Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-01 00:00:00

в листопаді 2021 року до Шевченківського районного суду міста Києва надійшла позовна заява [PERSON] до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, Державна казначейська служба України про відшкодування моральної шкоди, згідно з якою просила суд: стягнути на користь [PERSON] 475 000,00 гривень на відшкодування моральної шкоди за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що [PERSON] являється пенсіонером податкової міліції і з листопада 2008 року, перебуває на пенсійному обліку в ГУ ПФУ в м. Києві та має право на отримання пенсії за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» від 09.04.1992 року № 2262-ХП, на підставі та у розмірах, встановлених постановою Подільського районного суду м. Києва від 30.03.2010 року у справі №2-А-475/09. Позивач зазначає, що рішенням Подільського районного суду у м. Києві від 30.03.2010 року, яке набрало законної сили, зобов`язано ГУ ПФУ в м. Києві перерахувати пенсію [PERSON] з 01.11.2008 року із сум, які визначені у вказаному рішенні суду. Відтак, у Відповідача 1, у зв`язку із набранням законної сили рішення Подільського районного суду у м. Києві від 30.03.2010 року, виник обов`язок перерахувати пенсію Позивача з 01.11.2008 року. Листом від 20.04.2011 року № 11482/12, ГУ ПФУ в м. Києві повідомило про встановлення [PERSON] з 01.05.2011 пенсії у розмірі 8 298,47 гри. та нарахування коштів за період з 01.11.2008 року по 30.04.2011 року. Однак, ГУ ПФУ в м. Києві лише з травня по жовтень 2011 року виконувало рішення Подільського районного суду м. Києві від 30.03.2010 року. У позовній заяві зазначено, що з листопада 2011 року, Відповідач 1 припинив виконання рішення Подільського районного суду у м. Києві від 30.03.2010 року. Невиконання Відповідачем 1 рішення Подільського районного суду м. Києві від 30.03.2010 року стало підставою для порушення слідчим відділом Шевченківського УП НП в м. Києві кримінального провадження №42015100100000024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 382 КК України щодо службових осіб ГУ ПФУ в м. Києві, які не виконали дане судове рішення та кримінального провадження № 12017100100011905 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 364 КК України щодо службових осіб ГУ ПФУ в м. Києві, які зловживаючи своїм службовим становищем самоправно зменшили розмір пенсії, встановлений судовим рішенням. У зазначених кримінальних провадженнях Позивач являється потерпілим, оскільки протиправними діями службових осіб ГУ ПФУ в м. Києві, останньому завдано значні матеріальні збитки. Крім того, внаслідок порушення Відповідачем 1 конституційних прав Позивача, останньому завдано суттєву шкоду, оскільки упродовж тривалого часу боротьби із цими порушеннями, було підірвав здоров`я, у зв`язку з чим Позивач потребував неодноразового лікувався. На даний час провадження у вказаних кримінальних провадженнях триває. Позивач зазначає, що , враховуючи тривалий час невиконання рішення Подільського районного суду від 30.03.2010 року, а також безрезультативність розслідування кримінальних проваджень, Позивач був змушений звернутись до Окружного адміністративного суду м. Києва із адміністративним позовом про визнання протиправними дій Відповідача 1 та зобов`язання проводити виплату пенсії, встановлену рішенням Подільського районного суду м. Києві від 30.03.2010 року, а також виплатити різницю між фактично отриманою та належною до сплати сумою пенсії зі листопада 2011 року. Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 19.08.2019 року у справі №826/5683/18 (далі - рішення ОАС м. Києва у справі №826/5683/18, яке набрало законної сили, визнано протиправними дії Відповідача 1 стосовно зменшення розміру пенсії, яка встановлена рішенням Подільського районного суду від 30.03.2010 року та зобов`язано ГУ ПФУ в м. Києві, перерахувати пенсію та виплатити різницю між фактично отриманою та належною до сплати сумою пенсії з 1 листопада 2011 року. Тобто, позивач вважає, що факт протиправних дій Відповідача 1, що виразилось у зменшенні розміру пенсії Позивачу з 1 листопада 2011 року, який встановлено рішенням Подільського районного суду м. Києва від 30.03.2010 року у справі №2-А-475/09, підтверджено рішенням ОАС м. Києва у справі № 826/5683/18. Позивачем зазначено, що протиправність дій ГУ ПФУ в м. Києві встановлена рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 19.08.2019 року у справі № 826/5683/18, відповідно до якого визнано протиправними дії Відповідача 1 стосовно зменшення розміру пенсії, яка встановлена рішенням Подільського районного суду від 30.03.2010 року та зобов`язано ГУ ПФУ в м. Києві, перерахувати пенсію та виплатити різницю між фактично отриманою та належною до сплати сумою пенсії з 1 листопада 2011 року. Крім того, позивак зазначає, що ГУ ПФУ в м. Києві своїми протиправними діями та бездіяльністю, які виразились у зменшенні з 1 листопада 2011 року Позивачу розміру пенсії, спричинило моральну шкоду, яка полягає у душевних стражданнях, пов`язаних з неправильним обчисленням розміру пенсії і виплатою її заниженому розмірі, що призвело до порушення його життєвих планів, звичайного способу життя та необхідності докладати додаткових зусиль для його організації. Окрім того, для поновлення порушених прав Позивач змушений докладати додаткових зусиль, зокрема, для їх захисту в суді, звертатись до правоохоронних органів, витрачати кошти для отримання юридичної допомоги, лікуватись, у зв`язку із чим, відчуває себе приниженим, у зв`язку із чим діями відповідача позивачу завдано моральну шкоду, яку він оцінює у 457 000,00 грн. У зв`язку з зазначеним позивач просить суд позов задовольнити у повному обсязі. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 29.11.2021 року відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. 14.01.2022 року до суду надійшов відзив відповідача Головного управління пенсійного фонду України в м. Києві на позовну заяву у якому відповідач просив суд відмовити у задоволенні позову. Так, відповідачем зазначено, що на думку відповідача, вимога про стягнення моральної шкоди є необґрунтовано, позаяк лише констатація завдання душевних страждань не є достатньою підставою для стягнення моральної шкоди. Позивачем не доведено в чому полягали моральні страждання та переживання, а також чим підтверджується такі переживання, страждання, не наведено розрахунку розміру моральної шкоди. Також відповідачем зазначено, що необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, і довести наявність цих умов моє позивач. Окрім того, відповідачем вказано, що Пенсійний фонд є неприбутковою самоврядною організацією. Кошти Пенсійного фонду зараховуються на єдиний рахунок Пенсійного фонду і зберігаються на окремих рахунках територіальних органів Пенсійного фонду в уповноваженому банку і вилученню не підлягають. Таким чином, відповідач вважає, що дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві є правомірним, Управління діяло в межах своєї компетенції та відповідно до вимоги чинного законодавства та ніякої моральної шкоди Позивачу не завдало та не мало цього на меті. 20.01.2022 року до суду надійшла відповідь позивача на відзив у якій викладені обставини, аналогічні обставинам викладених у позовній заяві. У судовому засіданні позивач та представник позивача підтримали позовні вимоги та просили їх задовольнити. Представники відповідача -1 в судовому засіданні просили суд відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на безпідставність та необґрунтованість позовних вимог. Вислухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши зібрані в матеріалах справи письмові докази, судом встановлені наступні обставини та відповідні ним правовідносини. Так, перевіряючи обставини справи, судом встановлено, що рішенням окружного адміністративного суду м. Києва від 19.08.2019 року адміністративний позов [PERSON] до Головного Управління Пенсійного фонду України в місті Києві задоволено. Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (04053, м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, буд. 16, код ЄДРПОУ 42098368) щодо зменшення з 01.11.2011р. розміру пенсії [PERSON] . Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві проводити виплату пенсії [PERSON] , перераховану на підставі постанови Подільського районного суду м. Києва від 30.03.2010р. № 2-А-475/09 з 01.11.2011р., а саме: посадового окладу - 1253 (одна тисяча двісті п`ятдесят три) грн. 00 коп., окладу за військового звання - 130 (сто тридцять) грн. 00 коп., надбавки за вислугу років - 484 (чотириста вісімдесят чотири) грн.. 05 коп., надбавки за роботу в умовах режимних обмежень - 187 (сто вісімдесят сім) грн. 95 коп., надбавки за високі досягнення у праці - 933 (дев`ятсот тридцять три) грн. 53 коп., доплати від суми пенсії -1340 (одна тисяча триста сорок) грн. 00 коп., премії за вересень 2008 року -5791 (п`ять тисяч сімсот дев`яносто одна) грн. 55 коп. та виплатити різницю між фактично отриманою та належною до сплати сумою пенсії з 01.11.2011р. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві провести нарахування та виплату [PERSON] компенсації втрати частини доходу у зв`язку з порушенням строків виплати недоотриманої частини пенсії з 01.11.2011р. по фактичну дату виплати недоотриманої частини пенсії (а.с. 17-25). У вказаному рішенні Окружного адміністративного суду м. Києва від 19.08.2019 року було встановлено наступні обставини. Позивач з 01.11.2008р. є пенсіонером за вислугу років та перебуває на обліку Головного управління ПФУ в м. Києві. Постановою Подільського районного суду м. Києва від 30.03.2010р. у справі № 2-А-475/09 дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві визнано протиправними. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві перерахувати [PERSON] пенсію, починаючи з 01.11.2008р., у відповідності до ст.43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» з урахуванням: посадового окладу -1253 (одна тисяча двісті п`ятдесят три) грн. 00 коп., окладу за військового звання - 130 (сто тридцять) грн. 00 коп., надбавки за вислугу років - 484 (чотириста вісімдесят чотири) грн. 05 коп., надбавки за роботу в умовах режимних обмежень - 187 (сто вісімдесят сім) грн. 95 коп., надбавки за високі досягнення у праці - 933 (дев`ятсот тридцять три) грн. 53 коп., доплати від суми пенсії -1340 (одна тисяча триста сорок) грн. 00 коп., премії за вересень 2008 року - 5791 (п`ять тисяч сімсот дев`яносто одна) грн. 55 коп. Листом від 20.04.2011р. за № 11482/12 відповідач повідомив позивача, що виконавчий лист по справі № 2-А-475/09 від 30.03.2010р., виданий Подільським районним судом м. Києва на судового рішення, виконано в повному обсязі. Нараховано кошти в сумі 16 1578,20 грн. за період з 01.11.2008р. по 30.04.2011р. буде виплачено у травні 2011 року. Також позивача було повідомлено, що з 01.05.2011р. йому було встановлено новий розмір пенсії в сумі 8298,47 грн. Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 17.07.2017р. у справі № 2-А-475/09 за заявою позивача було роз`яснено резолютивну частину постанови Подільського районного суду м. Києва від 30.03.2010р. у справі № 2-А-475/09, а саме, що постановою Подільського районного суду м. Києва від 30.03.2010р. передбачено лише перерахування пенсії, з урахуванням позовної вимоги, починаючи з 01 листопада 2008 року. Перерахунок необхідно провести у відповідності до ст.43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» з урахуванням: посадового окладу -1253 (одна тисяча двісті п`ятдесят три) грн. 00 коп., окладу за військового звання - 130 (сто тридцять) грн. 00 коп., надбавки за вислугу років - 484 (чотириста вісімдесят чотири) грн. 05 коп., надбавки за роботу в умовах режимних обмежень - 187 (сто вісімдесят сім) грн. 95 коп., надбавки за високі досягнення у праці - 933 (дев`ятсот тридцять три) грн. 53 коп., доплати від суми пенсії -1340 (одна тисяча триста сорок) грн.. 00 коп., премії за вересень 2008 року -5791 (п`ять тисяч сімсот дев`яносто одна) грн. 55 коп. У відповідь на заяву позивача, відповідач листом від 13.03.2018р. № 9527/03/К-1706 повідомив останнього, що розмір пенсії було зменшено у зв`язку з необхідністю приведення його у відповідність до законодавчих актів, які регулюють дане питання, виходячи з наявного фінансового ресурсу у 2011 році та встановлених Кабінетом Міністрів України порядку та розмірах на 2011 рік. Також відповідач повідомив позивача, що підстави для виплати пенсії, встановленому до 01.11.2011р. судовим рішення від 30.03.2010р. відсутні, оскільки змінено порядок застосування норм, на які посилався суд при прийнятті свого рішення. Постановою Подільського районного суду м. Києва від 30.03.2010р. у справі № 2-А-475/09, з урахуванням ухвали Подільського районного суду м. Києва від 17.07.2017р. про роз`яснення цієї постанови, передбачено перерахування раніше призначеної пенсії [PERSON] , з урахуванням позовної вимоги, починаючи з 01 листопада 2008 року. Визначено також, що перерахунок необхідно провести у відповідності до ст.43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» з урахуванням: посадового окладу -1253 (одна тисяча двісті п`ятдесят три) грн. 00 коп., окладу за військового звання - 130 (сто тридцять) грн. 00 коп., надбавки за вислугу років - 484 (чотириста вісімдесят чотири) грн. 05 коп., надбавки за роботу в умовах режимних обмежень - 187 (сто вісімдесят сім) грн. 95 коп., надбавки за високі досягнення у праці - 933 (дев`ятсот тридцять три) грн. 53 коп., доплати від суми пенсії -1340 (одна тисяча триста сорок) грн. 00 коп., премії за вересень 2008 року - 5791 (п`ять тисяч сімсот дев`яносто одна) грн. 55 коп. Таким чином, Головне управління ПФУ у м. Києві безпідставно зменшило з 01.11.2011р. розмір пенсії позивача, всупереч постанові Подільського районного суду м. Києва від 30.03.2010р. у справі № 2-А-475/09, якою перерахування розміру раніше встановленої пенсії визначено з 01.11.2008р., отже недоотримані пенсійні виплати підлягають донарахуванню та виплаті позивачеві. Відповідно до ч.ч. 4, 5 ст. 82 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Таким чином вищенаведені обставини доказуванню не підлягають. Як вбачається із звіту Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві №2600-0904-7/165224 від 19.11.2020 року за період з 01.11.2011 по 30.11.2020 року на виконання рішення суду [PERSON] нараховані кошти в сумі 457 073,07 грн. (а.с. 27-29). Як вбачається з матеріалів справи та не заперечувалось сторонами вказана у звіті сума була виплачена відповідачем у травні 2021 року. За змістом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу у разі їх порушення, невизнання чи оспорювання. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. Згідно вимог ч.ч.1, 2 ст. 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, серед іншого, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Приписами ч.ч. 3, 4 ст. 23 Цивільного кодексу України передбачено, що моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Як роз`яснено в п.п. 3,5,9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 року за №4, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями чи бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема у порушенні права власності та інших цивільних прав, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими та при настанні інших негативних явищ. При вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Статтею 56 Конституції України передбачено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами ст.ст. 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, посадовою або службовою особою органу державної влади визначені ст.ст. 1173, 1174ЦК України, а спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені ст. 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу. При цьому, у пунктах 5.4, 6.9 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2018 року у справі № 910/23967/16 (провадження № 12-110цс18) вказано, що у випадку, коли шкода завдається органом державної влади, його посадовою або службовою особою, відшкодовувати таку шкоду зобов`язана держава, яка бере участь у справі через відповідні органи: орган, дії, бездіяльність якого призвели до негативних наслідків, та орган Державної казначейської служби України. При цьому, ст. 1174 ЦК України є спеціальною і передбачає певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності. Зокрема, положеннями вказаної статті передбачено, що для застосування відповідальності посадових осіб та органів державної влади наявність їх вини не є обов`язковою. Необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, довести наявність яких має саме позивач, звертаючись до суду з позовом про стягнення шкоди на підставі ст. 1174 ЦК України. Отже, підставами для всіх випадків відшкодування шкоди, є: 1) наявність шкоди; 2) протиправна поведінка заподіювана шкоди; 3) причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювана; 4) вина заподіювана шкоди. Перераховані підстави визнаються загальними, оскільки їх наявність необхідна для всіх випадків відшкодування шкоди, якщо інше не передбачено законом. В спірних деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди (її розмір), протиправність (незаконність) поведінки відповідача та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою. Причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою полягає у тому, що наслідки у вигляді шкоди настають лише в результаті неправомірної поведінки відповідача. Таким чином, позивач повинен довести, що протиправні дії чи бездіяльність заподіювана є причиною, а збитки, які виникли у потерпілої особи - безумовним наслідком такої протиправної поведінки. Так, як вже зазначадось, рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 19.08.2019 року в справі за адміністративним позовом [PERSON] до Головного Управління Пенсійного фонду України в місті Києві визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо зменшення з 01.11.2011р. розміру пенсії [PERSON] . При цьому, суд відзначає, що в рішенні ЄСПЛ від 28 травня 1985року у справі «Абдулазіз, Кабалес і Балкандалі», зазначається, що «з огляду на її природу, стверджувана моральна шкода не завжди може бути предметом чіткого доведення. Проте розумно припустити, що особи, які…зіткнулися з проблемами...можуть зазнати страждань і тривоги». Звідси випливає, що фактичною основою для висновку про наявність негативних наслідків у немайновій сфері потерпілої особи у більшості ситуацій може бути як таке розумне припущення про природність їх виникнення за подібних обставин. Отже, суд звертає увагу, що обставинами, які безумовно вплинули на заподіяння позивачу моральної шкоди, яка полягає у понесених ним моральних (душевних) страждань є, зокрема, змушення позивача внаслідок неправомірності дій відповідача-1 шляхом звернення до суду та зобов`язуючи його вчиняти дії щодо виплати пенсії - єдиного засобу існування, примусовість виконання рішення з приводу перерахунку пенсії, відчуття несправедливості, викликане незаконними діями відповідача-1 , витрати зусиль, спрямованих на захист своїх прав і свобод в суді. Таким чином, наявність моральної шкоди, протиправність дій заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправними діями заподіювача (незаконне притягнення до кримінальної відповідальності), встановлених під час розгляду справи не спростовано відповідачем Головним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві. У постанові Великої Палати Верховного суду від 20.09.2018 року у справі № 686/23731/15-ц зроблено правовий висновок, що моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Тобто суд повинен з`ясувати усі доводи позивача щодо обґрунтування ним як обставин спричинення, так і розміру моральної шкоди, дослідити надані докази, оцінити їх та визначити конкретний розмір моральної шкоди, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості. При цьому причинний зв`язок між протиправними діяннями заподіювача шкоди та шкодою має бути безпосереднім, тобто таким, коли саме конкретна поведінка без якихось додаткових факторів стала причиною завдання шкоди. У випадку, коли протиправна поведінка, яка створила конкретну можливість завдання шкоди, перетворює її у дійсність тільки в разі приєднання до неї протиправної дії тертіх осіб, має встановлюватися юридично значимий причинний зв`язок як із поведінкою, яка створила конкретну можливість (умови для завдання шкоди), так і з діями, які перетворили її у дійсність (фактичне завдання шкоди). Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 12 липня 2007 року у справі «Станков проти Болгарії» зазначив, що оцінка моральної шкоди за своїм характером є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом. Зокрема, у Постанові Верховного Суду у справі № 750/6330/17 від 27.11.2019 року зроблено висновок, що не всі негативні емоції досягають рівня страждання або ж приниження, які завдають моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, зокрема, інтенсивність, повторюваність протиправних дій, фізичні або психологічні наслідки, стан здоров`я. Аналізуючи зібрані у справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про правомірність заявлених вимог позивача про відшкодування моральної шкоди, яку він зазнав у зв`язку із діями та бездіяльності, які виразились у зменшенні з 01.11.2011 року [PERSON] розміру пенсії. З урахуванням принципів розумності та справедливості, конкретних обставин справи, а саме: характеру зусиль, спрямованих на відновлення порушеного права, характеру та глибини душевних страждань, яких позивач зазнав у зв`язку несвоєчасною виплатою йому пенсії в повному розмірі, суми належних позивачу коштів, суд дійшов висновку, що позивачу зазначеними діями та бездіяльністю Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві спричинено моральну шкоду. Розмір компенсації за спричинену моральну шкоду, яка буде достатньою для відновлення душевного стану позивача у відповідності до вимог ч. 3 ст. 23 ЦК України визначається судом у сумі 5000,00 грн., що, на думку суду, з урахуванням вимог розумності і справедливості цілком буде відповідати характеру протиправних дій та бездіяльності відповідача і глибині душевних страждань позивача. Порядок виконання судових рішень про стягнення коштів з державного органу визначений Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», яким встановлено, що виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду. Окрім того, слід зазначити, що відповідно до ч. 1 ст. 25 Бюджетного кодексу України Казначейство України здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду. Згідно підпункту1 пункту 3 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.04.2015 року №215, реалізація державної політики у сферах казначейського обслуговування бюджетних коштів, коштів клієнтів відповідно до законодавства, бухгалтерського обліку виконання бюджетів є основними завданнями Казначейства. Відповідно до покладених завдань Державна казначейська служба України здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду (підпункт 3 пункту 4 цього Положення). Частиною 2 ст. 5 ЦПК України визначено, що у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Враховуючи покладених завдань на Державну казначейську службу України, суд вважає, що в даному випадку ефективним способом захисту буде стягнення з Державного бюджету України, шляхом безспірного списання з єдиного рахунку Державної казначейської служби України на користь [PERSON] у рахунок відшкодування моральної шкоди у розмірі 5000,00 грн., відповідно до Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 845 від 03 серпня 2011р., з подальшими змінами. Також, в порядку, визначеному ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача судовий збір на користь держави в сумі 908 грн. 00 коп. На підставі викладеного,

Outcome: partial