Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-26 00:00:00

Виконавчий комітет Лебединської міської ради як орган опіки та піклування звернувся до суду з позовом до [PERSON] у якому просить відібрати у відповідача без позбавлення її батьківських прав малолітніх дітей [PERSON], [PERSON] та [PERSON], а також стягнути з неї аліменти в розмірі половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку на користь державної установи, опікуна, прийомних батьків, де перебуватимуть діти. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що [PERSON] є матір'ю неповнолітніх [PERSON], [PERSON] та [PERSON], які проживають в с. Будилка. 08.04.2021 до служби у справах дітей виконавчого комітету Лебединської міської ради надійшла інформація про те, що діти [PERSON] не ночували вдома. За інформацією сусідів мати побила дітей через що вони втекли з дому та їх місцезнаходження невідоме. Представники служби у справах дітей, Лебединського міського центру соціальних служб та управління праці та соціального захисту населення виїхали до с. Будилка для з'ясування обставин відсутності дітей. Спочатку матері не було вдома, але згодом вона з'явилась та повідомила, що не знає де її діти, можливо у брата [PERSON] Згодом дітей вдалося знайти в сім'ї [PERSON] та після спілкування з ними у старшої доньки [PERSON] - [PERSON] виявлено тілесні ушкодження, садна голови, лівого боку тулуба, поперека, синці обличчя, лівого плечового суглоба, пальця лівої руки, на голові частково відсутнє волосся. Як пояснила дівчинка, її побила мати. [PERSON], син [PERSON], пояснив, що мати прийшла додому в нетверезому стані, вдарила його кулаком, а потім почала бити [PERSON]. Згодом він втік до свого товариша [PERSON] [PERSON] також пояснила, що вони дочекались поки мати засне, а потім також вирішили втекти. Згодом усі діти опинилися в будинку [PERSON]. Після огляду [PERSON] судовим експертом, 08.04.2021 прийнято рішення виконавчого комітету Лебединської міської ради № 86 про негайне відібрання дітей у матері [PERSON] у зв'язку з небезпекою для їх життя та здоров'я. Про вказаний факт повідомлено в.о. керівника Сумської окружної прокуратури, а дітей направлено до КЗ СОР Хоружівський центр соціально-психологічної реабілітації дітей області. Сім'я [PERSON] перебувала на соціальному супроводі. Основними чинниками, що спричинили складні життєві обставини сім'ї є вживання матір'ю алкогольних напоїв, систематичне залишення малолітніх дітей без нагляду. З матір'ю проводилась систематична профілактична робота щодо неналежного виконання [PERSON], батьківських обов'язків, недопущення випадків жорстокого поводження по відношенню до дітей та недопущення зловживання спритними напоями. За таких обставин, на підставі ст. 170 Сімейного кодексу України, орган опіки та піклування вважає за доцільне відібрати малолітніх [PERSON], [PERSON] та [PERSON] у матері [PERSON], а також стягнути з неї аліменти на утримання дітей. Ухвалою від 21.04.2021 судом відкрито провадження, розгляд справи призначено за правилами загального позовного провадження. Ухвалою від 19.10.2021 закрито підготовче провадження, призначено судовий розгляд справи. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала, просила суд відібрати малолітніх [PERSON], [PERSON] та [PERSON] у матері [PERSON] без позбавлення її батьківських прав та стягнути з неї аліменти на їх утримання. Зазначила, що ставлення матері до своїх батьківських обов'язків, її схильність до зловживання алкоголем та у зв'язку із цим агресивної поведінки в тому числі по відношенню до дітей, становлять загрозу для їх нормального проживання у сім'ї [PERSON], що в тому числі підтверджується фактом побиття доньки [PERSON]. При цьому, коли 08.04.2021 працівники служби у справах дітей в тому числі із залученням поліції шукали дітей [PERSON], остання взагалі не цікавилась тим де її діти та не долучалась до пошуків. [PERSON] у судовому засіданні проти відібрання дітей заперечувала. Суду пояснила, що дійсно, 07.04.2021 вранці вона поїхала до сусідів допомагати на похороні. Дітям наказала бути вдома. Коли повернулася дітей не було вдома, а коли вони прийшли почала їх сварити за те, що вони ходять без дозволу де заманеться. Почала сварити [PERSON] вдарила його, але не сильно, а потім дійсно побила [PERSON]. Підтвердила, що в той день вона випила зайвого, дітей не шукала, лягла спати. На наступний день їй було зле, а тому вона випила багато ліків і не могла шукати дітей. На той час думала, що діти у її брата [PERSON] Бували і раніше випадки, коли вона «сторожила» дітей дубцем, однак їх не била. Заслухавши пояснення представника позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи, встановивши фактичні обставини та оцінивши надані докази в їх сукупності, суд зазначає наступне. Так, [PERSON] є матір'ю [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], що підтверджується копіями свідоцтв про народження (а.с. 19-21). 08.04.2021 до служби у справах дітей із Лебединського міського центру соціальних служб надійшло повідомлення про те, що від жительки с. Будилка надійшла інформація про те, що 07.04.2021 [PERSON] побила дітей, які пішли з дому і до ранку не повернулись (а.с. 13). 08.04.2021 представниками служби у справах дітей, центру соціальних служб, управління праці та соціального захисту населення, інспектором ювенальної превенції проведено обстеження умов проживання сім'ї [PERSON], про що складено акт від 08.04.2021. Згідно зі змістом вказаного акту, на момент перевірки вдома спочатку нікого не було, а через деякий час з'явилася мати [PERSON], яка пояснила, що вчора була на похороні, а діти сказали, що будуть у дядька [PERSON] За словами останнього, дітей у нього немає. Після тривали пошуків дітей було виявлено на [ADDRESS] в сім'ї [PERSON]. Зі слів [PERSON], дівчинка була побита, пояснила, що її побила матір. Діти попросилися погуляти, а потім залишилися на ночівлю (а.с. 14). Із акту бесіди, проведеної з малолітнім [PERSON] встановлено, що 07.04.2021 вони повернулися з кладовища додому, де їх чекала мати. Вона була в стані алкогольного сп'яніння. Спочатку матір побила його, вдаривши кулаком в грудну клітину, а потім почала бити [PERSON] кулаком по носу. Коли з носа пішла кров, мати змусила [PERSON] піти на вулицю та умитися, а потім почала бити держаком від мітли. Після цього схопила [PERSON] за волосся і в цей час він втік до друга Владислава (а.с. 27). Із акту бесіди, проведеної з малолітньою [PERSON] встановлено, що 07.04.2021 вона та її сестра [PERSON] і брат [PERSON] збирали цукерки на кладовищі. Коли повернулися додому, мати покликала їх та почала бити [PERSON], тягала її за волосся. Мати була в стані алкогольного сп'яніння. Била [PERSON] рукою, віником, держаком від мітли. Коли мати лягла спати, [PERSON] попросила знайти її одяг та допомогти їй одягнутися після чого вони пішли на майданчик, а потім до сім'ї [PERSON] (а.с. 28). Із акту бесіди, проведеної з малолітньою [PERSON] встановлено, що 07.04.2021 її побила мати - [PERSON] Спочатку била кулаками, а потім держаком від мітли. Била по голові, ребрах, сідницях. Після побиття у неї пішла кров через що мати вивела її на вулицю роздягненою та змусила умитися холодною водою. Перед цим мати тягала її за волосся. [PERSON] втік раніше, а вона та її сестра дочекалися коли мати засне та також втекли. Побачили брата біля [PERSON]. На подвіря вийшла тітка [PERSON], запитала що трапилось на що вони пояснили, що їх побила мати. Після цього тітка [PERSON] запропонувала залишитися у них (а.с. 29). Також було складено акти оцінки рівня безпеки дитини (а.с. 31-35, 36-40, 41-45). 08.04.2021 [PERSON] була оглянута судово-медичним експертом амбулаторії Сумського районного відділення ОКЗ «СОБСМЕ», про що складено висновок № 71. Згідно з указаним висновком, при огляді [PERSON], [INFO], виявлено тілесні ушкодження, а саме: в лобній ділянці біля волосяної частини голови садно червоного кольору з западаючою поверхнею, нижче рівня неушкодженої шкіри, розмірами 1 х 0,8 см, в правій скуловій ділянці синець синього кольору, розмірами 2,5 х 1 см, в тім'яній ділянці волосяної частини голови справа садно аналогічного характеру, розмірами 3 х 2,5 см та відсутність ділянки волосся; на лівій боковій поверхні тулуба в підпахвовій ділянці садно Г подібної форми аналогічного характеру, розмірами 12 х 4 см та 8 х 4 см, в проекції лівої ключиці, на лівій боковій поверхні шиї, в проекції лівого плечового суглобу 3 садна, неаналогічного характеру, розмірами 1,52 х 0,2 см, 3 х 0,2 см та 4 х 1 см відповідно, в лівій поперековій ділянці синець, синього кольору розмірами 6 х 2 см, на 1 фаланзі лівої кисті синець синього кольору, на всіх поверхнях, розмірами 2 х 1 см (а.с. 12). Також, 08.04.2021 виконавчим комітетом Лебединської міської ради прийнято рішення № 86 про відібрання [PERSON], [PERSON] та [PERSON] у матері [PERSON] у зв'язку з виникненням безпосередньої загрози для життя та здоров'я дитини (а.с. 4). У подальшому, малолітніх [PERSON], [PERSON] та [PERSON] направлено до КЗ СОР Хоружівський центр соціально-психологічної реабілітації дітей області, про що складено акт від 08.04.2021 (а.с. 18). Рішенням виконавчого комітету Лебединської міської ради від 14.04.2021 № 89 затверджено висновок служби у справах дітей про доцільність відібрання малолітніх [PERSON], [PERSON] та [PERSON] у матері [PERSON] без позбавлення останньої батьківських прав (а.с. 5, 6-7). Листом від 08.04.2021 № 01-21/132 служба у справах дітей Лебединської міської ради звернулась до відділення поліції № 3 (м. Лебедин) із заявою про злочин щодо обставин побиття [PERSON] своїх дітей (а.с. 92). Вироком Лебединського районного суду Сумської області від 10.06.2021 [PERSON] визнано винною у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, за фактом побиття 07.04.2021 малолітньої доньки [PERSON] (а.с. 124). Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] пояснила, що працює головним спеціалістом служби у справах дітей виконавчого комітету Лебединської міської ради. 08.04.2021 вона у складі комісії виїжджала у сім'ю [PERSON]. Спочатку [PERSON] не було вдома, потім вона з'явилася і повідомила, що не знає де її діти. На подвір'ї вони зустріли [PERSON]., який повідомив, що також не знає де діти. Далі шукали дітей по покинутих будинках і знайшли їх в будинку [PERSON]. Опитали дітей, зокрема [PERSON] пояснила, що її побила мати. Дітей направили до лікарні, у [PERSON] на голові були сліди вирваного волосся. Діти також повідомили, що мати неодноразово залишали їх на ніч, грубу вони топили самі, їсти варила [PERSON]. З квітня 2021 року діти перебувають у Хоружівці в центрі соціально-психологічної реабілітації. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] пояснила, що 08.04.2021 центром соціальних служб отримано відомості про те, що [PERSON] побила своїх дітей і вони кудись втекли. Вона у складі комісії виїхала в с. Будилка де проходили пошуки дітей [PERSON]. [PERSON] - брат [PERSON] також шукав дітей і повідомив, що питав у неї де її діти на що вона відповіла що «не знає, нічого страшного, знайдуться». Близько 9 години 8 квітня з'явилася [PERSON]. На питання чи била дітей відповіла ствердно, на питання де діти відповіла, що вони у дядька. Дітей виявили в сім'ї [PERSON]. При цьому [PERSON] не приймала участі у пошуках дітей. В ході опитування дітей з'ясувалось, що 7 квітня вони збирали цукерки на кладовищі, а потім прийшли додому. Мати була п'яна, почала на них кричати. Вдарила [PERSON], а потім почала бити [PERSON]. [PERSON] втік одразу, а дівчата дочекались поки мати засне. Після цього діти ходили по селу, а потім пішли до [PERSON]. До дядька не пішли, оскільки не хотіли щоб він відвів їх до матері, оскільки вони дуже боялися. Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона працювала в службі у справах дітей Лебединської районної державної адміністрації, до моменту її ліквідації. В поле зору служби у справах дітей [PERSON] потрапила з тих пір, коли вона переїхала на місце проживання до с. Будилка. Часто від матері [PERSON] надходили скарги на доньку, що остання постійно зловживає алкоголем, часто залишає дитину без догляду. [PERSON] знає з 2009 року, остання ніколи не працювала, жила за рахунок коштів державної допомоги, періодично підробляла. Часто спостерігали [PERSON] в стані сп'яніння, однак вона проблеми з алкоголем заперечує. При відвідуванні сім'ї у дітей часто спостерігали синці по тілу. 7 квітня їй зателефонувала Криницька, сказала, що в с. Будилка пропали діти [PERSON] і чи не зможе вона допомогти їх знайти. Після цього [PERSON] зателефонувала до [PERSON], яка повідомила, що діти у неї. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] пояснила, що 7 квітня до неї як до колишнього фахівця із соціальної роботи звернулись сусіди [PERSON] та повідомили, що протягом тривалого часу вони розшукують дітей [PERSON]. Вона порекомендувала звернутись до поліції, а наступного дня повідомила директора Лебединського міського центру соціальних служб про дану ситуацію. З 15.05.2021 вона знову працює фахівцем із соціальної роботи, здійснює соціальний супровід [PERSON] З травня по листопад здійснила відвідування [PERSON] 16 разів, однак остання вдома фактично не буває, пояснює, що перебуває на тимчасових заробітках. Суд зазначає, що відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Згідно зі ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно з ч. 7 ст. 7 Сімейного кодексу України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Згідно ст. 9 Конвенції про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН від 20.11.1989 року (ратифікована 27.02.1991 року), держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визнають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (пункт 100 рішення ЄСПЛ від 16.07.2015 у справі «Мамчур проти України»). Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Частиною 1 ст. 152 Сімейного кодексу України визначено, що право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. За приписами ч. ч. 1, 4 ст. 155 Сімейного кодексу України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Згідно з ч. 1 ст. 170 Сімейного кодексу України суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням або органові опіки та піклування. Під час ухвалення рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них без позбавлення їх батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім`ї (особи) у разі здійснення такого супроводу. Пунктами 2-5 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 2) ухиляються від виконання своїх обов'язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва. Відповідно до роз`яснень, викладених в п. п. 16, 18 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і позбавлення батьківських прав та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Жорстоке поводження полягає у фізичному або психічному насильстві, застосуванні недопустимих методів виховання, приниженні людської гідності дитини тощо. В ході розгляду справи судом було встановлено, що підставою для негайного відібрання дітей у [PERSON] став виявлений факт побиття останньою своїх дітей, зокрема малолітньої [PERSON] [PERSON]. Згідно з ч. 2 ст. 171 Сімейного кодексу України дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. В судовому засіданні [PERSON] пояснила, що у них в сім'ї були не дуже гарні відносини, з мамою вона не знаходила спільної мови, їй фактично не довіряє. 7 квітня вона не перший раз її побила, била її періодично, через що навіть у школі бачили та питали про синці. Після того як матір викликали до школи, вона завжди кричала на неї ([PERSON]). За те, що мати її побила вона її не пробачила, оскільки весь час робить таке, практично ніколи не просить вибачення. Можливо і хотіла б повернутися додому за умови якщо мати їх не била та перестала вживати алкоголь. В центрі їй подобається, молодшим брату та сестрі також. Суд зазначає, що мати має беззаперечне право на виховання дитини, однак в даному випадку, за встановлених обставин, з урахуванням думки [PERSON], суд приходить до висновку про необхідність обмеження такого права щодо дітей з метою забезпечення їх якнайкращих інтересів. Такий висновок обумовлений обставинами справи, зокрема неналежному виконанню [PERSON] батьківських обов'язків, що виразилось у створенні ситуації, в якій для дітей існувала загроза їхньому життю та здоров'ю, зокрема реальна загроза здоров'ю [PERSON], яка виявилась у спричиненні їй матір'ю тілесних ушкоджень; залишення дітей в умовах, коли за ними не здійснювався нагляд дорослих (в тому числі матері). За таких обставин, суд вважає обґрунтованими висновки органу опіки та піклування про необхідність відібрання дітей у [PERSON] без позбавлення її батьківських прав до моменту виправлення останньої. З цього приводу суд звертає увагу [PERSON] на положення ч. 3 ст. 170 Сімейного кодексу України, відповідно до якої суд за заявою батьків може постановити рішення про повернення їм дитини, якщо відпадуть причини, які перешкоджали належному вихованню дитини її батьками. Щодо вимоги в частині стягнення аліментів на утримання дітей, суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 4 ст. 170 Сімейного кодексу України при задоволенні позову про відібрання дитини від матері, батька без позбавлення їх батьківських прав суд вирішує питання про стягнення з них аліментів на дитину. Згідно зі ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 181 Сімейного кодексу України якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. При цьому, оскільки [PERSON] є особою працездатного віку, має задовільний стан здоров`я, має об`єктивну можливість сплачувати аліменти, а доказів зворотного, відповідач не надала суд вважає за необхідне стягнути з відповідача аліменти на утримання дітей в розмірі 1/2 частини від усіх видів її заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму на особистий рахунок дітей, до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Відповідно до ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. В даному випадку позов подано до суду 19.04.2021. Згідно з положеннями ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь Державного бюджету підлягають стягненню судові витрати у вигляді судового збору в сумі 1816,00 грн.

Outcome: approved