Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-23 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом, свої позовні вимоги обґрунтувала тим, що у червні місяці 2018 року отримала від відповідача розрахунок на сплату послуг з газопостачання за розрахунковий період червень 2018 року, у якому зазначено, що заборгованість на початок розрахункового місяця по о/р 27176 складає 571,78 грн. Відповідачем здійснено нарахування побутовим споживачам, які використовували газ без лічильників у період з травня 2015 року по січень 2016 року включно, нарахування за використаний природний газ відповідно до норм споживання обсягів природного газу, визначених на підставі постанови КМУ №619 від 08.06.1996 року. Позивач вважає, що донарахування обсягів спожитого газу за період з травня 2015 року по січень 2016 року включно є незаконним та необґрунтованим. 30 травня 2018 року Окружним адміністративним судом м.Києва прийнято подібне рішення по справ №826/2507/18, яким визнано протиправною та нечинною Постанова Кабінету Міністрів України від 23.03.2016 р. №203 «Про норми споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників (постановою Київського апеляційного Адміністративного суду від 09.08.2018 р. дане рішення залишено без змін). По даній справі Кабінетом Міністрів України також порушено процедуру прийняття оскаржуваної постанови, як регуляторного акту. Згідно мотивувальної частини рішення суду, встановлено, що ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатись на саму державу, а помилки не можуть виправлятись за рахунок осіб, яких вони стосуються. Щодо постанови Окружного адміністративного суду м. Києва від 21.09.2015 року за №826/16447/15, на яку посилається відповідач, то даним рішенням суду лише визнано нечинною постанову Кабінету Міністрів України «Про внесення змін до норм споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників» за №237 від 29.04.2015 року. Ні в резолютивній частині, ні в мотивувальній частині рішення суду по справі №826/16447/15 не надано права постачальникам газу здійснювати перерахунок. Отже, враховуючи ст.1175 ЦК України, шкода завдана юридичній особі в результаті прийняття органом державної влади нормативно-правового акту, що був визнаний незаконним відшкодовується державою, а не за рахунок осіб, яких даний акт стосується. По-друге, Кабінет Міністрів України, своєю постановою за №143 від 27.02.2019 р., заборонив ТОВ «Херсонрегіонгаз» здійснювати нарахування та облік заборгованості на особовому рахунку побутового споживача за природний газ, яка виникла у зв`язку з втратою чинності постановами Кабінету Міністрів України від 29.04.2015 р. № 237 «Про внесення змін до норм споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників» та від 23.03.2016 р. № 203 «Про норми споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників». У зв`язку з викладеним, позивач вважає, що його права порушені та просить визнати дії ТОВ «Херсонрегіонгаз» по донарахуванню позивачу на особовий рахунок № [NUMBER] нарахування за використаний газ без лічильника, у період з 01 травня 2015 року до 31 січня 2016 року у розмірі 571,78 грн протиправними. Зобов`язати ТОВ «Херсонрегіонгаз» здійснити перерахунок оплати за спожитий газ на особовому рахунку № [NUMBER] позивачу без урахуванням безпідставно нарахованих 571,78 грн за період з 01 травня 2015 року до 31 січня 2016 року з урахуванням вимог Закону України «Про статус ветеранів війни». Ухвалою суду від 10.12.2019 року відкрито провадження у справі та розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. 18.12.2019 року ТОВ «Херсонрегіонгаз» надав до суду відзив на позовну заяву. Відповідач не погоджується з позовними вимогами в повному обсязі, оскільки Товариство не здійснювало донарахування, а лише виставило до сплати у рахунок фактично спожиті об`єми природного газу у відповідності до норм, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №619 від 08.06.1996 року «Про затвердження норм споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників». Під час дії незаконної постанови Кабінету Міністрів України № 237 від 29.04.2015 «Про внесення змін до норм споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників» (далі - Постанова №237) побутові споживачі, оселі яких були необладнані приладами обліку, сплачували вартість природного газу за заниженими нормами споживання. Ці данні також підтвердженні дослідженнями Публічного Акціонерного Товариства «Проектний і науково-дослідний інститут по газопостачанню, теплопостачанню та комплексному благоустрою міст і сіл України» (скорочена назва УкрНДІінженерпроект), (Аналіз та визначення розрахункової витрати природного газу для побутових споживачів не обладнаних приладами обліку), за результатами якого було доведено, що встановлені Кабінетом Міністрів України (з травня 2015 року по січень 2016 року включно) норми споживання природного газу населенням, не відповідають фактичному використанню газу цією категорією споживачів, і є значно нижчим від фактичного споживання. На сьогодні судом визнано, що Постанова № 237 була прийнята всупереч Конституції України і є незаконною з моменту її прийняття, оскільки становить одних споживачів природного газу в більш привілейоване становище і містить всі ознаки дискримінації. У цій ухвалі зазначено про те, що порушення, допущені Кабінетом Міністрів України під час прийняття Постанови №237 є достатньою підставою для визнання її незаконною, нечинною з моменту прийняття, що означає, що така постанова не породжує правових наслідків з моменту її прийняття. Правомірність дій ТОВ «Херсонрегіонгаз» підтверджується судовою практикою, саме ухвалою Апеляційного суду Донецької області №234/4676/17 від 28.11.2017, - за наслідками розгляду справи за позовом споживачів природного газу до газопостачальної організації встановлено, що постачальна організація правомірно здійснила перерахунок оплати вартості спожитого природного газу. Щодо посилання позивача на вимоги ст.1175 ЦК України, то зазначаємо, що ухвалою Вищого адміністративного суду від 28.01.2016 року № К/800/49436/15 залишено без змін ухвалу Київського апеляційного суду від 04.11.2015 року та постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 21.09.2015 року. В ухвалі зазначено, що порушення, допущені Кабінетом Міністрів України під час прийняття Постанови № 237 є достатньою підставою для визнання її незаконною, нечинною з моменту прийняття, що означає, що така постанова не породжує правових наслідків з моменту її прийняття. Отже, позивач у своїй позовній заяві зазначає, що відповідно до ст.1175 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі в результаті прийняття органом державної влади нормативно-правового акта, що був визнаний незаконним відшкодовується державою. Тому зазначене свідчить про те, що ТОВ «Херсонрегіонгаз» не є належним відповідачем у частині вищезазначених позовних вимог позивача. По-друге, спірні відносини у цій справі виникли не у зв`язку із помилкою державного органу, а саме внаслідок правових висновків, зроблених Вищим адміністративним судом України в ухвалі №К/800/49436/15 від 28.01.2016 року по справі №826/16447/15, якою встановлено, що така постанова №237 не породжує правових наслідків з моменту її прийняття. Таким чином, відповідач не порушував прав позивача як споживача. Також, виконання вимоги Постанови №143 з боку ТОВ «Херсонрегіонгаз» щодо недопущення нарахування та обліку заборгованості на особовому рахунку побутового споживача перебуває у безпосередній залежності від належного виконання з боку АТ НАК «Нафтогаз України», як постачальника природного газу із спеціальними обов`язками умов Постанови №143. Тобто, з боку АТ НАК «Нафтогаз України» має бути проведене певне коригування обсягів газу, ціни газу, заборгованості та штрафних санкцій. Однак, зважаючи на відсутність у законодавстві відповідного механізму коригування, реалізація Постанови № 143 на практиці є неможливою. Таким чином, застосування Постанови №143 в повній мірі суперечить принципу верховенства права. Разом з цим, є очевидними ознаки грубого порушення Урядом під час прийняття Постанови № 143, ст. ст. 3, 4 Закону України «Про Кабінет Міністрів України», ст. ст. 1, 4 Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності», та як наслідок, наведені постанови суперечать ч.2 ст.19, абз. 2 ст.113 Конституції України. У зв`язку з викладеним, представник відповідача відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог про захист прав споживачів у повному обсязі. Ухвалою суду від 20.12.2019 року зупинено провадження у цивільній справі №766/24342/19 за позовом [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Херсонрегіонгаз» про захист прав споживача, визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії до закінчення перегляду в касаційному порядку Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду справи №766/20797/18 (провадження №61-9435ск19). Ухвалою суду від 24.12.2021 року поновлено провадження у справі. Зважаючи на те, що справа розглядалась за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, відповідно до ч. 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що згідно копії паспорту серії [NUMBER] , виданого 25.11.1999 року Суворовським РВ УМВС України в Херсонській області, [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] з 02.07.2004 року. Постачання природного газу на території міста Херсон здійснює ТОВ «Херсонгазрегіон», що не є спірним у справі. Позивач є споживачем природного газу за адресою: [ADDRESS] . З матеріалів справи встановлено, що за розрахунковий період червень місяць 2018 року за період з 01.01.2015 року до 01.01.2016 року за особистим рахунком № [NUMBER] здійснено перерахунок оплати вартості спожитого природного газу, внаслідок чого заборгованість позивача на початок розрахункового місяця складає 571,78 грн. Постачання природного газу здійснюється відповідно до договору, за яким постачальник зобов`язується поставити споживачеві природний газ, якісні характеристики якого визначено стандартами, в обсязі та порядку, передбачених договором, а споживач зобов`язується сплачувати вартість прийнятого природного газу в розмірі, строки та порядку, передбачених договором (абзац перший частини першої статті 12 Закону України «Про засади функціонування ринку природного газу») (далі - Закону № 2467-VI). Права та обов`язки постачальників і споживачів визначаються цим Законом, Цивільним і Господарським кодексами України, правилами постачання природного газу, іншими нормативно-правовими актами, а також договором постачання природного газу (частина третя статті 12 Закону України «Про ринок природного газу») (далі Закону №329-VIII). Постачання природного газу здійснюється відповідно до договору, за яким постачальник зобов`язується поставити споживачеві природний газ належної якості та кількості у порядку, передбаченому договором, а споживач зобов`язується оплатити вартість прийнятого природного газу в розмірі, строки та порядку, передбачених договором. Постачання природного газу побутовим споживачам здійснюється на підставі типового договору, що затверджується Регулятором та оприлюднюється в установленому порядку (абзаци перший і другий частини першої статті 12 Закону № 329-VIII). Споживач має право на безоплатне отримання інформації про обсяги та інші показники власного споживання природного газу (пункт 5 частини першої статті 13 Закону № 329-VIII). Споживач зобов`язаний забезпечувати своєчасну та повну оплату вартості природного газу згідно з умовами договорів (пункт 2 частини другої статті 13 зазначеного Закону). Зміна норм споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників, зокрема унаслідок визнання повністю чи частково протиправними (незаконними) та нечинними актів уряду або протиправними його дій із запровадження таких змін, впливає на щомісячну ціну природного газу для конкретного споживача. Загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України). Шкода, завдана фізичній або юридичній особі в результаті прийняття органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування нормативно-правового акта, що був визнаний незаконним і скасований, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини посадових і службових осіб цих органів (стаття 1175 ЦК України). Після прийняття 28 січня 2016 року Вищим адміністративним судом України остаточного судового рішення у справі № 826/16447/15 відповідач перерахував позивачці обсяг спожитого за період з 6 травня 2015 року до 31 січня 2016 року включно природного газу на підставі попередніх (більших) норм споживання, передбачених постановою № 619 у редакції постанови № 409, яка діяла до 5 травня 2015 року включно у розмірі 285,93 грн. Дії постачальника природного газу з донарахування споживачці обсягу природного газу необхідно оцінювати не тільки у контексті застосування постанови № 619 у редакції постанови № 409 і у редакції постанови № 237 щодо затверджених урядом норм споживання газу, але й у контексті забезпечення справедливого балансу конкуруючих інтересів учасників спірних правовідносин. Пошук такого балансу не означає обов`язкового досягнення соціальної справедливості у кожній конкретній справі, а передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, досягнення якої передбачав постачальник природного газу, та засобами, які він використав для її досягнення. Односторонній перегляд у сторону збільшення вартості поставленого у період з 6 травня 2015 року до 31 січня 2016 року включно й оплаченого позивачкою природного газу через перерахунок його обсягу на підставі більших норм споживання, визначених до того періоду, ставить під сумнів передбачуваність дій кожної зі сторін договору та добросовісність поведінки відповідача. Так, останній поставив позивачу природний газ і розраховував на отримання доходу відповідно до тих норм споживання природного газу населенням, які на момент надання відповідних послуг були визначені у постанові №237, а не на більший дохід, який би він міг отримати у разі визнання цієї постанови протиправною (незаконною) та нечинною з моменту прийняття. Позивач ж планував видатки за спожитий обсяг природного газу на рівні тих самих норм споживання, передбачених у постанові №237, оскільки інших норм споживання на час отримання ним послуг відповідача не було. З огляду на те, що відповідач за період з 6 травня 2015 року до 31 січня 2016 року включно вже підрахував обсяг спожитого позивачкою природного газу на підставі норм споживання, передбачених постановою №619 у редакції постанови №237, подальший перегляд обов`язків позивачки у менш сприятливу для неї як споживачки сторону суперечить принципу справедливості. Покладення тягаря відповідальності за негативні наслідки застосування нормативно-правого акта для одного адресата (відповідача) на іншого адресата (позивача) є непропорційним. Тому суд погоджується із доводами позивача про те, що, якщо відповідачеві завдано шкоду внаслідок прийняття Кабінетом Міністрів України нормативно-правового акта, який суд визнав протиправним (незаконним) і нечинним, то її не мають відшкодовувати особи, які є адресатами цього акта (споживачів). Дії відповідача з донарахування позивачу обсягу спожитого природного газу на підставі норм споживання, передбачених постановою №619 у редакції постанови №409, суперечать чинному законодавству. Суд вважає обґрунтованою вимогу позивача про безпідставність донарахованого йому боргу за період з 6 травня 2015 року до 31 січня 2016 року включно. Обґрунтованою є і вимога позивача про зобов`язання відповідача здійснити перерахунок оплати за спожитий газ на його особовому рахунку. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Суд вважає необґрунтованими доводи відповідача про те, що він є неналежним. Спір виник щодо дій, які вчинив відповідач. Саме він у червні 2018 року виставив позивачу для оплати рахунок, у якому вказав суму донараховного обсягу споживання природного газу та його вартість за період з 1 травня 2015 року до 31 січня 2016 року включно. Тому немає сумніву, що відповідач за вимогами позивача є належним. Позивач звільнений від сплати судового збору на підставі Закону України «Про захист прав споживачів». Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина перша статті 141 ЦПК України). Оскільки, позивач звільнений від сплати судових витрат відповідно до Закону України «Про захист прав споживачів», тому судовий збір має компенсуватися відповідач на користь держави в розмірі 768,40 грн.

Outcome: approved