Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-25 00:00:00

23 грудня 2021 року заявник звернувся до суду та просить встановити факт належності йому, [PERSON] , [INFO] , Державного акту на право приватної власності на землю серії І-ОД № 080662, виданого 03.04.2001 року на підставі рішення 12 сесії ХХІІІ скликання Болградської районної ради Одеської області від 23 березня 2000 року № 109-ХХІІІ, кадастровий номер 5121482000:01:001:1488, площею 2,72 га, цільове призначення: для ведення селянського (фермерського) господарства, розташованої на території Владиченської сільської ради Болградського району Одеської області. У вказаному державному акті невірно записано по батькові заявника « [PERSON] » замість вірного по паспорту громадянина України « [PERSON] ». Оскільки на цей час заявник має намір провести державну реєстрацію права власності, тому виникла потреба для звернення до суду. Заявник в судове засідання не з`явився, хоча був повідомлений належним чином, але надав заяву про розгляд справи у його відсутність. Представник заінтересованої особи - Владиченської сільської ради Болградського району Одеської області - в судове засідання не прибув, хоча був повідомлений належним чином але подав заяву про розгляд справи у відсутність представника та просить вимоги заяви задовольнити. Розглянувши подані документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заяви сторін по справі, суд прийшов до висновку, що заява [PERSON] є обґрунтованою і підлягає задоволенню за таких підстав. Відповідно до статті 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Згідно з частиною першою та пунктом п`ятим частини другої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Пункт 6 частини першої ст.315 ЦПК України визначає, що суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Зі змісту зазначеної норми права, а також роз`яснень, викладених у пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» випливає, що в порядку окремого провадження суд розглядає справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений або знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; із заяви про встановлення факту не вбачається спору про право; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Отже, у судовому порядку встановлюються тільки такі факти, які мають юридичні наслідки і від встановлення яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав заявника і в судовому порядку можливе лише тоді, коли діючим законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення. При зверненні до суду із заявою про встановлення юридичного факту важливе значення має мета його встановлення, оскільки саме вона дає можливість зробити висновок, чи дійсно цей факт є юридичним і чи тягне він правові наслідки. Судовим розглядом встановлено, що Заявник [PERSON] народився [INFO] в м. Болград Одеської області, та у паспорті громадянина України, на головній сторінці його ім`я, прізвище та по батькові записано на українській мові « [PERSON] », а на зворотній сторінці записано на російський мові « [PERSON] » (а.с.5). В державному акті на право приватної власності на землю серії І-ОД № 080662 від 03.04.2001 року, виданого на підставі рішення 12 сесії ХХІІІ скликання Болградської районної ради Одеської області від 23 березня 2000 року №109/ХХІІІ, на земельну ділянку загальною площею 2.72 гектарів в межах згідно з планом, розташовану на території Владиченської сільської ради Болградського району Одеської області, цільове призначення для ведення селянського (фермерського) господарства, який зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №734, прізвище, ім`я та по-батькові власника, кому видано державний акт зазначено « [PERSON] » (а.с.8). Болградська міська рада Одеської області, за підписом старости села Владичень Болградської територіальної громади, надала довідку від 06.12.2021 року за № 774, що дійсно земельна ділянка для ведення селянського (фермерського) господарства в розмірі 2.72 га, серія та номер [NUMBER] , яка розташована на території Болградської міської ради Одеської області (с. Владичень) (колишня Владиченська рада), дійсно належить [PERSON] - [INFO] , який зареєстрований та проживає за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] , вказаний в державному акті на право приватної власності на землю серії І-ОД № 080662 та [PERSON] за паспортом [NUMBER] виданим Болградським РВ УМВС України 15.09.1997 року, являється однією і тою ж людиною (а.с.11). Згідно архівного витягу наданого Архівним відділом Болградської районної державної адміністрації Одеської області за №03-27/530 від 16.12.2021 року вбачається, що рішенням №109 від 23.03.2000 року 12 сесії ХХІІІ скликання Болградської районної ради Одеської області, яке викладено російською мовою, передано « [PERSON] » в приватну власність землю загальною площею 2.72 га для ведення селянського (фермерського) господарства (а.с.13). В паспорті громадянина України серії [NUMBER] , виданого Болградським РВ УМВС України в Одеській області від 16.09.1997 року, дійсно зазначено прізвище, ім`я та по-батькові заявника українською мовою « [PERSON] » (а.с.5). Названим паспортом заявник користувався на час видачі державного акту і користується на даний час, який підтверджує особу заявника, що свідчить про фактичне допущення помилки в написанні його по батькові в правовстановлюючому документі. З Витягу з державного земельного кадастру про земельну ділянку від 11.02.2021 року вбачається, що земельна ділянка з кадастровим номером 5121482000:01:001:1488, площею 2,72 га, належить [PERSON] , паспорт [NUMBER] , виданий Болградським РВ УМВС України в Одеській області від 16.09.1997 року, документ, що посвідчує право - державний акт серії [NUMBER] , виданий 03.04.2001 року. А відтак, заявник дійсно є власником земельної ділянки розміром 2.72 га згідно рішення 12 сесії ХХІІІ скликання Болградської районної ради Одеської області від 23.03.2000 року №109-ХХІІІ та державного акту серії І-ОД № 080662, виданого 03.04.2001 року, в якому допущено помилку в написанні його по-батькові. Таким чином, вбачається факт допущення описки при оформленні на ім`я заявника вказаного правовстановлюючого документа. Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом (ч. 4 ст. 182 ЦК України). Відносини, пов`язані з державною реєстрацією речових прав на нерухоме майно всіх форм власності, їх обмежень та правочинів щодо нерухомості регулює Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» від 1 липня 2004 року N 1952-IV, із змінами і доповненнями. Згідно роз`яснень Верховного Суду України «Судова практика розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 01 січня 2012 року коли установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, відповідно до п.6 ч.1 ст.256 Цивільно-процесуального кодексу України (в попередній редакції) громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа. Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року №3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського Суду з прав людини як джерело прав. За ст.6 Європейської конвенції з прав людини визнається право людини на доступ до правосуддя, а за ст.13 на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Враховуючи, що встановлення факту належності заявнику вищеназваного державного акту потрібно для здійснення державної реєстрації права власності, підтвердження права власності на земельну ділянку та можливості розпорядження цим майном, суд приходить до висновку, що вимоги заявника є обґрунтованими і підлягають задоволенню.

Outcome: approved