Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-24 00:00:00

Позивач звернулася до Московського районного суду м. Харкова з позовною заявою до [PERSON] , в якій просить суд розірвати шлюб, укладений між нею та відповідачем, зареєстрований 23 січня 2010 року у Відділі реєстрації актів цивільного стану Великобурлуцького районного управління юстиції Харківської області, актовий запис № 02. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що сторони уклали між собою шлюб, який зареєстрований 23 січня 2010 року у Відділі реєстрації актів цивільного стану Великобурлуцького районного управління юстиції Харківської області, актовий запис № 02. Від шлюбу мають неповнолітню доньку - [PERSON] , [INFO] . Підставою для розірвання шлюбу є наявні різні погляди на життя, різні інтереси, внаслідок чого спільне життя з відповідачем і збереження шлюбу є неможливим. Фактично сім`я припинила своє існування, сторони не підтримують шлюбно-сімейні відносини, спільного господарства не ведуть, мешкають окремо, шлюб існує лише формально. Підстав щодо примирення не існує. Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 06.12.2021 відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням (викликом сторін). 06.01.2022 з боку позивача надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, вимоги позову підтримує у повному обсязі. 06.01.2022 з боку відповідача також надійшла заява про розгляд справи за його відсутності. В заяві зазначає, що не заперечує проти розірвання шлюбу. Суд, вивчивши доводи позову, дослідивши матеріали справи та надані докази, вважає вимоги позову такими, що підлягають задоволенню, виходячи із такого. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, який укладено 23 січня 2010 року у Відділі реєстрації актів цивільного стану Великобурлуцького районного управління юстиції Харківської області, актовий запис № 02 (а.с.7). Від шлюбу мають неповнолітню доньку - [PERSON] , [INFO] (а.с.8). Відповідно до статті 51 Конституції України, статті 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред`явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе. Згідно з ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Позивач, скориставшись даним правом, звернулася до суду з позовом і наполягає на розірванні шлюбу. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має наміру зберегти шлюб з відповідачем. Положеннями ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України визначено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. З матеріалів справи вбачається, що шлюбно-сімейні відносини між сторонами припинені, позивач продовжувати шлюбні відносини не бажає, сім`я існує формально, спільного господарства не ведуть, мешкають окремо, відсутні спільні інтереси, спору між сторонами щодо спільно нажитого майна подружжя та місця проживання дитини не вбачається. На підставі зазначеного, а також беручи до уваги пояснення позивача у позовній заяві, суд приходить до висновку, що причини, які спонукають наполягати на розірванні шлюбу, є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б її інтересам, що має істотне значення, внаслідок чого позов підлягає задоволенню. Згідно з ч. 2 ст. 114 Сімейного кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Частиною 3 статті 115 Сімейного кодексу України передбачено, що документом, який засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Суд, з`ясувавши причини розірвання шлюбу та фактичні взаємовідносини подружжя, вважає подальше сімейне життя подружжя і збереження сім`ї неможливим та задовольняє позов. Крім того, при зверненні до суду позивачем сплачений судовий збір у розмірі 908 грн 00 коп. Відповідно до частини 1 статті 141 Цивільного процесуального кодексу України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позов задоволено повністю, сплачений позивачем судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача у розмірі 908,00 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved