Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-03 00:00:00

ТОВ «Енера Вінниця» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за спожиту електричну енергію, в якому просить стягнути з відповідача заборгованість за спожиту електричну енергію в сумі 51 041,79 гривень. Позов мотивовано тим, що позивач ТОВ «Енера Вінниця» здійснює господарську діяльність з постачання електричної енергії юридичним та фізичним (побутовим) споживачам, відповідно до отриманої ліцензії (Постанова НКРЕ КП від 14 червня 2018 року № 429), починаючи з 01.01.2019 року. Абзацом 4 п.13 Розділу XVII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про ринок електричної енергії» визначено, що упродовж трьох років з 01.01.2019 року такий електропостачальник, який отримав ліцензію на провадження господарської діяльності з постачання електричної енергії виконує функції постачальника універсальних послуг на закріпленій території. 19.04.2021 року між ТОВ «Енера Вінниця» та [PERSON] укладено договір про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг №60070091 згідно умов якого постачальник продає електричну енергію споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача, а споживач оплачує постачальнику вартість спожитої (купленої) електричної енергії та здійснює платежі згідно з умовами цього договору. По об`єкту відповідача здійснюється розподіл електричної енергії за адресою: [ADDRESS] , згідно укладеного договору споживача про надання розподілу (передачі) електричної енергії о/р № [NUMBER] з АТ «Вінницяобленерго» шляхом підписання заяви-приєднання до умов договору. Згідно сальдово-оборотної відомості, довідки про споживання з 01.01.2019 року по 05.07.2021 року відповідач спожив 30 786 кВт*год активної електричної енергії на загальну суму 51 642,48 грн. Боржник частково оплатив за спожиту електричну енергію в сумі 600,69 грн, неоплаченим залишається борг в сумі 51 041,79 грн. Розрахунок за вказані обсяги здійснено в травні 2019 року у зв`язку з передачею оператором системи розподілу АТ «Вінницяобленерго» обсягів споживання електричної енергії в обсязі 30 786 кВт*год станом на травень 2019 року. Згідно інформації АТ «Вінницяобленерго» особовий рахунок № [NUMBER] з 01.01.2002 року відкритий на ім`я [PERSON] , переоформлений на [PERSON] 14.04.2021 року, надано довідку про споживання за період з 01.2019 року по 01.2020 року та фото фіксації показів засобу обліку від 27.05.2019 року. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 27.12.2019 року [PERSON] успадкувала 19/25 часток будинковолодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS] від [PERSON] , яка померла [INFO] . Відповідно до договору дарування від 27.12.2019 року [PERSON] подарувала гр. [PERSON] 6/25 часток будинковолодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS] , якою (часткою) володіла на підставі свідоцтва №886 про право особистої власності на будівлі від 01.07.1993 року, виданого Ленінським райвиконкомом міста Вінниці, зареєстрованого в КП «Вінницьке обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації» 08.07.1993 року в реєстровій книзі під №13634. Відповідач відмовляється здійснити повну оплату за спожиту електричну енергію в повному обсязі, внаслідок чого виникла заборгованість за спожиту електричну енергію в розмірі 51 041,79 грн, що стало підставою для звернення до суду з цим позовом. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 27.10.2021 року у цивільній справі прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, визначено строки для подання сторонами відзиву на позовну заяву, відповіді на відзив, заперечення. Матеріали справи містять заяви [PERSON] до Голови правління НКРЕКП, до директора ТОВ «ЕНЕРА Вінниця», до директора Міської електричної мережі, загальний зміст яких зводиться до того, що [PERSON] не погоджується з розміром нарахованої заборгованості за спожиту електроенергію, піддає сумніву довідку про заборгованість, твердить про фальсифікацію показників лічильника, просить здійснити реструктуризацію боргу. Крім того відповідач подала до суду заяву про відтермінування розгляду справи до отримання нею відповідей на її звернення (заяви), без таких відповідей законне рішення у її справі на її переконання ухвалити неможливо. Однак відзиву на позовну заяву у визначені судом строки відповідачем подано не було, як і доказів, які б спростували позицію позивача про розмір заборгованості. Будь - яких доказів про повну (часткову) оплату боргу відповідачем, чи неправомірність дій позивача в частині нарахування боргу, суду не представлено. Частиною восьмою статті 178 ЦПК України визначено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Аналогічне положення міститься і в ч. 2 ст. 191 ЦПК України. Відповідно до ч.5 ст.279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Клопотання про розгляд справи за участю сторін від учасників судового процесу не надходило. Клопотання відповідача про відтермінування розгляду справи на адресу суду надійшло 06.12.2021, разом з тим суд більше не може зволікати з ухваленням рішення, оскільки обмежений в розгляді справи встановленими законом процесуальними строками (будь - яких доказів на підтвердження своєї позиції відповідачем суду за два місяці строку від дати надіслання суду відповідної заяви - не представлено). З огляду на це, суд приходить до висновку про вирішення спору за наявними у справі матеріалами. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дійшов висновку про задоволення вимог позовної заяви з наступних підстав. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 27.12.2019 року [PERSON] успадкувала 19/25 часток будинковолодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS] від [PERSON] , яка померла [INFO] (а.с. 36). Як вбачається зі змісту свідоцтва про право на спадщину, спадкування відповідачем вказаної частки в будинковолодінні відбулось на підставі статті 529 ЦК Української РСР. (перша черга спадкоємців) Як встановлено ст. 548 ЦК УРСР в редакції, яка діяла станом на час смерті спадкодавця [PERSON] для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Оскільки спадщина після смерті [PERSON] відкрилась [INFO] , [PERSON] вважається такою, що прийняла спадщину з цієї дати, а тому з вказаної дати вона несла тягар утримання цього майна. Видача свідоцтва про право на спадщину на 19/25 часток будинковолодіння лише 27.12.2019 не впливає на суть справи, оскільки як наведено вище, спадщина [PERSON] як спадкоємцю [PERSON] , належала з моменту відкриття спадщини, тобто з дня смерті спадкодавця. Як вбачається зі змісту договору дарування від 27.12.2019 року [PERSON] з 01.07.1993 до 27.12.2019 року була власником 6/25 часток будинковолодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS] , яку (частку) цього числа (27.12.2019) подарувала [PERSON] (а.с.37-40). Таким чином з 09.06.2002 по 27.12.2019 відповідач [PERSON] являлась одноосібним власником будинковолодіння, що за адресою [ADDRESS] (19/25+ 6/25 = 1). Судом встановлено, що 19.04.2021 року сторони підписали договір про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг №60070091 (а.с.8-12). Розрахунковим періодом за цим Договором є календарний місяць (п.п. 5.8. п. 5 Договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг). Відповідно до п.п.1 п. 6.2. Договору, споживач зобов`язується забезпечувати своєчасну та повну оплату спожитої електричної енергії відповідно до умов цього Договору та пов`язаних з постачанням електричної енергії послуг згідно з умовами цього Договору. Відповідно до п. 3.2.13 Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених постановою НКРЕКП № 312 від 14 березня 2018 року, договір про постачання електричної енергії споживачу є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору, та вважається укладеним з дати відкриття особового рахунка за об`єктом споживача або внесення змін до такого особового рахунка, про що споживач інформується у передбаченому договором порядку. Особовий рахунок № [NUMBER] на будинок [ADDRESS] відкритий на ім`я [PERSON] (а.с.17,19). Як вбачається з оборотно - сальдової відомості про споживання електричної енергії за період з 01.2019 по 07.2021 заборгованість відповідача [PERSON] по особовому рахунку [NUMBER] в наведеному позивачем розмірі виникла в травні 2019 року, тобто в період часу, коли відповідач [PERSON] була одноосібним власником будинковолодіння по [ADDRESS] , хоч право на успадковану частку у розмірі 19/25 в будинковолодінні нею в цей час і не було оформлено. (а.с. 20 - 21) Відповідач належним чином не виконувала зобов`язання з оплати послуг з постачання електричної енергії, у зв`язку із чим у останньої утворилась заборгованість у розмірі 51 041,79 гривень за період з січня 2019 року по липень 2021 року, що підтверджується довідкою про споживання, сальдовими оборотами по споживачу 60070091 (а.с.20-22). Надані позивачем докази у сукупності мають взаємний зв`язок, є належними і допустимими у зазначених спірних правовідносинах сторін, їх достовірність стороною відповідача не спростована (в тому числі і розмір заборгованості). Відповідно до ч.1, 5-7 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях; суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Матеріали справи містять чисельну переписку між відповідачем та позивачем, з якої вбачається незгода відповідача з нарахованою сумою заборгованості за спожиту електричну енергію, показниками лічильника, однак належних доказів на підтвердження заперечень відповідача проти позовних вимог відповідач суду не надала. Клопотань про витребування доказів відповідач до суду не подавала. Постачання електричної енергії споживачам здійснюється електропостачальниками, які отримали відповідну ліцензію, за договором постачання електричної енергії споживачу (ч. 1 ст. 56 Закону України «Про ринок електричної енергії»). ТОВ «Енера Вінниця» видано ліцензію на право провадження господарської діяльності з постачання електричної енергії згідно постанови НКРЕ КП № 429 від 14 червня 2018 року. Згідно п. 13 абз. 4 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про ринок електричної енергії», упродовж трьох років з 1 січня 2019 року такий електропостачальник, який отримав ліцензію на провадження господарської діяльності з постачання електричної енергії виконує функції постачальника універсальних послуг на закріпленій території, яка визначається як область, міста Київ та Севастополь, Автономна Республіка Крим, на якій до відокремлення провадив свою діяльність з передачі електричної енергії місцевими (локальними) електричними мережами та постачання електричної енергії за регульованим тарифом вертикально інтегрований суб`єкт господарювання. Згідно із п.1 ч.3 ст.58 Закону України «Про ринок електричної енергії», споживач зобов`язаний сплачувати за електричну енергію та надані йому послуги відповідно до укладених договорів. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.525 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ч. 1 ст. 611 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. За приписами ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про порушення відповідачем прав позивача, оскільки відповідач [PERSON] належним чином не оплачувала послуги за спожиту електричну енергію, а тому права позивача підлягають захисту, з відповідача на користь ТОВ «Енера Вінниця» підлягає стягненню заборгованість за спожиту електричну енергію в розмірі 51 041,79 гривень за період з січня 2019 року по липень 2021 року. Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір. Окрім наведеного, з огляду на досліджені матеріали цивільної справи, суд вважає за доцільне роз`яснити відповідачу, що відповідно до ч. 1 ст. 435 ЦК України, у разі наявності законних до того підстав, вона має право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, з заявою про відстрочку або розстрочку виконання рішення. Розстрочка та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови. (ч. 5 ст. 435 ЦПК України) На підставі викладеного,

Outcome: approved