Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-25 00:00:00

До суду з вказаним позовом звернулася [PERSON] (жителька [ADDRESS] ), до [PERSON] ( [ADDRESS] ) з посиланням на наступне. Вони (сторони) зареєстрували шлюб 25 листопада 2011 року. Рішенням Ставищенського районного суду Київської області від 09.08.2018 шлюб з відповідачем розірвано. 26.12. 2019 вона зареєструвала шлюб з [PERSON] та змінила прізвище на [PERSON] . Під час перебування в шлюбі з [PERSON] ними за спільні кошти подружжя було придбано автомобіль RENAULT KANGOO, 2004 року випуску, білого кольору, об`єм двигуна 1461, VIN-код [NUMBER] , який є об`єктом спільної сумісної власності подружжя. Проте, відповідач здійснив відчуження вищевказаного автомобіля без її (позивачки) згоди, не в інтересах сім`ї. 06.06.2018 була здійснена перереєстрація ТЗ на нового власника [PERSON] за договором КП, укладеному в ТСЦ МВС 3249 за № 3249/2018/972052 від 06.06.2018. Згідно консультаційного висновку від 15.02.2021, який наданий сертифікованим суб`єктом оціночної діяльності, ймовірна ринкова вартість вищевказаного транспортного засобу, реєстраційний № [NUMBER] , на дату аналізу становить 97300 грн. Відповідно вартість Ѕ частини автомобіля становить 48650.00 грн. З урахуванням уточнених позовних вимог (а.с. 172) позивач просить суд: - визнати автомобіль RENAULT KANGOO, 2004 року випуску, білого кольору, об`єм двигуна 1461, VIN-код [NUMBER] об`єктом права спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON] , набутим за час шлюбу, - зобов`язати відповідача сплатити на її (позивачки) користь вартість 1/2 частини вартості даного автомобіля в розмірі 46135.00 грн.,та стягнути на її (позивачки) користь судові витрати по сплаті судового збору, пов`язані із залученням спеціаліста оціночної діяльності для визначення вартості автомобіля в сумі 1500 грн. та витрати на правничу допомогу в розмірі 2600 грн. Ухвалою Ставищенського районного суду від 21.05.2021 залучено в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача, [PERSON] (а. с. 81). Ухвалою суду від 2 червня 2021 року провадження по даній справі було зупинено і призначеносудову авто-товарознавчу експертизу (а. с. 116-117). Ухвалою суду від 9 серпня 2021 року за клопотанням експерта було уточнено питання, поставлені на вирішення вказаної експертизи, в частині визначення виду вартості, а саме, середньоринкової ціни КТЗ чи ринкової вартості КТЗ (а. с. 137). 16 грудня 2021 року до суду повернулась дана справа від Державного науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України з висновком експерта (а. с. 153). Ухвалою суду від 23 грудня 2021 року провадження по даній справі було відновлено (а. с. 178). Ухвалою суду від 23 грудня 2021 закрито підготовче провадження по справі, справу призначено до розгляду (а. с. 180). В судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] позовні вимоги підтримали, підтвердили обставини, на які позивачка посилається як на підставу своїх вимог. Допитана в якості свідка позивачка [PERSON] суду показала, що в період шлюбу нею та відповідачем за спільні кошти було придбано спірний автомобіль за суму більшу 4000 дол. США. В період шлюбу ними було придбано 2 дивани та набір меблів «спальня» З відповідачем вони припинили шлюбні відносини з 1 травня 2018 року. Цього дня він разом зі своїм братом вивіз з будинку свої особисті речі, один диван, набір меблів «спальня», будівельні матеріали, залишив їй ключі від будинку. Ніякої домовленості щодо поділу їх спільного майна не було. Про продаж автомобіля вона дізналась лише, коли звернулась до адвоката по питанню його поділу в кінці 2020 року. Кошти від продажу автомобіля вона не отримувала. В будинку, де вони разом проживали з відповідачем до припинення шлюбу, ними разом було здійснено незначний ремонт (поклеєно шпалери, здійснено заміну частини дверей). Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] позовні вимоги не визнали, зазначивши, що спірний автомобіль не є спільною сумісною власністю сторін. Відповідач пояснив, що автомобіль був придбаний в період шлюбу, проте за його (відповідача) кошти приблизно за 4600 дол. США. В 2018 році шлюб між ними було розірвано. Перед розірванням шлюбу в період, коли вони в позивачкою вже припинили шлюбні відносини, проживали за різними адресами, він 08.06.2018 продав спірний автомобіль своєму брату [PERSON] за 50 000 грн., половину з яких (25000 грн.) віддав позивачці. Це було його добровільним рішенням, оскільки з позивачкою залишився проживати їх малолітня дитина. Крім того, за час їх спільного проживання в будинку, що належить на праві власності позивачці, в якому вони з нею проживали, за кошти, отримані ним за усними договорами, було зроблено значний ремонт (покладено ламінат, замінено вікна на пластикові, замінено двері, сантехніку). На відшкодування вказаних витрат він не претендував. Також ним з позивачкою в період шлюбу було придбано меблі (2 дивани, набір меблів «спальня»), морозильну камеру. Відразу після припинення шлюбу він забрав з вказаного будинку лише один диван та набір меблів «спальня». Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, їх представників, покази позивачки як свідка, дослідивши подані письмові докази, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. Позивачка [PERSON] (до одруження [PERSON] ) і відповідач [PERSON] з 25.11.2011 перебували в зареєстрованому шлюбі, який був розірваний рішенням Ставищенського районного суду Київської області від 09.08.2018, після розірвання шлюбу позивачці було залишено прізвище « [PERSON] », що підтверджується копією вказаного рішення суду, що набрало законної сили 11.09.2018 (а. с. 10, 11). Цим же рішенням встановлено, що сторони припинили сімейно-шлюбні відносини. Відповідно до описової частини рішення про розірвання шлюбу позивачка в позові про розірвання шлюбу вказувала, що вони з відповідачем припинили шлюбні стосунки і більше їх не поновлювали з початку травня 2018 року, відповідач подав заяву, в якій позовні вимоги про розірвання шлюбу визнав. Після повторного укладення шлюбу 26.12.2019 з [PERSON] прізвище позивачки - [PERSON] (а. с. 12). В період шлюбу сторін було придбано автомобіль автомобіль «Renault Kangoo, 2004 р. в., 1461см.куб., VIN [NUMBER] , який згідно з інформацією Головного сервісного центру МВС від 14.01.2021 № 31/23аз, наданою на запит адвоката, 15.08.2012 року був зареєстрований за відповідачем [PERSON] , підстава реєстрації - реєстрація ТЗ, привезеного з-за кордону (ТСЦ 3249) (а. с. 22). Відповідно до зазначеної відповіді сервісного центру МВС та копії договору купівлі-продажу зазначений автомобіль 06.06.2018 був перереєстрований на [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, укладеному в ТСЦ за №3249/2018/972052 від 06.06.2018 (а.с. 22, 54). Вказані обставини свідчать, що спірний автомобіль був придбаний в період шлюбу сторін і на час припинення шлюбно-сімейних відносин перебував у їх спільній сумісній власності. Вказане підтверджує доводи позивачки про те, що відповідач [PERSON] відчужив автомобіль без згоди її як одного з подружжя та спростовує заперечення відповідача з приводу того, що відчужуючи автомобіль, він діяв в спільних інтересах сім`ї. Допитана в якості свідка позивачка суду показала, що фактично вони з відповідачем припинили шлюбні відносини з 1 травня 2019 року, тобто до продажу спірного автомобіля. Відповідач також підтвердив в своїх поясненнях факт продажу даного автомобіля після припинення шлюбних відносини. Внаслідок відчуження спірного автомобіля на користь [PERSON] особи, право спільної сумісної власності сторін на це майно припинилось і беручи до уваги, що [PERSON] не ставить вимогу про витребування автомобіля або визнання угод про відчуження майна недійсними, а просить стягнути грошову компенсацію вартості його 1/2 частини, її позовні вимоги є цілком обґрунтовані та правомірні. Верховний Суд у постанові від 03.10.2018 у справі № 127/7029/15-ц висловив правову позицію, вказавши, що поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а в разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (ч. 1, ч. 2 ст. 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (ч. 2 ст. 364 ЦК України). У разі відчуження майна одним з подружжя проти волі іншого та у зв`язку з цим неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на спільне майно. Аналогічні правові позиції викладені у постановах від 18.04.2018 у справі № 180/254/15-ц (провадження № 61-5231св18), від 07.11.2018 у справі № 761/17775/15-ц (провадження № 61-4420св18), від 09.01.2019 у справі № 643/4589/15-ц (провадження № 61-5361св18). Згідно висновку експерта, за результатами судової авто-товарознавчої експертизи, № СЕ-19-21/20321-АВ від 18.11.2021, проведеної головним судовим експертом сектору транспортно-товарознавчих досліджень та експертизи військового майна відділу товарознавчих досліджень та експертизи військового майна лабораторії товарознавчих, гемологічних, економічних досліджень ДНДЕКЦ МВС Струк І. А., ринкова вартість КТЗ «Renault Kangoo», номер кузова [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , 2004 року виготовлення, станом на момент проведення судової експертизи, а саме 18.11.2021, складає 92270 грн. (а. с. 154 -162). З врахуванням положень ст. ст. 60, 61, 69 Сімейного кодексу України майно, придбане у шлюбі вважається спільним сумісним майном подружжя, а тому, придбаний сторонами автомобіль підлягає поділу шляхом стягнення з відповідача на її користь грошової компенсації ринкової вартості 1/2 його частини. Відповідно до статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно зі ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Ч. 2 ст. 3 Сімейного кодексу України передбачено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Відповідно до положень статті 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Статтею 61 Сімейного кодексу України передбачено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Згідно зі ст. 68 Кодексу розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (стаття 70 СК України). Відповідно до ст. 71 Сімейного кодексу України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. п. 19, 22, 30 постанови «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 № 11, вирішуючи спори про поділ майна подружжя, суди повинні враховувати, що само по собі розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності подружжя на майно, набуте за час шлюбу. Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст. 65 СК України. У випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Заперечуючи проти позову, відповідач зазначив, що спірний автомобіль не є їх з позивачкою спільною сумісною власністю, оскільки автомобіль був придбаний в період шлюбу за його (відповідача) особисті заощадження, спірний автомобіль він продав своєму брату [PERSON] за 50 000 грн., половину з яких (25000 грн.) віддав позивачці. Проте на підтвердження вказаних доводів відповідачем жодних доказів не надано. З урахуванням викладеного суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивачки суми 46135 грн. (1/2 частини ринкової вартості вищевказаного автомобіля, відчуженого відповідачем на користь третьої особи). Інші доводи, надані відповідачем та його представником в своїх поясненнях, зокрема, щодо того, що в період шлюбу відповідачем за власні кошти в будинку, що належить на праві власності позивачці, в якому вони спільно проживали, за власні кошти було здійснено значний ремонт, на переконання суду, правового значення для правильного вирішення справи не мають та не спростовують вищевказані висновки суду про обгрунтованість заявлених позовних вимог. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд виходить з наступного. Позивачка просить стягнути на її користь судові витрати по сплаті судового збору, витрати, пов`язані із залученням спеціаліста оціночної діяльності для визначення вартості автомобіля в сумі 1500 грн. та витрати на правничу допомогу в розмірі 2600 грн. Згідно ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду (ч.3 ст.133 ЦПК України). У зв`язку із задоволенням позовних вимог відповідно до ч. 1 ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивачки підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в сумі 908 грн.. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України представник позивачки [PERSON] до закінчення судових дебатів у справі зробила заяву про те, що докази щодо повної суми витрат на професійну правничу допомогу сторона позивача подасть протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду. Тому суд при постановленні рішення не вирішує питання про стягнення вказаних витрат. Позивачка просить також стягнути на її користь витрати, пов`язані із залученням спеціаліста оціночної діяльності для визначення ринкової вартості автомобіля в сумі 1500 грн., на підтвердження чого надала договір про надання консультативних послуг з ТОВ «Реал Експерт» (а. с. 19), рахунок-фактуру від 10.02.2021, акт наданих послуг від 15.02.2021 (а. с. 36), квитанцію про сплату вказаних витрат в сумі 1500 грн. (а. с. 20), та консультаційний висновок директора ТОВ «Реал Експерт» від 15.02.2021, згідно якого ймовірна ринкова вартість колісного транспортного засобу «Renault Kangoo», реєстраційний номер [NUMBER] , 2004 року на дату аналізу становить 97300 грн. (а. с. 13 - 15, 16). В стягненні на користь позивачки вказаних витрат, пов`язаних з залученням спеціаліста оціночної діяльності для визначення ринкової вартості автомобіля, слід відмовити, так як згідно ч. 1 та ч. 2 ст. 76 ЦПК України доказами, на підставі яких: доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: п. 1) письмові, речові , електронні докази, п. 2) висновки експертів, п. 3) показання свідків. Відповідно до ч. 2 ст. 74 ЦПК України допомога та консультації спеціаліста не замінюють висновок експерта. Крім того, відповідно до вищевказаного висновку експерта за результатами судової авто-товарознавчої експертизи від 18.11.2021 (а. с. 154 -162) ринкова вартість автомобіля відрізняється від оцінки спеціаліста (є нижчою на 5030 грн.). Витрати за проведення вищевказаної судової авто-товарознавчої експертизи відповідно до рахунку ДНДЕКЦ МВС від 02.09.2021 становлять 1015,20 грн. (а. с. 149). Проте, оскільки вказані витрати понесені не позивачкою, а відповідачем, а позов [PERSON] підлягає задоволенню, - суд не вирішує питання щодо стягнення вказаних витрат.

Outcome: approved