Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-25 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого посилалась на те, що 15.07.2021 року приватним нотаріусом Бучанського районного нотаріального округу Київської області Грисюк О.В. за реєстровим №95947 було вчинено виконавчий напис, за яким запропоновано стягнути з неї на користь ТОВ «ФІНФОРС» заборгованість за кредитним договором №1109019-А від 14.11.2020 року в сумі 13272 грн. Даний виконавчий напис було пред`явлено для примусового виконання до приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Якименка А.О., яким 07.10.2021 року було відкрито виконавче провадження №67059173. Заперечуючи проти правомірності вчинення виконавчого напису, позивачка зазначила, що відповідно до умов кредитного договору, кредит мав бути повернутий в строк до 13.12.2020 року в сумі 6809 грн. 60 коп., з яких 5600 грн. - тіло кредиту, 1209 грн. 60 коп. - відсотки за користування кредитом. Згідно угоди до вказаного кредитного договору від 14.11.2020 року, загальна вартість кредиту становить 13272 грн. та згідно графіку розрахунків до угоди кредит підлягав поверненню в строк до 02.01.2021 року включно, 5600 грн. - сума кредиту, 7672 грн. - проценти за користування кредитом. Зі спливом вказаного строку кредитор не мав права нараховувати проценти та неустойку. Проте, нотаріусом було вчинено виконавчий напис про стягнення заборгованості в сумі 13272 грн. за період з 20.01.2021 року по 02.07.2021 року, що суперечить умовам договору та законну, а також свідчить про те, що заборгованість не була безспірною. Крім того, нотаріусу не надавався оригінал кредитного договору, оскільки останній було укладено в електронній формі, а Переліком, затвердженим постановою КМУ №1172 від 29.06.1999 року, не передбачено подання копії електронного договору в паперовій формі. Відсутні відомості щодо надання виписки на підтвердження розміру заборгованості, відступлення права вимоги за кредитним договором ТОВ «СС ЛОУН» на користь ТОВ «ФІНФОРС» та неповідомлення позичальника про таке відступлення. Приватний нотаріус не мав право вчиняти виконавчий напис про стягнення заборгованості за кредитним договором, який нотаріально не посвідчувався. Посилаючись на вказані обставини, позивачка просила визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис, вчинений 25.09.2020 року за реєстровим №16822 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М. Ухвалою Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 18.11.2021 року було відкрито провадження по справі та призначено останню до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Також ухвалою від 19.11.2021 року було задоволено заяву представника позивачки про забезпечення позову шляхом зупинення стягнення за оспорюваним виконавчим написом нотаріуса. В наданому клопотанні представник позивачки просив розглянути справу без участі позивачки та її представника, зазначивши про підтримання позову та не заперечуючи проти заочного розгляду справи. Відповідач за викликами явку свого представника повторно не забезпечив, про поважність причин неявки не повідомив, відзиву на позов не надав. Треті особи за викликами до суду також не з`явились, не повідомивши про причини неявки, пояснень по суті справи не надали. Враховуючи подане представником позивачки клопотання, повторну неявку представника відповідача та не надання відповідачем відзиву на позов, суд з урахуванням положень ст.ст.211,223,247,280,281 ЦПК України, визнав за можливе провести подальший розгляд справи за відсутності сторін та третіх осіб, в заочному порядку, на підставі наявних матеріалів справи та без фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Перевіривши доводи, викладені в позовній заяві та дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, 15.07.2021 року приватним нотаріусом Бучанського районного нотаріального округу Київської області Грисюк О.В. за реєстровим №95947 було вчинено виконавчий напис, за яким запропоновано стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «ФІНФОРС», як правонаступником ТОВ «СС ЛОУН», заборгованість за кредитним договором №1109019-А від 14.11.2020 року в сумі 13272 грн., що складається з заборгованості по кредиту в сумі 5600 грн. та заборгованості по процентам за користування кредитом в сумі 7672 грн. Стягнення заборгованості проведено за період з ь20.01.2021 року по 02.07.2021 року. Даний виконавчий напис було пред`явлено для примусового виконання до приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Якименка А.О., постановою якого від 07.10.2021 року було відкрито виконавче провадження №67059173. Згідно кредитного договору №1109019-А від 14.11.2020 року вбачається, що останній було укладено в електронній формі між ТОВ «СС ЛОУН» та [PERSON] . Відповідно до умов цього договору позичальнику було надано кредит в сумі 5600 грн. на строк з 14.11.2020 року по 13.12.2020 року, у який позичальник мав повернути кошти в сумі 6809 грн. 60 коп., з яких: 5600 грн. - тіло кредиту, 1209 грн. 60 коп. - проценти за користування кредитом. Згідно угоди до кредитного договору №1109019-А від 14.11.2020 року, укладеного між ТОВ «СС ЛОУН» та [PERSON] , сторони погодили автопролонгацію договору з 14.12.2020 року по 02.01.2021 року включно, з визначенням загальної вартості кредиту в сумі 13272 грн., з яких: 5600 грн. - тіло кредиту, 7672 грн. - проценти за користування кредитом, які підлягають поверненню в строк до 02.01.2021 року. Статтею 18 ЦК України встановлено, що нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ст.87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Згідно ст.88 Закону України «Про нотаріат» н отаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Згідно пп.1.1.,1.2 п.1 глави 16 розділу ІІ «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України №296/5 від 22.02.2012 року (далі - Порядок), встановлено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до пп.2.1 п.2 глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. Згідно пп.2.3 п.2 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу. Підпунктом 3.1 п.3 глави 16 розділу ІІ Порядку встановлено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року №1172 (пп.3.2 п.3 глави 16 розділу ІІ Порядку). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року №1172 (пп.3.5 п.3 глави 16 розділу ІІ Порядку). Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів. Захист прав боржника у процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається у спосіб, передбачений пп.2.3 п.2 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій, - шляхом надіслання іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною - стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності. З урахуванням приписів ст.ст.15,16,18 ЦК України, ст.ст.50,87,88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами у повному обсязі чи в їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Під час розгляду справи не встановлено та відповідачем не представлено суду доказів, набуття прав вимоги за кредитним договором №1109019-А від 14.11.2020 року, а також доказів направлення та отримання позивачкою письмової вимоги щодо усунення порушень та погашення заборгованості за кредитним договором. Вказане свідчить про вчинення виконавчого напису без дотримання вимог ст.88 Закону України «Про нотаріат» пп.2.3 п.2 глави 16 розділу ІІ «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України №296/5 від 22.02.2012 року. Також суд враховує наступне. Відповідно до п.1 «Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року №1172 (далі - Перелік), передбачено стягнення заборгованості на підставі виконавчого напису нотаріуса за нотаріально посвідченими договорами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно. Для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Пунктом 2 вказаного Переліку було встановлено, що для одержання виконавчого напису за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Зазначений Перелік було доповнено пунктом 2 «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» постановою Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 року №662 «Про внесення Змін, що вносяться до Переліку документів, за яких стягнення заборгованості провадиться в безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів». Поряд з цим, відповідно до постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року (справа №826/20084/14), яка залишена без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року, було визнано нечинною та незаконною постанову Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 року №662 в частині, зокрема, п.2 змін, що вносяться до Переліку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року №1172. Таким чином, оскільки на момент вчинення оспорюваного виконавчого напису п.2 «Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року №1172, втратив законну силу внаслідок визнання судовим рішенням нечинною та незаконною постанови Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 року №662, нотаріус мав право вчиняти виконавчий напис лише про стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами. Поряд з цим, укладений між сторонами договір №1109019-А від 14.11.2020 року нотаріально не посвідчувався, що свідчить про вчинення виконавчого напису за відсутності передбачених для цього законних підстав. В зв`язку з вищевикладеним, суд приходить до висновку про обґрунтованість та необхідність задоволення позовних вимог і визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчого напису, вчиненого 15.07.2021 року за реєстровим №95947 приватним нотаріусом Грисюк О.