Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-23 00:00:00

У серпні 2019 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , про стягнення заборгованості за договором позики. Позовна заява мотивована тим, що 04 грудня 2018 року між позивачем та [PERSON] було укладено договір позики, згідно якого позивач передав [PERSON] грошові кошти у розмірі 4 000 (чотири тисячі) доларів США, 00 центів, а позичальник прийняв ці кошти у борг та зобов`язався повернути їх [PERSON] у строк до 10.07.2019 року. В підтвердження укладання договору позики відповідачем було складено власноруч розписку, оригінал якої зберігається у позивача. Проте у встановлений строк [PERSON] позику не повернув, внаслідок чого станом на 12.08.2019 року має заборгованість перед позивачем у розмірі 4 000 доларів США, 274, 70 грн. 3 % річних та проценти в порядку ст. 1048 ЦК України у розмірі 1 567, 76 грн. У зв`язку із невиконанням відповідачем свого обов`язку щодо повернення суми позики, позивач просить стягнути з [PERSON] заборгованість за договором позики у розмірі 4000 (чотири тисячі) доларів США, 00 центів, заборгованість по процентам у розмірі 1 567, 76 грн. та 3% річних у розмірі 274, 70 грн., а також судові витрати. Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 25 вересня 2019 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін. Рішенням Третьої дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя від 11 грудня 2019 року суддю Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська [PERSON] було відсторонено від здійснення правосуддя у зв`язку із притягненням до дисциплінарної відповідальності у вигляді подання про звільнення з посади. Протоколом повторного автоматизованого розподілу від 24.03.2020 року справа передана судді [PERSON] . Рішенням Вищої ради правосуддя від 07 липня 2020 року за № 2049/0/15-20, суддю [PERSON] звільнено з посади судді, у зв`язку із поданням заяви про відставку. Протоколом повторного автоматизованого розподілу від 15.02.2021 року справа передана судді Кондрашова І.А. Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 13 квітня 2021 року справа прийнята в провадження судді Кондрашова І.А., ухвалено продовжувати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї зі сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Оскільки від відповідача не надійшло клопотання про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження із викликом сторін та проведенням судового засідання, суд, враховуючи ціну позову, категорію та складність справи, характер і обсяг доказів, дійшов висновку про розгляд спору за наявними у справі матеріалами (доказами), без проведення судового засідання. В силу положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, вирішивши питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги та якими доказами вони підтверджуються, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд приходить до таких висновків. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно ч. 1 ст. 3 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до статті 6 Конвенції з прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 р. кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим Законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. В силу положень ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Судом встановлено, що 04 грудня 2018 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, відповідно до умов якого [PERSON] передав у борг [PERSON] грошові кошти у розмірі 4000 (чотири тисячі) доларів США, 00 центів. На підтвердження укладання договору позики [PERSON] складена власноруч розписка. Оригінал розписки від 04.12.2018 року було приєднано до матеріалів справи. З тексту розписки убачається, що [PERSON] отримав від [PERSON] грошові кошти у розмірі 4 000 (чотири тисячі) в гривневому еквіваленті на строк до 20 липня 2019 року. Судом встановлено, що відповідач свої зобов`язання за договором позики не виконав, грошові кошти не повернув, внаслідок чого має заборгованість перед позивачем станом на 12.08.2019 року у розмірі 4 000 доларів США, що станом на момент подання позову становить 101 280, 00 грн. Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти їх справжню правову природу, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Згідно ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. В силу ст. ст. 526, 527 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цивільного законодавства. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Зі змісту розписки від 04.12.2018 року видно, що позичальник отримав суму грошових коштів, яка позначена як 4000 (чотири тисячі) доларів США, однак отримав еквівалент цієї суми в гривні. Станом на 04.12.2018 року офіційний курс гривні щодо долару США за курсом НБУ складав 2817, 27 за 100 доларів США. Отже, відповідач отримав від позивача суму грошових коштів у розмірі 112 680 (сто дванадцять тисяч шістсот вісімдесят) гривень, 00 коп. Відповідно до змісту статті 1046 ЦК України позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Отже, суд вважає, що відповідач повинен повернути [PERSON] ту саму суму грошових коштів, які отримав, тобто в національній валюті, а не в доларах США, як прохає позивач. Приймаючи до уваги, що відповідач не виконав свої зобов`язання за договором позики, грошові кошти не повернув, суд вважає, що заборгованість, яка утворилась, підлягає стягненню з відповідача. За таких обставин суд вважає за можливе стягнути з відповідача суму позики у розмірі 112 680 (сто дванадцять тисяч шістсот вісімдесят) гривень, 00 коп., тому позовні вимоги позивача в частині стягнення суми позики в іноземній валюті не є обґрунтованими. Щодо стягнення 3% річних та процентів згідно ст. 1048 ЦК України, суд вказує таке. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Суд вказує, що позивачем помилково визначено дату обчислення основної заборгованості станом на момент подання позовної заяви до суду, хоча це не є обґрунтованим, оскільки заборгованість за договором позики рахується на день передання грошових коштів у борг, що узгоджується із положеннями ст. 1046 ЦК України. Відтак, сума, на яку позивачем нараховано 3% річних та проценти у вигляді подвійної ставки НБУ, збільшилась, проте суд не може самостійно робити перерахунок цих сум та виходити за межі позовних вимог. Як встановлено частиною першою статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України). Таким чином, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість по процентам у розмірі 1 567, 76 грн. та 3% річних у розмірі 274, 70 грн. в межах заявлених позовних вимог. Вимоги про стягнення заборгованості в іноземній валюті задоволенню не підлягають, оскільки в розписці сума зобов`язання визначена у гривні, і позику відповідач отримав у гривні, тому позов суд задовольняє частково. У відповідності до положень ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягають також стягнення судові витрати, які складаються з суми судового збору у розмірі 1031, 23 грн. та витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 12 500, 00 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial