Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-25 00:00:00

У вересні 2019 року позивач звернувся до суду із позовом, в якому просить визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Каплуна Ю.В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень з індексним № 31530362 від 23.09.2016, яким проведено державну реєстрацію права власності на об`єкт майна з реєстраційним № 665935580000, а саме квартиру за адресою: [ADDRESS] , за [PERSON] , номер запису про право власності: 16540156 від 22.09.2016. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що [PERSON] набув у власність нерухоме майно - квартиру [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу. 08.09.2010 Комунальним підприємством Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на обєкти нерухомого майна» зареєстровано право власності. 24.06.2015 між [PERSON] як іпотекодавцем та [PERSON] як іпотекодержателем укладено Іпотечний договір від 24.06.2015, з метою забезпечення виконання зобов`язання за договором позики від 24.06.2015. 12.08.2013 укладено договір про внесення змін до Іпотечного договору. Позивач зазначає, що сторонами укладено договір від 12.08.2013 про внесення змін до основного договору, який ще не існував від 24.06.2015. 27.05.2016 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Косенко М.О. прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за індесним № 29786958. У подальшому на підставі рішень державного реєстратора приватного нотаріуса КМНО Косенка М.О. від 29.07.2016 за індексним № 30706304 - припинено обтяження за Іпотечним договором, а за № 30706356 - припинено іпотеку. [PERSON] передано квартиру в іпотеку іншій особі [PERSON] , з якою укладено іпотечний договір від 29.07.2016 за реєстровим № 887. 01.08.2016 державним реєстратором приватним нотаріусом [PERSON] прийнято рішення № 30725643 про державну реєстрацію права власності на квартиру за [PERSON] . У зв`язку із цим, на підставі заяв [PERSON] від 01.08.2016 [PERSON] як державним реєстратором прийнято рішення від 01.08.2016 за № 30725721 про зняття заборони та № 30725762 про припинення іпотеки. Не погодившись з правомірністю рішень державних реєстраторів позивач звернувся до Міністерства юстиції України зі скаргою. За результатами розгляду скарги комісією прийнято рішення про задоволення скарги позивача в повному обсязі. Враховуючи викладене, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав та інтересів. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 25.09.2019, відкрито провадження в справі; розгляд справи визначено проводити за правилами загального позовного провадження; зобов`язано Департамент з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (місцезнаходження: 01044, м. Київ, вул. Хрещатик, 36) не пізніше п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали про відкриття провадження, направити на адресу суду: належним чином завірену копію реєстраційної справи щодо об`єкта нерухомого майна з реєстраційним № 665935580000 - квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; зобов`язано приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу [PERSON] (місцезнаходження: [ADDRESS]) не пізніше п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали про відкриття провадження, направити на адресу суду: належним чином завірену копію справи щодо посвідчення договору про задоволення вимог іпотекодержателя від 01.08.2016 за реєстровим № 892, укладеного між [PERSON] та [PERSON] . Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 23.02.2021 року клопотання представника державного реєстратора - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Каплуна Юрія Вікторовича - Сидоренка Віталія Вікторовича про витребування доказів у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , державного реєстратора - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Каплуна Юрія Вікторовича про скасування рішення про державну реєстрацію права власності - задоволено; зобов?язано приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу [PERSON] (місцезнаходження: [ADDRESS]) не пізніше п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали, надати суду інформацію, чи надавав громадянин Білорусі [PERSON] (місце реєстрації: [ADDRESS] , реєстраційний номер облікової картки платника податків № [NUMBER] ) в період з 24 червня 2015 року і до 23 лютого 2021 року грошові кошти в депозит для передачі їх кредитору [PERSON] (місце проживання: [ADDRESS] , реєстраційний номер облікової картки платника податків № [NUMBER] ) за договором позики від 24 червня 2015 року. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 06.07.2021 клопотання представника позивача [PERSON] - [PERSON] про виклик свідків у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , державного реєстратора - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Каплуна Юрія Вікторовича про скасування рішення про державну реєстрацію права власності - задоволено частково. В решті вимог клопотання - відмовлено. Викликано в судове засідання в якості свідків: [PERSON] та Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу [PERSON]. Закрито підготовче провадження та призначено справу за позовом [PERSON] до [PERSON] , державного реєстратора - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Каплуна Юрія Вікторовича про скасування рішення про державну реєстрацію права власності, до судового розгляду по суті. В липні 2021 представник позивача подав до суду заяву про зміну предмету позову, в якій просив визнати незаконним та скасувати рішення державного реєстратора - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Каплуна Юрія Вікторовича про державну реєстрацію прав та їх обтяжень з індексним № 31530362 від 23.09.2016 о 09:17:11, на підставі якого до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено запис про державну реєстрацію права власності за [PERSON] на об`єкт нерухомого майна з реєстраційним № 665935580000, яким є квартира, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; скасувати у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державну реєстрацію права власності [PERSON] на об`єкт нерухомого майна з реєстраційним № 665935580000, яким є квартира, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , запис про яку внесено на підставі прийнятого рішення державним реєстратором - приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Каплуном Юрієм Вікторовичем рішення про державну реєстрапцію прав та їх обтяжень з індексним № 31530362 від 23.09.2016 о09:17:11; припинити право власності [PERSON] на об`єкт нерухомого майна з реєстраційним № 665935580000, яким є квартира, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . В судове засідання з`явилися позивач та його представник, які просили задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Представник відповідача-1 в судовому засіданні просила відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Представник відповідача-2 в судовому засіданні просила відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що в задоволенні позову необхідно відмовити, виходячи з наступного. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. Як встановлено судом і вбачається з матеріалів справи, право власності позивача на квартиру [ADDRESS] зареєстровано 08.09.2010 Комунальним підприємством Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна» за № 31235002 (номер запису 45466 в книзі: 557-167), що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно. 24.06.2015 між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики, відповідно до якого позичальник [PERSON] позичив у позикодавця суму в розмірі 538142,50 грн, що на день укладення договору за курсом Національного банку України становить еквівалент 25000,00 доларів США. Відповідно до п. 3 вказаного договору, позичальник зобов`язується повернути позикодавцю зазначений у п. 1 цього договору борг до 24.08.2015 включно. 24.06.2015 право власності позивача на квартиру [ADDRESS] зареєстровано приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Левчуком І.І. в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за № 10166294. Згідно положень ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. У відповідності до ч. 4 ст. 334 Цивільного кодексу України, права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Відповідно до ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов`язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом. Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом. Стаття 386 ЦК України визначає що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Згідно до п.1 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Державний реєстр речових прав на нерухоме майно - це єдина державна інформаційна система, що містить відомості про права на нерухоме майно, їх обтяження, а також про об`єкти та суб`єктів цих прав. Таким чином, державна реєстрація права власності на нерухоме майно є за своєю суттю визнанням з боку держави публічно-правового інтересу у встановленні приналежності нерухомого майна конкретній особі. Державна реєстрація прав покликана служити забезпеченням стабільності обороту нерухомості, оскільки остання має не тільки майнову, а й соціальну значимість. Подібна стабільність досягається шляхом винесення операцій та інших дій з нерухомістю за рамки приватних інтересів сторін, а також створення особливої, єдиної інформаційної системи, дозволяє всім суб`єктам права отримувати виключно і єдино достовірні дані про правовий статус того чи іншого об`єкта. Фактично ж, реєстрація покликана надати відповідну силу правовстановлюючим документам і виступає формальною умовою подальшого захисту (у тому числі судового) прав особи, що виникають з правовідносин, предметом яких є нерухоме майно. При цьому, вона ніяк не впливає на цивільно-правову рівність учасників обороту, автономію волі і свободу договору. Тобто, не надає публічно-правового характеру вказаним правовідносинам, що дозволяє зробити висновок про можливість розгляду спорів щодо державної реєстрації виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно. 24.06.2015 між [PERSON] та [PERSON] укладено договір про внесення змін до договору позики від 24.06.2015, відповідно до якого вирішено викласти п.1 договору в наступній редакції, а саме: позичальник [PERSON] позичив (взяв у борг) у позикодавця 1068577,50 грн, що на день укладення цього договору за курсом Національного банку України становить еквівалент 50000,00 доларів США. Відповідно до п. 3 зазначеного договору, позичальник зобов`язується повернути позикодавцю зазначений у п. 1 цього договору борг до 12 години ранку 24.09.2015. З метою забезпечення виконання зобов`язань за договором позики від 24.06.2015 між [PERSON] (іпотекодержатель) та [PERSON] (іпотекодавець) укладено Іпотечний договір від 24.06.2015, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Левчуком І.І. та внесеного в реєстр за № 825. 12.08.2013 укладено договір про внесення змін до Іпотечного договору, посвідчений 24.06.2015 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Левчуком І.І. та внесений в реєстр за № 1052. Позивачем було підписано вказаний договір. Згідно п. 5.3 Іпотечного договору у разі порушення основного зобов`язання та/або умов цього договору Іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю на фактичну адресу проживання, а саме: [ADDRESS] , письмову вимогу про усунення порушень, в якій іпотекодержатель зазначає стислий зміст порушених іпотекодавцем зобов`язань, вимогу про виконання порушеного зобов`язання у строк 31 день та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки відповідного до цього договору та чинного законодавства України. Пунктом 6.1.1. Іпотечного договору передбачено, що право іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки позасудовими способами, визначеними цим договором виникає у випадку залишення без задоволння іпотекодавцем письмової вимоги іпотекодержателя щодо усунення порушень основного зобов`язання або умов цього договору згідно зі ст. 35 Закону України «Про іпотеку». У пункті 6.1.3 Іпотечного договору зазначено, що право вибору способу звернення стягнення на предмет іпотеки, згідно з умовами цього договору належить іпотекодержателю. Відповідно до п. 6.2.3 Іпотечного договору, сторони дійшли згоди, що іпотекодержатель має право набути у власність предмет іпотеки на наступний день після спливу строку для усунення порушень основного зобов`язання, вказаного в письмовій вимозі, надісланій іпотекодавцю згідно зі ст. 35 Закону України «Про іпотеку» та п. 5.3 цього договору, і якщо в цей строк вказані порушення не будуть усунені іпотекодавцем або письмова вимога іпотекодержателя буде залишена іпотекодавцем без задоволення. Право власності на предмет іпотеки в рахунок задоволення вимог іпотекодержателя переходить до іпотекодержателя з моменту державної реєстрації цього договору у відповіжних органах, за умови документального підтвердження надсилання на адресу іпотекодавця письмової вимоги про усунення порушення основного зобов`язання та попередження вимоги та відсутності на оригіналі цього договору іпотекодержателя відмітки про його розірвання. Положеннями п. 6.2.5 Іпотечного договору, іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності. Відповідно до ч. 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. У статті 36 Закону України «Про іпотеку» закріплено, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, який підлягає нотаріальному посвідченню і може бути укладений в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Згідно із ст. 18 Закону України «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень» перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим/отриманим документам. Відповідно п. 2 ч. 1 ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація прав проводиться, зокрема, на підставі свідоцтв про право власності на нерухоме майно, виданих відповідно до вимог цього Закону. Відповідно до ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. У разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. У даному випаду реєстраційні правовідносини спрямовані на встановлення, зміну, припинення прав на нерухоме майно і є визначеним організаційним заходом, що використовується власниками для впорядкування своїх основних відносин, предметом яких є нерухоме майно. Чинним законодавством передбачено, що власник володіє, користується і розпоряджається належним йому майном на свій розсуд. Відповідно до ст. 321 Цивільного кодексу України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Право власності гарантується Конституцією України і захищається способами, встановленими законодавством. Пунктами 1 та 2 частини третьої статті 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що державний реєстратор: встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов`язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення у випадках, передбачених законом; відповідність повноважень особи, яка подає документи для державної реєстрації прав; відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих/отриманих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації; перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення. Відповідно до частин першої, другої статті 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація прав проводиться в такому порядку:ь1) прийняття/отримання документів для державної реєстрації прав, формування та реєстрація заяви в базі даних заяв;ь2) виготовлення електронних копій документів, поданих для державної реєстрації прав, шляхом сканування (у разі подання документів у паперовій формі) та їх розміщення у Державному реєстрі прав; 3) встановлення черговості розгляду заяв, зареєстрованих у базі даних заяв; 4) перевірка документів на наявність підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав та прийняття відповідних рішень; 5) прийняття рішення про державну реєстрацію прав (у разі відсутності підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав); 6) відкриття розділу в Державному реєстрі прав та/або внесення до відкритого розділу або спеціального розділу Державного реєстру прав відповідних відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів цих прав; 7) формування витягу з Державного реєстру прав про проведену державну реєстрацію прав для подальшого використання заявником; 8) видача/отримання документів за результатом розгляду заяви. Перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Згідно ч. 4 ст. 