Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-24 00:00:00

позивач [PERSON] , в інтересах якої діє представник - адвокат Попова О.В. звернулась до Ленінського районного суду м.Запоріжжя з позовом до [PERSON] про визнання дійсним договору купівлі-продажу Ѕ частини житлового будинку [ADDRESS] (до перейменування Червоної кінноти). В обґрунтування позову вказала, що 06.04.1996 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу, який зареєстрований Запорізькою товарною біржею «Гілея». За умовами договору продавець продала, а покупець придбала Ѕ частину житлового будинку [ADDRESS] , розташованого на земельній ділянці площею 1200 кв.м. Житловий будинок був проданий за 240000000,00 карбованців, які продавцем отримано повністю до підписання договору. Сторони домовились відносно усіх істотних умов договору купівлі-продажу, про предмет договору і ціну та відбулося виконання договору як з боку покупця, який здійснив оплату, так і з боку продавця, яка прийняла оплату та передала у володіння і користування позивачу Ѕ частину житлового будинку, тобто виконали всі істотні умови договору купівлі-продажу. Укладений договір сторонами нотаріально не посвідчувався, факт вчинення правочину посвідченого Президентом Запорізької товарної біржі «Гілея» В.П.Кузьменко та зареєстровано за № 401/2134 від 06.04.1996 року. Відповідно до реєстраційного посвідчення від 25.04.1996 року, тобто до набрання чинності Цивільним кодексом України 01.01.2004 року, до спірних відносин підлягають застосуванню правила, визначені Цивільним кодексом України від 18.07.1963 року, оскільки спір не стосується підстав, порядку і наслідків зміни або розірвання договору. На теперішній час укладений між сторонами 06.04.1996 року договір купівлі-продажу, підписаний і зареєстрований у Запорізькій товарній біржі «Гілея», не є легітимним, оскільки не відповідає діючому законодавству. Чинним законодавством не передбачено такої форми угоди, як біржова. Просить визнати дійсним договір купівлі-продажу від 06.04.1996 року, укладений між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований Запорізькою товарною біржею «Гілея» за № 401/2134. Справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Сторони повідомлені про дату розгляду справи та наданий час для подання відзиву та заперечень. В судовому засіданні представник позивача - адвокат Попова О.В. не з`явилась, подала до суду заяву про розгляд справи без участі позивача та її представника, позов просила задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Відзиву на позовну заяву не подала. Представник Запорізької товарної біржі «Гілея» в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, пояснень щодо позову суду не подав. На підставі наявних у справі доказів, суд ухвалює рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи та з`ясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, дослідивши письмові докази, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ч. 1 ст. 30 ЦПК України, позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини. Якщо пов`язані між собою позовні вимоги пред`явлені одночасно щодо декількох об`єктів нерухомого майна, спір розглядається за місцезнаходженням об`єкта, вартість якого є найвищою. Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно з пунктом 1 частини другої статті 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання права. Відповідно до ст.ст. 76, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Судом встановлено, що 06.04.1996 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу Ѕ частини житлового будинку [ADDRESS] (до перейменування Червоної кінноти). Укладений договір сторонами нотаріально не посвідчувався, факт вчинення правочину посвідчено Президентом Запорізької товарної біржі «Гілея» [PERSON] та зареєстровано за номером № 401/2134 від 06.04.1996 року. Відповідно до реєстраційного посвідчення від 25 квітня 1996 року було зареєстровано право власності на 1/2 частину житлового будинку [ADDRESS] за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, зареєстрованого в Запорізькій товарній біржі «Гілея» 06.04.1996 року. Оскільки договір купівлі-продажу було укладено сторонами 06.04.1996 року, тобто до набрання чинності ЦК України 01.01.2004 року, до спірних відносин підлягають застосуванню правила, визначені Цивільним кодексом України від 18 липня 1963 року, оскільки спір не стосується підстав, порядку і наслідків зміни або розірвання договору. Відповідно до ст. 227 ЦК УРСР, який діяв на час виникнення спірних правовідносин, договір купівлі-продажу нерухомого майна повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Згідно з ст. 47 ЦК УРСР, нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими частиною другою статті 48 цього Кодексу. Якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Згідно з ч. 1 ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», біржовою операцією визнається угода, яка в цілому відповідає умовам: представляє собою купівлю-продаж, поставку та обмін товару, допущених до обороту на товарній біржі; якщо її учасники є членами біржі та якщо вона зареєстрована на біржі не пізніше наступного за укладеною угодою дня. На підставі ч. 4 ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі. Таким чином, договір не містить умов, які б суперечили закону, а отже є вчиненим у встановленому законом порядку і відповідно дійсним. Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Пунктом 2 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 06.11.2009 року регламентовано, що відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. Згідно п. 49 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства Юстиції України від 18 червня 1994 р. № 18/5, що діяла на момент укладання договору, при нотаріальному посвідченні договору про відчуження жилого будинку, а також іншого нерухомого майна, що підлягає реєстрації, нотаріус вимагає подання документів, які підтверджують право власності на майно у осіб, які його посвідчують. Право власності на жилий будинок, квартиру може бути підтверджено, зокрема, одним із таких документів, як договір купівлі-продажу, зареєстрований на біржі. Тобто до 2004 року договір купівлі-продажу нерухомості, посвідчений на біржі, приймався нотаріусами як правовстановлюючий документ. На теперішній час укладений між сторонами 06.04.1996 року договір купівлі-продажу. підписаний і зареєстрований у Запорізькій товарній біржі «Гілея», не є легітимним, оскільки не відповідає діючому законодавству. Чинним законодавством України не передбачено такої форми угоди, як біржова. Положеннями ч. 4 ст.203 ЦК України встановлено, що правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. За нормами ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 220 ЦК України, якою передбачено, що у разі недотримання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухиляється від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. Виходячи зі змісту договору купівлі-продажу від 06.04.1996 року, сторонами виконані умови договору у повному обсязі. Таким чином, усі суттєві умови договору, про які сторони домовлялися під час його підписання, ними виконані, повне виконання договору здійснилося. Тому Позивач на підставі статей 128, 153 ЦК УРСР і статті 49 Закону України «Про власність», який діяв на той час, набула право власності на частину будинку і правомірно володіє нею. Всі зобов`язання за договором сторони виконали, договір ніким не оскаржено. У відповідності до ч. 2 ст. 47 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) та п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 28.04.1978 року № 3 «Про судову практику у справах про визнання угод недійсними» (що діяла на момент виникнення спірних відносин), якщо угода, що потребує нотаріального посвідчення, виконана повністю або частково однією зі сторін, а друга сторона ухиляється від її нотаріального посвідчення, суд за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників, вправі визнати угоду дійсною. У зв`язку зі змінами в законодавстві, що регулює правовідносини з приводу купівлі-продажу нерухомого майна. Позивач позбавлений можливості реалізувати право власності на нерухоме майно, а тому звертається до суду за захистом своїх прав. Таким чином, враховуючи вищенаведене та ті обставини, що відповідачами по справі відзиву, заперечень проти заявлених [PERSON] позовних вимог не надійшло, підстави позову відповідачем не оспорені, на теперішній час позивач не може розпоряджатись належною їй частиною будинку, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про визнання дійсним договір купівлі-продажу від 06.04.1996 року, укладений між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований Запорізькою товарною біржею «Гілея» за № 401/2134 є обґрунтованими та підлягають задоволенню за вищевикладеними підставами.

Outcome: approved