Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-06 00:00:00

Позиції сторін\~та учасників\~справ,\~заяви,\~клопотання,\~ інші процесуальні дії у справі. Адвокат Буковинський Тарас Йосипович, який діє в інтересах [PERSON] \~звернувся до суду з позовом\~до Акціонерного товариства «Ідея Банк» в якому просить стягнути з Акціонерного товариства «Ідея Банк» на користь [PERSON] 24601 грн. 16 коп. коштів за нікчемним правочином, а також просить стягнути з відповідача на користь позивача витрати на професійну правову допомогу адвоката у розмірі 10000 гривень. Обґрунтовуючи позовні вимоги, представник позивача покликається на те, що 03 квітня 2018 року між [PERSON] та Акціонерним товариством «Ідея Банк» було укладено Кредитний договір №Z75.00207.003826346 (надалі Кредитний договір №1). Згідно пунктів 1.1., 1.2. Кредитного договору №1 Банк надав Позичальнику кредит (грошові кошти) на поточні потреби в сумі 24\~360 грн., включаючи витрати на страховий платіж, а Позичальник зобов`язується одержати кредит і повернути його разом з процентними платежами (процентами та платою за обслуговування кредитної заборгованості) згідно з умовами цього Договору строком на 18 місяців). Згідно п.п.1.3., 1.4. Кредитного договору №1, за користування кредитом Позичальник сплачує річну змінювану процентну ставку у розмірі 9,99% річних. 03 жовтня 2018 року Позивачем було достроково погашено заборгованість за Кредитним договором №1 через перекредитування шляхом укладення наступного Кредитного договору №Z62.00207.004394612 від 02 жовтня 2018 року (надалі - «Кредитний договір №2») по якому частину коштів у розмірі 16\~330,43 було спрямовано Банком на повне погашення заборгованості за Кредитним договором №1. Згідно пунктів 1.1., 1.2. Кредитного договору №2 Банк надав Позичальнику кредит (грошові кошти) на поточні потреби в сумі 36\~673 грн., включаючи витрати на страховий платіж, а Позичальник зобов`язується одержати кредит і повернути його разом з процентними платежами (процентами та платою за обслуговування кредитної заборгованості) згідно з умовами цього Договору строком на 18 місяців). Згідно п.п.1.3., 1.4. Кредитного договору №2, за користування кредитом Позичальник сплачує річну змінювану процентну ставку у розмірі 15% річних. 07 березня 2019 року Позивачем було достроково погашено заборгованість за Кредитним договором №2 через перекредитування шляхом укладення третього Кредитного договору №Р24.00207.004997662 від 06 березня 2019 року (надалі - «Кредитний договір №3») по якому частину коштів у розмірі 29209,34 було спрямовано Банком на повне погашення заборгованості за Кредитним договором №2. Згідно пунктів 1.1., 1.2. Кредитного договору №3 Банк надав Позичальнику кредит (грошові кошти) на поточні потреби в сумі 66\~384 грн., включаючи витрати на страховий платіж, а Позичальник зобов`язується одержати кредит і повернути його разом з процентними платежами (процентами та платою за обслуговування кредитної заборгованості) згідно з умовами цього Договору строком на 24 місяці). Згідно п.п.1.3., 1.4. Кредитного договору №3, за користування кредитом Позичальник сплачує річну змінювану процентну ставку у розмірі 15% річних. Згідно вищевказаних кредитних договорів відповідач встановив позивачу на постійній основі на свою користь плату за обслуговування кредиту Банком, що включає в себе: -надання інформації по рахунках Позичальника з використанням телефонних каналів зв`язку, а саме зі стаціонарних телефонів по Україні, в Контакт-центрі, шляхом направлення СМС-повідомлень щодо суми платежу за цим Договором, щодо зарахування платежу в погашення заборгованості за кредитом тощо; -надання інформації по рахунку Позичальника із використанням засобів електронного зв`язку шляхом направлення інформації про стан рахунку на адресу електронного пошти Позичальника; -опрацювання запитів Позичальника, що направленні Банку Позичальником із використанням різних каналів зв`язку тощо. Представник позивача зазначає, що відповідно частиною 1 ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування» встановлено безоплатність надання вищевказаної інформації. Відтак, посилаючись на доводи та мотиви наведені у позовній заяві, представник позивача просить задовольнити позовні вимоги. Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 26 листопада 2021 року відкрито провадження, справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав викладених у позовній заяві. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. Про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується наявними в матеріалах справи поштовими відправленнями рекомендованої кореспонденції. Правом на подачу відзиву на позов та подачу заяви про розгляд справи за його відсутності не скористався. Відповідно до ч.2 ст. 223\~ЦПК\~України,\~суд\~відкладає розгляд\~справи в\~судовому\~засіданні в\~межах\~встановленого\~цим Кодексом\~строку\~з\~таких підстав: 1)\~неявка\~в\~судове засідання\~учасника\~справи,\~щодо\~якого\~відсутні відомості\~про\~вручення\~йому повідомлення\~про\~дату,\~час\~і\~місце судового\~засідання; 2) перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними. В свою чергу, сторона зобов`язана демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. З врахуванням тривалості провадження у справі, забезпечення судом можливості сторонам в повній мірі реалізувати свої процесуальні права, а також того, що відповідач та третя особа неодноразово не з`являлися в судове засідання, суд вважає, що наявних у справі матеріалів\~достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи. Суд приходить до висновку про наявність законних підстав для вирішення спору по суті. При цьому, суд наголошує, що основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні відповідача, а\~неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Отже, з врахуванням тривалості провадження, з метою забезпечення розумних строків розгляду у справі, суд вважає, що розгляд справи у відсутності відповідача є можливим, а законні підстави для відкладення розгляду справи відсутні. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З огляду на неявку відповідача по даній цивільній справі, врахувавши позицію сторони позивача, суд вважає можливим розглядати справу з ухваленням заочного рішення. Фактичні обставини, встановлені судом, зміст спірних правовідносин, докази, оцінка доводів учасників справи, норми права та мотиви їх застосування та незастосування. Відповідно до частини першої статті 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права.\~ Згідно зі статтею 55 Конституції України, кожному гарантується право на судовий захист. Відповідно до\~ст.\~15\~ЦК України,\~кожна особа\~має право\~на захист\~свого цивільного\~права у\~разі його\~порушення,\~невизнання або\~оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Позов - це вимога позивача до відповідача, спрямована через суд, про захист порушеного або оспорюваного суб`єктивного права та охоронюваного законом інтересу, яке здійснюється у визначеній законом процесуальній формі. Основними елементами, що визначають сутність будь-якого позову (індивідуалізуючі ознаки позову) являються предмет і підстава. Предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить постановити судове рішення. Вона опосередковується спірними правовідносинами - суб`єктивним правом і обов`язком відповідача. Підставу позову складають обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги. Такі обставини складають юридичні факти, які тягнуть за собою певні правові наслідки. Фактична підстава позову - це юридичні факти, на яких ґрунтуються позовні вимоги позивача до відповідача. Правова підстава позову - це посилання в позовній заяві на закони та інші нормативно-правові акти, на яких ґрунтується позовна вимога позивача. Позивач звертаючись до суду з позовом самостійно визначає у позовній заяві, яке його право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. У свою чергу, суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, у тому числі щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах. Оцінка предмету заявленого позову, а відтак наявності підстав для захисту порушеного права позивача про яке ним зазначається в позовній заяві здійснюється судом на розгляд якого передано спір крізь призму оцінки спірних правовідносин та обставин (юридичних фактів), якими позивач обґрунтовує заявлені вимоги При ухваленні рішення суд має з`ясовувати яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. Судом встановлено, що 03 квітня 2018 року між [PERSON] та Акціонерним товариством «Ідея Банк» було укладено Кредитний договір №Z75.00207.003826346. Згідно пунктів 1.1., 1.2. Кредитного договору №1, Банк надав Позичальнику кредит (грошові кошти) на поточні потреби в сумі 24\~360 грн., включаючи витрати на страховий платіж, а Позичальник зобов`язується одержати кредит і повернути його разом з процентними платежами (процентами та платою за обслуговування кредитної заборгованості) згідно з умовами цього Договору строком на 18 місяців). Згідно п.п.1.3., 1.4. Кредитного договору №1, за користування кредитом Позичальник сплачує річну змінювану процентну ставку у розмірі 9,99% річних. Окрім того, згідно п.1.10. Кредитного договору №1, відповідач встановив, що за обслуговування кредиту Банком, що включає в себе: -надання інформації по рахунках Позичальника з використанням телефонних каналів зв`язку, а саме зі стаціонарних телефонів по Україні, в Контакт-центрі, шляхом направлення СМС-повідомлень щодо суми платежу за цим Договором, щодо зарахування платежу в погашення заборгованості за кредитом тощо; -надання інформації по рахунку Позивальника із використанням засобів електронного зв`язку шляхом направлення інформації про стан рахунку на адресу електронного пошти Позичальника; -опрацювання запитів Позичальника, що направленні Банку Позичальником із використанням різних каналів зв`язку тощо, Позичальник сплачує ще плату за обслуговування кредитної заборгованості, щомісячно в терміни та в розмірах, визначених згідно Графіку щомісячних платежів за Кредитним договором. Так, згідно колонки 7.4 Таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит пункту 6.1. Кредитного договору №1 Банк встановив на постійній основі плату за обслуговування кредитної заборгованості, що складає 10\~353 грн. 60 коп., яку, згідно п.2.1., 6.1. Кредитного договору №1, позивач повинен був сплачувати на транзитний рахунок № [NUMBER] відкритий у Банку в період з 03.06.2018 року по 03.10.2019 року сімнадцятьма щомісячними рівними платежами по 609 грн. кожен включно до 03 дня/числа кожного місяця, згідно Графіку щомісячних платежів. 02 жовтня 2018 року між позивачем та відповідачем було укладено Кредитний договір №Z62.00207.004394612 (надалі - «Кредитний договір №2»), по якому частину коштів у розмірі 16\~330,43 було спрямовано Банком на повне погашення заборгованості за Кредитним договором №1. Згідно пунктів 1.1., 1.2. Кредитного договору №2 Банк надав Позичальнику кредит (грошові кошти) на поточні потреби в сумі 36\~673 грн., включаючи витрати на страховий платіж, а Позичальник зобов`язується одержати кредит і повернути його разом з процентними платежами (процентами та платою за обслуговування кредитної заборгованості) згідно з умовами цього Договору строком на 18 місяців). Згідно п.п.1.3., 1.4. Кредитного договору №2, за користування кредитом Позичальник сплачує річну змінювану процентну ставку у розмірі 15% річних. Також і цьому Кредитному договорі, згідно п.1.10. Кредитного договору №2 відповідач встановив, що за обслуговування кредиту Банком, що включає в себе: -надання інформації по рахунках Позичальника з використанням телефонних каналів зв`язку, а саме зі стаціонарних телефонів по Україні, в Контакт-центрі, шляхом направлення СМС-повідомлень щодо суми платежу за цим Договором, щодо зарахування платежу в погашення заборгованості за кредитом тощо; -надання інформації по рахунку Позивальника із використанням засобів електронного зв`язку шляхом направлення інформації про стан рахунку на адресу електронного пошти Позичальника; -опрацювання запитів Позичальника, що направленні Банку Позичальником із використанням різних каналів зв`язку тощо, Позичальник сплачує ще плату за обслуговування кредитної заборгованості, щомісячно в терміни та в розмірах, визначених згідно Графіку щомісячних платежів за Кредитним договором. Так, згідно колонки 7.4 Таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит пункту 6.1. Кредитного договору №1 Банк встановив на постійній основі плату за обслуговування кредитної заборгованості, що складає 12\~080 грн. 09 коп. яку згідно п.2.1., 6.1. Кредитного договору №2 позивач повинен був сплачувати на транзитний рахунок № [NUMBER] відкритий у Банку в період з 02.11.2018 року по 02.04.2020 року вісімнадцятьма щомісячними рівними платежами по 982,84 грн. кожен включно до 02 дня/числа кожного місяця, згідно Графіку щомісячних платежів. 07 березня 2019 року між позивачем та відповідачем було укладено Кредитний договір №Р24.00207.004997662 (надалі - «Кредитний договір №3»), по якому частину коштів у розмірі 29209,34 було спрямовано Банком на повне погашення заборгованості за Кредитним договором №2. Згідно пунктів 1.1., 1.2. Кредитного договору №3 Банк надав Позичальнику кредит (грошові кошти) на поточні потреби в сумі 66\~384 грн., включаючи витрати на страховий платіж, а Позичальник зобов`язується одержати кредит і повернути його разом з процентними платежами (процентами та платою за обслуговування кредитної заборгованості) згідно з умовами цього Договору строком на 24 місяці). Згідно п.п.1.3., 1.4. Кредитного договору №3, за користування кредитом Позичальник сплачує річну змінювану процентну ставку у розмірі 15% річних. Також і даному Кредитному договорі, згідно п.1.4. Кредитного договору №3 відповідач встановив, що за обслуговування кредиту Банком, що включає в себе: -надання інформації по рахунках Позичальника з використанням телефонних каналів зв`язку, а саме зі стаціонарних телефонів по Україні, в Контакт-центрі, шляхом направлення СМС-повідомлень щодо суми платежу за цим Договором, щодо зарахування платежу в погашення заборгованості за кредитом тощо; -надання інформації по рахунку Позивальника із використанням засобів електронного зв`язку шляхом направлення інформації про стан рахунку на адресу електронного пошти Позичальника; -опрацювання запитів Позичальника, що направленні Банку Позичальником із використанням різних каналів зв`язку тощо, Позичальник сплачує ще плату за обслуговування кредитної заборгованості, щомісячно в терміни та в розмірах, визначених згідно Графіку щомісячних платежів за Кредитним договором. Відповідно до ч.1 ст.11 Закону України «Про споживче кредитування», після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. Пунктом 1.10. Кредитного договору №1 та №2 та пунктом 1.4. Кредитного договору №3 Банком встановлено плату позичальнику за надання інформації щодо його кредиту, безоплатність гадання якої прямо встановлена частиною першою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». Відповідно до частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування», умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановлені цим Законом, є нікчемними. У постанові Верховного Суду від 21 жовтня 2020 року у справі №194/1387/19 (провадження №61-7416св20) та у постанові Верховного Суду від 16 грудня 2020 року у справі №211/1031/19 (провадження №61-8030св20) за участю Відповідача АТ «Ідея Банк», Верховний Суд прийшов до висновку, що умови кредитного договору які встановлюють плату за обслуговування кредитної заборгованості за: - надання інформації по рахунках Позичальника з використанням телефонних каналів зв`язку, а саме зі стаціонарних телефонів по Україні, в Контакт-центрі, шляхом направлення СМС-повідомлень щодо суми платежу за цим Договором, щодо зарахування платежу в погашення заборгованості за кредитом тощо; - надання інформації по рахунку Позивальника із використанням засобів електронного зв`язку шляхом направлення інформації про стан рахунку на адресу електронного пошти Позичальника; - опрацювання запитів Позичальника, що направленні Банку Позичальником із використанням різних каналів зв`язку тощо є нікчемними. Відповідно до ч.4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. В пунктах 3.2.1., 3.2.4 Кредитних договорів право Позичальника вимагати у Банку кожного місяця безоплатного надання інформації про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої банку, виписку з рахунків щодо погашення заборгованості та іншої інформації, яка повинна надаватись Позичальнику за законом, а тому встановлена відповідачем плата за такі дії лише додатково свідчить про нікчемність таких умов, оскільки такі також і суперечать самому ж Кредитному договору. Введення відповідного обліку заборгованості та надання відповідної інформації є лише обов`язком відповідача (ч.1 ст.11 Закону України «Про споживче кредитування»; підпункт 12 п.24 та п. 40 Постанови Правління НБУ від 27.02.2018 року № 17 «Про затвердження Правил бухгалтерського обліку доходів і витрат банків України») і не являється послугою Банку, в розумінні Закону, за яку Банк може отримувати будь-яку винагороду (плату). Відповідно до п.4 ч.1 ст.21 Закону України «Про споживче кредитування», права споживача вважаються в будь-якому різі порушеними, якщо порушуються принцип рівності сторін договору, учасником якого є споживач. Згідно абзацу 3 ч.3 статті 17 Закону України «Про захист прав споживачів», забороняється примушувати споживача придбавати продукцію неналежної якості або непотрібного йому асортименту. Отже, оскільки відповідачем було встановлено щомісячну плату за послуги банку, які за законом повинні надаватись на безоплатній основі, суд приходить до висновку, що положення пунктів 1.10, 6.1. Кредитного договору №1 та №2, та пункту 1.4., 6.1 Кредитного договору №3 укладеного між позивачем та АТ «Ідея Банк», щодо обов`язку позичальника сплачувати плату за обслуговування кредиту щомісячно в терміни та у розмірах, визначених графіком щомісячних платежів за кредитним договором є нікчемними. Згідно частини другої статті 215 ЦК України, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Згідно ст. 216 ЦК України, недійсний правочин\~не створює\~юридичних наслідків,\~крім тих,\~що пов`язані\~з його\~недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Частиною 5 ст. 216 ЦК України встановлено, що вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред`явлена будь-якою заінтересованою особою. Суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи. Згідно вимогам ч.1 ст. 236 ЦК України, нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним з моменту його вчинення. Як вбачається з Виписки відповідача по Кредитному договору №1 за період з 03.04.2018 по 03.10.2018 року Позивачем було сплачено 7 платежів по кредиту на загальну суму 28\~260 грн. 18 коп., з яких 3\~654 грн. 00 коп. відповідач зарахував в рахунок погашення плати за обслуговування кредитної заборгованості. Згідно Виписки відповідача по Кредитному договору №2 за період з 02.10.2018 по 07.03.2019 року Позивачем було сплачено 6 платежів по кредиту на загальну суму 44\~159 грн. 34 коп., з яких 5\~346 грн. 92 коп. відповідач зарахував в рахунок погашення плати за обслуговування кредитної заборгованості. Згідно Виписки відповідача по Кредитному договору №3 за період з 06.03.2019 по 26.12.2019 року Позивачем було сплачено 10 платежів по кредиту на загальну суму 88\~996 грн. 59 коп., з яких 15\~600 грн. 24 коп. відповідач зарахував в рахунок погашення плати за обслуговування кредитної заборгованості. У свою чергу, застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулась особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цим діянням наслідкам. Належним способом захисту у подібному випадку є визнання відповідного права або застосування наслідків недійсності правочину. Таким чином з відповідача підлягають стягненню на користь позивача 24\~601 грн. 16 коп. коштів за нікчемними правочинами, тобто загальна сума коштів, що були спрямовані Банком в рахунок погашення плати за обслуговування кредитної заборгованості за Кредитними договорами на загальну суму 24\~601 грн. 16 коп. У відповідності до вимог ст. 76, 77, ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.\~Належними є\~докази,\~які містять\~інформацію щодо\~предмета доказування. Предметом\~доказування є\~обставини,\~що підтверджують\~заявлені вимоги\~чи заперечення\~або мають\~інше значення\~для розгляду\~справи і\~підлягають встановленню\~при ухваленні\~судового рішення. Сторони\~мають право\~обґрунтовувати належність\~конкретного доказу\~для підтвердження\~їхніх вимог\~або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Також, ухвалюючи рішення у даній справі суд враховує, що відповідачем взагалі не подано до суду належних, допустимих, достатніх та достовірних доказів спростування доводів позивача. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, оскільки доводи позивача знайшли своє підтвердження в ході судового провадження. Відповідно до положень ч.1\~ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно п.1 ч.2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача. Судові витрати складаються з судового збору та витрат пов`язаних з розглядом справи (ч. 1 ст. 133 ЦПК України). До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведення експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду (ч. 3 ст. 133 ЦПК України). У позовній заяві зазначено, що згідно п.4.2 Договору про надання правової допомоги №23-09/10/2021 від 09 жовтня 2021 року, укладеного з Адвокатським Бюро «Тараса Боковинського» судові витрати на професійну правову допомогу гонорар (винагорода адвоката) за надання правової допомоги та представництво інтересів Клієнта у Галицькому районному суді м. Львова є фіксованим та становлять 10\~000 гривень. На підтвердження понесених витрат, представником позивача долучено копію договору про надання правової допомоги, остаточний розрахунок сум судових витрат та Виписку від 10.11.2021 року про зарахування коштів на поточний рахунок Адвокатського Бюро «Тараса Боковинського». Згідно долучених документів, розмір витрат на оплату робіт залученого стороною спеціаліста є співмірним зі складністю відповідної роботи, її обсягом та часом витраченим ним на виконання робіт. Оскільки суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог, понесені позивачем судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000 гривень, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Також з відповідача слід стягнути на користь держави 908 гривень 00 копійок судового збору.

Outcome: approved