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим/отриманим документам. Стаття 24 Закону України «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачає, що у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо: заявлене речове право, обтяження не підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону; заява про державну реєстрацію прав подана неналежною особою; подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом; подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження; наявні суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями; наявні зареєстровані обтяження речових прав на нерухоме майно; заяву про державну реєстрацію обтяжень щодо попереднього правонабувача подано після державної реєстрації права власності на таке майно за новим правонабувачем; після завершення строку, встановленого частиною третьою статті 23 цього Закону, не усунені обставини, що були підставою для прийняття рішення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав; заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень під час вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об`єктом незавершеного будівництва подано не до нотаріуса, який вчинив таку дію; заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень в електронній формі подано особою, яка згідно із законодавством не має повноважень подавати заяви в електронній формі; заявником подано ті самі документи, на підставі яких заявлене речове право, обтяження вже зареєстровано у Державному реєстрі прав; заявника, який звернувся із заявою про державну реєстрацію прав, що матиме наслідком відчуження майна, внесено до Єдиного реєстру боржників. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до частин першої та другої статті 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання. Підписанням цього договору іпотекодавець засвідчив, що він надає згоду на перехід права власності на предмет іпотеки до іпотекодержателя. Аналогічна правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду від 23.01.2018 по справі № 61-1727св17. 27.05.2016 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Коменком М.О. прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за індексним номером 29786958. На підставі вказаного рішення 27.05.2016 проведено державну реєстрацію права власності на квартиру за [PERSON] та внесено запис про право власності № 14747232. Підставою для прийняття рішень державного реєстратора приватним нотаріусом Косенком М.О. рішення від 27.05.2016 за індексним № 29786958 слугував Іпотечний договір. На підставі рішень державного реєстратора приватного нотаріуса Косенка С.М. рішення від 29.07.2016 за індексним № 30706304 - припинено обтяження за Іпотечним договором, а за № 30706356 - припинено іпотеку. [PERSON] передано квартиру [ADDRESS] в іпотеку іншій особі [PERSON] , з якою укладено іпотечний договір від 29.07.2016 за реєстровим № 887, посвідченого приватним нотаріусом [PERSON] На підставі цього договору приватним нотаріусом [PERSON] 29.07.2016 прийнято рішення за індексним № 30707578 та № 30707468 про державну реєстрацію іпотеки та про заборону відчуження. 01.08.2016 державним реєстратором приватним нотаріусом [PERSON] прийнято рішення № 30725643 по державну реєстрацію права власності на квартру за [PERSON] на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя від 01.08.2016, посвідченого цим нотаріусом за реєстровим № 892. На підставі заяв [PERSON] від 01.08.2016 [PERSON] як державним реєстратором прийнято рішення від 01.08.2016 за № 307725721 про зняття заборони та № 30725762 про припинення іпотеки. Не погодившись з правоміністю рішень державних реєстраторів - приватних нотаріусів щодо вказаної вище квартири, позивач звернувся до Міністерства юстиції України зі скаргою, якою просив скасувати ці рішення. За результатами розгляду скарги [PERSON] від 18.07.2016 з доповненням до неї від 01.08.2016 Комісією з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації прийнято рішення про задоволення скарги позивача в повному обсязі, яке оформлено у формі висновку від 30.08.2016. На підставі висновку Комісії від 30.08.2016 заступником Міністра юстиції України з питань державної реєстрації видано наказ від 19.09.2016 № 2745/5 про скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, яким задоволено скаргу [PERSON] у повному обсяізі та скасовано рішення про державну реєстрацію права та їх обтяжень від 27.05.2016 № 29786958 від 29.07.2016 № 30707578 від 29.07.2016 № 30707468 від 01.08.2016 № 30725643. Цим же Наказлм Мінюсту поновлено записи про іпотеку № 10167679 та про заборону № 10167007 шляхом скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 29.07.2016 № 30706356 та від 29.07.2016 № 30706304. 22.09.2016 [PERSON] звернулась до державного реєстратора - приватного нотаріуса Каплуна Ю.В. з метою проведення повторного звернення стягнення на вищевказану квартиру на підставі Іпотечного договору. Відповідно до ч. 1 ст. 35 Закону України "Про іпотеку" у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцяти денний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Згідно з пунктом 57 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, для державної реєстрації права власності та інших речових прав на майно, яке набувається у зв`язку з виконанням умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення таких прав, також подається документ, що підтверджує наявність факту виконання відповідних умов правочину. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] як позикодавець та іпотекодержатель направила [PERSON] вимогу про усунення порушень Основного зобов`язання, яку останній отримав саме 06.04.2016. Від цієї дати було відраховано місяць, так як це передбачено умовами договору, Закону України «Про іпотеку», іпотекодержатель задовільнив забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 № 1127 визначено процедуру проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, перелік документів, необхідних для її проведення, права та обо`язки суб`єктів у сфері державної реєстрації прав, а також процедуру взяття на облік безхазяйного нерухомого майна. Для проведення державної реєстрації прав заявник подає органові державної реєстрації прав, нотаріусові заяву про державну реєстрації та необхідні для такої реєстрації документи, визначені цим Порядком. Відповідно до п. 61 Порядку визначено які документи також подаються для держанвої реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Щодо посилання позивача на висновки комісії з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації від 30.08.2016, суд зазначає наступне. Відповідно до експертного висновку № 009-АНО/20 науково-парвового дослідження складеного 07.05.2020 виконана відокремленим структурним підрозділом «Центр судової експертизи та експертних досліджень» Державного підприємства «Інформаційні судові системи» Державної судової адміністрації України встановлено, що наявність виправленняч у даті відправки рекомендованого повідомлення на перебіг чи встановлення перебігу строків, передбачених ст. 35 Закону України «Про іпотеку» не впливає. Іпотекодержатель в даному випадку, подавши державному реєстратору Рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення № 074010288715 довів факт направлення іпотекодавцю вимоги про усунення порушень. Перебіг строку обчислюється з моменту отримання іпотекодавцем рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення № 074010288715, дата якого чітко визначена працівником поштового зв`язку. Отже встановлено, що юридлично значущим для проведення реєстраційних дій є дані щодо адресату та дата вручення. Дата відправлення поштового повідомлення не має значення «для однозначного тлумачення змісту» документу для встановлення правових підстав вчинення реєстраційних дій. Інформація, зазначена у документі «Рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, виплату поштового переказу № 074010288715» є повною, а тому достатньою для встановлення факту завершення 30-денного строку отримання іпотекодавцем (боржником) вимоги як підстави для вчинення реєстраційних дій. Відповідно, відсутні порушення положень ст. 22 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» щодо вимог до документів, що подаються для державної реєстрації прав. Як вбачається з позовної заяви [PERSON] склав заяву про намір та готовність погасити позику у повному обсязі, у звязку з чим останнім подано приватному нотаріусу Київському міського нотаріального округу [PERSON] заяви про припинення іпотеки та обтяження спірної квартири. У відповідності до ст. 17 Закону України «Про іпотеку» іпотека припиняється у разі припинення основного зобов`язання. Разом з цим, суд зазначає, що намір та готовність [PERSON] погасити позику у повному обсязі не підтверджена належними та допустимими доказами (банківська виписка по рахунку позивача або відомості з депозита та ін.). Як зазначила свідок приватний нотаріус Киїського міського нотаріального округу [PERSON] в судовому засіданні, [PERSON] звертався до неї та консультувався щодо внесення грошових коштів на депозит, так як при внесенні грошових коштів на депозит нотаріус припиняє заборону іпотеки. При цьому, адресу об`єкту на консультації позивач не зазначив. Пізніше свідок дізналась, що позивач косультувався з цього питання і у інших нотаріусів та при цьому гроші на депозит внесені ним не були. Крім цього, позивач не зробив ніяких дій, які були озвучені нотаріусом на консультації, щоб довести, що сторона ухиляється від отримання коштів. Відповідно до статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Таким чином, наведеними вище правовими нормами визначено вичерпний перелік обов`язкових для подання документів та обставин, що мають бути ними підтверджені, на підставі яких проводиться державна реєстрація права власності на предмет іпотеки за договором, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, і з огляду на закріплені у статтях 10, 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» порядок державної реєстрації та коло повноважень державного реєстратора у ході її проведення ця особа приймає рішення про державну реєстрацію прав лише після перевірки наявності необхідних для цього документів та їх відповідності вимогам законодавства. Аналогічна правова позиція щодо застосування зазначених норм матеріального права викладена у постановах Верховного Суду України від 11.04.2017 №21-1458а16, від 11.04.2017 у справі №822/864/15, від 12.04.2017 у справі №822/862/15. Твердження позивача щодо того, що спірні реєстраційні дії є незаконними являються необґрунтованими. Стаття 76 ЦПК України визначає що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Стаття 81 ЦПК України визначає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи вищезазначені договори, показання свідка, а також з огляду на те, що встановлені умови договору позики від 24.06.2015 [PERSON] не виконав, право власності на квартиру [ADDRESS] з урахуванням вимог Іпотечного договору та застереження передбаченому в п.п. 6.1.1. перейшло до [PERSON] , суд приходить до висновку, що позовна заява [PERSON] до [PERSON] , державного реєстратора - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Каплуна Юрія Вікторовича про визнання незаконним, скасування рішення про державну реєстрацію права власності та припиннення права власності, не підлягає задоволенню. Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: dismissed