Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-31 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста» про визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчого напису, виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Буджиганчук Євдокією Юріївною 11.12.2020 року за № 6848, про стягнення з фізичної особи-підприємця [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста» суми заборгованості за кредитним договором № 23/КВ-08 від 21.07.2008 у розмірі 3\~077\~000, 76 гривень, таким, що не підлягає виконанню. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що постановою Господарського суду Харківської області від 25.10.2011 року у справі № 5023/7698/11 ФОП [PERSON] визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру. Даною постановою також підтверджується, що кредитор ПАТ «Дельта Банк» (який відступив право вимоги за кредитним договором відповідачу), який є правонаступником ТОВ «Український промисловий банк», звернувся до позивача з вимогою про сплату заборгованості в сумі 1\~206\~762,49 гривень, яка пов`язана з підприємницькою діяльністю банкрута та виникла на підставі невиконання останнім умов кредитного договору № 23/КВ-08 від 21.07.2008 року, в той час як невиконання грошових зобов`язань у розмірі 156\~664,01 дол. США за даним договором, вже були предметом розгляду Господарського суду Закарпатської області у межах справи № 5008/1150/2011, які відповідним рішенням від 07.11.2011 року задоволено повністю. У свою чергу, ухвалою Господарського суду Харківської області від 18.12.2012 у справі № 5023/7698/11 затверджено звіт ліквідатора та ліквідаційний баланс, ліквідовано банкрута ФОП [PERSON] та закрито провадження у справі. Даною ухвалою також встановлено, що вимоги кредиторів, які визнані судом та включені до реєстру вимог кредиторів не задоволені, у зв`язку з тим, що ліквідатором не виявлено достатню кількість майнових активів, що підлягають включенню до ліквідаційної маси для погашення кредиторських вимог. Додатково посилається на те, що зазначення у виконавчому написі фізичної особи-підприємця [PERSON] як боржника є незаконним, оскільки такий статус є припинений на сьогоднішній день. Окрім цього, позивач вказує на те, що приватним нотаріусом Буджиганчук Є.Ю. не зазначено у виконавчому написі на підставі яких розрахунків виведена сума стягнення та які платежі включено у вказану суму, а отже дана обставина свідчить про невиконання приватним нотаріусом Буджиганчук Є.Ю. вимог в частині перевірки відсутності зі сторони боржника спору з приводу розміру заборгованості та подачі стягувачем всіх необхідних документів, які б підтверджували безспірність такої заборгованості. Додатково посилається на те, що у виконавчому листі нотаріусом, не зазначено період, за який здійснюється стягнення заборгованості по основній сумі кредиту, що на думку позивача свідчить про те, що відповідачем не дотримано вимогу щодо подачі нотаріусу вичерпного переліку документів для вчинення виконавчого напису щодо кредитного договору. Дванадцятого жовтня 2021 року від представника відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній заперечив проти задоволення позову посилаючись на те, що твердження позивача про те, що його не було повідомлено про відступлення права вимоги за кредитним договором, не свідчить про відсутність безспірної заборгованості, оскільки заборгованість позивача виникла у зв`язку з систематичним невиконанням своїх обов`язків за кредитним договором. Інші твердження позивача, на думку відповідача, є необґрунтованими, оскільки не містять посилань на норми права, зокрема щодо неможливості вчинення виконавчого напису на кредитному договорі за наявності невиконаного судового рішення про стягнення заборгованості, а також щодо відсутності кредитного договору при вчиненні виконавчого напису. Тринадцятого жовтня 2021 року від представника відповідача адвоката Остапченко О.В. надійшов відзив у якому представник відповідача, посилаючись на те, що заборгованість за кредитним договором за № 23 КВ-08 є непогашеною, а також на те, що безспірність заборгованості для нотаріуса підтверджується лише наданими стягувачем документами згідно з Переліком, просила відмовити в задоволенні позову. Тринадцятого жовтня 2021 року від представника відповідача Слостіна А.Г. надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній просив залишити без задоволення позовну заяву, посилаючись на те, що стягувач надав нотаріусу всі необхідні документи, що підтверджують безспірність заборгованості, вимоги позивача є необґрунтованими та безпідставними, а відтак відсутні правові підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Тринадцятого жовтня 2021 року від представника позивача адвоката Радь І.І. надійшла відповідь на відзив, у якій останній зазначив про те, що доводи відповідача є безпідставними та необґрунтованими, а також повторно наголосив про те, що сума заборгованості від 11.12.2020 року позивачем не визнається та вважається безпідставною. Другого листопада 2021 року представник позивача подав заяву, в якій просив врахувати позицію Великої Палати Верховного Суду, викладеної в постанові від 21.09.2021 року по справі № 910/10374/17. П`ятнадцятого листопада 2021 року представник відповідача подав додаткові пояснення, в яких послався на те, що всі необхідні документи для видачі виконавчого напису, згідно з п. 2 Постанови КМУ № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться в безспірному порядку», були передані нотаріусу, а також додав, що безспірність вимог визначається не нотаріусом або стягувачем, а відповідно до переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса, а нотаріус лише перевіряє безспірність заборгованості по наданим документам. У судове засідання позивач не з`явився, однак його представник подав заяву, в якій просив розглянути справу без їхньої участі, вказав, що позовні вимоги позивач підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. Представник відповідача, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, однак подав заяву, згідно з якою просив провести судове засідання по справі без участі позивача, за наявними матеріалами справи. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, приватний нотаріус Буджиганчук Є.Ю. в судове засідання не з`явилася, однак подала заяву, в якій просила суд розглянути справу без її участі. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, приватний виконавець виконавчого округу Закарпатської області Ярошевський Дмитро Андрійович, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, не з`явився, про причини неявки не повідомив, що згідно з ст. 223 ЦПК України, не перешкоджає розгляду справи по суті. Дослідивши зібрані у справі докази, суд встановив наступне. Двадцять першого липня 2008 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк» та фізична особа-підприємець [PERSON] уклали кредитний договір про відкриття відновлювальної кредитної лінії № 23/КВ-08, згідно з яким банк зобов`язувався відкрити позичальнику відновлювальну кредитну лінію з лімітом в 205\~000 доларів США та в її межах надати кредитні кошти на строк з 21 липня 2008 року по 20 липня 2013 року включно за процентною ставкою 16,5 % річних, з урахуванням змін внесених згідно з додатковим договором від 21 жовтня 2009 року. Одинадцятого грудня 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Буджиганчук Євдокією Юріївною вчинено виконавчий напис за № 6848 про стягнення з фізичної особи-підприємця [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста» суми заборгованості за кредитним договором № 23/КВ-08 від 21.07.2008 у розмірі 3\~077\~000, 76 гривень. Строк платежу за кредитним договором № 23/КВ-08 від 21.07.2008 року настав, боржником допущено прострочення платежів. Третього грудня 2020 року стягувач направив боржнику вимогу № 26799 про усунення порушення кредитних зобов`язань з вимогою сплатити заборгованість по основній сумі кредиту та відсотків за користування кредитом. Станом на 01.12.2020 року, заборгованість за кредитним договором №23/КВ-08 від 21.07.2008 року складає 109\~515,46 доларів США, що згідно з офіційним курсом НБУ станом на 09.12.2020 року становить 3\~075\~500, 76 гривень, з яких заборгованість по основній сумі кредиту 109\~465,29 дол. США (3074091,85 грн, а також заборгованість за відсотками в розмірі 50,17 дол. США (1408,91 грн). З витягу з Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень від 05.08.2021 року вбачається, що на виконанні в приватного виконавця Ярошевського Дмитра Андрійовича перебуває виконавче провадження № 64099195 з примусового виконання оскаржуваного виконавчого напису. Ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 01.07.2021 року у справі № 5008/1150/2011, у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Інвестохіллс Веста" від 12.04.2021 № Б18792 (вх. № 02.3.1-02/2838/21 від 16.04.2021) про видачу дублікату наказу Господарського суду Закарпатської області від 01.12.2011 у справі № 5008/1150/2011 та поновлення строку для пред`явлення його до виконання відмовлено. Згідно з інформацією з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, підприємницька діяльність фізичної особи-підприємця [PERSON] є припиненою у зв`язку з визнанням банкрутом 18.12.2012 згідно з рішенням Господарського суду Харківської області. Оцінивши належним чином зібрані у справі докази їх сукупності, суд прийшов до наступних висновків. Порядок вчинення виконавчих написів визначається Законом України\~«Про\~ нотаріат» (в редакції яка діяла станом на час вчинення виконавчого напису), Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим Наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 р.