Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-01 00:00:00

30 листопада 2021 року представник позивача звернувся з позовом до відповідача про припинення правовідносин за кредитним договором, договором іпотеки та вилучення з реєстру запису про іпотеку та заборону. Позовні вимоги мотивовані тим, що 16 травня 2006 року між відповідачем та позивачем укладено договір №11003801000 про надання споживчого кредиту (кредитний договір). Відповідно до умов кредитного договору банк надав позичальнику кредит (грошові кошти) в іноземній валюті в сумі 10 000,00 доларів США, а позичальник зобов`язався повернути наданий кредит у повному обсязі не пізніше 15.05.2021 р. та сплатити за користування кредитом проценти у розмірі 11,80 % річних. Для забезпечення виконання зобов`язань позичальника за кредитним договором №11003801000 від 16 травня 2006 року було укладено договір поруки №11003801000/2 від 16.05.2006 року між АТ «УкрСиббанк», відповідачем та [PERSON] . Також 16 травня 2006 року було укладено договір іпотеки №11003801000/1 на домоволодіння та земельну ділянку за адресою [ADDRESS] . Того ж дня приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондаренко В.Г. на підставі ст. 73 Закону «Про нотаріат», у зв`язку з укладанням договору іпотеки, накладено заборону на відчуження домоволодіння та земельної ділянки до виконання взятих на себе зобов`язань за кредитним договором, про що зроблено запис №1241 на договорі іпотеки та внесене про це записи №3211107 та №3211269 до Єдиного реєстру заборон на відчуження об`єктів нерухомого майна. Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 10.09.2014 р. по справі №199/3988/14 стягнуто з солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк" заборгованість за кредитним договором від 16 травня 2006 р. № 11003801000 в розмірі 73 004,30 грн. А також стягнуто солідарно судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору в розмірі 730,04 грн. На виконання рішення суду був виданий виконавчий лист, який перебував на виконанні Амур-Нижньодніпровського ДВС у м. Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції. 29.03.2021р. постановою державного виконавця Амур-Нижньодніпровського ДВС закрито виконавче провадження у зв`язку з виконанням судового рішення. У зв`язку з повним погашенням споживчого кредиту позивач звернулася до банку з проханням надати їй довідку про погашення кредиту та письмову згоду на можливість компетентних органів зняти заборону на нерухоме майно та припинити іпотеку в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Проте, банк відмовив їй в наданні документів, що вона просила у своєму листі, посилаючись на те, що зобов`язання за кредитним договором визначені в іноземній валюті, та позивач їх не виконала у валюті договору. Зазначається позивачем, що банк безпідставно стверджує про наявність заборгованості за кредитним договором та не скасовує заборону на майно, яке було передано в іпотеку, що порушує права позивача на вільне розпорядження її майном. Позивач просила суд визнати припиненими правовідносини за кредитним договором № 11003801000 про надання споживчого кредиту від 16.05.2006 р. та Договором іпотеки № 11003801000/1 від 16.05.2006 р. укладеними між Акціонерним товариством «УкрСиббанк» та [PERSON] ; скасувати накладені заборони на домоволодіння, що знаходиться за адресою [ADDRESS] , та земельну ділянку площею 0,0522га, обтяження, шляхом виключення з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про іпотеку за №3656538 та записів за реєстраційним номером обтяження про заборону за №3211107 та №3211269; стягнути з відповідача судові витрати, пов`язані з розглядом справи. 20.01.2022 р. на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву в якому відповідач зазначав, що позивач погашала заборгованість у національній грошовій одиниці, а ні в валюті договору - доларах США, а тому таке погашення заборгованості не є належним виконанням. На переконання відповідача, позивач не виконала своїх зобов`язань за основним договором, а тому відсутні підстави для припинення договору іпотеки та скасування заборони. Також відповідач зазначає, що ним оскаржено постанову старшого державного виконавця Амур-Нижньодніпровського ДВС у м. Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 29.03.2021р. про закінчення виконавчого провадження, тому просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі (а.с. 53-55). В судове засідання позивач та її представник не з`явилися, про час, день та місце судового засідання повідомлені належним чином (а.с. 44). Представник позивача надала суду заяву в якій просила розглянути справу за її відсутністю, просила позов задовольнити (а.с. 85). Представник відповідача не скористався правом брати участь у судових засіданнях. Як встановлено судом на підставі доказів, наданих у порядку ст.ст. 76-80 ЦПК України, 16 травня 2006 р. між ПАТ «УкрСиббанк» та [PERSON] укладено договір №11003801000 про надання споживчого кредиту (Кредитний договір). Відповідно до умов кредитного договору банк надав позичальнику кредит (грошові кошти) в іноземній валюті в сумі 10 000,00 доларів США, а позичальник зобов`язався повернути наданий кредит у повному обсязі не пізніше 15.05.2021 року та сплатити за користування кредитом проценти у розмірі 11,80 % річних. Укладаючи договір, сторони за ним погодили що погашення кредиту повинно відбуватися щомісячно, не пізніше визначеного числа кожного календарного місяця протягом всього строку дії договору. Погашення нарахованих процентів згідно з п. 1.3.4. Кредитного договору відбувається з 01 по 10 число кожного місяця, наступного за тим, за які були нараховані проценти (а.