Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-31 00:00:00

У лютому 2021 року позивач [PERSON] звернулася до суду в порядку цивільного судочинства з позовом до відповідачів [PERSON] , [PERSON] , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: [PERSON] , [PERSON] , Центр надання адміністративних послуг Оболонської районної у м. Києві державної адміністрації, про визнання фізичної особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, та виселення. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовувала тим, що вона є співвласником квартири [ADDRESS] . У згаданій квартирі мешкають донька позивача [PERSON] та чоловік, з яким вона проживає однією сім`єю без шлюбу, - [PERSON] [PERSON] стверджувала, що відповідачі чинять їй перешкоди у користуванні квартирою шляхом спричинення сварок, погроз фізичною розправою. Відповідачі неодноразово притягувались до адміністративної відповідальності за порушення правил співжиття. У зв`язку з цим позивач на підставі ст. ст. 116, 157 ЖК Української РСР просила суд визнати [PERSON] такою, що втратила право користування квартирою [ADDRESS] ; виселити відповідачів з указаної квартири. У підготовчому засіданні представник позивача подав до суду заяву, в якій змінив предмет позову та просив суд визнати [PERSON] такою, що втратила право користування квартирою [ADDRESS] ; виселити відповідача [PERSON] з указаної квартири. Відповідачі відзив на позовну заяву [PERSON] до суду не подали. Треті особи пояснення щодо позову [PERSON] до суду не подали. У судовому засіданні позивач [PERSON] пояснила, що відповідачі [PERSON] і [PERSON] продовжують мешкати у квартирі [ADDRESS] та порушувати правила співжиття. Представник позивача у судовому засіданні підтримав позов свого довірителя з підстав, наведених у позові. Третя особа [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що відповідачі проживають у квартирі [ADDRESS] , нецензурно лаються, принижують позивача, пошкоджують внутрішнє оздоблення квартири, псують та викрадають предмети інтер`єру. Відповідачі у судове засідання повторно не з`явилися, про дату, час та місце судового розгляду справи повідомлялись, про причини неявки в судове засідання суд не повідомили, заяв про розгляд справи за їхньої відсутності до суду не подали. За таких обставин та за відсутності заперечень позивача і її представника суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Третя особа [PERSON] у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового розгляду справи повідомлявся, про причини неявки в судове засідання суд не повідомив, заяву про розгляд справи за його відсутності до суду не подав. Представник третьої особи Центру надання адміністративних послуг Оболонської районної у м. Києві державної адміністрації у судове засідання не з`явився, третя особа про дату, час та місце судового розгляду справи повідомлялася, подала до суду заяву, в якій просила суд розглянути справу за відсутності її представника. Заслухавши вступні слова позивача, її представника, третьої особи, дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази, дійшов такого висновку. Судом з`ясовано, що [PERSON] є власником частини квартири [ADDRESS] . Іншими співвласниками згаданого об`єкта нерухомості є [PERSON] і [PERSON] . У цій квартирі мешкають донька позивача [PERSON] та чоловік, з яким вона проживає однією сім`єю без шлюбу, - [PERSON] . Конституцією України передбачено як захист права власності, так і захист права на житло. Ст. 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. За положеннями ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно зі ст. ст. 317, 319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Цими правами власник розпоряджається на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Ст. 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. У ст. 157 ЖК Української РСР членів сім`ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених ч. 1 ст.116 ЖК Української РСР. Відповідно до ч. 1 ст.116 ЖК Української РСР, якщо наймач, члени його сім`ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого житлового приміщення. Для застосування норм цієї статті необхідна наявність двох умов: систематичне порушення правил співжиття, а також вжиття заходів попередження або громадського впливу, які не дали позитивних результатів. Під заходами впливу маються на увазі заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу, вжиті на зборах мешканців будинку чи членів ЖБК, трудових колективів, громадськими організаціями за місцем роботи або проживання відповідача. У п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року № 2 "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України" судам роз`яснено, що при вирішенні справ про виселення на підставі ст.116 ЖК Української РСР осіб, які систематично порушують правила співжиття і роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід виходити з того, що при триваючій антигромадській поведінці виселення винного може статися і при повторному порушенні, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Серед таких визначені заходи попередження, що застосовуються судами, прокуратурами, органами внутрішніх справ тощо. У постанові від 22 січня 2020 року у справі № 679/1657/18 Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду зазначив, що зі змісту ст. 116 ЖК Української РСР не випливає, що особа обов`язково повинна бути притягнута до адміністративної відповідальності. Cистематичність визначається виходячи з кількісного показника порушення правил співжиття протягом необмеженого проміжку часу. При цьому суттєвим є факт повторного вчинення одного й того самого правопорушення, що свідчить про те, що застосовані заходи впливу є безрезультатними/ Так, із матеріалів справи вбачається, що постановами Оболонського районного суду м. Києва від 18 листопада 2019 року у справі № 756/15259/19, від 11 вересня 2020 року у справі № 756/11324/20, від 24 липня 2020 року у справі № 756/9037/20 [PERSON] притягалась до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства стосовно позивача [PERSON] за ст. 1732 КУпАП (а. с. 45, 46, 48). Постановами Оболонського районного суду м. Києва від 18 листопада 2019 року у справі № 756/15257/19, від 11 вересня 2020 року у справі № 756/11325/20 [PERSON] був визнаний винним у вчиненні домашнього насильства щодо [PERSON] . За скоєння адміністративних проступків, передбачених ст. 1732 КУпАП, до [PERSON] було застосовано усне зауваження і накладено штраф (а. с. 47, 49). Наведене свідчить, що відповідачі систематично порушують правила співжиття і роблять неможливим для [PERSON] проживання з ними в одній квартирі, а факт повторного вчинення [PERSON] і [PERSON] одного й того самого правопорушення, підтверджує, що застосовані до них заходи впливу є безрезультатними. Отже, наявні підстави для виселення відповідачів з квартири [ADDRESS] на підставі ст. ст. 116, 157 ЖК Української РСР. Водночас у поданій заяві про зміну предмета позову представник позивача просив суд не виселити відповідача [PERSON] зі спірної квартири, а визнати її такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Згаданий спосіб захисту порушеного права власника житлового приміщення застосовується виключно у випадку непроживання члена його сім`ї понад рік у спірному житлі. Велика Палата Верховного Суду у постановах від 02 лютого 2021 року у справі № 925/642/19, від 06 квітня 2021 року у справі № 910/10011/19 вказала, що обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови в позові. Таким чином, позовні вимоги [PERSON] про визнання [PERSON] такою, що втратила право користування квартирою [ADDRESS] , задоволенню не підлягають. У свою чергу позов [PERSON] в частині виселення [PERSON] з квартири [ADDRESS] без надання іншого житлового приміщення слід задовольнити. Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд присуджує з відповідача [PERSON] на користь позивача судовий збір у сумі 908,00 грн.

Outcome: partial