\~№ 296/5;\~постановою\~Кабінету\~Міністрів\~України від 29.06.1999 р. № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» Згідно з частиною першою\~статті 39 Закону України «Про нотаріат»\~(далі - Закон), порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється\~Законом\~та іншими актами законодавства України, зокрема, Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим\~наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5\~та зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595 (далі - Порядок). Відповідно до\~статті 87 Закону України «Про нотаріат»,\~для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88\~Закону України\~«Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї\~статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис,\~законом\~встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19\~статті 34 Закону «Про нотаріат»), яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса,\~повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем, яка крім того, також має бути безспірною. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак, характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак, сам по собі факт подання стягувачем відповідних документів нотаріусу не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей\~15,\~16,\~18 ЦК України, статей\~50,\~87,\~88 Закону України «Про нотаріат», захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування статей\~87,\~88 Закону України «Про нотаріат»\~у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Дана правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 05 липня\~\~2017\~\~року у справі № 6- 887цс17, від 18 червня 2018\~року у справі\~№199/183/17,\~від 04 липня 2018 року у справі №757/29988/17, від 19 вересня 2018 року у справі № 207/1587/16 та у постанові від 31 жовтня 2018 року у справі № 308/11193/16-ц. Підпунктом 3.2 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів (далі - Перелік), затвердженого\~постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. Відповідно до пункту 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року, постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 листопада 2016 року скасовано. Визнано незаконною та нечинною\~Постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», у тому числі в частині доповнення переліку після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості». Зазначена постанова апеляційного суду у відповідності до п. 4\~ст. 254 КАС України\~(в редакції, що діяла на момент винесення постанови) набула законної сили з моменту проголошення, 22.02.2017, а отже з цієї ж дати законодавство не передбачало можливості вчинення виконавчого напису щодо заборгованості, яка випливає із кредитних відносин. Постанова\~або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обов`язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України (стаття 255 КАС України). Судове рішення про визнання протиправним (незаконним) та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень має ті ж наслідки, що і визнання такого акта чи окремих його положень такими, що втратили чинність (скасовані) органом, уповноваженим приймати або скасовувати такий акт. Отже, нормативно-правовий акт втрачає чинність повністю або в окремій його частині з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду. Таким чином, постанова № 662, якою вносилися зміни до Переліку документів, що передбачали можливість вчинення нотаріусами виконавчих написів на кредитних договорах, не посвідчених нотаріально, яка набрала чинності 10 грудня 2014 року, втратила чинність (у частині) 22 лютого 2017 року з набранням законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від у справі № 826/20084/14. Верховний Суд у своїй постанові від 12 березня 2020 року у справі № 757/24703/18-ц (провадження № 61-12629св19) дійшов висновку, що оскільки серед документів, наданих банком нотаріусу для вчинення виконавчого напису, відсутній оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів), за яким стягнення заборгованості може провадитися у безспірному порядку, а надана нотаріусу анкета-заява позичальника не посвідчена нотаріально, отже не могла бути тим договором, за яким стягнення заборгованості могло бути проведено у безспірному порядку шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Таким чином, вчиняючи 11 грудня 2020 року виконавчий напис № 6848, приватним нотаріусом Буджиганчук Є.