Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-31 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до Трускавецького міського суду Львівської області з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої вимоги мотивує тим, що 22 листопада 2003 року між сторонами було укладено шлюб, який зареєстровано у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Трускавецького міського управління юстиції, про що в книзі реєстрації шлюбів про одруження 22.11.2003 року складено відповідний актовий запис за № 202. Від даного шлюбу у сторін є діти: донька [PERSON] , [INFO] , та син [PERSON] [INFO] . Після одруження спільне життя з відповідачем не склалося, а протягом останнього року стало нестерпним, через відсутність взаєморозуміння між ними, безпідставні ревнощі та необгрунтовані звинувачення. У них різні погляди на життя і часто виникають сварки. Через постійні конфлікти, суперечки спільне життя стало неможливим та нестерпним, сумісне життя і збереження сім`ї стало неможливим. Зникло взаєморозуміння і взаємоповага один до одного. На даний момент між ними взагалі відсутнє порозуміння, любов та повага, які повинні бути притаманні сім`ї. Фактично сім`я припинила своє існування і як наслідок вони перестали вести спільне господарство, кожен з подружжя живе окремим життям та своїми інтересами. Збереження шлюбу є неможливим і суперечить їхнім спільним інтересам та інтересам дітей. Згідно ч. 8 ст. 178, ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглянув справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, оскільки відсутні клопотання будь-якої зі сторін про інше та відповідачем не подано відзиву у встановлений судом строк. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони 22.11.2003 року уклали шлюб, який був зареєстрований відділом ДРАЦС Трускавецького міського управління юстиції Львівської області, про що зроблений актовий запис за № 202, що стверджується свідоцтвом про шлюб серія [NUMBER] , виданого повторно 02.11.2021 року, яке знаходиться в матеріалах справи. У шлюбі в сторін народилась донька [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] виданого 05.10.2004 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Трускавецького міського управління юстиції та син [PERSON] [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] виданого 14.08.2012 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Трускавецького міського управління юстиції Львівської області, які знаходиться в матеріалах справи. Подружнє життя у сторін не склалося, як подружжя вони не проживають протягом останнього року, не ведуть спільного господарства. Спору про поділ спільного майна поджужжя у сторін немає. Спорів щодо проживання спільних дітей на даний час немає. У відповідності з ч.1 ст.110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище, таким чином прохання відповідачки про те, що після розірвання шлюбу вона бажає залишитись на прізвищі « [PERSON] » є законним та обґрунтованим. Враховуючи викладене, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивачки, що має істотне значення, а тому шлюб між сторонами слід розірвати. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. З врахуванням того, що між сторонами немає суперечки про місце проживання дітей, тому суд вважає що місце проживання неповнолітніх дітей слід визначити з матір`ю. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При зверненні до суду позивачкою було сплачено судовий збір в розмірі 908,00 грн., що підтверджується квиитанцією № 0.0.2323932852.1 від 01.11.2021 року, тому його необхідно стягнути з відповідача в користь позивачки. Також, з відповідача слід стягнути на користь держави судовий збір за позовну вимогу про місце проживання дітей в розмірі 908,00 грн. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved