Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-23 00:00:00

Короткий зміст позову До Шевченківського районного суду надійшла позовна заява [PERSON] до ТОВ "ФК "ОНЛАЙН ФІНАНС" про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. Позовні вимоги обґрунтовує тим, 04.10.2021 року вона отримала смс-повідомлення від виконавчої служби про блокування її банківських рахунків. Зазначає, що згідно інформацій отриманих на адвокатський запит від відповідача та від приватного виконавця їй стало відомо, що 20.03.2020 року між нею та Товариством з обмеженою відповідальністю «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» укладено договір №792027172, відповідно до якого, їй надано грошові кошти в розмірі 2750,00 грн. зі сплатою за дисконтною процентною ставкою в розмірі 0,83% від суми кредиту за кожен день користування кредитом, з строком на 30 (тридцять) днів; згідно додатку №1 до договору визначено, що сукупна вартість кредиту ставкою складає 124,90 % від суми кредиту (в процентному виражені) або 3434 грн. 90 коп. (у грошовому вираженні) та включає в себе: проценти за користування кредитом у розмірі 24,90% від суми кредиту (у процентному вираженні) або 684 грн. 90 коп. (у грошовому виразі) 1350,00 грн. та суму кредиту у розмірі 2750,00 грн.; у відповідності до договору факторингу 97 від 02.09.2020 року борг уступлено ТОВ «ГАЛІОН ПЛЮС»; відповідач отримав право вимоги за договором від ТОВ «ГАЛІОН ПЛЮС» згідно договору факторингу 05/0820-01 від 05.08.2020 року; 19.05.2021 року приватним нотаріусом Київо-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк Оленою Василівною видано виконавчий напис серії НРВ 579017, який зареєстровано в реєстрі за №23194 про звернення стягнення з неї на користь відповідача, який є правонаступником усіх прав та обов`язків на підставі договору відступлення прав вимоги за кредитними договорами 97 від 02.09.2020 року, укладеного між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та ТОВ «ГАЛІОН ПЛЮС» та на підставі договору відступлення прав вимоги за кредитними договорами 05/0820-01 від 05.08.2020 року, укладеного між ТОВ «ГАЛІОН ПЛЮС» та ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ОНЛАЙН ФІНАНС», заборгованості за договором за період з 09 квітня 2021 року по 07 травня 2021 року у розмірі 7121,72 грн. Стверджує, що не була обізнана та ознайомлена із предметом та умовами договору, що підтверджується відсутністю її підпису, у тому числі електронного, на самому договорі; не була належним чином обізнана про порушення нею грошового зобов`язання; повідомлення про заборгованість та необхідність її погашення не отримувала; жодних листів, претензій щодо несплати боргу та письмових вимог щодо сплати заборгованості за договором не отримувала, що підтверджується витягом з офіційного сайту «Укрпошта». Вважає, що приватний нотаріус під час вчинення виконавчого напису не надав належної правової оцінки тому факту, що відповідач на підставі договору відступлення прав вимоги за кредитними договорами 05/0820- 01 набув право вимоги щодо стягнення заборгованості від ТОВ «ГАЛІОН ПЛЮС» 05.08.2020 року, тобто значно раніше ніж, коли ТОВ «ГАЛІОН ПЛЮС» набув право вимоги щодо стягнення заборгованості від ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» на підставі договору відступлення прав вимоги за кредитними договорами 97 від 02.09.2020 року, що викликає великий сумнів щодо достовірності та законності вищезазначених договорів про відступлення та дає підстави для припущення, що вищезазначені договори про відступлення є підробленими, а відповідач набув право вимоги щодо стягнення заборгованості у незаконний спосіб. Просить визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис №23194 від 19.05.2021 року, вчинений приватним нотаріусом Києво - Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк Оленою Василівною щодо стягнення з неї на користь відповідача грошових коштів у сумі 8321,72 грн.; стягнути з відповідача на її користь витрати зі сплати судового збору та витрати на правову допомогу. Рух справи по позиціям сторін Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 07 грудня 2021 року відкрито позовне провадження за правилами спрощеного позовного провадження. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 07 грудня 2021 року зупинено стягнення у виконавчому провадженні №66875380 від 17.09.2021 року відкритому на підставі оскаржуваного виконавчого напису. Представник позивача скерувала до суду клопотання, відповідно до якого розгляд справи просила провести в письмовому провадженні без участі сторін; зазначила, що докази оплати юридичних послуг адвоката будуть надані у строки визначені ч.8 ст.141 ЦПК України; позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. Відповідач та треті особи в судове засідання не з`явилися, будучи повідомленими про день, час і місце розгляду справи. Вивчивши матеріали справи, розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно дослідивши і оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків. Положеннями ст. 4 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК Українисуд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цьогоКодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній доказів. У зв`язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, суд, у відповідності з ч.2 ст.247 ЦПК України, ухвалив здійснювати судове засідання без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов до наступних висновків. Досліджені докази та застосовані норми права Судом належними та допустимими доказами по справі встановлено, що 19.05.2021 року приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Грисюк О.В. вчинений виконавчий напис зареєстрований за №23194 щодо стягнення з позивача [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» (код ЄДРОУ: 42254696) грошових коштів у сумі 8321 гривні 72 копійок, в рахунок погашення заборгованості за договором від 20.03.2020р. за № 792027172 укладеним з ТзОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА». (а.с. 27) Встановлено, що між [PERSON] та ТзОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» було укладено договір №792027172 від 20.03.2020 року, відповідно до якого позивачу надано кредит без конкретної споживчої мети, на суму 2750 грн. 00 коп. на умовах строковості, зворотності, платності (а.с.19-21) Зі змісту вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання №05/з/1038/ОФ від 07.05.2021 року (а.с.23) та листа №18/10/2021-4 від 18.10.2021 року ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» (а.с.18), наданих на адвокатський запит №19/03-2020 року від 08.10.2021 року (а.с.17), вбачається, що відповідно до договору факторингу 97 від 02.09.2020 року борг було уступлено ТОВ «ГАЛІОН ПЛЮС», а ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» отримало право вимоги за договором № 792027172 від 20.03.2020 року від ТОВ «ГАЛІОН ПЛЮС» згідно договору факторингу 05/0820-01 від 05.08.2020 року. Відповідно до постанови про відкриття провадження ВП №66875380 від 17.09.2021 року приватного виконавця виконавчого округу Чернівецької області Кондрюка К.О вбачається, що з [PERSON] стягнуто на користь ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» заборгованість в розмірі 8321,72 грн. (а.с. 29). Відповідно до заяви про примусове виконання рішення вбачається, що до приватного виконавця Кондрюка К.О. про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого напису №23194 від 19.05.2021 року звернулося ТОВ «ФК «Онлайн фінанс». (а.с. 28) Приватному нотаріусу Києфо-Святошинського районного округу Київської області Грисюк О.В. було направлено адвокатський запит №21/03-2021 від 08.10.2021 року про надання копій документів та матеріалів, на підставі яких вчинявся виконавчий напис №23194 від 19.05.2021 року. (а.с.33-36) Відповідно до постанов приватного виконавця Кондрюка К.О. з позивача було стягнуто основну винагороду у сумі 832,17 грн.; суму мінімальних витрат 300,00 грн та накладено арешт на грошові кошти позивача. (а.с.42-44) Суд вважає, що здійснений виконавчий напис від 19.05.2021, зареєстрований в реєстрі за №23194, незаконним та такими, що не підлягає виконанню у зв`язку із наступним: За змістом ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Отже, судом з наведених вище доказів встановлено, що між сторонами виникли правовідносини, які регулюються положеннями Цивільного кодексу України, Законом України «Про нотаріат», а також Законом України «Про захист прав споживачів», Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України №296/5 від 22.02.2012 року Відповідно до ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і порядку, встановлених законом. Статтею 87 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Главою 14 «Вчинення виконавчих написів» Закону України «Про нотаріат» визначений порядок вчинення виконавчих написів. Зокрема, норми статті 88 цього Закону (тут і далі - у первинній редакції) встановлюють, що нотаріус вчиняє виконавчі написи за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Аналогічні положення містяться у пунктах 3.1, 3.3 глави 16 «Вчинення виконавчих написів» розділу ІІ «Порядок вчинення окремих видів нотаріальних дій» Порядку вчинення нотаріальних дій. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 02 липня 2019 року у справі № 916/3006/17 зробила такий висновок про застосування вказаної норми права: «Строк для звернення до нотаріуса за вчиненням виконавчого напису, передбачений статтею 88 Закону України «Про нотаріат», безпосередньо пов`язаний з позовною давністю, встановленою ЦК України. Загальна позовна давність установлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Отже, загальний строк для звернення стягувача до нотаріуса за вчиненням виконавчого напису становить не більше трьох років з дня виникнення у стягувача права вимоги до боржника незалежно від суб`єктного складу сторін у правовідносинах, тобто цей строк підлягає застосуванню й у відносинах між юридичними особами. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено іншу позовну давність, виконавчий напис видається у межах цього строку» (пункт 80 вказаної постанови). Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сума або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав і обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувана раніше. Мета вчинення виконавчого напису надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Як зазначено Верховним Судом України в своїй постанові від 05 липня 2017 року по справі №754/9711/14-ц, безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Згідно з п.2 «Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172, для одержання виконавчого напису про стягнення кредитної заборгованості кредитором надаються оригінал кредитного договору; засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. В постанові Верховного Суду України (справа №310/9293/15ц від 23.01.2018p.) зазначено, що: при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Для правильного застосування положень статей 87,88 ЗУ "Про нотаріат" у такому спорі, суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо її заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. За змістом частини першої статті 88 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Проте при визначенні строку, в межах якого вчиняється виконавчий напис, мають застосовуватись також норми частини другої статті 88 Закону України «Про нотаріат» та статті 257 ЦК України, які встановлюють трирічний строк для таких вимог. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису заборгованість повинна існувати та бути безспірною. Таким чином, захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині) розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині, з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Законодавцем визначено, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Отже, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат», захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі, суд повинен перевірити доводи сторін у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Такий правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 27 березня 2019 року у справі № 137/1666/16-ц з подібних правовідносин. У нотаріальному процесі, при стягненні боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса боржник участі не приймає, а тому врахування його інтересів має забезпечуватися шляхом надіслання повідомлення - письмової вимоги про усунення порушення (письмове повідомлення про вчинення виконавчого напису). Повідомлення надіслане стягувачем боржнику, є документом, що підтверджують безспірність заборгованості та обов`язково має подаватися при вчиненні виконавчого напису як за іпотечним договором, так і за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором). Порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Проаналізувавши наведене вище, а також надані суду письмові докази в їх сукупності, суд зауважує, що при вчиненні виконавчого напису за №23194 від 19.05.2021 року, нотаріус не пересвідчився у безспірності пред`явленої до стягнення заборгованості з [PERSON] та не витребував необхідних документів у стягувача на підтвердження укладення кредитного договору з [PERSON] . Статтею 207 Цивільного Кодексу України визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до положень статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Аналіз наведених норм закону та аналіз доказів наданих сторонами в їх сукупності, свідчить про те, що при вчиненні виконавчого напису за №23194 від 19.05.2021 року, не пересвідчився у безспірності пред`явленої до стягнення заборгованості та не витребував необхідних документів у стягувача, а відповідачем не надано суду доказів того, що сума боргового зобов`язання на час звернення про вчинення виконавчого напису була безспірною. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Як роз`яснено у п.13 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 31.01.1992 року «Про судову практику в справах на нотаріальні дії або відмову в їх вчиненні», при вирішенні справ, пов`язаних з оскарженням відмови у видачі виконавчого напису або його видачею, судам слід мати на увазі, що відповідно до Закону України «Про нотаріат» виконавчий напис може бути вчинено нотаріусом і за умови, що наявність безспірної заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем підтверджується відповідними документами. Правильність вимог, зазначених у виконавчому напису, може бути оспорена боржником лише в позовному порядку. У цих випадках справа розглядається в позовному провадженні за участю нотаріуса, який залучається до участі у справі у якості третьої особи. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це заяву. Відповідно до ч. 1 ст. 141, п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі часткового задоволення позову покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За змістом ст.89 ЦПК України суд, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно грунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обгрунтованим, ухваленим відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, має відповідати завданню цивільного судочинства. Висновок На основі всебічно з`ясованих обставин, на які посилається позивач, як сторона по справі, як на підставу своїх вимог підтверджених доказами, перевіреними в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ґрунтуються на законі і підлягають до задоволення.

Outcome: approved