Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-27 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся з позовом до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Шахтобудівельна компанія» про відшкодування моральної шкоди, спричиненої професійним захворюванням. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що з 10.10.2018 року по 07.09.2020 року він перебував у трудових відносинах з Товариством з обмеженою відповідальністю «Шахтобудівельна компанія», працював прохідником п`ятого розряду з повним робочим днем в шахті. 07.09.2020 року його було звільнено за ст.38 КЗпП України за власним бажанням. 14.07.2020 року складений акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання та йому встановлено професійні захворювання: хронічна радикулопатія S1 ліворуч в стадії неповної ремісії з помірними статико-динамічними порушеннями, м`язово-тонічним та больовим синдромами, рецидивуючий перебіг, хронічна двобічна сенсороневральна приглухуватість з легким ступенем зниження слуху (ІІ ст.), хронічний бронхіт ІІ ст., фаза затихаючого загострення, дифузний пневмосклероз, ЛН І-ІІ ст. 28.09.2020 року МСЕК йому було встановлено третю групу інвалідності по профзахворюванню та ступінь втрати професійної працездатності за сукупністю 65 відсотків первинно безстроково, в тому числі 30 відсотків внаслідок хронічної попереково-крижової радикулопатії, 20 відсотків внаслідок хронічного бронхіту та 15 відсотків внаслідок приглухуватості. Загальний стаж його роботи в підземних умовах під впливом шкідливих виробничих факторів складає 21 рік 9 місяців 18 днів, з яких 1 рік 11 місяців на підприємстві відповідача. Внаслідок професійного захворювання йому заподіяна моральна шкода. Наслідки зазначених захворювань викликають у нього фізичні і духовні страждання через незворотність втрати працездатності, неможливості продовження професійної роботи, необхідності вжиття реабілітаційних заходів та проходження лікування для підтримання здоров`я, неможливості вести повноцінний спосіб життя, що впливає на його звичайний життєвий уклад, призводить до психологічного дискомфорту і вимагає від нього додаткових зусиль для організації його життя. Його переслідує біль в поперековому відділі хребта, він не може нормально виконувати повсякденні дії, йому боляче сидіти, ходити. Внаслідок профзахворювання у нього наявна загальна слабкість, головокружіння, а також дратівливість від відчуття своєї приглухуватості. Все це приводить до фізичних та моральних страждань та дискомфорту, відчуття пригніченості. Важливим фактором, що додає йому додаткових психічних страждань, є незворотність змін в пошкоджених органах, які завжди будуть створювати йому больові відчуття та незручності. У зв`язку із професійним захворюванням був істотно змінений його звичний життєвий уклад, значно знизилась активність, погіршились взаємини з близькими та знайомими, він став замкнутим і нетовариським. Внаслідок стану здоров`я він втратив роботу та заробітну плату, що негативно позначилося на його соціальному статусі і морально його пригнічує. Він не можу вести повноцінний спосіб життя, протягом тривалого часу відчуває фізичні страждання, обумовлені важкістю професійного захворювання, психологічний дискомфорт і значне порушення душевного спокою. Його життєдіяльність обмежена. У зв`язку із професійним захворюванням, він став обмеженим у русі, оскільки швидко стомлююсь при незначних навантаженнях, не можу нормально ходити, виконувати звичайні рухи, нахилятись. Відтепер йому постійно потрібні значні додаткові зусилля для організації його життя. Заподіяну моральну шкоду він оцінює у розмірі 90000 грн. Просить суд стягнути з відповідача на його користь у відшкодування моральної шкоди 90000 грн. Відповідач надав до суду відзив, в якому позов не визнав, зазначив, що позов є безпідставним та необґрунтованим, оскільки профзахворювання загрожують працівникам найрізноманітніших сфер, і не тільки в Україні, а й у всьому світі. Багато професій пов`язані з небезпекою і шкодою для здоров`я. Навіть прості офісні працівники і ті ризикують здоров`ям, просиджуючи нерухомо по кілька годин у своїх кабінетах. Сучасний виробничий процес будь-якої технологічної складності в самих різних видах діяльності пов`язаний з ризиками для життя і здоров`я працівників, праця у певних умовах призводить не тільки до травм, але й до захворювань. Працівники різних професій у різному ступені ризикують отримати те чи інше захворювання через умови праці на своєму робочому місці. Все залежить від виду трудової