Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-30 00:00:00

07.12.2021 року [PERSON] звернулася до суду з даним позовом до відповідача [PERSON] та просить розірвати шлюб між ними, зареєстрований 19 жовтня 2019 року в Лівобережному районному у місті Маріуполі відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, актовий запис №340. Від спільного шлюбу неповнолітніх дітей не мають. Зазначає, що спільне життя з відповідачем не склалось через те, що вони мають різні погляди на шлюб та сім`ю, є різними за характерами людьми, між ними відсутнє взаєморозуміння. Крім того вони втратили почуття любові один до одного. Ведення спільного господарства та спільне проживання припиненоз червня 2021 року. На теперішній час вони проживають за різними адресами, не спілкуються та пожружніх стосунікв не підтримують. Ухвалою Новосанжарського районного суду Полтавської області від 04 січня 2022 року вказана позовна заява була прийнята до розгляду, відкрито провадження у справі та призначене судове засідання в порядку спрощеного позовного провадження (а.с.22). Позивач в судове засідання не з`явилася, будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце судового розгляду (а.с.25), надавши заяву, про розгляд справи без її участі, позов просила задовольнити в повному обсязі та після розірвання шлюбу просила залишити прізвище [PERSON] (а.с.27). Відповідач у судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце судового розгляду (а.с.24), надавши заяву, в якій просив розглянути справу без його участі, проти розірвання шлюбу не заперечує (а.с.28). Дослідивши письмові докази, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. Сторони перебувають у шлюбі, який зареєстрований 19 жовтня 2019 року в Лівобережному районному у місті Маріуполі відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, актовий запис №340 (а.с.4). Від шлюбу сторони неповнолітніх дітей не мають. Відповідно до статті 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається (частина перша статті 24 СК України). Частинами третьою, четвертою статті 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно з частиною другою статті 104, частиною третьою статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у тому числі за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 СК України. За змістом частини третьої статті 109 СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі чоловіка та дружини і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Відповідно до частини першої статті 110, статті 112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно з п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Враховуючи, що сторони припинили подружні стосунки, проживають окремо, не мають спільного бюджету та не ведуть спільне господарство, спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їх інтересам, сім`я фактично розпалась та її відновлення неможливе, є підстави для розірвання шлюбу. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивач скористалась правом на вибір прізвища після розірвання шлюбу в порядку ст. 113 Сімейного Кодексу України, тому суд залишає шлюбне прізвище позивача - [PERSON] . Відповідно до ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Таким чином, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір в сумі 908,00 грн. На підставі ст. ст. 110, 112, 113 СК України та

Outcome: approved