Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-24 00:00:00

[PERSON] звернулася до Ямпільського районного суду Вінницької області із позовною заявою до ТОВ «Фінансова компанія «АЛАНД», третя особа приватний нотаріус Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіна Я.В., про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, в якій просила: визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис приватного нотаріуса Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіної Яни Вікторівни, зареєстрований в реєстрі №4601 від 09.03.2021 про стягнення з неї на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «АЛАНД» за договором №014-29599-080213 від 08 лютого 2013 року всього у розмірі 11278 гривень, а також стягнути з відповідача на її користь судові витрати по справі. Свої вимоги мотивувала тим, що між нею та Пат «Дельта Банк» було укладено письмовий договір №014-29599-080213 від 08.02.2013 на відкриття поточного рахунку з використанням платіжної картки та обслуговування платіжної картки. З часу укладення договору вся заборгованість була повністю нею погашена перед банком. Судових зборів між нею та банком не було, будь-яких письмових претензій від банку їй ніхто не надсилав і про заборгованість їй відомо не було. 24.11.2021 за адресою свого місця проживання нею було отримано конверт з документами, а саме: постанова про відкриття виконавчого провадження від 01.04.2021 №ВП65006158, постанова про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 23.04.2021 №ВП 65006158, постанова про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження від 01.04.2021 №ВП 65006158, постанова про стягнення з боржника основної винагороди від 01.04.2021 №ВП 65006158. Як їй стало відомо з виконавчого напису нотаріуса від 09.03.2021, який вона отримала разом із додатками вбачається, що ПАТ «Дельта Банк» відступив від права вимоги за кредитними договорами на користь ТОВ «Фінансова компанія Кредит-Капітал», а ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» відступив від права вимоги саме на користь відповідача ТОВ «Фінансова компанія «АЛАНД». В результаті відповідач звернувся до приватного нотаріуса і в результаті приватним нотаріусом Головкіною Яною Вікторівною було видано виконавчий напис про стягнення з неї заборгованості на загальну суму 11278 грн. Відповідна сума заборгованості є незрозуміла та така заборгованість не може бути стягнута з неї, адже ніякої заборгованості не існує. На даний час виконавче провадження перебуває на розгляді приватного виконавця Мельника Юрія Анатолійовича, із її пенсії стягуються кошти. Вона не отримувала від відповідача жодної вимоги щодо усунення порушень зобов`язань зі сплати заборгованості по кредитному договору на суму 11278 грн. Їй не було надано відповідного розрахунку суми заборгованості і вона не знає чому саме така сума виникла. Вона не визнавала та не узгоджувала із відповідачем такий розмір заборгованості, тому ці обставини не можуть свідчити про безспірність цим вимог між нею, як позичальником, та відповідачем, як кредитором, якому ПАТ «Дельта Банк» відступив право вимоги. Вважає, що такий виконавчий напис є незаконним та повинен бути судом визнаний таким, що не підлягає виконанню. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, подала до суду письмову заяву за вхід.№138 від 11.01.2022 (а.с.78), в якій просила справу розглянути в її відсутність. Позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Представник відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «АЛАНД»» у судове засідання не з`явився. Про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином - судовими повісткам із рекомендованими повідомленнями. Про причини неявки суд не повідомив, відзив на позову заяву не подано, клопотань про відкладення розгляду справи чи розгляд справи в його відсутність до суду не надійшло. Третя особа приватний нотаріус Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіна Я.В. у судове засідання не з`явилася. На адресу суду повернувся конверт з рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення №2450001147032 на якому стоїть відмітка, що лист повертається у зв`язку із тим, що адресат відсутній за вказаною адресою. Заяви, клопотання: заява позивача про забезпечення позову від 07.12.2021 вхід.№8092 (а.с.34-38); заява позивача про усунення недоліків по справі від 14.12.2021 вхід.№8247 (а.с.56); заява позивача про розгляд справи у її відсутність від 11.01.2022 вхід.№138 (а.с.78). Інші процесуальні дії у справі: задоволення заяви позивача про забезпечення позову у цивільній справі №153/1891/21 від 07.12.2021 (а.с.41-46); залишення позовної заяви без руху від 07.12.2021 (а.с.47-50); відкриття загального позовного провадження у справі та призначення підготовчого засідання на 11 січня 2022 року (а.с.66-69); закриття підготовчого провадження у справі та призначення справи до судового розгляду по суті на 25 січня 2022 на 09 годину 00 хвилин від 11.01.2022 (а.с.81-83), про що постановлено ухвали окремими процесуальними документами. Судом встановлені такі фактичні обставини та зміст спірних правовідносин: Із досліджених судом письмових доказів, що є у справі - копії паспорту громадянина України (а.с.11-12) судом встановлено, що позивач [PERSON] народилася [INFO] у селі Клембівка Ямпільського району Вінницької області, зареєстрована у [ADDRESS] (а.с.14, 55). Із копії Договору №014-29599-080213 на відкриття поточного рахунку з використанням платіжної картки та обслуговування платіжної картки від 08 лютого 2013 року (а.с.15-17) судом встановлено, що між ПАТ «Дельта Банк» та позивачем [PERSON] було укладено договір, відповідно до якого банк надав [PERSON] шляхом відкриття позивачці відновлювальної відкличної кредитної лінії в загальному розмірі 30000 грн. та на день укладення цього Договору встановлено ліміт Кредитної лінії на рахунку в сумі 9050.00 грн. Із копії постанови про відкриття виконавчого провадження №ВП65006158 від 01.04.2021 (а.с.19-20) та копії заяви про примусове виконання рішення вих..№20020067 від 26.03.2021 (а.с.31) судом встановлено, що приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Мельником Юрієм Анатолійовичем відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого напису №4601 від 09.03.2021, який вчинений приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіною Яною Вікторівною про стягнення з позивача [PERSON] на користь відповідача ТОВ «Фінансова компанія «АЛАНД» заборгованість в розмірі 11278,00 грн. Із копії постанови про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника №ВП65006158 від 23.04.2021 (а.с.22-23) судом встановлено, що приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Мельником Юрієм Анатолійовичем звернуто стягнення на пенсію позивача [PERSON] . Із копії постанови про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження №ВП65006158 від 01.04.2021 (а.с.25-26) судом встановлено, що приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Мельником Юрієм Анатолійовичем визначено для позивача [PERSON] розмірі мінімальних витрат виконавчого провадження 669,00 гривень. Із копії постанови про стягнення з боржника основної винагороди №ВП 65006158 від 01.04.2021 (а.с.28-29) судом встановлено, що приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Мельником Юрієм Анатолійовичем стягнуто з позивача [PERSON] основну винагороду у сумі 1127,80 грн. Із копії Виконавчого напису приватного нотаріуса Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіної Я.В.., зареєстрований в реєстрі №4601 від 09 березня 2021 року (а.с.30) судом встановлено, що позивач [PERSON] є боржником за кредитним договором №014-29599-080213 від 08 лютого 2013 року, укладеним з ПАТ «Дельта Банк», правонаступником усіх прав та обов`язків якого на підставі Договору відступлення прав вимоги за кредитними договорами 145/К від 26 січня 2018 є ТОВ «Фінансова компанія «Кредит - Капітал», правонаступником усіх прав та обов`язків якого на підставі Договору відступлення прав вимоги за кредитними договорами 02/10/2019-ФА від 02 жовтня 2019 року є ТОВ «Фінансова компанія «АЛАНД», далі іменований стягувач, заборгованість за кредитним договором 014-29599-080213 від 08 лютого 2013 року. Боржником [PERSON] допущено прострочення платежів. Стягнення заборгованості проводиться за період з 12 жовтня 2019 року по 05 лютого 2021 року. Сума заборгованості складає 10778,00 грн. За вчинення цього виконавчого напису нотаріусом стягнуто плати із [PERSON] в розмірі 500 грн. Загальна сума, що підлягає стягненню 11278,00 грн. Суд, з`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, приходить до наступних висновків: Відповідно положень до ст.ст.15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, яке вона може здійснити шляхом звернення до суду у визначеному ЦПК України порядку (ст.4 ЦПК України). Згідно ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. У п.33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі «Христов проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно з вимогами ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. Правилами ст.12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до частини першої статті 81 зазначеного вище Кодексу кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ч.5 ст.81 ЦПК України). Відповідно ст.18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і порядку, встановлених законом. Статтею 87 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ст.88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Відповідно до ст.89 Закону України «Про нотаріат» у виконавчому написі повинні зазначатися: дата (рік, місяць, число) його вчинення, посада, прізвище, ім`я, по батькові нотаріуса, який вчинив виконавчий напис, найменування та адреса стягувача; найменування, адреса, дата і місце народження боржника, місце роботи (для громадян), номери рахунків в установах банків (для юридичних осіб); строк, за який провадиться стягнення; суми, що підлягають стягненню, або предмети, які підлягають, витребуванню, в тому числі пеня, проценти, якщо такі належать до стягнення, розмір плати, сума державного мита, сплачуваного стягувачем, або мита, яке підлягає стягненню з боржника; номер, за яким виконавчий напис зареєстровано; дата набрання юридичної сили; строк пред`явлення виконавчого напису до виконання. Виконавчий напис скріплюється підписом і печаткою нотаріуса. Відповідно до п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах за скаргами на нотаріальні дії або відмову в їх вчиненні» при вирішенні справ пов`язаних з оскарженням відмови у видачі виконавчого напису або його видачею відповідно до Закону України «Про нотаріат» виконавчий напис може бути вчинено нотаріусом за умови, що наявність безспірної заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем підтверджується відповідними документами. Пунктом 8 зазначеної вище постанови передбачено, що суд при вирішенні питання про обґрунтованість повинен виходити з того, що нотаріальні дії повинні вчинятись у суворій відповідності з встановленими для даного органу чи особи компетенцією і порядком їх вчинення. У п.10 «Узагальнення судової практики розгляду справ про оскарження нотаріальних дій або відмову в їх вчиненні» від 07.02.2014 року Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ роз`яснено, що однією з об`єктивних причин оскарження виконавчих написів є поверхневий підхід нотаріуса до вирішення питання про можливість вчинення виконавчого напису у кожному конкретному випадку. Поза увагою нотаріуса часто лишається те, що стягувачі, звертаючись за вчиненням виконавчого напису, необґрунтовано завищують суми своїх вимог, включаючи до їх складу всі санкції, комісії, винагороди, або звертаються про стягнення спірного боргу. Тому, судами під час розгляду таких справ має бути враховано пред`явлені банками розрахунки заборгованості за кредитними договорами, суми, які зазначені у письмових вимогах та виконавчих написах нотаріусів, з`ясовано всі обставини у справі, зокрема чи є за боржником сума боргу. При цьому судам слід особливу увагу приділяти спірності сум у частині зазначення різних сум у письмовій вимозі та у виконавчому написі. Постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172 затверджено Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Відповідно до п.1 Переліку для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими угодами подаються, зокрема, оригінал нотаріально посвідченої угоди; документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Відповідно до п.2 Переліку для одержання виконавчого напису з підстав, що випливають з кредитних відносин додаються: оригінал кредитного договору; засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Як зазначив Верховний Суд України в своїй постанові від 05 липня 2017 року по справі №754/9711/14-ц безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак, характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак, сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. Суд встановив, що позивач [PERSON] не отримувала від відповідача жодної вимоги (повідомлення) щодо усунення порушень зобов`язання зі сплати заборгованості по кредитному договору №014-29599-080213 від 08 лютого 2013 року на суму 11278,00 грн. [PERSON] не визнавала та не узгоджувала із відповідачем такий розмір заборгованості, тому на думку суду ці обставини не можуть свідчити про безспірність цих вимог між позивачем, як позичальником, та відповідачем, як кредитором, якому «ПАТ «Дельта Банк» відступив право вимоги. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат», захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто, боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Тому, суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. При цьому законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Постановою №662 Перелік документів доповнено після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості». Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі №826/20084/14 постанову №662 визнано незаконною та не чинною в частині, зокрема, доповнення Переліку документів розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин». Ухвалами Вищого адміністративного суду України від 06 березня та 04 квітня 2017 року виконання постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року зупинено до закінчення касаційного розгляду. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі №826/20084/14 залишено без змін. У частині п`ятій статті 254 КАС України зазначено, що постанова або ухвала суду апеляційної чи касаційної інстанції за наслідками перегляду, постанова Верховного Суду України набирають законної сили з моменту проголошення, а якщо їх було прийнято за наслідками розгляду у письмовому провадженні, - через п`ять днів після направлення їх копій особам, які беруть участь у справі. Постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обов`язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України (стаття 255 КАС України). Судове рішення про визнання протиправним (незаконним) та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень має ті ж наслідки, що і визнання такого акта чи окремих його положень такими, що втратили чинність (скасовані) органом, уповноваженим приймати або скасовувати такий акт. Отже, нормативно-правовий акт втрачає чинність повністю або в окремій його частині з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду. Таким чином, постанова №662, якою вносилися зміни до Переліку документів, що передбачали можливість вчинення нотаріусами виконавчих написів на кредитних договорах, не посвідчених нотаріально, яка набрала чинності 10 грудня 2014 року, втратила чинність (у частині) 22 лютого 2017 року з набранням законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від у справі №826/20084/14. Таким чином, вчиняючи 09 березня 2021 року виконавчий напис зареєстрований в реєстрі за №4601, приватний нотаріус Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіна Я.В. неправомірно керувалася пунктом 2 Переліку документів у редакції постанови №662, яка на той час уже була не чинною згідно з постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі №826/20084/14, резолютивна частина якої була опублікована в інформаційному бюлетені «Офіційний вісник України» від 21 березня 2017 року №23. У постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі №158/2157/17, в якій, зокрема, суд зазначив: «Оскаржений виконавчий напис вчинений нотаріусом 27 березня 2017 року, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі №826/20084/14. Укладений між банком та позивачем кредитний договір, який був наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису, не був посвідчений нотаріально, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника». Зазначене вище дає підстави для визнання спірного виконавчого напису №4601 від 09 березня 2021 року таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку із недотриманням приватним нотаріусом під час його вчинення вимог статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» та Переліку документів. Порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Згідно ст.12 та ст.81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, і сторони у справі мають рівні права щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. За таких обставин, суд приходить до висновку, що оспорюваний виконавчий напис необхідно визнати таким, що не підлягає виконанню, а тому позовні вимоги в цій частині підлягають до задоволення. При вирішенні питання про розподіл судових витрат в частині сплати судового збору позивачем, суд виходить із того, що позовні вимоги позивача задоволено, а тому у порядку ст.141 ЦПК України має підстави стягнути із відповідача на користь позивача понесені нею судові витрати по оплаті судового збору у сумі 908 гривень згідно квитанції №30 від 07 грудня 2021 року за подання позовної заяви до Ямпільського районного суду Вінницької області та витрати по оплаті судового збору у сумі 454 гривні згідно квитанції №31 від 07 грудня 2021 за подання до Ямпільського районного суду Вінницької області заяви про забезпечення позову у цивільній справі за позовною заявою [PERSON] до ТОВ «Фінансова компанія «АЛАНД» про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. З урахуванням вищенаведеного, оцінюючи належність, допустимість і достовірність наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що позовні вимоги слід задовольнити повністю - визнати спірний виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню та стягнути з відповідача на користь позивача понесені нею судові витрати.

Outcome: approved