Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-25 00:00:00

У червні 2021 року позивачка звернулася до суду з позовною заявою про стягнення з відповідача аліментів на утримання повнолітньої доньки, яка продовжує навчання, у розмірі ј частки з усіх видів заробітку, щомісячно, починаючи стягнення з 10 серпня 2017 року, до закінчення нею навчання, або до досягнення нею двадцяти трьох років та стягнути на користь [PERSON] та стягнення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 8000 грн. В обґрунтування позову зазначає, що з відповідачем вона перебувала у шлюбі, який 25.02.2013 року розірвано. Від шлюбу вони мають спільних доньок [PERSON] та [PERSON] . На даний час повнолітня [PERSON] , продовжує навчання у ВНЗ «Університет імені Альфреда Нобеля» на денній формі навчання за спеціальністю «Філологія». Вартість навчання на рік складає 19176,00 гривень. Крім того, позивачка вважає, що стягнення аліментів необхідно проводити з 10.08.2017 року, оскільки відповідач ухиляється від їх сплати і має заборгованість за минулі часи. Оскільки, витрати на дитину у період навчання мають постійний і визначений розмір, позивачка просить стягнути аліменти у розмірі ј частки з усіх видів заробітку. Відповідач у встановлений судом строк не надав суду відзивів на позовну заяву, у зв`язку з чим, суд розглядає справу за наявними матеріалами. Виклик сторін відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, у порядку спрощеного провадження не здійснювався, справа розглядалася за наявними у справі матеріалами. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що відповідач доводиться батьком [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим Відділом реєстрації актів громадянського стану Жовтневої районної ради м. Дніпропетровська 26 квітня 2000 року, актовий запис № 383 (а.с.4). Позивачка звернулась до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання повнолітньої доньки [PERSON] , яка продовжує навчання, у розмірі ј частки з усіх видів заробітку,щомісячно, зазначивши, що донька знаходиться на її утриманні, а відповідач не приймає участі у витратах на утримання доньки. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 199 СК України, якщо повнолітні\~дочка,\~син продовжують\~навчання і\~у зв`язку\~з цим\~потребують матеріальної\~допомоги,\~батьки зобов`язані\~утримувати їх\~до досягнення\~двадцяти трьох\~років за\~умови,\~що вони\~можуть надавати\~матеріальну допомогу. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Відповідно до ч. 2 ст. 199 СК України, право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Відповідно до\~Постанови Пленуму Верховного суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 року,\~обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Тобто наявність у батька можливості надавати матеріальну допомогу дитині, що продовжує навчання у сукупності з іншими обставинами є вирішальною підставою для стягнення з батька аліментів на утримання дитини, що продовжує навчання після досягнення вісімнадцятирічного віку. З довідки № 552 від 19.05.2021 року вбачається, що [PERSON] навчається на 4 курсі Університеті імені Альфреда Нобеля на денному відділенні (а.с.16). Отже, судом встановлено, що повнолітня [PERSON] , [INFO] , продовжує навчання та у зв`язку з цим потребує матеріальної допомоги. Відповідно до ч. 1 ст. 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у\~статті 182\~цього Кодексу. Згідно ч. 1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Враховуючи, що відповідач знаходиться у працездатному віці, суд вважає, що він спроможний надавати матеріальну допомогу на утримання доньки. Разом з цим, статтею 81 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Згідно ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Однак, стороною позивача не надано суду належних доказів на підтвердження того, що відповідач має можливість та спроможний сплачувати аліменти на утримання повнолітньої доньки, яка продовжує навчання, у розмірі заявленому позивачем до стягнення. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Згідно\~ст. 191 СК України,\~аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Підсумовуючи\~наведене та\~той факт,\~що кожен\~з батьків\~повинен виконувати\~свій обов`язок\~з утримання\~дитини належним\~чином та\~у рівній\~мірі нести\~витрати на\~дитину,\~враховуючи,\~що відповідач\~є працездатним\~та має\~можливість сплачувати\~аліменти на\~утримання повнолітньої\~дитини на\~період навчання,\~з урахуванням\~того,\~що дочка\~сторін \~ [PERSON] продовжує\~навчання та\~потребує матеріальної\~допомоги, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача слід стягувати аліменти на утримання повнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , у 1/6 частки з усіх видів заробітку (доходу). щомісячно, починаючи стягнення з 22 червня 2021 року і до закінчення навчання, але не довше ніж до досягнення нею двадцяти трьох років, тобто до [INFO] , що на думку суду буде об`єктивним, необхідним, достатнім та справедливим розміром стягнення аліментів з урахуванням встановлених обставин у справі, а отже позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Згідно\~ст. 430 ЦПК України, суд вважає необхідним допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. Відповідно до вимог п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Приписами ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Відповідно до роз`яснень, наведених у п. 48 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17 жовтня 2014 року № 10, підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді регламентовано ЦПК України. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Верховний Суд у постанові від 21 січня 2021 року у справі № 280/2635/20 висловив свою позицію про те, що для цілей відшкодування витрат на правову допомогу заявник може використовувати будь-який документ, який свідчить про фактичне понесення таких витрат. Суд звертає увагу на те, що надані копії квитанцій про сплату юридичних послуг від 16 червня 2021 року на суму 8000 гривень, а саме: аналіз та розробка правової позиції клієнта 1 година вартістю 3000 грн., складання позовної заяви 1 година вартістю 5000 гривень, видані адвокатом Антоновим Євгеном Малековичем без зазначення відомостей ким вони сплачені, по якій справі та за яким договором, а тому суд не приймає їх до уваги та вважає неналежними та недопустимими доказами у справі. Крім того, слід зазначити, що відповідно до закріпленого на законодавчому рівні принципу співмірності, розмір витрат на послуги адвоката при їхньому розподілі визначається з урахуванням складності справи, часу, витраченого адвокатом на надання правничої допомоги, обсягу наданих послуг та виконаних робіт, ціни позову, а також значення справи для сторони. Ґрунтуючись на вказаному принципі, при здійсненні дослідження та оцінки наданих сторонами доказів суд враховує, зокрема, пов`язаність витрат на правову допомогу з розглядом справи, обґрунтованість витрат та їхню пропорційність до предмета спору. Крім того, при визначенні розміру витрат на правничу допомогу на підставі поданих сторонами доказів, суд має виходити з критеріїв: їхньої реальності (тобто встановлення їхньої дійсності та необхідності); розумності їхнього розміру (виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін). Чинне процесуальне законодавство не обмежує сторін спору жодними нормативними рамками у контексті очікуваного розміру компенсації їхніх витрат, пов`язаних із правничою допомогою адвоката. Отже, за умови дотримання визначеної законом процедури попереднього визначення суми судових витрат, а також порядку подання необхідного об`єму доказів на підтвердження понесених витрат, сторона може розраховувати на відшкодування витрат на правничу допомогу в повному розмірі. Верховний Суд у своїй постанові від 01 вересня 2020 року у справі № 640/6209/19 зазначив, що розмір відшкодування судових витрат повинен бути співрозмірним із ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також суд має враховувати критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи. Під час визначення суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (установлення їх дійсності та необхідності), а також критерію розумності їх розміру виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Таким чином, беручи до уваги принцип співмірності, слід враховувати, що свобода сторін у визначенні розміру витрат на професійну правничу допомогу не є абсолютною та безумовною навіть у разі їхньої повної документальної доведеності. З огляду на викладене, з урахуванням складності справи та її значення для сторін, співмірності та пропорційності заявлених позивачкою вимог щодо предмета спору, суд дійшов обґрунтованого висновку, що [PERSON] документально не доведений факт понесення витрат на правову допомогу у заявленому розмірі, тому суд вважає, що підстави для задоволення вимог про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу в повному обсязі - відсутні, через що вказана вимога підлягає частковому задоволенню. З огляду на вищевикладене, суд дійшов до висновку стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3000 грн. Відповідно до ч. 1, 6 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Оскільки, позивачка звільнена від сплати судового збору при зверненні до суду, то з відповідача необхідно стягнути в дохід держави судовий збір у розмірі 908 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial