Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-31 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з позовом до Красноградської міської ради Харківської області про припинення права спільної сумісної власності на квартиру та визнання права спільної сумісної власності на житловий будинок з надвірними будівлями. В обґрунтування позовних вимог представник позивачів - адвокат Штець В.М. зазначив, що позивачі за даним позовом є співвласниками житла, що перебуває у спільній сумісній власності, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Свідоцтво про право власності на житло було видано Бюро по приватизації державного житлового фонду виконавчого комітету Красноградської міської ради Харківської області 23 січня 2002 року. У 2020 році, після проведеного КПТІ «Інвентаризатор» обстеження житла та виготовлення на нього технічного паспорту, позивач [PERSON] звернувся до відділу державної реєстрації Красноградської РДА Харківської області із заявою про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно у Державному реєстрі речових прав. 27 жовтня 2020 року державним реєстратором прав на нерухоме майно Красноградської районної державної адміністрації Харківської області Слабинською О.Ю. наслідками розгляду заяви було винесено рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень за №54800510. Як на підставу для відмови у державній реєстрації права власності державний реєстратор посилається на те, що у Свідоцтві про право власності б/н від 23.01.2002 року, виданого Бюро по приватизації державного житлового фонду при виконкомі Красноградської міської ради Харківської області є відмітка БТІ про проведену державну реєстрацію права власності за [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на квартиру за адресою: Харківська область, Красноградський район, с. Мартинівка (без вилиці та без номеру будинку та квартири), загальною площею 74,8 кв.м. Державному реєстратору неможливо ідентифікувати об`єкт нерухомого майна: чи квартира, чи це житловий будинок. Таким чином, державним реєстратором встановлені суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно. Виникла ситуація, коли право власності позивачів на житло зареєстроване як на квартиру, а фактично належне їм житло є житловий будинок, що підтверджується наступним. Згідно довідки Мартинівської сільської ради житлом позивачів вказана не квартира, а будинок, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Довідкою КПТІ «Інвентаризатор» за наслідками обстеження на місці 02.07.2020 року встановлено, що позивачам належить саме житловий будинок з надвірними будівлями [ADDRESS] . При житловому будинку маються надвірні будівлі: літня кухня з сараєм, сарай, погріб, літній душ, вбиральня, гараж, колодязь Ѕ, ворота з хвірткою, огорожа. Загальна площа зменшилась на 4,9 кв.м. за рахунок улаштування плити, груби та перерахунку площі. Самовільного будівництва не проводилось. Вказує на те, що державна реєстрація житла позивачів як квартири, а не житлового будинку, унеможливлює реалізацію їх законного права на приватизацію земельної ділянки. В судове засідання учасники судового процесу не з`явились. Від представників позивачів - адвоката Штеця В.М. 01.02.2022 року до суду надійшла письмова заява в якій просить справу розглянути за відсутності сторони позивачів, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Від Красноградської міської ради Харківської області 31.01.2022 року до суду надійшла письмова заява в якій просять розглянути справу за відсутності представника міської ради, проти задоволення позову не заперечують. Враховуючи те, що учасники справи належним чином повідомлені про день та час розгляду справи, від них надійшли заяви про розгляд справи без їх участі, суд вважає за можливе відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України розглянути справу у відсутності учасників справи на підставі наявних у справі доказів, не здійснюючи фіксування судового процесу. Дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази, суд приходить до наступних висновків. Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном. Судовим розглядом встановлено, що позивачі за даним позовом є співвласниками житла, що перебуває у спільній сумісній власності, розташованого за адресою: [ADDRESS] на підставі Свідоцтво про право власності на житло яке було видано Бюро по приватизації державного житлового фонду виконавчого комітету Красноградської міської ради Харківської області 23 січня 2002 року. У 2020 році, після проведеного КПТІ «Інвентаризатор» обстеження житла та виготовлення на нього технічного паспорту, позивач [PERSON] звернувся до відділу державної реєстрації Красноградської РДА Харківської області із заявою про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно у Державному реєстрі речових прав. 27 жовтня 2020 року державним реєстратором прав на нерухоме майно Красноградської районної державної адміністрації Харківської області Слабинською О.Ю. наслідками розгляду заяви було винесено рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень за №54800510. Як на підставу для відмови у державній реєстрації права власності державний реєстратор посилається на те, що у Свідоцтві про право власності б/н від 23.01.2002 року, виданого Бюро по приватизації державного житлового фонду при виконкомі Красноградської міської ради Харківської області є відмітка БТІ про проведену державну реєстрацію права власності за [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на квартиру за адресою: Харківська область, Красноградський район, с. Мартинівка (без вилиці та без номеру будинку та квартири), загальною площею 74,8 кв.м. Державному реєстратору неможливо ідентифікувати об`єкт нерухомого майна: чи квартира, чи це житловий будинок. Тобто на даний час виникла ситуація, коли право власності позивачів на житло зареєстроване як на квартиру, а фактично належне їм житло є житловий будинок, що підтверджується наступним. Згідно довідки Мартинівської сільської ради житлом позивачів вказана не квартира, а будинок, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Довідкою КПТІ «Інвентаризатор» за наслідками обстеження на місці 02.07.2020 року встановлено, що позивачам належить саме житловий будинок з надвірними будівлями [ADDRESS] . При житловому будинку маються надвірні будівлі: літня кухня з сараєм, сарай, погріб, літній душ, вбиральня, гараж, колодязь Ѕ, ворота з хвірткою, огорожа. Загальна площа зменшилась на 4,9 кв.м. за рахунок улаштування плити, груби та перерахунку площі. Самовільного будівництва не проводилось. Державна реєстрація житла позивачів як квартири, а не житлового будинку, унеможливлює реалізацію їх законного права на приватизацію земельної ділянки. Статтею 47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. За ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Згідно ч. 1, 2 ст. 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. У ч. 1 ст. 346 ЦК України наведено перелік випадків, за наявності яких право власності може бути припинено. Згідно ч.1 п. 2 ст. 346 ЦК України підставою припинення права власності є відмова власника від права власності. Відповідно до ч. 1 ст. 347 ЦК України особа має право відмовитися від права власності на майно, заявивши про це або вчинивши інші дії, які свідчать про її відмову від права власності. Частиною 3 ст. 347 ЦК України встановлено, що у разі відмови від права власності на майно, права на яке підлягають державній реєстрації, право власності на нього припиняється з моменту внесення за заявою власника відповідного запису до державного реєстру. Власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. ( ч. 1 ст. 392 ЦК України). Статтею 27 Закону України « Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», встановлені підстави для державної реєстрації прав. Зокрема, державна реєстрація права власності та інших речових прав, крім державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва, проводиться па підставі: рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно. Відповідно до абзацу другого частини першої статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», у разі якщо помилка в реєстрі впливає на права третіх осіб, зміни до Державного реєстру прав вносяться на підставі відповідного рішення суду. Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне задовольнити даний позов в повному обсязі та припинити право спільної сумісної власності [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на квартиру за адресою: Харківська область, Красноградський район, с. Мартинівка, яка належить їм на підставі Свідоцтва про право власності б/н від 23.01.2002 року, виданого Бюро по приватизації державного житлового фонду при виконкомі Красноградської міської ради Харківської області та визнати за ними право спільної сумісної власності на житловий будинок з надвірними будівлями за адресою: [ADDRESS] . В позовній заяві позивач, у разі задоволення його позовних вимог, не наполягав на стягненні з відповідача на користь позивача понесених судових витрат по справі. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. При таких обставинах суд вважає необхідним при вирішенні питання про розподіл судових витрат по справі, не застосовувати приписи ст. 141 ЦПК України, якими передбачено відшкодування в повному обсязі відповідачем позивачу понесених ним судових витрат. Відповідно до ст.ст. 346, 347, 392 ЦК України,

Outcome: approved