с. 12-19). 16 травня 2006 року між відповідачем та [PERSON] був укладений договір іпотеки №11003801000/1, предметом якого є домоволодіння, реєстраційний номер 14333805 за адресою [ADDRESS] , та земельна ділянка, кадастровий номер 1210100000:01:152:0004 за адресою [ADDRESS] . Договір посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондаренко В.Г. та зареєстровано за № 1240 (а.с. 20-21). Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єктів нерухомого майна від 27.11.2021р. існує іпотека та заборона на нерухоме майно, а саме домоволодіння за адресою [ADDRESS] та земельну ділянку за адресою [ADDRESS] , яка зареєстрована 16.05.2006 року на підставі договору іпотеки №11003801000/1 від 16.05.2006 року (а.с. 22-23). Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 10.09.2014 р. по справі №199/3988/14 ухвалено стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк" заборгованість за кредитним договором від 16 травня 2006 р. № 11003801000 в розмірі 73 004,30 грн. А також стягнуто солідарно судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору, в розмірі 730,04 грн. Як встановлено судом на підставі рішення суду від 10.09.2014 р. по справі №199/3988/14, заборгованість [PERSON] за кредитним договором № 11003801000 від 16 травня 2006 р. станом на 06.05.2014 р. складає 6 365,04 доларів США., що за курсом НБУ станом 06.05.2014 становить 73 004,30 грн., яка складається з наступного: 64 992,47 гривень - заборгованість за простроченим кредитом; 6 703,16 гривень - заборгованість по простроченим процентам за користування кредитом; 915,60 гривень - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом; 393,07 гривень - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості по процентам за користування кредитом (а.с. 24-25). Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до правової позиції Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, яка викладена у Постанові від 19 грудня 2019 року у справі № 520/11429/17, «згідно з частиною четвертою статті 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини якщо інше не встановлено законом. Преюдиційні факти - це факти, встановлені рішенням чи вироком суду, що набрали законної сили. Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і означається його суб`єктивними і об`єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у розгляді справи, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішенням у такій справі правовідносини. Преюдиційні обставини є обов`язковими для суду, який розглядає справу навіть у тому випадку, коли він вважає, що вони встановлені неправильно. Таким чином, законодавець намагається забезпечити єдність судової практики та запобігти появі протилежних за змістом судових рішень». Таким чином, рішенням суду від 10.09.2014 р. по справі №199/3988/14 встановлений розмір грошового зобов`язання позивача перед банком саме в розмірі 73 004,30 грн., ця обставина носить преюдиційний характер, є обов`язковою при вирішенні цієї справи, не підлягає перегляду та переоцінці. Відповідно до листа Амур-Нижньодніпровського ДВС у м. Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 16.03.2021р. за №13107, заборгованість позивачки за виконавчим листом №199/3988/14 станом на 16.03.2021р. складає 42299,41 грн. (а.с.7). Постановою старшого державного виконавця Амур-Нижньодніпровського ДВС у м. Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 29.03.2021р. ВП №56935422, закінчене виконавче провадження з примусового виконання Виконавчого листа №199/3988/14 2/199/2296/14, виданого 02.02.2015р. Амур-Нижньодніпровським районним судом м. Дніпропетровська, про стягнення з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк" заборгованість у розмірі 73004,30грн., у зв`язку з виконанням вимог виконавчого документу в повному обсязі (а.с. 27). Правовідносини між учасниками справи виникли із захисту прав позивача, як власника. Дослідив докази в межах заявлених суду позовних вимог, суд дійшов до висновку про наявність підстав для ухвалення рішення про задоволення позову частково, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 13, ч.1 ст. 81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Зобов`язання перестає діяти в разі його припинення з підстав, передбачених договором або законом (ч. 1 ст. 598 ЦК України), та ці підстави зазначені в ст. ст. 599, 600, 601, 604 - 609 ЦК України, та за відсутності інших підстав припинення зобов`язання, передбачених договором або законом, зобов`язання припиняється його виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України). Враховуючи, що виконавче провадження щодо стягнення з позивачки на користь банку заборгованості за кредитним договором у сумі 73004,30грн. закінчено саме з підстав виконання вимог виконавчого документу в повному обсязі, то зобов`язання позивачки за кредитним договором є припиненим в силу ст. 599 ЦК України. При цьому суд виходить із принципу презумпції правомірності та законності постанови старшого державного виконавця Амур-Нижньодніпровського ДВС у м. Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 29.03.2021р. ВП №56935422, оскільки протилежне не доведено сторонами належними доказами. Суд відхиляє доводи відповідача про незаконність постанови старшого державного виконавця Амур-Нижньодніпровського ДВС у м. Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 29.03.2021р. ВП №56935422, з посиланням на подану ним скаргу, оскільки само по собі подання зазначеної скарги (з порушенням строків на оскарження) не є безумовним свідченням незаконності Постанови державного виконавця. Доказів про скасування Постанови державного виконавця відповідачем не надано. Також суд приймає до уваги ствердження відповідача щодо нездійснення сплати позивачкою заборгованості за кредитним договором, оскільки це ствердження спростовується змістом Постанови старшого державного виконавця Амур-Нижньодніпровського ДВС у м. Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 29.03.2021р. ВП №56935422. Крім того, як убачається із змісту відзиву відповідача на позовну заяву відповідач отримав кошті від Амур-Нижньодніпровського ДВС у м. Дніпрі у національній валюті України та визначив еквівалент в іноземній валюті (без зазначення курсу), у зв`язку з чим виникли розбіжності щодо сумі заборгованості позивача перед банком. Проте, суд не може погодитися з таким перерахунком, оскільки по суті зазначені дії банку зводяться до зміни судового рішення в спосіб, невстановлений законом. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Способи судового захисту передбачені ст. 16 ЦК України та має бути ефективними. Враховуючи, що виконання зобов`язання є підставою для його припинення, що чітко визначено законом, тому не потребує додаткового визнання його припиненим в судовому порядку, у зв`язку з чим, позовні вимоги в частині визнання припиненими правовідносин за кредитним договором не підлягають задоволенню. Крім того, такий спосіб судового захисту не є належним, виходячи із змісту ст. 16 ЦК України та суті правовідносин. Згідно ч.1 ст.1 Закону України «Про іпотеку», іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Частиною п`ятою статті 3 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. Закон України «Про іпотеку» є спеціальним законом щодо урегулювання правовідносин з приводу іпотечного майна, а положення статті 17 Закону України «Про іпотеку» містить виключний перелік підстав припинення іпотеки, аналогічний із закріпленим у статті 593 ЦК України. Згідно зі ст. 17 Закону України «Про іпотеку», іпотека припиняється у разі: припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її. Оскільки судом встановлено, що основне зобов`язання позивача, яке випливає із договору №11003801000 про надання споживчого кредиту від 16 травня 2006 року, припинено виконанням в повному обсязі, тому й іпотека є припиненою в силу статті 17 Закону України «Про іпотеку» та статті 593 ЦК України. Але позовні вимоги в цієї частині задоволенню також не підлягають, оскільки таке припинення іпотеки прямо передбачено нормами законодавства та не потребує судового визнання. Як встановлено судом, представник позивача 24.05.2021 р. звернувся до відповідача з запитом, в якому просив повідомити про існування заборгованості позивача перед банком за кредитним договором із зазначенням розміру такої заборгованості, а також просив надати довідку про погашення кредиту та письмову згоду на можливість компетентних органів зняти заборону на нерухоме майно та припинити іпотеку в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (а.с. 50). Листом №25-1-01/40298 від 02.06.2021 р. банк повідомив представника позивача, що зобов`язання за кредитним договором не припинені, оскільки не виконані у валюті договору (у доларах США), а тому іпотека також є не припиненою, в зв`язку з чим відсутні підстави для зняття обтяжень. Також зазначено про можливість застосування відповідальності, передбаченої ст. 625 ЦК України (а.с. 51-52). Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод (1950 року), ратифікованою Законом від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, зокрема статтею 1 Першого протоколу до неї (1952 року) передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. Гарантії здійснення права власності та його захисту закріплено і в статті 41 Конституції України, в якій гарантовано право кожному володіти, користуватись та розпоряджатись своєю приватною власністю, набутою у порядку, визначеному законом. Непорушність права власності закріплено і в статті 321 ЦК України, відповідно до частини першої якої, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до частини першої статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядженням своїм майном. Судом встановлено припинення основного зобов`язання позивача перед банком та іпотеки, а тому відсутні підстави для подальшого обтяження на нерухоме майно позивача, яке було предметом іпотеки за договором №11003801000/1 від 16.05.2006р., посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондаренко В.Г. та зареєстровано за № 1240. Також суд погоджується з доводами представника позивача про те, що таке обтяження порушує право позивача на вільне розпорядження її власністю. Таким чином, позовні вимоги про скасування накладених на домоволодіння, що знаходиться за адресою [ADDRESS] та земельну ділянку площею 0,0522га, обтяжень шляхом виключення з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про іпотеку за №3656538 та записів за реєстраційним номером обтяження про заборону за №3211107 та №3211269, підлягають задоволенню. Щодо розподілу судових витрат, то відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційне розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позов задоволений частково, а позивачем при зверненні до суду був сплачений судовий збір в розмірі 1 816,00 грн. (а.с. 30; 36), то з відповідача на користь позивача підлягає стягненню підлягає стягненню 908,00 грн. (1816:2).

Outcome: partial