В. Враховуючи задоволення позову та відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивачки слід стягнути сплачений останньою при подачі позову судовий збір в сумі 908 грн., судовий збір в сумі 454 грн. за подану та задоволену заяву про забезпечення позову, а всього стягнути судовий збір в сумі 1362 грн. В своєму позові позивачка також просила стягнути з відповідача витрати на правову допомогу. Згідно з ч.ч.1,3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч.ч.1,2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з ч.2 ст.137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд, відповідно до ч.3 ст.141 ЦПК України, враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до ч.ч.3,4 ст.137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Частиною п`ятою ст.137 ЦПК України встановлено, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Згідно з ч.6 ст.137 ЦПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (ст.6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність) або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного до договору (ст.ст.12,46,56 ЦПК України). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Зазначені критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст.41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 року у справі №826/1216/16 (провадження №11-562ас18) зазначено, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат». З матеріалів справи вбачається, що правова допомога під час підготовки позову до суду позивачці надавалась адвокатом Хворост Д.М., повноваження якої були підтверджені наданою до позовної заяви засвідченою копією договору про надання правової допомоги №84 від 18.10.2021 року, виданим на його підставі ордером, свідоцтвом про право на зайняття адвокатською діяльністю. В п.3.3 розділу 3 договору було визначено види послуг та їх вартість. Також до позову було долучено акт приймання-передачі наданої правової допомоги від 13.11.2021 року, в якому зазначено вид наданих за договором послуг, витрачений адвокатом час та вартість за кожною послугою, на загальну суму 8950 грн. Згідно квитанції від 13.11.2021 року вказана вартість була сплачена позивачкою. Суд визнає надані докази належними та допустимими, які узгоджуються з матеріалами справи, згідно яких позов від імені позивачки було складено та подано адвокатом. Позовна заява складена на 17-ти аркушах, містить посилання на норми діючого законодавства, правові позиції Верховного Суду. При підготовці позову та звернення з ним до суду, адвокатом направлялись адвокатські запити до приватного виконавця з метою отримання матеріалів виконавчого провадження за оспорюваним виконавчим написом; до приватного нотаріуса - метою отримання документів, на підставі яких було вчинено виконавчий напис; робились запити до нотаріального архіву та міністерства юстиції з метою отримання документів та надання інформації, яка стосується предмету спору; складалась заява про забезпечення позову. Також суд враховує, що підставою звернення позивачки до суду з позовом стали дії відповідача щодо звернення до нотаріусу з заявою про вчинення виконавчого напису за кредитним договором, який нотаріально не посвідчувався, внаслідок чого в силу діючого законодавства, були відсутні правові підстави для стягнення заборгованості за цим договором на підставі виконавчого напису, а також дії щодо його подальшого пред`явлення для виконання. Крім того, судом враховується, що заявлений позивачкою розмір понесених витрат на правову допомогу не перевищує розміру стягнутою з неї за оспорюваним виконавчим написом заборгованості, а також задоволення судом за наслідками розгляду справи позовних вимог та визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що позивачкою доведено належними та допустимими доказами факт понесення витрат на правову допомогу в сумі 8950 грн. Вказаний розмір є обгрунтованим, пропорційним до предмету спору, співмірним із складністю справи та об`ємом виконаних адвокатом робіт (наданих послуг). У відповідності до ч.6 ст.137 ЦПК України неспівмірність вказаних витрат відповідачем не доведена та клопотань про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката не заявлялось. В зв`язку з цим, відповідні вимоги позивачки слід задовольнити, стягнувши на її користь з відповідача витрати на правову допомогу в сумі 8950 грн., а всього, з урахуванням стягнутого судового збору, стягнути судові витрати в сумі 10312 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved