Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-31 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із позовною заявою, відповідно до змісту якої просить: - розірвати шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований у Житомирському міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Житомирській області, актовий запис №1494; - визначити місце проживання малолітнього сина: [PERSON] , [INFO] , з матір`ю [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування позовних вимог зазначає, що подружнє життя із відповідачем не склалося, на даний час вони проживають окремо та не ведуть спільного господарства. Враховуючи вищевикладене, наголошує, що збереження шлюбу є неможливим. Також вказує, що їх спільний з відповідачем син - [PERSON] , [INFO] , проживає разом з нею в [ADDRESS] , та після розірвання шлюбу вона бажає щоб син продовжив проживати разом з нею. Ухвалою судді Корольовського районного суду м.Житомира від 03 грудня 2021 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження із проведенням підготовчого засідання та повідомленням сторін. Відповідач подав до суду 18.01.2022 заяву, в якій проти задоволення позову про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини з матір`ю не заперечує. Представник позивача - адвокат Чайковська Р.А. в підготовчому засіданні заявлені позовні вимоги підтримала в повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві, позов просила задовольнити. Клопотання про витребування висновку органу опіки та піклування просила залишити без розгляду в зв`язку із визнанням позову відповідачем. Відповідач в підготовче засідання не з`явився, згідно заяви від 18.01.2022 розгляд справи просить провести за його відсутності, Представник третьої особи Органу опіки та піклування виконавчого комітету Житомирської міської ради - Чижевський В.М. проти задоволення позову не заперечував. Ухвалою суду, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, клопотання позивача про витребування висновку органу опіки та піклування залишено без розгляду. Заслухавши пояснення учасників судового засідання, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі факти, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що відповідно до оригіналу свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , уклали шлюб 30 серпня 2016 року, який зареєстровано у Житомирському міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Житомирській області, про що складено відповідний актовий запис №1494. Сторони по справі мають спільного малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] . Згідно довідки про реєстрацію місця проживання, виданої Управлінням ведення реєстру територіальної громади Житомирської міської ради від 07 вересня 2021 року, та інформації, наданої відділом обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання УДМС України в Житомирській області, вбачається, що [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , зареєстровані за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до договору дарування квартири від 12 січня 2018 року, зареєстрованого в реєстрі за №34, [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] . Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне. Статтею 51 Конституції України проголошено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Частинами третьою та четвертою статті 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно ч.3 ст.105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до статті 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Частиною першою статті 160 Сімейного кодексу України встановлено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Відповідно до частини першої статті 161 Сімейного кодексу України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. З матеріалів справи встановлено, що позивачка [PERSON] бажає розірвати шлюб, укладений з відповідачем [PERSON] , проти чого останній не заперечує. Також, як свідчить заява відповідача від 18.01.2022, [PERSON] визнав позов в частині визначення місця проживання сина - [PERSON] , [INFO] , разом з позивачкою - матір`ю [PERSON] . Положеннями частини третьої та четвертої статті 200 ЦПК України закріплено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Згідно з ч.1, ч.4, ст.206 ЦПК України, відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи, що відповідачем визнано позов в повному обсязі, суд дійшов висновку про наявність підстав для розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини [PERSON] разом з матір`ю, у зв`язку з чим позов підлягає задоволенню. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд зазначає наступне. Згідно ч.1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч.1 ст.142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а в разі якщо домовленості про укладення мирової угоди, відмову позивача від позову або визнання позову відповідачем досягнуто сторонами за результатами проведення медіації - 60 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Враховуючи, що заява відповідача про визнання позову подана до суду до початку розгляду справи по суті, відповідно до частини 1 статті 142 ЦПК України позивачці підлягає поверненню з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого нею при поданні позову, що складає 908,00 грн (1816,00 грн/2). Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню 50 відсотків судового збору, сплаченого нею при поданні позову, що становить 908,00 грн (1816,00 грн/2).

Outcome: approved