картки в рамках обслуговування пакету послуг «Кредит готівкою» № 500342769 (а. с. 19). 14 серпня 2020 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм О.С. вчинений виконавчий напис про стягнення з позивача на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», яке у відповідності до договору про відступлення прав вимоги № 16-01/19/1 від 16.01.2019 року є правонаступником товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста», що в свою чергу набуло право право вимоги за кредитними договорами акціонерного товариства «Альфа Банк» на підставі договору про відступлення прав вимоги № 2019-1/КІ/ВЕСТА від 26.12.2018 року від товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», а те набуло право вимоги за вказаними договорами від акціонерного товариства «Альфа Банк» на підставі договору про відступлення прав вимоги №1 від 21.06.2016 року, заборгованості за договором за кредитним договором № 500342769 від 10.02.2013 року, укладеним між акціонерним товариством «Альфа Банк» (а. с. 20). Відповідно до ст. ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Перелік таких документів встановлений Постановою Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» № 1172 від 29.06.1999 року, згідно з яким для одержання виконавчого напису про стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних правовідносин, подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів). І хоча постановою Кабінету Міністрів України «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» № 662 від 26.11.2014 року у вказаний «Порядок…» внесено зміни в частині посилання на те, що для стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин, нотаріусу надається, зокрема, оригінал кредитного договору, проте Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року, яка набрала законної сили, ці зміни визнані незаконними, що означає необхідність застосування постанови Кабінету Міністрів України Постановою Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» № 1172 в редакції від 29.06.1999 року, в якій зазначено, що для одержання виконавчого напису про стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних правовідносин, подаються, зокрема, оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів). Так як договір між позивачем та первісним кредитором нотаріально не посвідчувався, вчинення на ньому виконавчого напису є таким, що суперечить вимогам закону. З наведених норм Закону України «Про нотаріат» (ст. ст. 87, 88 Закону) витікає, що лише безспірна заборгованість може стати підставою для вчинення виконавчого напису нотаріуса. Семантика прикметника «безспірна» означає, що така заборгованість є прийнятною для сторін, жодною з яких вона не оспорюється. Між тим твердження позивача полягають в тому, що він оспорює розмір заборгованості, наявності якої не визнає. Про те, що заборгованість позивача не є безспірною, свідчить відсутність інформації у боржника про відступлення права вимоги кредитором у правовідносинах наступним кредиторам, яке (відступлення) характеризується необхідністю дотримання встановленої законом процедури. Зокрема, новий кредитор отримує права первісного кредитора в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав (ст. 514 ЦК України). Ризик настання несприятливих для нового кредитора наслідків у разі неповідомлення боржнику у письмовому вигляді про заміну кредитора встановлений статтею 516 ЦК України. Право боржника не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні внормовано статтею 517 ЦК України. Право боржника висунути проти вимоги нового кредитора заперечення, якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, внормовано статтею 518 ЦК України. За вказаних обставин суд не вправі констатувати безспірність заборгованості за кредитним договором, у виконання зобов`язань за яким вчинений оспорюваний виконавчий напис, як однієї з передумов для звернення до нотаріуса для отримання виконавчого напису. Як випливає із змісту правової позиції, висловленої Верховним Судом України в постанові від 20.05.2015 року у справі № 6-0158цс15, можна говорити про правильність вчиненої нотаріальної дії у вчиненні виконавчого напису лише за умов, що 1) нотаріусу надані всі необхідні документи, визначені Переліком, що підтверджують безспірність заборгованості; 2) за наявності доказів належного направлення відповідачем письмової вимоги про усунення порушень; та 3) наявності доказів належного отримання позивачем письмової вимоги про усунення порушень. Вирішуючи позов на користь позивача, суд погоджується і з його твердженнями про відсутність доказів про дотримання відповідачем порядку досудового врегулювання спору, а саме: ненаправлення боржнику письмової вимоги про усунення порушень. Згаданою статтею 88 Закону України «Про нотаріат» внормовано право вчинення виконавчого напису лише за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Як встановлено судом, договір між позивачем та первісним кредитором укладений на строк у 364 календарних дні, а це означає, що сплив строку його дії припадає на 10 лютого 2014 року ( 10 лютого 2013 року + 364 дні). Доказів про те, що сторони домовились у будь-який спосіб про продовження строку дії договору кредитування, суду не надано, тому, виходячи з того, що всі домовленості сторін правочину під час його дії повинні бути втілені в письмову форму, суд виходить з того, що строк дії договору охоплюється обумовленими сторонами дванадцятьма місяцями. У зв`язку з викладеним право висунення вимоги за означеним кредитним договором у фінансової установи настає у випадку порушення строків здійснення чергових платежів, а вимоги про стягнення усієї заборгованості - протягом трьох років з моменту закінчення строку дії договору, і таке право за вказаною вимогою простирається до 10 лютого 2017 року. Між тим вимога правонаступника банку пред`явлена за спливом вказаного строку, а саме: в серпні 2020 року, тому виконавчий напис не підлягає виконанню і з цих підстав. Таким чином, суд доходить висновку, що сукупності умов, які свідчили б про правильність здійснення виконавчого напису, фінансовою установою дотримано не було, що є підставою для ухвалення рішення на користь позовних вимог. Вирішуючи вимогу позову про стягнення безпідставно одержаних сум, суд виходить з такого. 3 вересня 2020 року з заробітної плати позивача року приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Малковою М.В. відкрито виконавче провадження з виконання означеного виконавчого документа (а. с. 17). За вказаним провадженням з заробітної плати позивача на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» станом на день вирішення справи стягнуто 14168 грн. 66 коп. (а. с. 34). Відповідно до ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. За тлумаченням вказаної норми права, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 року у справі № 753/15556/15ц, зобов`язання з повернення безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження майна за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна. Відсутність правової підстави - це такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на правовій вказівці закону або суперечить меті правовідношення і її юридичному змісту. Тобто, відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. За змістом ч. 3 ст. 1212 ЦК положення про безпідставно набуте майно застосовуються також до вимог про повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні. Виключення з цього правила в силу ст. 1215 ЦК України становлять безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача. Вирішуючи спір, суд не може констатувати наявність сукупності передумов для залишення стягнутих на виконання виконавчого напису грошових коштів на користь відповідача, оскільки, як зазначено судом, набуття належних позивачеві грошових коштів сталося за його рахунок та у відсутність належної правової підстави, оскільки судовим рішенням виконавчий напис визнано таким, що не підлягає виконанню. З огляду на правовідносини сторін суд знаходить всі підстави для застосування наведеної норми матеріального права, що тягне за собою задоволення позову. На зазначений висновок суду не впливають твердження представника відповідача про законність дій товариства з отримання виконавчого напису, оскільки ці доводи не спростовують переконання суду про те, що оспорюваний виконавчий напис не підлягає виконанню. Разом з тим позивач отримав судовий захист, що полягає у визнанні виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, що прямо вказує на безпідставне набуття та утримання відповідачем належних позивачеві коштів, які не повинні бути стягнутими. Твердження представника відповідача про недоведеність факту утримання відповідачем майна позивача є неспроможними, так як з довідки про доходи випливає, що під час здійснення виконавчого провадження з виконання виконавчого напису з боржника було стягнуто 14168 грн. 66 коп. на погашення заборгованості перед кредитором (а. с. 34). Судовий збір, пільгами щодо сплати якого користується позивач, у відповідності до правил цивільного процесуального законодавства підлягає стягненню з відповідача на користь держави.

Outcome: approved