Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-02 00:00:00

До Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська надійшов вищезазначений позов в якому позивач просить суд стягнути з [PERSON] заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг по утриманню квартири [ADDRESS] за період 08.10.2018 по 10.08.2021 у розмірі 30 271,24 грн. Ухвалою судді Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 08 жовтня 2021 відкрито провадження у справі та вирішено проводити її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Стислий виклад позиції позивача. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилався на те, що він є власником квартири [ADDRESS] , в якій зареєстровані члени його сім`ї: дружина, двоє дітей та мати дружини. За період з 08.10.2018 по 10.08.2021 він сплатив за житлово-комунальні послуги (вивіз сміття, електроенергія, водоспоживання, водовідведення, газ, опалення) по утриманню квартири у розмірі 60542,47 грн. В свою чергу відповідач нарівні з позивачем користувалася усіма житлово-комунальними послугами та несе солідарну відповідальність за зобов`язаннями з їх оплати. Заперечення відповідача. Квартира [ADDRESS] є виключно власністю позивача та не належить до спільної сумісної власності подружжя. Позивач ніколи не погоджував з нею вартість комунальних послуг не надавав їй відповідні договори на ознайомлення. Оскільки відповідач не є власником чи співвласником квартири вона не мала права укладати будь-які договори, обирати виконавця комунальних послуг та погоджувати вартість комунальних послуг. Позивачем не надано детального розрахунку по кожній комунальній послузі, за яку просить суд стягнути з відповідача заборгованість, не надано договори про надання комунальних послуг, а також обрано не вірний спосіб захисту, у зв`язку із чим, просить суд відмовити у задоволенні його позову. Заяви та клопотання. 06 січня 2022 року від позивача надійшла відповідь на відзив, яка за своїм змістом аналогічна до змісту позовної заяви. 19 січня 2022 року від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив, які містять такі ж обставини та посилання на нормативно-правову базу, які і відзив на позовну заяву. 25 січня 2022 року позивачем подано заяву про зменшення розміру позовних вимог, в якій він просив стягнути з відповідача 28996,32 грн. у зв`язку з наданням останньою квитанцій про сплату деяких житлово-комунальних послуг. 03 лютого 2022 року позивач подав заяву про розгляд справи у його відсутності, позов підтримав у повному обсязі. 03 лютого 2022 відповідач подала суду заяву про розгляд справи у її відсутності, щодо задоволення позовних вимог заперечувала. Інші процесуальні дії передбачені п.3 ч.3 ст. 265 ЦПК України судом не застосовувались. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Відповідно до витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно № 15634435 від 19.08.2007, виданого Комунальним підприємством «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] . Від шлюбу, зареєстрованого 07.03.2002 Позивач та Відповідач мають двох дітей - дочку [PERSON] [INFO] (свідоцтво про народження серія [NUMBER] від 16.05.2008, видане Бабушкінським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області), та [PERSON] [INFO] (свідоцтво про народження серія [NUMBER] від 12.09.2007, видане Бабушкінським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області), які зареєстровані та проживають у квартирі. Відповідно до довідки про склад сім`ї або зареєстрованих № 001998 від 26.08.2021 у квартирі разом з Позивачем зареєстровані: [PERSON] [INFO] (дружина Позивача) з 26.04.2004 [PERSON] [INFO] (донька Позивача) з 26.04.2004 [PERSON] [INFO] (син Позивача) з 12.09.2007 [PERSON] [INFO] (теща Позивача) з 30.12.2004. Квитанції (дублікати чеків), що містяться в матеріалах справи, підтверджують факт оплати послуг з газопостачання, електропостачання та вивозу сміття щодо квартири [ADDRESS] . Платник у квитанціях [PERSON] за період з серпня 2018 року по жовтень 2021 року. З досліджених матеріалів справи вбачається, що між сторонами виникли відносини з приводу утримання майна, які підлягають вирішенню на підставі Цивільного кодексу України, Житлового кодексу України та Закону України «Про житлово-комунальні послуги». Норми права, застосовані судом: Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Правилами ст.12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч.1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 5 цієї статті докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Згідно з ч.6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Нормами ч.1 ст. 229 ЦПК України передбачено, що суд під час розгляду справи повинен безпосередньо дослідити докази у справі: ознайомитися з письмовими та електронними доказами, висновками експертів, поясненнями учасників справи, викладеними в заявах по суті справи, показаннями свідків, оглянути речові докази. Відповідно до ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном і на зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Нормами статті 322 ЦК України визначено, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 151 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності жилий будинок (квартиру), зобов`язані забезпечувати його схоронність, провадити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт, утримувати в порядку придомову територію. Відповідно до п.п. 5 та 6 ч.1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг; індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги. До житлово-комунальних послуг належать: 1) житлова послуга - послуга з управління багатоквартирним будинком. Послуга з управління багатоквартирним будинком включає: утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньобудинкових систем (крім обслуговування внутрішньобудинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо; купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку; поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку; 2) комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами. Згідно з ч. 1, 2 ст. 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. Договори про надання житлово-комунальних послуг укладаються відповідно до типових або примірних договорів, затверджених Кабінетом Міністрів України або іншими уповноваженими законом державними органами відповідно до закону. Договори про надання комунальних послуг можуть затверджуватися окремо для різних моделей організації договірних відносин (індивідуальний договір, індивідуальний договір з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем, колективний договір) та для різних категорій споживачів (індивідуальний споживач (співвласник багатоквартирного будинку, власник будівлі, у тому числі власник індивідуального садибного житлового будинку), колективний споживач). Частиною 1 ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлено, що договір про надання комунальної послуги укладається між виконавцем відповідної послуги та споживачем або особою, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача, або з управителем багатоквартирного будинку з метою постачання електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку. Відповідно до частини з статті 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» - дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг. Стаття 156 ЖК України визначає права і обов`язки членів сім`ї власника жилого будинку (квартири). Так, члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку(квартирі),що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Так, за згодою власника будинку (квартири) член його сім`ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім`ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно. Члени сім`ї власника будинку (квартири) зобов`язані дбайливо ставитися до жилого будинку(квартири). Повнолітні члени сім`ї власника зобов`язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і придомової території та проведенню ремонту. Спори між власником та членами його сім`ї про розмір участі в витратах вирішуються в судовому порядку. До членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім`ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу. За статтею 162 ЖК України плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Відсутність самого договору між сторонами не звільняють мешканців квартири від обов`язку оплати комунальних послуг, оскільки, в силу вимог ст. 162 ЖК України, наймач (власник) зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Згідно ст. 67 ЖК України плата за комунальні послуги (водопостачання, водовідведення, газ, електрична, теплова енергія і інші послуги) підлягають оплаті крім квартплати за затвердженими у встановленому порядку тарифами. Згідно ст. 544 ЦК України боржник, який виконав солідарний обов`язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього. Відповідно до ст.60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Мотиви суду. Позивач фактично висуває вимогу про стягнення Ѕ частини витрат на комунальні послуги: газопостачання, електроенергію, поводження з побутовими відходами. За вказаними нормами права вбачається, що власник та члену його сім`ї зобов`язані сплачувати житлово комунальні послуги у рівній частині. Позивачем подано копію свідоцтва про шлюб із відповідачем. Доказів розірвання шлюбу не подано та про це не вказувала жодна із сторін. Відтак, суд приходить до висновку, що сторони на даний час перебувають у шлюбі. Сторонами визнається факт спільного проживання і на час вирішення даної справи. Разом із тим, рішенням суду від 11.03.2021 із позивача в користь відповідача стягнуто аліменти на утримання спільних дитини та повнолітньої дочки, яка продовжує навчання. Аліменти стягнуто із 28.01.2020. Враховуючи вказане рішення вбачається, що сторони припинили вести спільний бюджет з 28.01.2020. Враховуючи приписи ст.61 СК України, до 28.01.2020 резюмується, що всі доходи та витрати подружжя є спільними. Отже доходи позивача були спільним майном, і також витрати на житлово-комунальні послуги вважаються здійсненими із спільного бюджету. Позивачем не подано розрахунку заборгованості із якого можна було б перевірити які суми за поданими довідками та квитанціями банку позивач враховує в загальну суму заборгованості та розділити заявлені до стягнення витрати на ті які понесені до 28.01.2020 та після цієї дати. Окрім того, у квартирі зареєстровано п`ятеро осіб: сторони спору, двоє їхніх дітей та [PERSON] . Рішенням суду від 28.10.2021, за позовом позивача, [PERSON] визнано такою, що втратила право користування житловими приміщення. При цьому рішенням встановлено, що [PERSON] не проживає у квартирі із 12.11.2016, не сплачує комунальні платежі та не приймає участі в утриманні житла. Тому логічним могли б бути доводи позивача про покладення житлово-комунальних послуг на сторін спору, які мають також сплачувати порівну послуги, спожиті їхніми дітьми. Разом із тим, оскільки [PERSON] визнана такою, що втратила право на проживання 28.10.2021, тобто була зареєстрованою у квартирі протягом усього часу за який позивач просить відшкодувати витрати, комунальні послуги були розраховані із врахуванням факту проживання у квартирі [PERSON] . Відповідно відсутні підстави покладення на відповідачку обов`язку відшкодувати половину комунальних послуг. При цьому позивачем не долучено до позовної заяви відповідних договорів про надання таких послуг, інших письмових доказів, що підтверджують фактичне надання та отримання таких послуг, а також обґрунтування та документи щодо розрахунків та застосування тарифів на відповідні послуги. Суд звертає увагу також на ту обставину, що вирішуючи спір про стягнення аліментів, визначаючи їх розмір, суд врахував сплату позивачем комунальних послуг про що вказано в рішенні суду. Тому витрати сторін на утримання спільних дітей, які включають також оплату житлово-комунальних послуг зрівноваженні рішенням суду про стягнення аліментів. Висновки суду. Отже, з урахуванням вказаного вище, повно, всебічно та об`єктивно з`ясувавши обставини справи, дослідивши усі наявні у матеріалах справи докази в їх сукупності та даючи їм оцінку, суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: dismissed