Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-26 00:00:00

26 листопада 2021 року ТОВ "Оксамит-Сервіс" подало до суду вищезазначений позов, який мотивувало тим, що 02 червня 2021 року Ржищівським міським судом Київської області винесено постанову у справі про адміністративне правопорушення № 374/141/21, відповідно до якої [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст. 124 КУпАП та піддано його адміністративному стягненню у виді штрафу у розмірі 340 грн. Згідно матеріалів адміністративного провадження та фактичних обставин справи встановлено, що 30 квітня 2021 року о 21 год 05 хв в м. Ржищів по вул. Київський шлях водій керував автомобілем ВАЗ 2101, н.з. [NUMBER] , на перехресті доріг, рухаючись по другорядній дорозі, не надав перевагу в русі автомобілю ВАЗ 2121, н.з. [NUMBER] , який рухався по головній дорозі з подальшим поворотом ліворуч та скоїв з ним зіткнення. При ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Своїми діями [PERSON] порушив п.п. 10.11, 12.1, 13.4 ПДР України, за що передбачена відповідальність за ст. 124 КУпАП. В результаті дорожньо-транспортної пригоди було завдано збитків власнику автомобіля ВАЗ 2121, н.з. [NUMBER] в особі Товариства з обмеженою відповідальністю «Оксамит - Сервіс». Згідно із ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до акта виконаних робіт № ЗНУ-012054 від 05 липня 2021 року TOB «Оксамит - Сервіс» завдано збитків на суму 72 308,69 грн. Таким чином, грубе порушення водієм автомобіля ВАЗ 2101, н.з. [NUMBER] , [PERSON] вимог пунктів 10.1 1, 12.1, 13.4 Правил дорожнього руху України перебуває у прямому причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди та настанням наслідків у вигляді вказаних вище збитків. На момент подання даного позову TOB «Оксамит - Сервіс» сплачено кошти за зазначеним вище актом виконаних робіт на загальну суму 17 216,74 грн., що підтверджується п`ятьма чеками від 05.07.2021 на суми 1 858,37 грн., 4 500,00 грн., 4 500,00 грн., 1 858,37 грн. та 4 500,00 грн. Цивільно-правова відповідальність відповідача застрахована в ПрАТ «Страхова Група «ТАС». Згідно платіжного доручення № 188204 від 07 червня 2021 року Товариству було сплачено страхове відшкодування у розмірі 56 950 грн. 32 коп. Відповідно до ст. 1194 ЦК України розмір матеріальних збитків, що має сплатити відповідач на користь TOB «Оксамит - Сервіс» обчислюється як різниця реальної вартості завданих збитків у якості витрат на ремонт пошкодженого автомобіля: 72 308,69 грн. та розміром страхових виплат: 56 950 грн. 32 коп. = 15 358 грн. 37 коп., що на момент звернення із даним позовом вже оплачені товариством. Оскільки, в порушення зазначених вище вимог закону, відповідач відмовляється в добровільному порядку відшкодовувати завдану TOB «Оксамит - Сервіс» майнову шкоду, товариство вимушене захищати свої права у судовому порядку. Враховуючи зазначене, представник позивача просив стягнути з відповідача [PERSON] , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Оксамит-Сервіс" кошти в розмірі 15 358 грн. 37 коп. матеріальних збитків та сплачений судовий збір у розмірі 2 270,00 грн. У підготовче засідання представник позивача Рябокляч К.О. не з`явився, подавши заяву про розгляд справи без участі представника ТОВ "Оксамит-Сервіс", позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити. У підготовче засідання відповідач [PERSON] не з`явився, подавши заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнав, про що подав відповідну заяву. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. За змістом ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно роз`яснень, викладених у п. 24 постанови Пленуму Верхового Суду України від 12 червня 2009 року № 2 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції", п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18 грудня 2009 року "Про судове рішення у цивільній справі" у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову та прийняття його судом без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Враховуючи, що визнання відповідачем позову вимогам закону не суперечить, права, свободи чи інтереси інших осіб не порушує, суд приймає визнання [PERSON] позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи, та ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до частини 1 та частини 2 статті 1166 Цивільного кодексу України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. У відповідності до частини 1 статті 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Згідно частини 2 статті 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до пункту 4 постанови № 4 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього буди неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, -незалежно від наявності вини. З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (частина друга статті 1166 ЦК), відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано лише внаслідок дії непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК). Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду. За правилами ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Згідно з вимогами ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою. Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Крім того, згідно п. 16 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 01.03.2013 р. № 4, при відшкодуванні страховиком шкоди, завданої особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, така особа сплачує потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Згідно п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27.03.1992 р. № 6, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, суд вважає, що позовні вимоги є законними та обґрунтованими, у зв`язку з чим позов підлягає задоволенню у повному обсязі. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За змістом ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідному рішенні у порядку, встановленому законом вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Факт сплати позивачем судового збору в сумі 2 270 грн 00 коп підтверджується платіжним дорученням № 361 від 18 листопада 2021 року. Отже, 50 відсотків судового збору, сплаченого позивачем при подані позову, що складає 1 135 грн 00 коп. підлягають поверненню з державного бюджету, а решта 50 відсотків судового збору підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved