Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-31 00:00:00

У жовтні 2021 року позивач [PERSON] звернулася до суду з вищевказаним позовом до відповідача. В обґрунтування пред`явлених вимог вказує, що 28 серпня 2015 року між сторонами укладено шлюб. Сторони дітей від шлюбу не мають. Сімейне життя у сторін не склалося з причин відсутності взаєморозуміння та взаємоповаги, стали частими сварки. Окрім цього, під час сімейного життя відповідач вчиняв психологічний та емоційний тиск, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. Посилаючись на положення ст.ст. 104, 105, 110, 112 СК України, позивач просила шлюб розірвати. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями 19 жовтня 2021 року справу передано головуючому судді Шролик І.С. Відповідно до вимог ч. 6 ст. 187 ЦПК України, суддею скеровано запит до Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) КП ГІОЦ «Реєстру територіальної громади м. Києва» щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) відповідача [PERSON] 26 жовтня 2021 року надійшла відповідь на запит суду щодо зареєстрованого місця проживання відповідача [PERSON] . Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 27 жовтня 2021 року відкрито провадження по справі та призначено до розгляду на 17 листопада 2021 року. 04 листопада 2021 року на адресу суду надійшло клопотання представника позивача - адвоката Кульчицького О.С. про компенсацію витрат на правову допомогу, в якому просить суд стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правову допомогу у розмірі 5570,00 грн. Від позивача 01 жовтня 2021 року надійшла заява про розгляд справи за її відсутності. Позовні вимоги підтримує, наполягає на задоволенні. В судове засідання призначене на 17 листопада 2021 року сторони не з?явилися, розгляд справи відкладено до 07 грудня 2021 року на 12.00 год. 26 листопада 2021 року позивач надіслала заяву про розгляд справи без її участі. В судове засідання призначене на 07 грудня 2021 року сторони не з?явилися, розгляд справи відкладено до 20 січня 2022 року. 07 грудня 2021 року в приміщенні суду відповідач отримав позовну заяву з додатками та копію ухвали суду про відкриття спрощеного провадження, що доводиться розпискою. Позивач та її представник в судове засідання не з?явилися, про розгляд справи повідомлені судом належним чином. Відповідач в судовому засіданні заперечував проти розірвання шлюбу, зазначив, що рішення про розірвання шлюбу позивач прийняла під впливом іншої особи. Також зазначив, що на протязі 1,5 роки не проживають разом, в позивача є інший чоловік, з яким вона проживає. Останній раз бачилися в лютому 2021 року, коли позивач передавала його речі, що залишилися, але до квартири не запросила. Бажає намір зберегти сім`ю. Також пояснив, що минулого року через стан здоров`я вимушений був уїхати з того часу, разом не проживають. Розуміє, що негаразди виникли через фінансову кризу, зараз в нього є періодичний заробіток. Але дружина більшість часу проживає та працює за межами країни. Не бажає із ним спілкуватися на телефонні дзвінки не відповідає. Вислухавши пояснення відповідача та дослідивши письмові докази по справі, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 28 серпня 2015 року між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано шлюб Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у м. Києві, про що зроблено актовий запис № 1836. (а.с. 13). Від шлюбу сторони малолітніх або неповнолітніх дітей не мають. Судом встановлено, що з липня 2020 року сторони проживають окремо, шлюбні стосунки не підтримують, не ведуть спільного господарства, позивач на розірванні шлюбу наполягає, відповідач проти розірвання шлюбу заперечує. Клопотання про надання терміну для примирення відповідач не заявляв. Судом встановлено, що з липня 2020 року сторони не ведуть спільного господарства та не підтримують подружніх стосунків. Про що в судовому засіданні не заперечував відповідач. Відповідно до ст. 112 СК України суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження сім`ї суперечитиме інтересам одного з них. Згідно ст. 51 Конституції України та ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді дружини і чоловіка, примус до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. На підставі ст. 113 СК України особа має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно з ч. 3 ст. 115 СК України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Із змісту ст. 112 СК України вбачається, що суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановлює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Згідно зі ч. 2 ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Суд вважає, що посилання відповідача [PERSON] на можливість збереження сім`ї, самі по собі не можуть бути підставою для відмови в позові, оскільки позивач заперечує проти збереження шлюбу. Як пояснив в судовому засіданні відповідач [PERSON] з ним не спілкується, на телефонні дзвінки не відповідає. Більше аніж півтора роки сторони проживають окремо. За твердженням відповідача, позивач має стосунки з іншим чоловіком. Таким чином, суд вважає, що позов обґрунтований, подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам позивача, а тому шлюб між сторонами необхідно розірвати. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд керується положенням ст. 141 ЦПК України. Судові витрати складаються зі судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до положення ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомогу. У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/WestAllianceLimited» проти України», заява № 19336/04). Вищевказане відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній в додатковій постанові від 24.01.2019 у справі № 922/15944/17, яка на підставі положення ч.4 ст.263 ЦПК України має ураховуватися судом при застосуванні відповідних норм. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат враховується розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» № 5076-VI від 05 липня 2012 року гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (частини друга-четверта статті 137 ЦПК України). На підтвердження понесених позивачем витрат на правову допомогу представником позивача надано Договір про надання правової допомоги від 11 жовтня 2021 року та рахунок від 11 жовтня 2021 року до договору про надання правової допомоги № б/н від 11.10.2021 року, з якого вбачається, що сума за оплату правової допомоги становить 5570,00 грн. Верховний Суд дотримується позиції (постанови КГС ВС від 07.08.2018 у справі № 916/1283/17, від 30.07.2019 у справі № 902/519/18), що у застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який, однак, повинен ґрунтуватися на більш чітких критеріях, визначених вимогами процесуального законодавства. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка зазначає про неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності цим критеріям заявлених витрат. Верховний Суд у своїх рішеннях зазначив, що для визначення суми відшкодування необхідно керуватися критеріями реальності адвокатських витрат(установлення їхньої дійсності та необхідності) та розумності їхнього розміру, зважаючи на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін (постанови КГС ВС від10.10.2018 у справі № 910/21570/17, від 14.11.2018 у справі № 921/2/18, додаткова постанова КГС ВС від 11.12.2018 у справі № 910/2170/18, від 10.10.2019 у справі № 909/116/19, від 18.03.2021 у справі № 910/15621/19, постанова ВП ВС від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц). Враховуючи категорію справи щодо розірвання шлюбу, фінансовий стан сторін, що відповідач не має стабільного доходу, переніс оперативне втручання, а також обсяг фактичних витрат, понесених стороною позивача, обсягу наданих адвокатом послуг, їх необхідність та доцільність,

Outcome: approved