Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-27 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з даним позовом в якому просила стягнути з ПрАТ «Страхова група «Ю.БІ.АЙ-КООП» суму матеріальної шкоди, завданої внаслідок ДТП. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що 30 січня 2021 року о 11 год. 40 хв. в м. Українка Обухівського району Київської області на автодорозі Р-01 44 км, водій [PERSON] керуючи автомобілем марки «ЗАЗ SENS» державний номерний знак [NUMBER] , не був уважним за кермом, не стежив за погодними умовами, не обрав безпечну швидкість руху та дистанцію, внаслідок чого допустив зіткнення з автомобілем марки «MERCEDES-BENZ А160» державний номерний знак [NUMBER] , який належить [PERSON] . В результаті дорожньо-транспортної пригоди автомобілі отримали механічні пошкодження, власникам завдано матеріальних збитків. 12 лютого 2021 року Обухівським районним судом Київської області [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП України, який лежить у прямому причинно-наслідковому зв`язку із нанесенням позивачу [PERSON] матеріальних збитків. Оскільки [PERSON] є страхувальником, що уклав із страховиком (ПрАТ «Страхова група «Ю.БІ.АЙ-КООП»), договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, на звернення позивача про відшкодування матеріальної шкоди відповідач не виконує свої обов`язки щодо виплати суми страхового відшкодування, а тому просила стягнути з відповідача матеріальну шкоду в розмірі 117 837, 60 грн. та понесені позивачем судові витрати. Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 14 липня 2021 року відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження, призначено судове засідання для розгляду справи по суті. Позивач в судове засідання не з`явилась, представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив позов задовольнити. Представник відповідач в судове засідання не з`явився, про день, час і місце слухання справи повідомлявся належним чином, заперечень щодо позову та клопотань про відкладення справи до суду не направив та відзиву на позов не подав, тому суд вважає, за можливе розглянути даний спір у відсутність представника відповідача на підставі наявних у справі доказів. За таких обставин, відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд визнав можливим провести заочний розгляд справи у відсутність відповідача на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 5,6 ст. 263 ЦПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Суд дослідивши матеріали справи приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що 30 січня 2021 року об 11 год.40 хв. в м. Українка Обухівського району Київської області на автодорозі Р-01 44 км, водій [PERSON] керуючи автомобілем марки «ЗАЗ SENS» державний номерний знак [NUMBER] , не був уважним за кермом, не стежив за погодними умовами, не обрав безпечну швидкість руху та дистанцію, внаслідок чого допустив зіткнення з автомобілем марки «MERCEDES-BENZ А160» державний номерний знак [NUMBER] , що належить [PERSON] 12 лютого 2021 року постановою Обухівського районного суду Київської області [PERSON] визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу. Згідно звіту про оцінку вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу № 17/47.05.21 від 20 травня 2021 року складеного ФОП « [PERSON] » вартість матеріального збитку, заподіяного власнику КТЗ MERCEDES-BENZ A 160 д.р.н. [NUMBER] складає 117 837,6 грн., ринкова вартість КТЗ до пошкодження 117 837,6 грн., вартість відновлювального ремонту КТЗ 164 814,74 грн, ринкова вартість КТЗ після пошкодження 46 363 грн. Як вбачається з матеріалів справи 30.07.2021 року позивач [PERSON] направила на адресу ПрАТ «Страхова група «Ю.БІ.АЙ-КООП» претензію в порядку досудового врегулювання спору в розмірі 117 837,60 грн. та 2 200 грн. за послуги експерта за проведення звіту про оцінку вартості матеріального збитку. [PERSON] зверталась зі скаргою до Національного банку України та Моторного (Транспортного) страхового бюро України стосовно зволікання АТ «СТ «Ю.БІ.АЙ-КООП» у здійсненні страхового відшкодування за договором та їй було рекомендовано вирішити спір в судовому порядку, що підтверджується матеріалами справи. Частиною 1 статті 15 ЦК України, визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму, а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. В статті 6 Закону зазначено, що страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Відповідно до ст.1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавдача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Згідно до ч. 1, 2 ст. 1192 ЦК України, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або визначення робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України спричинені особі збитки є втрати, яких вона зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які вона зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Згідно п. 2.1 ст. 2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України «Про страхування», цим та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них. Якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону. Згідно з частиною третьою статті 12, частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (стаття 76 ЦПК України). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Останнім є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (стаття 77 ЦПК України). Статтею 78 ЦПК України передбачено, що суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України). Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Однак, стороною позивача до позовної заяви не надано доказів того, що власником транспортного засобу «MERCEDES-BENZ А160» державний номерний знак [NUMBER] є саме позивач [PERSON] , також до позовної заяви не надано копію договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності укладену між ПрАТ «Страхова група «Ю.БІ.АЙ-КООП» та [PERSON] , а клопотання про витребування вказаного доказу стороною позивача не заявлялось. Як наслідок, аналізуючи наведені норми права та надані суду докази в своїй сукупності, суд дійшов висновку, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами факт порушення його права ПрАТ «Страхова група «Ю.БІ.АЙ-КООП», а тому за таких обставин підстав для задоволення позову суд не вбачається.

Outcome: dismissed