Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-01 00:00:00

У жовтні 2021 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідачів [PERSON] , [PERSON] , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Оболонський районний відділ державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), державне підприємство "Сетам", про зняття арешту з майна. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що 17 серпня 2021 року він придбав у [PERSON] та [PERSON] квартиру [ADDRESS] . У рамках виконавчого провадження № 53852816, боржником в якому є [PERSON] , державними виконавцями Оболонського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві 03 травня 2017 року та 16 червня 2017 року накладено арешт на квартиру [ADDRESS] . Зважаючи на те, що квартира [ADDRESS] не належить на праві власності боржнику у виконавчому провадженні № 53852816 [PERSON] , накладення державними виконавцями арешту на вказану квартиру унеможливлює розпорядження нею її власником, позивач просив суд зняти арешт з квартири [ADDRESS] , накладений у рамках виконавчого провадження № 53852816 постановою старшого державного виконавця Оболонського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві Васильєва С.С. від 03 травня 2017 року про арешт майна боржника та постановою державного виконавця Оболонського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві Комишан К.Ю. від 16 червня 2017 року про опис та арешт (коштів) майна боржника. Відповідачі відзиви не позовну заяву [PERSON] до суду не подали. Треті особи пояснення щодо позову [PERSON] до суду не подали. Позивач та його представник у судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись, представник позивача подала до суду заяву, в якій просила суд розглянути справу за її відсутності та відсутності її довірителя, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідачі у судове засідання повторно не з`явилися, про дату, час та місце судового розгляду справи повідомлялись, про причини неявки в судове засідання суд не повідомили, заяв про розгляд справи за їхньої відсутності до суду не подали. За таких обставин та за відсутності заперечень представника позивача суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Представники третіх осіб в судове засідання не з`явилися, треті особи про дату, час та місце судового розгляду справи повідомлялись, про причини неявки в судове засідання своїх представників суд не повідомили, заяв про розгляд справи за відсутності своїх представників до суду не подали. Дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази, суд дійшов такого висновку. Судом з`ясовано, що 06 червня 2016 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір дарування квартири, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Скульською Т.А., зареєстрований в реєстрі за № 644. За цим договором [PERSON] подарував відповідачеві квартиру [ADDRESS] . 22 серпня 2016 року [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Солошенком А.В., зареєстрований в реєстрі за № 1417, відповідно до якого [PERSON] надав [PERSON] в позику грошові кошти у сумі 100000,00 грн на строк до 22 вересня 2016 року. Додатковим договором від 13 грудня 2016 року №1 сторони змінили суму позики та продовжили строк її повернення до 01 січня 2017 року. Для забезпечення виконання зобов`язань за договором позики від 22 червня 2016 року [PERSON] та [PERSON] уклали договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Солошенком А.В., зареєстрований в реєстрі за № 1418, за умовами якого [PERSON] передав в іпотеку [PERSON] квартиру [ADDRESS] . 13 грудня 2016 року сторони внесли зміни до договору іпотеки від 22 серпня 2016 року, уклавши додатковий договір № 1. З огляду на прострочення позичальником [PERSON] терміну повернення позики, позикодавець [PERSON] звернувся до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Тверської І.В. з заявою про вчинення виконавчого напису. 27 березня 2017 року приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Тверська І.В. вчинила виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 105, яким запропонувала стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість за договором позики від 06 червня 2016 року у сумі 180000,00 грн. Постановою старшого державного виконавця Оболонського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві Васильєва С.С. від 03 травня 2017 року відкрито виконавче провадження № 53852816 з виконання виконавчого напису нотаріуса від 27 березня 2017 року, зареєстрованого в реєстрі за № 105. У рамках виконавчого провадження № 53852816 старшим державним виконавцем Оболонського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві Васильєва С.С. 03 травня 2017 року накладено арешт на все майно боржника [PERSON] , зокрема і на квартиру [ADDRESS] . Постановою державного виконавця Оболонського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві Комишан К.Ю. від 16 червня 2017 року проведено опис квартири [ADDRESS] та накладено на неї арешт. Однак, як встановлено судом, рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 02 березня 2020 року у справі № 756/12017/18 за позовом [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Солошенк А.В., про визнання договорів недійсними та визнання права власності позовні вимоги задоволено, визнано недійсним договір дарування квартири від 06 червня 2016 року, укладений між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Скульською Т.А., зареєстрований в реєстрі за № 644; визнано недійсним договір іпотеки від 22 серпня 2016 року, укладений між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Солошенком А.В., зареєстрований в реєстрі за № 1418; скасовано запис про іпотеку, внесений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Солошенком А.В. на підставі договору іпотеки від 22 серпня 2016 року; визнано за [PERSON] та [PERSON] право власності на квартиру [ADDRESS] . Ст. 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. 17 серпня 2021 року [PERSON] , [PERSON] , від імені яких діяла повірена [PERSON] , та [PERSON] уклали договір купівлі-продажу квартири, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ковальчуком С.П., зареєстрований в реєстрі за № 7400, за умовами якого [PERSON] придбав у [PERSON] , [PERSON] квартиру [ADDRESS] . Отже, власником згаданої квартири є позивач у справі, проте він обмежений у праві розпоряджатись нею у зв`язку тим, що на квартиру накладено арешт у рамках виконавчого провадження № 53852816 постановою старшого державного виконавця Оболонського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві Васильєва С.С. від 03 травня 2017 року про арешт майна боржника та постановою державного виконавця Оболонського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві Комишан К.Ю. від 16 червня 2017 року про опис та арешт (коштів) майна боржника. Ч. 1 ст. 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Нормою ч. 1 ст. 321 ЦК України гарантовано, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Ст. 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Ст. 391 ЦК України закріплено право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. У ст. 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно зі ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Наведене свідчить, що суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право. Відповідно до ч. 1 ст. 59 Закону України "Про виконавче провадження" особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Тобто названа норма є спеціальною, в якій закріплено порядок вирішення спорів, що виникають між органом державної виконавчої служби та особою, яка не є боржником у виконавчому провадженні, з приводу накладення арешту на майно такої особи і у разі виникнення спору належним способом захисту прав особи є саме звернення до суду з позовом про визнання права власності на майно та зняття з нього арешту. У випадку, якщо приналежність арештованого майна на праві власності позивачу не оспорюється іншими особами, він управі згідно з ч. 1 ст. 59 Закону України "Про виконавче провадження" звернутись до суду з позовом як про визнання права власності на майно, на яке накладено арешт, і зняття з нього арешту, так і з позовом лише про зняття з такого майна арешту (постанова Верховного Суду від 08 червня 2021 року у справі № 913/567/19(913/310/20)). Зважаючи на те, що квартира [ADDRESS] належить на праві власності [PERSON] , він не є боржником у виконавчому провадженні № 53852816, підстави для подальшого продовження арешту цього майна у рамках вказаного виконавчого провадження відсутні. З цих підстав суд дійшов висновку про необхідність задовольнити позовні вимоги [PERSON] та зняти арешт з квартири [ADDRESS] , накладений у рамках виконавчого провадження № 53852816 постановою старшого державного виконавця Оболонського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві Васильєва С.С. від 03 травня 2017 року про арешт майна боржника та постановою державного виконавця Оболонського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві Комишан К.Ю. від 16 червня 2017 року про опис та арешт (коштів) майна боржника. Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд присуджує з відповідачів на користь позивача судовий збір у сумі 908,00 грн.

Outcome: approved