Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-30 00:00:00

Позивачі 08 жовтня 2021 року звернулися до суду із зазначеним позовом, в якому просять визнати за ними право власності по 1/2 частці за кожним житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] в порядку спадкування після померлої [INFO] матері [PERSON] . Позов аргументують тим, що зазначений будинок відносився до суспільної групи робітничий двір. У ньому проживали і були зареєстровані їх батьки [PERSON] , [PERSON] . Батько [PERSON] [INFO] помер, який за життя на їх імена склав заповіт від 04.01.1997. Спадщину за законом на належну йому 1/2 частку спадкового будинку після смерті [PERSON] , як спадкоємець за законом відповідно до ст.549 ЦК УРСР 1963 року, прийняла його дружина - [PERSON] , а вони спадщину за заповітом після померлого батька не прийняли. Мати [PERSON] померла [INFO] . Після її смерті вони прийняли спадщину шляхом подання заяв, про що 11.08.2020 приватним нотаріусом Ніжинського районного нотаріального округу Голік Л.В. заведено спадкову справу №54/2020. Постановою приватного нотаріуса Ніжинського районного нотаріального округу Голік Л.В. від 07 липня 2021 року відмовлено у видачі свiдоцтва про право на спадщину за законом на спірний будинок після померлої матері [PERSON] , оскільки відсутні првоустановлюючі документи. Ухвалою від 12 жовтня 2021 року цивільну справу призначено до підготовчого засідання за вказаним вище позовом на 09.12.2021. Ухвалою суду від 09 грудня 2021 року за результатами підготовчого провадження справу призначено до судового розгляду по суті. Позивачі [PERSON] , [PERSON] в судове засідання не з`явилися, в позові просять розгляд справи проводити за їх відсутності. Представник відповідача - Талалаївської сільської ради Ніжинського району Чернігівської області в судове засідання не з`явився, надіславши до суду письмове клопотання про розгляд справи за його відсутності та прийняття рішення згідно чинного законодавства. У відповідності до ч. 3 ст. 211, ч. 2 ст. 247 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін на підставі наявних у справі доказів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи та з`ясувавши всі фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду і вирішення спору по суті, суд встановив такі обставини та дійшов наступного висновку. З технічного паспорту на спірний житловий будинок слідує, що він збудований у 1955 році (а.с. 32). Згідно із довідкою-витягом із погосподарської книги № 15-11/40 від 28.01.2022, виданої Ніжинським старостинським округом №3 Талалаївської сільської ради Ніжинського району Чернігівської області, спірний житловий будинок побудований у 1955 році, номер об"єкта в погосподарській книзі відкритий на [PERSON] . Відповідно до довідки, виданої Ніжинським старостинським округом №3 Талалаївської сільської ради Ніжинського району Чернігівської області №03-24/382 від 24.06.2021, станом на 15.04.1991 у домоволодінні, розташованому за адресою: [ADDRESS] , проживали: [PERSON] , 1926 року народження - голова сім`ї, [PERSON] , 1931 року народження (дружина голови сім`ї). Суспільна група господарства - робітниче (а.с.25). Згідно довідки КП "Ніжинське МБТІ" №01984 від 18.08.2020 станом на 31.12.2012 право власності на житловий будинок [ADDRESS] не зареєстровано (а.с.26). За Інформацією Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об"єктів нерухомого майна речові права та обтяження на спірний булинок не зареєстровані (а.с. 27). На підставі постанови Верховної Ради України «Про перейменування деяких населених пунктів» від 12.05.2016 № 1353-VIII, яка набрала чинності 22.05.2016, село Григоро-Іванівка Ніжинського району було перейменовано на село Ніжинське. Відповідно до свідоцтва про одруження [NUMBER] від 06.02.1949 Григоро-Іванівським бюро ЗАГСу 06.02.1949 зареєстровано одруження [PERSON] та [PERSON] . Як вбачається зі свідоцтва про народження [NUMBER] , виданого 08.10.1955 Григоро-Іванівським бюро ЗАГСу (а.с. 21), та свідоцтва про укладення шлюбу [NUMBER] , виданого Новоахтирською сільською радою Новоайдарського району Ворошиловської області, щодо підтвердження дошлюбного прізвища (а.с. 20) позивач [PERSON] є дочкою [PERSON] та [PERSON] . Згідно зі свідоцтва про народження [NUMBER] , виданого 29.11.1963 Григоро-Іванівською сільською радою Ніжинського району Чернігівської області (а.с. 18) та свідоцтва про укладення шлюбу [NUMBER] , виданого Григоро-Іванівським ЗАГС Ніжинського району Чернігівської області, щодо підтвердження дошлюбного прізвища (а.с. 19) позивач [PERSON] є дочкою [PERSON] та [PERSON] 04 січня 1997 року [PERSON] склав заповіт, який був посвідчений секретарем виконкому Григоро-Іванівської сільської ради Верескун Г.О. та зареєстрований в реєстрі за № 02, відповідно до якого все своє майно він заповів [PERSON] та [PERSON] , проте останні спадщину не прийняли (а.с.22). [PERSON] помер [INFO] , про що Григоро-Іванівською сільською радою Ніжинського району Чернігівської області зроблено відповідний актовий запис за №27, про що свідчить копія свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а.с.15). На день смерті [PERSON] був зареєстрований і проживав по [ADDRESS] . Разом з ним на день смерті та протягом шести місяців з дня смерті померлого в будинку мешкали та зареєстровані: його дружина - [PERSON] (а.с. 23). За повідомленням державного нотаріального архіву Чернігівської області, наданого на запит суду, спадкова справа до майна померлого [INFO] [PERSON] не заводилася. [PERSON] померла [INFO] , про що виконкомом Талалаївської сільської ради Ніжинського району Чернігівської області зроблено відповідний актовий запис за № 46, про що свідчить копія свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а.с.16). Відповідно до копії спадкової справи №5664/21, заведеної приватним нотаріусом Ніжинського районного нотаріального округу Голік Л.В., після померлої [INFO] [PERSON] заяви про прийняття спадщини подали [PERSON] , [PERSON] . За правилами ст. 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 6 постанови від 22 грудня 1995 року № 20 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності", до правовідносин, що виникли до прийняття 15 квітня 1991 року Закону України "Про власність", застосовується чинне на той час законодавство. Так, у відповідності до законодавства, діючого до прийняття 15 квітня 1991 року Закону України "Про власність", права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. Згідно з ст. 13 Закону Української РСР "Про сільську раду депутатів трудящих Української РСР" 1968 року зі змінами на вказані ради було покладено обов`язок здійснення обліку населення та ведення за встановленими формами погосподарських книг. Таким чином, записи у погосподарських книгах, визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності на житлові споруди. На час виникнення спірних правовідносин, порядок введення погосподарського обліку в сільських радах визначався Вказівками по введенню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР від 12 травня 1985 року № 5-24/26, а згодом - Вказівками, затвердженими постановою Держкомстату СРСР № 69 від 25 травня 1990 р. Відповідно до п.20 Вказівок суспільна група господарства встановлюється в залежності від роду занять голови господарства (сім`ї). Оскільки спірний житловий будинок з господарськими спорудами відносився до суспільної групи робітничий двір, то майнові правовідносини даного господарства робітника були врегульовані загальними нормами цивільного, земельного та сімейного права. Відтак, слід керуватися вимогами Кодексу про шлюб та сім`ю УРСР 1969 року, за яким суб`єктами права спільної сумісної власності вважалося подружжя. Так, згідно з ч.1 ст.22 даного Кодексу майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Відповідно до ч.1 ст.28 Кодексу про шлюб та сім`ю УРСР в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. Таким чином, житловий будинок з господарськими спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS] , належав подружжю [PERSON] та [PERSON] в рівних частках по 1/2 частині кожному. [INFO] [PERSON] помер, про що Григоро-Іванівською сільською радою Ніжинського району зроблено відповідний актовий запис за № 27, про що свідчить копія свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а.с. 15). За змістом частини першої статті 529 ЦК УРСР, який діяв на час відкриття спадщини, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народжена після його смерті. Згідно зі статтею 548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до статті 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. 04 січня 1997 року [PERSON] склав заповіт, який був посвідчений секретарем виконкому Григоро-Іванівської сільської ради Верескун Г.О. та зареєстрований в реєстрі за № 02, відповідно до якого все своє майно він заповів [PERSON] та [PERSON] , проте останні спадщину не прийняли (а.с.22). На день смерті [PERSON] був зареєстрований і проживав по [ADDRESS] . Разом з ним на день смерті та протягом шести місяців з дня смерті померлого в будинку мешкали та зареєстровані: його дружина - [PERSON] (а.с. 23). За повідомленням державного нотаріального архіву Чернігівської області, спадкова справа до майна померлого [INFO] [PERSON] не заводилася. Таким чином, спадщину за законом на 1/2 частку будинку після смерті [PERSON] , як спадкоємець за законом відповідно до ст.549 ЦК УРСР, прийняла його дружина [PERSON] набувши право власності на будинок вцілому. [PERSON] померла [INFO] , про що виконкомом Талалаївської сільської ради Ніжинського району Чернігівської області зроблено відповідний актовий запис за № 46, про що свідчить копія свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а.с.16). Згідно із ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними (ч. 1 ст. 1267 ЦК України). Відповідно до копії спадкової справи №5664/21 після померлої [INFO] [PERSON] заяви про прийняття спадщини подали [PERSON] , [PERSON] . Таким чином, спадщину після смерті [PERSON] , як спадкоємці за законом відповідно до ст. 1269 ЦК України прийняли його дочки [PERSON] , [PERSON] , набувши по 1/2 частки в праві власності на спірний будинок. У матеріалах справи міститься постанова приватного нотаріуса Ніжинського районного нотаріального округу Чернігівської області Голік Л.В. від 07 липня 2021 року, якою позивачу - [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтво про право на спадщину за законом за померлим [PERSON] на житловий будинок [ADDRESS] , оскільки праустановлюючих документів на нього надано не було (а.с.40-41). За змістом п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року за №7 "Про судову практику у справах про спадкування" свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають, у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ст.ст.1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України). За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини ( ч.1 ст.1220, ч.1 ст.1270 ЦК України). За змістом ч.1 ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ч.1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. За змістом частини першої статті 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно. Статтею 55 Конституції України гарантовано право кожного на захист своїх прав і свобод від порушень і протиправних посягань будь-якими не забороненими законом засобами. Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту права, встановлених цивільним законодавством, є, зокрема, його визнання. Статтею 41 Конституції України гарантовано право кожного володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Частиною першою статті 316 ЦК України поняття права власності визначено як право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. При цьому право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (ст. 328 ЦК України). Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно п.4.15 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої Наказом МЮУ № 296/5 від 22 лютого 2012 року видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, провадиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів про належність цього майна. Отже, виходячи з наведеного, позивачі позбавлені можливості відновити свої права у позасудовому порядку, а тому їх права підлягають судовому захисту, шляхом визнання за ними права власності. Таким чином, дослідженими в судом доказами доведено наявність передбачених матеріальними нормами цивільного права підстав для визнання за [PERSON] , [PERSON] права власності по 1/2 частці за кожним на житловий будинок [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після після померлої [INFO] матері [PERSON] .

Outcome: approved