діяльності, особливостей того чи іншого виробництва, а також від рівня підготовленості і захищеності робочих місць, відповідно до вимог охорони праці. Нерідко виникненню професійного захворювання сприяє саме індивідуальна чутливість організму, тобто чутливість людини до дії тих чи інших факторів зовнішнього середовища. Навіть при умові забезпечення процесу виробництва найсучаснішими технологічними процесами не можливо 100 відсоткове уникнути професійних захворювань чи травм. Саме тому працівникам, зайнятим на таких роботах, роботах із важкими та шкідливими умовами праці, діючим трудовим законодавством надається ряд пільг, в тому числі у вигляді додаткових відпусток, підвищених розмірів тарифних ставок, зменшенню віку для переходу на пенсію за віком, пільгових умовах обчислення різного роду пенсій. Під час укладання трудового договору роботодавець проінформував працівника під розписку про умови праці та про наявність на його робочому місці небезпечних і шкідливих виробничих факторів, які ще не усунуто, можливі наслідки їх впливу на здоров`я та про права працівника на пільги і компенсації за роботу в таких умовах відповідно до законодавства і колективного договору». Позивач був ознайомлений з умовами праці, які відносяться до шкідливих, та свідомо працював в таких умовах. Працівник має право розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо роботодавець не виконує законодавства про охорону праці, не додержується умов колективного договору з цих питань. У цьому разі працівникові виплачується вихідна допомога в розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного заробітку. Працівники, зайняті на роботах з важкими і шкідливими умовами праці, мають право на спеціальні пільги та компенсації. Працівники, зайняті на роботах із шкідливими і небезпечними умовами праці, а також на роботах, пов`язаних із забрудненням або несприятливими метеорологічними умовами, безкоштовно за встановленими нормами забезпечуються роботодавцем спеціальним одягом, спеціальним взуттям та іншими засобами індивідуального захисту, а також мийними та знешкоджувальними засобами. Право позивача на охорону праці під час роботи у відповідача було забезпечено з урахуванням вимог Закону України «Про охорону праці»: згідно ст.8 позивач був забезпечений необхідними засобами індивідуального захисту відповідно до норм діючих нормативів; відповідно до ст. 17 позивач проходив первинний та періодичні медичні огляди, за результатами яких був визнаний придатним для роботи за професією ; відповідно до ст.18 перед допуском до роботи позивачу було проведено вступний та первинний інструктажі з охорони праці та промислової безпеки. Відповідач, як підприємство, де технологічний процес є потенційними джерелами шкідливих і небезпечних факторів, що можуть несприятливо впливати на стан здоров`я працюючих, забезпечувало проведення атестації робочих місць за умовами праці відповідно до Порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.1992 № 442 для підтвердження прав своїх працівників на отримання соціальних гарантій. Оскільки у зв`язку з технологічними особливостями гірничого виробництва забезпечити повною мірою ідеальні умови праці неможливо, роботодавець з метою забезпечення соціальних гарантій працюючим, зайнятим в шкідливих і важких умовах праці повною мірою здійснював надання пільг та компенсацій, передбачених ст.ст.51,76,100, 166 КЗпП та ст.7 Закону України «Про охорону праці». Позивач добровільно приступив до виконання трудових обов`язків, від дорученої роботи позивач не відмовлявся, про те що його не влаштовує робота, або місце позивач адміністрацію підприємства не повідомляв. Позивачем не подано доказів що підтверджують наявність причинного зв`язку між отриманим позивачем моральною шкодою і протиправними діями відповідача, а також наявність провини підприємства в його заподіянні. Не доведено у позові та доданих до позову додатків, і факт противних дій відповідача. В позовній заяві, позивач не надав жодного доказу отримання моральної шкоди. Зазначаючи в позовній заяві про те, що внаслідок профзахворювання позивач відчує глибину душевних страждань, погіршення здібностей, позбавлення можливості їх реалізації, Позивач жодним належним доказом цей факт не доводить та не підтверджує. Не підтверджує він й факту завдання йому моральних страждань, їх глибини. Відповідно п.162.1 ст.162 Податкового кодексу України платниками податку на доходи фізичних осіб є, зокрема податковий агент. Згідно п.14.1.180 ПК України податковим агентом щодо податку на доходи фізичних осіб - юридична особа (її філія, відділення, інший відокремлений підрозділ), самозайнята особа, представництво нерезидента - юридичної особи, інвестор (оператор) за угодою про розподіл продукції, які незалежно від організаційно-правового статусу та способу оподаткування іншими податками та/або форми нарахування (виплати, надання) доходу (у грошовій або негрошовій формі) зобов`язані нараховувати, утримувати та сплачувати податок, передбачений розділом IV цього Кодексу, до бюджету від імені та за рахунок фізичної особи з доходів, що виплачуються такій особі, вести податковий облік, подавати податкову звітність контролюючим органам та нести відповідальність за порушення його норм в порядку, передбаченому статтею 18 та розділом IV ПК України. Підпунктом 16-1 підрозділу 10 Інші перехідні положення, Податкового кодексу України тимчасово встановлюється військовий збір. Вважає, що суд при винесенні рішення має зазначити в судовому рішенні про утримання податку у розмірі 18%, а також 1,5% військового збору від суми, що належить до виплати. В процесі добровільного виконання судового рішення, відповідач виступає у ролі податкового агенту, тож з метою уникнення непорозумінь зі стягувачами в майбутньому, просить суд, зазначати у судовому рішенні, що присуджені до стягнення суми з вирахуванням податків, зборів, та обов`язкових платежів, одержувачем яких є Державний бюджет України. Крім того зазначає, що у разі вирішення справи на користь позивача, в процесі добровільного виконання судового рішення, відповідач буде виступати у ролі податкового агенту. Тож з метою уникнення непорозумінь зі стягувачами в майбутньому, просимо суд, зазначати у судовому рішенні, що присуджені до стягнення суми з урахуванням утримання з нього обов`язкових податків і зборів, в розмірі, який перевищує чотирикратний розмір мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. Судом встановлено, що позивач перебував в трудових відносинах з ТОВ «Шахтобудівельна компанія» з 10.10.2018 року по 07.09.2020 року, де працював гірником очисного забою 4 та 5 розрядів з повним підземним робочим днем в шахті. Був звільнений 07.09.2020 за ст.38 КЗпП України за власним бажанням (а.с.7-13). Згідно з висновком клініки профзахворювань ДУ «Інститут медицини праці НАМН України» від 15.06.2021 року та актом від 14.07.2021 року розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання форми П-4, позивачу встановлено професійне захворювання: хронічна радикулопатія S1 ліворуч в стадії неповної ремісії з помірними статико-динамічними порушеннями, м`язово-тонічним та больовим синдромами, рецидивуючий перебіг, хронічна двобічна сенсороневральна приглухуватість з легким ступеням зниження слуху (ІІ ст.), хронічний бронхіт ІІ ст., фаза затихаючого загострення, дифузний пневмосклероз, ЛН І-ІІ ст. В умовах впливу шкідливих факторів позивач пропрацював 19 років 9 місяців 13 днів, останнім підприємством, на якому він працював в умовах шкідливих факторів, є ТОВ «Шахтобудівельна компанія» (а.с.14-17, 20). 28.09.2021 року МСЕК позивачу було встановлено за сукупністю 65% втрати професійної працездатності (із яких: 30 відсотків внаслідок хронічної попереково-крижової радикулопатії, 20 відсотків внаслідок хронічного бронхіту, 15 відсотків внаслідок приглухуватості) та третю групу інвалідності безстроково. Йому рекомендовано спостереження у невролога, терапевта та ЛОРа (а.с.18, 19). Позивач у зв`язку з професійним захворюванням неодноразово знаходився на стаціонарному та амбулаторному лікуванні в медичних закладах (а.с. 21-38). Відповідно до ст.2371 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральна шкода відповідно до ст. 23 Цивільного кодексу України полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Про наявність права на відшкодування моральної шкоди потерпілій особі внаслідок нещасного випадку на виробництві зазначено в рішенні Конституційного Суду України від 8 жовтня 2008 року № 20-рп/2008 у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень підпункту „б" підпункту 4 пункту 3 статті 7 Закону України «Про страхові тарифи на загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», пункту 1, абзацу третього пункту 5, пункту 9, абзаців другого, третього пункту 10, пункту 11 розділу І Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» (справа про страхові виплати), де в абзаці 9 пункту 5 мотивувальної частини зазначено, що: «положеннями пункту 1, абзацу третього пункту 5, пункту 9, абзацу третього пункту 10, пункту 11 розділу I Закону N 717-V скасовано право застрахованих громадян, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду, яке вони мали відповідно до приписів первинної редакції Закону N 1105-XIV. Проте Конституційний Суд України вважає, що саме право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки статтею 1167 Цивільного кодексу України та статтею 237-1 Кодексу законів про працю України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця)». Враховуючи надані суду докази, суд вважає, що внаслідок професійних захворювань позивачеві заподіяна моральна шкода, яка полягає у фізичному болю та стражданнях, яких позивач зазнав у зв`язку з захворюваннями, внаслідок яких йому встановлено інвалідність 3 групи та встановлено 65% втрати професійної працездатності безстроково, у душевних стражданнях, пов`язаних з наслідками цих захворювань, у зміні звичного перебігу життя, зокрема необхідності тривалий час лікуватися, у суттєвому обмеженні його фізичних можливостей, у безповоротності змін у стані здоров`я позивача. Але сума, в яку позивач оцінив заподіяну моральну шкоду і яка за його оцінкою становить 90000 гривень, є завищеною і не відповідає отриманим ним моральним стражданням. Виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає необхідним у відшкодування позивачеві заподіяної йому моральної шкоди стягнути з відповідача на користь позивача 40000 гривень. Відповідно до пп. 168.1.1 п. 168.1 ст. 168 Податкового кодексу України, податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок. Податок сплачується до бюджету під час виплати оподатковуваного доходу єдиним платіжним документом. Банки приймають платіжні документи на виплату доходу лише за умови одночасного подання розрахункового документа на перерахування податку. Також, пп. 1.1 п. 161 підрозділу 10 розділу XX Податкового кодексу Платниками військового збору є особи, визначені п. 162.1 ст.162 Податкового кодексу, а саме фізичні особи - резиденти (нерезиденти), які отримують доходи з джерела їх походження в Україні. 1.2. Об`єктом оподаткування збором є доходи, визначені статтею 163 цього Кодексу. 1.3. Ставка збору становить 1,5 відсотка від об`єкта оподаткування, визначеного підпунктом 1.2 цього пункту. На виконання вимог пп. «б» п. 176.2 ст. 176 Податкового кодексу особи, які мають статус податкових агентів, зобов`язані, а) своєчасно та повністю нараховувати, утримувати та сплачувати (перераховувати) до бюджету податок з доходу, що виплачується на користь платника податку та оподатковується до або під час такої виплати за її рахунок; Відповідно до ст.4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» платниками єдиного внеску є: 1) роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами; Відповідно до 7 вказаного Закону Єдиний внесок нараховується: 1) для платників, зазначених у пунктах 1 (крім абзацу сьомого), частини першої статті 4 цього Закону, - на суму нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України "Про оплату праці", та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами; Оскільки справляння і сплата податку з доходів фізичних осіб є обов`язком позивача, податковим агентом якого в силу закону виступає відповідач, суд, стягуючи кошти, визначає суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що вказує в резолютивній частині рішення. Податки і збори із цієї суми підлягають нарахуванню роботодавцем при виконанні відповідного судового рішення, внаслідок чого виплачена йому на підставі судового рішення сума зменшується на суму податків і зборів, які підлягають сплаті податковим агентом. Аналогічна позиція наведена у постанові Верховного Суду від 7 жовтня 2020 року у справі № 523/14396/19 (провадження № 61-10657св20). Суд не приймає доводи відповідача щодо відсутності підстав для задоволенню позову, зазначені у відзиві, оскільки вони не ґрунтуються на законі. Таким чином, позов слід задовольнити частково та стягнути із відповідача на користь позивача кошти у відшкодування моральної шкоди, спричиненої професійним захворюванням, в сумі 40000,00 грн. без утримання податку й інших обов`язкових платежів та з якої податок і збори підлягають відрахуванню при сплаті. Крім цього, відповідно до ст.141 ЦПК України суд вважає необхідним стягнути з відповідача в доход держави судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в сумі 403,56 грн. (40000 грн. х 908,00грн. : 90000 грн. = 403,56 грн.), оскільки позивач на підставі ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від вказаних витрат при подачі позову до суду. На підставі ст.2371 КЗпП України,

Outcome: partial