Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-27 00:00:00

Позивач звернулася до Новопсковського районного суду Луганської області з позовом до відповідача, в якому просить розірвати шлюб, зареєстрований між нею та [PERSON] . відділом реєстрації актів цивільного стану Новопсковського районного управління юстиції Луганської області, актовий запис № 84. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що з 13.12.2008 перебуває у шлюбі з відповідачем, від якого мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , який проживає з нею. Позивач посилається на те, що спільне життя з відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння між ними, розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обов`язки з ведення спільного господарства. Позивач вказує, що спільне господарство подружжям не ведеться, шлюбні відносини між ними припинені, втрачені всі фізичні та духовні зв`язки, вже досить тривалий час кожен з подружжя живе своїм життям, вони проживають окремо майже два роки. Посилаючись на те, що шлюб фактично припинив існування, подальше подружнє життя суперечить інтересам позивача, позивач просить розірвати шлюб, у зв`язку з чим звертається до суду. Ухвалою Новопсковського районного суду Луганської області від 29.12.2021 позивачу відстрочено сплату судового збору при зверненні до суду до ухвалення судового рішення, відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду по суті в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін на 28.01.2022. Сторони в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце судового засідання повідомлені належним чином. Позивач в позовній заяві просила справу розглядати без її участі. Відповідач надав заяву, в якій справу просив розглядати без його участі, з позовними вимогами згоден в повному обсязі. Враховуючи заяви сторін, суд вважає за можливе розглянути справу за їх відсутності на підставі наявних у справі доказів та без фіксування судового засідання технічними засобами, що відповідає положенням ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши наявні у справі письмові докази, зважаючи на те, що визнання відповідачем позову ґрунтується на законних підставах, не суперечить закону та не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Відповідно до ст. ст. 21, 24 Сімейного Кодексу України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Згідно з ч.1 ст.55 Сімейного Кодексу України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Суд встановив, що починаючи з 13 грудня 2008 року сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому Відділом реєстрації актів цивільного стану Новопсковського районного управління юстиції Луганської області, про що складено відповідний актовий запис № 84. Вказані обставини підтверджуються свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану Новопсковського районного управління юстиції Луганської області 13.12.2008. В період шлюбу у сторін народився син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану Новопсковського районного управління юстиції Луганської області 19.02.2009. Суд встановив, що неповнолітній син сторін проживає разом з матір`ю за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою про склад сім`ї, виданою виконкомом Новопсковської селищної ради Луганської області 28.07.2021 за вих. № 2066, актом підтвердження проживання від 26.07.2021. Частинами 3 та 4 ст. 56 Сімейного Кодексу України встановлено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини, примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на особисту свободу і може мати наслідки, встановлені законом. Статтею 105 Сімейного Кодексу України визначено, що однією з підстав для припинення шлюбу є його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до ст.110 Сімейного Кодексу України. У відповідності до ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам одного з них. Вивчивши матеріали справи, приймаючи до уваги, що подружжя проживає окремо майже два роки, спільне господарство не веде, не підтримує подружні стосунки, тобто шлюб існує формально, зважаючи на те, що позивач наполягала на розірванні шлюбу, з часу знаходження позовної заяви в суді примирення між сторонами не відбулося, розірвання шлюбу відповідає дійсній волі позивача, а відповідач на розірвання шлюбу згоден, суд вважає, що є усі підстави для розірвання шлюбу, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити інтересам позивача, а також положенням ст. 51 Конституції України, відповідно до яких шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Згідно з ч. 2 ст. 115 Сімейного Кодексу України рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб. Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 115 Сімейного Кодексу України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Згідно зі ст. 113 Сімейного кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Як вбачається з свідоцтва про шлюб позивач у зв`язку з реєстрацією шлюбу змінила своє прізвище « [PERSON] » на прізвище чоловіка « [PERSON] ». Позивач просила залишити їй прізвище, отримане після реєстрації шлюбу « [PERSON] ». При вирішенні питання про розподіл судових витрат, суд виходить з такого. Відповідно до ч.1 ст. 142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Оскільки при поданні позову позивачу [PERSON] відстрочено ухвалою суду від 29.12.2021 сплату судового збору до ухвалення рішення в справі, а тому, з урахуванням вимог ч. 1 ст. 142 ЦПК України, з відповідача слід стягнути на користь держави 50% судового збору, що становить 454,00 грн.

Outcome: approved