Ю. було застосовано пункт 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, у редакції постанови № 662, яка на той час уже була нечинною, згідно з постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, резолютивна частина якої була опублікована в інформаційному бюлетені «Офіційний вісник України» від 21 березня 2017 року № 23. Разом з цим, станом на 11 грудня 2020 року, в Переліку містились тільки норми, які регулюють порядок вчинення виконавчого напису про стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами. Так, відповідно до п. 1 Переліку, для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Однак, як вбачається з матеріалів справи, подана позивачем копія кредитного договору № 23/КВ-08 від 21.07.2008 року, на підставі якої нотаріусом вчинено виконавчий напис, не містить відмітки про його нотаріальне посвідчення. У заявах по суті позовної заяви відповідач тільки зазначив про те, що нотаріусу для вчинення виконавчого напису були надані всі необхідні документи, які підтверджують безспірність заборгованості, однак не повідомив, які саме документи були надані нотаріусу для його вчинення, не надав копій зазначених документів, не спростував твердження позивача, зазначене в заяві від 2 листопада 2021 року, про те, що кредитний договір №23/КВ-08, на підставі якого виданий оскаржуваний виконавчий напис, був укладений у простій письмовій формі, а отже він не є нотаріально завіреним. Відповідно до ч.ч. 3, 4 статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Враховуючи, що з наданої позивачем копії виконавчого напису вбачається, що він вчинений на підставі нечинного п. 2 Переліку, а також враховуючи те, що з наданої позивачем копії кредитного договору №23/КВ-08, не вбачається, що він є нотаріально посвідченим, суд дійшов до висновку, про те, що приватним нотаріусом під час вчинення оскаржуваного виконавчого напису не дотримано вимоги статей\~87,\~88\~Закону України\~«Про нотаріат» та відповідного Переліку. Порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 02 липня 2019 року у справі № 916/3006/17 зробила такий висновок про застосування норми права: «Строк для звернення до нотаріуса за вчиненням виконавчого напису, передбачений\~статтею 88\~\~Закону України «Про нотаріат», безпосередньо пов`язаний з позовною давністю, встановленою\~ЦК України. Загальна позовна давність установлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Отже, загальний строк для звернення стягувача до нотаріуса за вчиненням виконавчого напису становить не більше трьох років з дня виникнення у стягувача права вимоги до боржника незалежно від суб`єктного складу сторін у правовідносинах, тобто цей строк підлягає застосуванню й у відносинах між юридичними особами. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис,\~законом\~встановлено іншу позовну давність, виконавчий напис видається у межах цього строку» (пункт 80 вказаної постанови). Разом з цим, як вбачається з доданої позивачем до позовної заяви ухвали Господарського суду Закарпатської області від 01 липня 2021 року за № 5008/1150/2011, невиконання грошових зобов`язань щодо умов кредитного договору на відкриття відновлювальної лінії №23/КВ-08 від 21.07.2008 року щодо стягнення заборгованості у розмірі 156\~664,01 дол. США були предметом розгляду Господарського суду Закарпатської області у межах справи №5008/1150/2011, яка відповідним рішенням від 07.11.2011 року задоволена повністю. Вищевказана обставина свідчить про те, що день виникнення права вимоги за вищевказаним зобов`язанням давно минув, а отже на час вчинення виконавчого напису минуло більше трьох років, що свідчить про порушення приватним нотаріусом Буджиганчук Є.Ю. під час вчинення виконавчого напису вимог ч. 1 ст. 88 Закону України «Про нотаріат». Зазначена обставина не спростована відповідачем. У зв`язку з викладеним вище, враховуючи, що безспірність заборгованості боржника перед кредитором не знайшла свого підтвердження, а також те, що оскаржуваний виконавчий напис вчинено приватним нотаріусом з порушенням приписів діючого законодавства, суд прийшов до висновку про обґрунтованість позову та його задоволення. Крім того, враховуючи висновок суду про задоволення позову, відповідно до вимог\~ст. 141, 142 ЦПК України\~з відповідача на користь позивача належить стягнути сплачений позивачем судовий збір у розмірі 908 гривень на відшкодування витрат по сплаті судового збору.

Outcome: approved