Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-26 00:00:00

[PERSON] звернувся у листопаді 2021 року до Святошинського районного суду м. Києва із позовом, в якому просить визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS] зі зняттям з реєстраційного обліку. Обґрунтовує позовні вимоги тим, що він є власником цієї квартири на підставі договору купівлі-продажу квартири від 14.02.2008 року. Разом із позивачем у квартирі також зареєстровані дружина [PERSON] та доньки [PERSON] та [PERSON] . Відповідачка [PERSON] не проживає в спірній квартирі понад один рік, не сплачує комунальні послуги, в утриманні житла участі не бере, особистих речей в квартирі не має, квартирою не цікавиться. Відповідачка майже п`ять років проживає за кордоном, де працює та постійно мешкає. Позивач у судовому засіданні позов підтримав і просив задовольнити. Відповідачка в судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, направила на електронну адресу суду заяву про неможливість прибуття в судове засідання у зв`язку зі знаходженням за кордоном. Позовні вимоги визнала в повному обсязі, зазначила, що довгий час не проживає за місцем реєстрації, просить розглянути справу у її відсутність. Заслухавши у судовому засіданні пояснення позивача, дослідивши у сукупності та співставленні надані суду докази, суд дійшов висновку про часткове задоволення заявлених позовних вимог з огляду на таке. Відповідно до вимог ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що позивачу [PERSON] належить на праві приватної власності квартира [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 14.02.2008 року та витягом з Державного реєстру правочинів від 14.02.2008 року. Згідно відомостей Відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації від 04.11.2021 року, [PERSON] зареєстрована в квартирі [ADDRESS] . 28.10.2021 року позивачу [PERSON] була надана довідка Фірми «Т.М.М.» - ТОВ про те, що в квартирі [ADDRESS] зареєстрована з 20.03.2008 року донька позивача [PERSON] , яка проживала в спірній квартирі до 2016 року. Згідно акту, затвердженого директором Фірми «Т.М.М.» - ТОВ від 27.09.2021 року [PERSON] не проживає в квартирі [ADDRESS] з квітня 2016 року. Частиною першою ст. 15 ЦК України встановлено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 41 Конституції України та ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно із ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду. Згідно із ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. У відповідності зі ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі, зокрема, судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Оскільки позивач є власником зазначеної квартири, тому має право вимагати усунення перешкод у здійсненні права власності щодо особи, яка не є його співвласником, проте в ній зареєстрована і не проживає більше року без поважних причин, шляхом визнання її такою, що втратила право на користування цим жилим приміщенням. Таким чином, враховуючи вищенаведені норми законодавства, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи встановленні в судовому засіданні обставини, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги, є обґрунтованими та такими, що ґрунтуються на вимогах закону та підлягають задоволенню. В даному випадку суд також враховує позицію самої відповідачки, яка через електронну пошту суду зазначила про визнання нею позову. В задоволенні позовної вимоги про зняття з реєстрації, суд відмовляє, оскільки в данному випадку [PERSON] не є належним відповідачем, а визнання відповідачки такою, що втратила право на користування жилим приміщенням передбачає і зняття її з реєстрації за вказаною адресою в силу відповідного закону компетентним органом. Крім того, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України суд присуджує до стягнення з відповідача на користь держави судові витрати по сплаті судового збору у сумі 908,00 грн., оскільки позивач звільнений від сплати. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial