Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-30 00:00:00

У листопаді 2021 року Акціонерне товариство «Кредобанк», від імені та в інтересах якого діє адвокат Павленко С.В., звернулося до суду із позовом, в якому просить стягнути із [PERSON] заборгованість за Договором № 26204011295320/980/РКО (Технічний Овердрафт) від 25.06.2019 року станом на 28.09.2021 року у розмірі 29363 грн. 14 коп., сплачений судовий збір у розмірі 2270 грн. 00 грн., а також суму витрат на професійну правову допомогу у розмірі 2936 грн. 35 коп. Позов мотивовано тим, що 25.06.2019 року між Акціонерним товариством «Кредобанк» та [PERSON] було підписано Заяву-Договір № 26204011295320/980/РКО про надання комплексних банківських послуг, відповідно до умов якого Банк надає Клієнту банківські послуги на умовах визначених цією Заявою-договором та Правилами надання комплексних банківських послуг фізичним особам у АТ «Кредобанк», Правилами користування банківськими платіжними картками АТ «Кредобанк», Посібником користувача системи «КредоДайрект», Тарифами АТ «Кредобанк». Ця Заява-договір та чинні, у редакції станом на день підписання цієї Заяви-договору Правила і Тарифи, є змішаним договором про приєднання, який містить елементи Договору банківського рахунку, Кредитного договору (п. 1 Договору). Відповідно до п. 2.1. Договору підписанням Заяви-договору Клієнт підтверджує, що ця Заява-договір є заявою на відкриття поточного/поточних рахунку/рахунків та заявою на отримання споживчого кредиту - кредитування рахунку Клієнта. Відповідно до Правил надання комплексних банківських послуг фізичним особам у АТ «Кредобанк», затверджених рішенням правління АТ «Кредобанк» № 530 від 18 квітня 2019 року (вводяться в дію з 02 травня 2019 року - чинні на момент укладення Заяви-договору), Заява-договір про надання комплексних банківських послуг - двосторонній правочин, який підписується Сторонами і свідчить про приєднання Клієнта до договору про відкриття банківського рахунку, кредитного договору (договору кредитування рахунку, кредитного договору про відкриття кредитної лінії) та отримання інших банківських послуг, які Банк зобов`язується надавати Клієнту на умовах визначених Заявою-договором, цими Правилами та Тарифами. Відповідно до Правил ФО Ліміт Кредитування - заздалегідь обумовлена сума, в межах якої Банк надає кредити (здійснює кредитування рахунку). Відповідно до Правил ФО Ліміт витрат - сума грошових коштів, яку Клієнт може використовувати. Ліміт витрат може складатися із залишку на рахунку за мінусом суми знижувального залишку або за плюсом суми встановленого Банком ліміту кредитування. Відповідно до п. 2 Заяви-договору підписанням цієї Заяви-договору та додатку до Заяви-договору Клієнт підтверджує, що Заява-договір є: 1) заявою на відкриття поточного/поточних рахунків; 2) запитом (заявою) Клієнта на отримання споживчого кредиту - кредитування рахунку Клієнта; з Тарифами та Правилами ознайомлений, отримав і зобов`язується їх виконувати. Відповідно до п.1 Додатку від 25.06.2019 року до Заяви-договору № 26204011295320/980/РКО від 25.06.2019 шляхом підписання Заяви-договору та цього Додатку Клієнт просить, а Банк на підставі рішення уповноваженої особи Банку зобов`язується - надати банківські послуги, визначені цим Додатком, а саме відкрити рахунок/рахунки/виконувати операції за рахунком/рахунками, з наступним видом валюти: Рахунок № [NUMBER] , валюта - гривня, дата відкриття - 25.06.2019 року. Відповідно до п.1.2 Додатку до Заяви-договору, починаючи з 06.09.2017 року всі рахунки, що відкриті на ім`я Клієнта в Банку, обслуговуються на умовах Тарифного Пакету: STAR. Відповідно до п.1.3.1 Додатку до Заяви-договору Клієнт підтверджує, що на нього поширюється положення п. 1.13.1 Глави 1 Розділу ІІ Правил ФО, які Клієнт зобов`язується неухильно дотримуватись. Відповідно до п.п. 1.4.1 Додатку до Заяви-договору Банк, відповідно до Алгоритму встановлює максимальну/поточну суму ліміту кредитування за Рахунком для Кредитування (в розмірі 100000 (сто тисяч) грн. 00 коп.). Строк дії ліміту кредитування - до моменту пред`явлення вимоги Банку або до настання підстав припинення дії ліміту кредитування, визначених Правилами. Відповідно до п.п. 1.4.2 Договору Процентна ставка за користування Кредитом - 30.00 (тридцять)% річних. Реальна річна процентна ставка 35,63 % (тридцять п`ять цілих шістдесят три сотих відсотки) річних. Загальна вартість кредиту Клієнта за Договором становить 130681 (сто тридцять тисяч шістсот вісімдесят одна) грн. 67 коп. Також позивач зазначає, що відповідно до пунктів 1, 2 ч. 4 ст. 16 Закону України «Про споживче кредитування» у разі затримання споживачем сплати частини споживчого кредиту та/або процентів щонайменше на один календарний місяць, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - щонайменше на три календарні місяці, Кредитодавець має право вимагати повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, в повному обсязі, якщо таке право передбачене Договором про споживчий кредит. Кредитодавець зобов`язаний у письмовій формі повідомити споживача про таку затримку із зазначенням дій, необхідних для усунення порушення, та строку, протягом якого вони мають бути здійснені. 25.06.2019 року Банком здійснено перерахунок заборгованості по поточному рахунку [PERSON] та віднесено прострочений кредит за Договором № 26204011295320/980/ від 25.06.2019 року, згідно із меморіальним ордером № 55700097 від 15.10.2020 року, який підтверджує факт початку утворення простроченої заборгованості та в подальшому нарахування відсотків на прострочену суму кредиту. На виконання умов вищевказаного Договору Банк свої зобов`язання по видачі відповідних сум кредиту виконав повністю. Позичальник своїх зобов`язань за Договором належним чином не виконав, внаслідок чого станом на 28.09.2021 року заборгованість [PERSON] перед АТ «Кредобанк» становить: 29363 грн. 14 коп. з яких: 19500 грн.00 коп. - заборгованість за поточним та простроченим тілом кредиту; 9814 грн. 39 коп. заборгованість за простроченими відсотками; 48 грн. 75 коп. - нарахованих відсотків станом на 28.09.2021 року. 12.07.2021 року представник АТ «Кредобанк» звернувся із досудовою вимогою про дострокове стягнення заборгованості через неналежне виконання грошових зобов`язань за Кредитним договором до [PERSON] . 17.07.2021року досудова вимога була отримана особисто [PERSON] , що підтверджується датою отримання та підписом [PERSON] та засвідчено підписом працівником поштового зв`язку на рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення. Однак, протягом встановлених строків у досудовій вимозі [PERSON] не здійснив жодного погашення заборгованості та не звертався до Банку для мирного врегулювання спору. Крім того, оскільки заходи досудового врегулювання спору результатів не дали, то також необхідно стягнути з відповідача витрати на професійну правову допомогу у розмірі 2936 грн.35 коп., а також сплачений судовий збір у розмірі 2270 грн. 00 коп. Викладені обставини послугували підставою для звернення до суду. Посилаючись на наведені обставини та положення ст.ст. 525, 526, 625, 629, 1048-1050, 1054 ЦК України, просить стягнути на свою користь із відповідача вказану суму заборгованості. Ухвалою судді Погребищенського районного суду Вінницької області від 07.12.2021 року відкрито провадження у справі та ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Відповідач, будучи належним чином повідомлений про розгляд справи, відповідно до ч.8 ст.178 ЦПК України відзиву до суду не подав, а тому суд ухвалює рішення на підставі доказів, наданих позивачем. Суд, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, встановивши суть спірних правовідносин, що склалися між сторонами, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку про часткове задоволення позову, виходячи із наступного. Так, судом встановлено, що 25.06.2019 року між Акціонерним товариством «Кредобанк» та [PERSON] шляхом підписання останнім Заяви-Договору про надання комплексних банківських послуг № 26204011295320/980/РКО від 25.06.2019 року укладено договір, відповідно до умов якого Банк надає Клієнту банківські послуги на умовах визначених цією Заявою-договором та Правилами надання комплексних банківських послуг фізичним особам у АТ «Кредобанк», Правилами користування банківськими платіжними картками АТ «Кредобанк», Посібником користувача системи «КредоДайрект», Тарифами АТ «Кредобанк». Ця Заява-договір та чинні, у редакції станом на день підписання цієї Заяви-договору: Правила і Тарифи є змішаним договором про приєднання, який містить елементи Договору банківського рахунку, Кредитного договору (підпункт 1.1 Заяви-Договору). В підпункті 1.4.1 п.1.4 Заяви-Договору сторони врегулювали, що Банк, відповідно до Алгоритму, встановлює максимальну/поточну суму ліміту кредитування за Рахунком для кредитування (в розмірі до 100000 грн. 00 коп.). Строк дії ліміту кредитування - до моменту пред`явлення вимоги Банку або до настання підстав припинення дії ліміту кредитування, визначених Правилами. Згідно із підпунктом 1.4.2 п.1.4 Заяви-Договору процентна ставка за користування Кредитом - 30.00 (тридцять) % річних. Реальна річна процентна ставка 35,63 % (тридцять п`ять цілих шістдесят три сотих відсотки) річних. Загальна вартість кредиту Клієнта за Договором становить 130681 (сто тридцять тисяч шістсот вісімдесят одна) грн. 67 коп. (а.с.29). Відповідно до наданого банком розрахунку суми позову про стягнення заборгованості по кредитному договору № 26204011295320/980/РКО від 25.10.2019 року, укладеного між АТ «Кредобанк» та [PERSON] , станом на 28.09.2021 року за відповідачем рахується заборгованість в сумі 29363 грн. 14 коп., яка складається із: 19500 грн. 00 коп. - неповернута сума кредиту; 9814 грн. 39 коп. - прострочені відсотки; 48 грн. 75 коп. - нараховані відсотки станом на 28.09.2021 року (а.с.8). Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення прострочених та нарахованих відсотків, суд виходить із наступного. Однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків згідно із ч. 2 ст. 11 ЦК України є договори та інші правочини, як узгоджене волевиявлення всіх його учасників (сторін договору). Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини другої статті 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 ("Позика") глави 71 ("Позика. Кредит. Банківський вклад"), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу. Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Отже, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 року у справі №444/9519/12. За змістом ч.4 ст.16 ЗУ «Про споживче кредитування» у разі затримання споживачем сплати частини споживчого кредиту та/або процентів щонайменше на один календарний місяць, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - щонайменше на три календарні місяці кредитодавець має право вимагати повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, в повному обсязі, якщо таке право передбачене договором про споживчий кредит. Кредитодавець зобов`язаний у письмовій формі повідомити споживача про таку затримку із зазначенням дій, необхідних для усунення порушення, та строку, протягом якого вони мають бути здійснені. Якщо кредитодавець відповідно до умов договору про споживчий кредит вимагає здійснення платежів, строк сплати яких не настав, або повернення споживчого кредиту, такі платежі або повернення споживчого кредиту здійснюються споживачем протягом 30 календарних днів, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - 60 календарних днів з дня одержання від кредитодавця повідомлення про таку вимогу. Якщо протягом цього періоду споживач усуне порушення умов договору про споживчий кредит, вимога кредитодавця втрачає чинність. 12.07.2021 року позивачем було направлено поштою на адресу відповідача досудову вимогу щодо дострокового стягнення заборгованості №30552/2021 від 10.07.2021 року, в якій зазначено, що станом на 28.05.2021 року заборгованість [PERSON] перед АТ «Кредобанк» становить: 19500 грн. 00 коп. - заборгованість за поточним та простроченим тілом кредиту; 7815 грн. 64 коп. - заборгованість за поточними та простроченими відсотками (а.с.53-56). 17.07.2021 року відповідач отримав означену досудову вимогу, що підтверджується його підписом у рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення (а.с.57). Отже, з часу направлення досудової вимоги позивачем в односторонньому порядку було змінено строк кредитування, що унеможливлює нарахування в подальшому відсотків за користування кредитними коштами. Разом із цим, суд вважає неспроможними доводи позивача про те, що підставою для стягнення процентів за користування кредитними коштами у визначеному банком розмірі є положення п.2.2 Глави 4 Розділу ІІ Правил надання банківських послуг фізичним особам у АТ «Кредобанк», згідно із якими проценти за користування кредитом нараховуються щоденно на суму заборгованості за кредитом з дня видачі кредиту до дня повернення кредиту в повному обсязі, якщо інше не випливає з умов Договору кредитування рахунку, зважаючи на наступне. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ «Кредобанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому вони повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Матеріали справи не містять підтверджень того, що саме додані до позовної заяви Правила надання банківських послуг фізичним особам у АТ «Кредобанк» розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи Заяву - Договір від 25.06.2019 року, а також того, що вказаний документ на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містив умови щодо нарахування відсотків до дня повернення кредиту в повному обсязі. Надані позивачем Правила надання банківських послуг фізичним особам у АТ «Кредобанк», з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку в Заяві - Договорі позичальника, яка безпосередньо підписана останнім, і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. За таких обставин суд не вбачає підстав вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді таку істотну умову договору кредиту як сплату відсотків відповідачем до дня повернення кредиту в повному обсязі. Такого висновку суд дійшов з урахуванням правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 03.07.2019 року у справі №342/180/17, сформульованої у справі з подібних правовідносин. Ураховуючи наведене, та беручи до уваги ту обставину, що у досудовій вимозі щодо дострокового стягнення заборгованості №30552/2021 від 10.07.2021 року визначено заборгованість за поточними та простроченими відсотками в сумі 7815 грн. 64 коп., суд дійшов висновку про стягнення із відповідача на користь позивача заборгованості за такими відсотками саме у вказаному розмірі. В той же час, зважаючи на те, що фактично отримані та використані відповідачем кошти в добровільному порядку АТ «Кредобанк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України, за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, суд вважає, що позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання боржника до виконання обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. При цьому суд звертає увагу, що згідно зі статтею 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Частиною першою статті 95 ЦПК України встановлено, що письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. За загальними принципами змагальності та диспозитивності цивільного судочинства (статті 12, 13 ЦПК України) сторони є рівними у своїх правах щодо подання доказів та вільними у виборі способів доказування. Натомість, якщо відповідач заперечує проти позову, то згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України саме на нього покладається обов`язок доводити такі заперечення відповідними доказами. Проте, [PERSON] відзиву на позовну заяву, яка розглядалась в порядку спрощеного позовного провадження (пункт 1 частини першої статті 274 ЦПК України), не подав, як і жодних доказів на спростування використання кредитних коштів у розмірі, зазначеному АТ «Кредобанк». Виходячи із наведеного, та зважаючи на подані позивачем докази, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення із відповідача на користь АТ «Кредобанк» заборгованості по тілу кредиту в сумі 19500 (дев`ятнадцять тисяч п`ятсот) грн. 00 коп. та заборгованості за простроченими відсотками в сумі 7815 (сім тисяч вісімсот п`ятнадцять) грн. 64 коп. За змістом ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно із платіжним дорученням від 19.10.2021 року № 60056835 позивачем сплачено судовий збір за подання позовної заяви в розмірі 2270 грн.00 коп. Ціна позову становить 29363(двадцять дев`ять тисяч триста шістдесят три) грн. 14коп. За наслідками розгляду справи судом стягнуто із відповідача на користь АТ «Кредобанк» 27315 (двадцять сім тисяч триста п`ятнадцять ) грн. 64 коп., що становить 93% відсотка від ціни позову. Таким чином, із [PERSON] підлягає стягненню на користь позивача пропорційно до задоволених позовних вимог судовий збір в сумі 2111 грн. 10 коп., що становить 93% відсотка від сплаченого при поданні позову судового збору у сумі 2270 грн. 00 коп. В позовній заяві АТ «Кредобанк» просить стягнути на його користь витрати на професійну правову допомогу у розмірі 2936 грн. 35 коп. Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. За змістом п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України до витрат,пов`язаних з розглядом справи,серед іншого,належать витрати на професійну правничу допомогу. За правилами ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: - розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; - розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до ч.3 ст.141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до ч.8ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Підсумовуючи, можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Із запровадженням з 15 грудня 2017 року змін до ЦПК України законодавцем принципово по новому визначено роль суду у позовному провадженні, а саме як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами у справі, та не може діяти на користь будь-якої із сторін, що не відповідатиме основним принципам цивільного судочинства. Відповідно до пунктів 1, 2, 4, 5, 6, 12 ч.3 ст.2 ЦПК України основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, верховенство права; повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом; змагальність сторін; диспозитивність; пропорційність; відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення. Зі змісту ст.ст.10,11,12,13 ЦПК України в узагальненому вигляді вбачається, що при вирішенні цивільного спору, у тому числі і при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат, суд керується Конституцією України, законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовує інші правові акти, враховує завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами, особливості предмета спору та ціну позову, складність справи, її значення для сторін та час, необхідний для розгляду справи, покладення доведення обставин, які мають значення для справи, саме сторонами, права яких є рівними, як і покладення саме на кожну сторону ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій та з урахуванням меж заявлених вимог та заперечень та обсягу поданих доказів. При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (ч.1 ст.182 ЦПК України). Тобто саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони. Це підтверджується також іншими нормами ЦПК України, зокрема приписами ч.1 ст.81 ЦПК України, відповідно до яких кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин 5 та 6 6 ст.137 ЦПК України, в силу яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності. З огляду на викладене склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження), детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом. Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Такий висновок узгоджується із правовою позицією, викладеною в постановах Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 року у справі №826/1216/16 та від 19.02.2020 року в справі №755/9215/15-ц. В обґрунтування вимоги про стягнення із відповідача витрат на правничу допомогу позивач посилається на Договір про надання правової допомоги від 11.02.2019 року, у якому вказано про винагороду виконавцю Адвокатському об`єднанню «Бізнес і право» і, що АТ «Кредобанк» його сплачує. Проте, наданий позивачем витяг із зазначеного Договору про надання правової допомоги від 11.02.2019 року, укладеного між АТ «Кредобанк» та Адвокатським об`єднанням «Бізнес і право», не містить жодних положень щодо представництва адвокатом Павленком С.В., котрий підписав позовну заяву, інтересів позивача в розглядуваній справі, розміру, порядку та підстав оплати наданих адвокатом послуг, а тому, на переконання суду, не є належним доказом понесених витрат на правничу допомогу (а.с. 66). Разом із цим, всупереч приписам ч.3 ст. 137 ЦПК України позивачем не надано суду детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання професійної правничої допомоги. З огляду на викладене суд дійшов висновку про відмову у задоволенні вимоги позивача про стягнення на його користь з відповідача витрат на професійну правову допомогу в сумі 2936 грн. 35 коп.

Outcome: partial