Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-25 00:00:00

Адвокат Пацалюк Р.В. в інтересах [PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом , в якому просив встановити факт постійного проживання його матері [PERSON] , померлої [INFO] з спадкодавцем [PERSON] , на час її смерті [INFO] за адресою: [ADDRESS] ; визнати за ним право власності в порядку спадкування за законом на квартиру [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що [INFO] померла його мати - [PERSON] . Він є спадкоємцем першої черги відповідно до ст. 1261 ЦК України. Інших спадкоємців 1-ї черги немає. У встановлений законом 6-ти місячний строк заявник звернувся до Четвертої запорізької державної нотаріальної контори, в тому числі стосовно оформлення спадщини на квартиру [ADDRESS] , власником якої рахується його бабуся [PERSON] , яка померла [INFO] . Однак постановою нотаріуса йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом через те, що документи, що зберігаються в спадковій справі не підтверджують того факту, що спадкоємець [PERSON] прийняла спадщину померлої матері [PERSON] . Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 01 червня 2021 року провадження по справі відкрите, визначено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Відповідач 25.06.2021 надав відзив на позов, в якому зазначив, що викладені [PERSON] у позовній заяві обставини, що обґрунтовують його вимогу про встановлення факту спільного проживання, інші обставини (факти), які мають значення для правильного вирішення справи потребують додаткового з`ясування та підтвердження додатковими доказами.В свою чергу вимогу про визнання за [PERSON] право власності в порядку спадкування за законом на квартиру за адресою: [ADDRESS] не визнав , з огляду на те, що єдиною причиною неможливості вчинити нотаріальну дію щодо видачі нотаріусом [PERSON] Свідоцтва про право на спадщину за законом, є не підтвердження ним факту, що спадкоємець [PERSON] прийняла спадщину померлої матері [PERSON] . Ухвалою суду від 17 вересня 2021 року витребувано від Четвертої Запорізької державної нотаріальної контори копію спадкової справи відкритої після смерті [PERSON] , померлої [INFO] . 17.09.2021 року до суду представником позивача надана уточнена позовна заява, в якій він просив суд встановити факт постійного проживання [PERSON] , [INFO] , померлої [INFO] , разом зі спадкодавцем [PERSON] , 1916 року народження, яка померла [INFO] , за адресою: [ADDRESS] , на час відкриття спадщини; встановити факт прийняття спадщини [PERSON] , [INFO] , померлою [INFO] , після смерті матері [PERSON] , 1916 року народження, яка померла [INFO] . Ухвалою суду від 17 вересня 2021 року прийнято до розгляду уточнену позовну заяву [PERSON] до Запорізької міської ради, третя особа Четверта Запорізька державна нотаріальна контора про встановлення факту спільного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, встановлення факту прийняття спадщини, визначено в подальшому розглядати справу з урахуванням уточнених позовних вимог. Ухвалою суду від 29 жовтня 2021 року закрите підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. У вступному слові позивач уточнені позовні вимоги підтримав , наполягав на задоволенні позову. Представник відповідача просив спір вирішити на розсуд суду з урахуванням доказів наявних в матеріалах справи. Представник третьої особи Четвертої Запорізької державної нотаріальної контори в наданому суду клопотанні просив справу розглядати у його відсутність. Суд, вислухавши вступне слово учасників справи, показання свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується копією Свідоцтва про смерть серія [NUMBER] , видане Запорізьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області 24.01.2019 року. Померла, [PERSON] є матір`ю позивача [PERSON] , що підтверджується копією Свідоцтва про народження серія [NUMBER] , видане Жовтневим РАЦС м. Запоріжжя 12.02.1970. [PERSON] є спадкоємцем першої черги відповідно до статті 1261 Цивільного кодексу України. Інших спадкоємців першої черги немає. У встановлений законом шести місячний строк він звернувся до Четвертої запорізької державної нотаріальної контори, в тому числі стосовно спадщини на квартиру за адресою: [ADDRESS] , власником якої є його бабуся [PERSON] , яка померла [INFO] , що підтверджується копією Свідоцтва про смерть серія [NUMBER] , видане відділом державної реєстрації актів громадянського стану Запорізької міської ради 05.05.1999 року. Право власності на вказану квартиру зареєстроване за [PERSON] , що підтверджується копією Договору міни від 16.11.1995 реєстровий № 97, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Калініною Оленою Василівною та зареєстрованого в орендному підприємстві «Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації» в реєстровій книзі за № 189 № 34760 29.11.1995 року, у встановленому законодавством порядку. Згідно копії листа-відповіді державного нотаріуса Четвертої запорізької державної нотаріальної контори Грибачової Л.Д. від 11.10.2019 № 1909-02-14/35-2019, [PERSON] надані роз`яснення про неможливість у видачі на його ім`я Свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру [ADDRESS] , власником якої є [PERSON] , оскільки документи, що зберігаються в спадковій справі не підтверджують того факту, що спадкоємець [PERSON] прийняла спадщину померлої матері [PERSON] . Відповідно до статі 1272 Цивільного кодексу України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 Цивільного кодексу України, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Виняток становлять ті спадкоємці, які згідно частини 3 статті 1268 Цивільного кодексу України, постійно проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Судом встановлено, що на момент смерті [PERSON] , остання реєстрації не мала, а мати позивача [PERSON] , померла [INFO] , станом на 05 травня 1999 року , була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Стаття 15 Цивільного кодексу України надає право громадянам України на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, для чого, у відповідності з вимогами ст. 16 цього ж Кодексу, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (стаття 1216 ЦК України). Відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За змістом зазначених норм спадкового законодавства у справах про визнання права власності у порядку спадкування судам необхідно встановити, яке саме майно належало спадкодавцеві на момент відкриття спадщини, про визнання право власності на яке в порядку спадкування за законом заявлені позовні вимоги. Відповідно до частини першої статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до пунктів 4 та 5 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України від 01 січня 2004 року, Цивільний кодекс України застосовуються до правовідносин, які виникли після набуття ним чинності, тобто з 01 січня 2004 року. Правила Книги 6 цього кодексу застосовуються до спадщини, яка відкрилась, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання цим кодексом чинності. Згідно пункту 1 постанови Пленуму № 7, відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 01.01.2004. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР (далі - ЦК УРСР 1963 року), у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. В свою чергу відповідно до листа ВССУ від 16.05.2013 року № 24/753/0/4-13 судам слід звернути увагу, що на час відкриття спадщини в період чинності ЦК УРСР його нормами було передбачено певні дії, які свідчили про прийняття спадщини, у тому числі прийняття спадщини шляхом вступу у володіння та управління спадковим майном (фактичне прийняття спадщини). При вирішенні спорів про спадкування, спадщина по яких відкрилась і була прийнята до 1 січня 2004 року, не допускається застосування судами норм ЦК 2003 року, а застосуванню підлягають норми законодавства, чинного на час відкриття спадщини, зокрема ЦК УРСР. Таким чином, строк прийняття спадщини після смерті [PERSON] закінчився до набуття чинності Цивільним кодексом України, а тому застосуванню підлягають норми Цивільного кодексу УРСР (1963 року), який втратив чинність з 01 січня 2004 року, але був чинним на момент відкриття спадщини після смерті [PERSON] , 1916 року народження, яка померла [INFO] . Відповідно до ст. 525 та 526 ЦК Української РСР (1963 року), часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а місцем її відкриття - останнє постійне місце проживання спадкодавця. Згідно з ч.1 ст. 529 ЦК УРСР, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. В свою чергу ч.1 ст. 548 ЦК УРСР передбачає, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Статтею 548 ЦК УРСР передбачено для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. У відповідності до ст. 549 цього Кодексу визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Діти спадкодавця згідно п.1 ст.529 ЦК УРСР є спадкоємцями першої черги. Акт прийняття спадщини характеризується наступними ознаками: односторонній характер даного правочину, оскільки його здійснення залежить виключно від волі спадкоємця; безумовність та беззастережність передбачають, що не можна поставити факт прийняття спадщини у залежність від настання або ненастання якої-небудь умови, рівно як і не допускається часткове прийняття спадщини з відмовою від прийняття тієї її частини, що залишилася; прийняття спадкоємцем спадщини хоча б у частині свідчить про те, що спадкоємець прийняв її у цілому, незалежно від того, у чому полягає частина, що залишилася, і де вона знаходиться. За життя [PERSON] належала на праві власності квартира за адресою: [ADDRESS] . Показаннями свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] підтверджено , що на момент смерті [PERSON] проживала разом зі своєю дочкою [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , в якої залишилися оригінали правовстановлюючих документів на спадкове майно , та яка в подальшому здійснювала оплату комунальних услуг за квартиру за адресою : [ADDRESS] , здійснювала в ній поточний ремонт. Враховуючи встановлені судом обставини, суд приходить до висновку, що позивачем доведено, що [PERSON] , померла [INFO] , проживала разом зі спадкодавцем [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , на час відкриття спадщини та фактично прийняла спадщину після смерті матері шляхом вступу в управління спадковим майном, а тому позов слід задовольнити.

Outcome: approved