Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-01 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] на їх користь суму заборгованості за кредитним договором № 02-1/3к-48-16 року та згідно Додаткової угоди № 1 від 29.09.2017 року в загальному розмірі 278\~557,65 гривень та 2270,00 гривень сплаченого судового збору. Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що 30.09.2016 року між акціонерним товариством «Комерційний інвестиційний банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 02-1/3к-48-16 року та 29.09.2017 року між сторонами укладено Додаткову угоду № 1, відповідного до яких відповідачу надано кредит в розмірі 128 770,00 гривень, зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 12 % річних з кінцевим терміном повернення до 28.09.2018 року. У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань станом на 10.09.2021 року за відповідачем утворилася заборгованість в сумі 281 997,84 гривень, яка складається з наступного: 123\~407,86 гривень сума кредиту, 23 509,56 гривень проценти за користування кредитом, 11\~111,82 гривень заборгованість з нарахованих 3% річних від простроченої суми, 86 563,62 гривень - пеня, 12 877,00 гривень заборгованість із штрафу, 24 527,98 гривень індекс інфляції за весь період прострочення, які позивач просить стягнути з відповідача та судовий збір у сумі 4229,97 гривень. Ухвалою суду від 06.10.2021 року відкрито провадження у даній справі та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. \~ Учасники справи, заперечень щодо можливості судового розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін не висловили, тому з урахуванням положень частини п`ятої\~ст. 279 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглянув справу на підставі наявних у ній матеріалів. Відповідач [PERSON] \~ 03.11.2021\~року подав\~відзив на\~позов разом\~з клопотання\~про витребування\~доказів,\~однак такі\~подані з\~порушенням строків,\~встановлених ухвалою\~Мукачівського міськрайонного\~суду від\~06.10.2021\~року,\~оскільки копію\~ухвали отримав\~15.10.2021\~про що\~свідчить рекомендоване\~повідомлення про\~вручення \~відправлення (а.с.\~37).\~З огляду\~на вказані\~обставини такий\~до розгляду\~судом не\~приймається. 02.02.2022 року подав заяву про відкладення справи у зв`язку із захворюванням. Щодо клопотання\~про відкладення\~розгляду заяви,\~суд зазначає\~таке. Відповідно до\~п.\~1\~ч.\~3\~ст.\~223\~ЦПК України,\~якщо учасник\~справи або\~його представник\~були належним\~чином повідомлені\~про судове\~засідання,\~суд розглядає\~справу за\~відсутності такого\~учасника справи\~у разі: 1) неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин. У Постанові Верховного Суду від 01.10.2020 року у справі № 361/8331/18 зазначено, що якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Отже, неявка учасника судового процесу у судове засідання, за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є підставою для скасування судового рішення, ухваленого за відсутності представника сторони спору. Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі "Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Отже, оскільки поважність причин неявки відповідача судом не встановлена, відповідних доказів, на підтвердження обставин вказаних у заяві відповідачем не подано, крім того справа призначена в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, а тому, суд не вбачає підстав для відкладення судового засідання. Дослідивши та перевіривши зібрані у справі докази, суд приходить до такого висновку. \~ Судом встановлено, що 30.09.2016 року між акціонерним товариством «Комерційний інвестиційний банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 02-1/3к-48-16 року та 29.09.2017 року між сторонами укладено Додаткову угоду № 1, відповідного до яких відповідачу надано кредит в розмірі 128 770,00 гривень, зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 12 % річних з кінцевим терміном повернення до 28.09.2018 року (а.с. 5-10). Так, відповідно до\~ст. 1054 ЦК України\~за кредитним договором фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.\~Статтею 1055 ЦК України\~визначена письмова форма укладення кредитного договору. За вимогами ч. 1\~ст. 638 ЦК України\~договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ст.\~629\~ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. З наданих позивачем розрахунків заборгованості вбачається, що станом на 10.09.2021 року за відповідачем утворилася заборгованість в сумі 281 997,84 гривень, яка складається з наступного: 123\~407,86 гривень сума кредиту, 23 509,56 гривень проценти за користування кредитом, 11\~111,82 гривень заборгованість з нарахованих 3% річних від простроченої суми, 86563,62 гривень - пеня, 12877,00 гривень заборгованість із штрафу, 24527,98 гривень індекс інфляції за весь період прострочення (а.с. 11-22). Згідно\~ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог\~ЦПК України, інших актів законодавства Статтею 599\~ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ч. 1 та 3 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою позикодавцю в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві. Згідно із ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів установлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Припис абзацу 2 ч. 1 ст. 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише в межах погодженого сторонами строку кредитування. Враховуючи викладене, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Зазначена правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постановах: від 27 січня 2021 року у справі № 755/22611/14-ц, провадження №61-10697св20, від 28 березня 2018 року у справі\~№ 444/9519/12, провадження № 14-10цс18, від 04 липня 2018 року у справі\~\~\~\~\~\~ № 310/11534/13-ц, провадження №\~\~4-154цс18, від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц, провадження № 14-318цс18 З укладеного між сторонами Договору кредиту та Додаткової угоди № 1, вбачається, що [PERSON] отримав кредит з кінцевим терміном повернення до 28.09.2018 року. Тому суд не погоджується з наданим позивачем розрахунком, оскільки останнім проводиться нарахування процентів за користування кредитом після закінчення строку дії договору, тобто після 28.09.2018 року . Як вбачається з матеріалів справи, відповідач взяті не себе зобов`язання виконував частково, внаслідок чого виникла заборгованість за основним зобов`язанням, яка складається із суми позики з врахуванням частково сплачених (з грудня 2020 року по лютий 2021 року) 101 714,25 грн. та процентів за користування позикою в межах строку кредитування за період з 30.09.2016 року по 28.09.2018 року в сумі 1119,01 грн. Оскільки після закінчення строку кредитування у позикодавця відсутні правові підстави нараховувати передбачені договором проценти, тому вимога в частині стягнення з відповідача заборгованості по процентах за користування позикою за період з 28.09.2018 року по 10.09.2021 року є безпідставною та задоволенню не підлягає. Вирішуючи позовні вимоги щодо стягнення з відповідача, в порядку ч. 2 ст. 625 ЦК України, 3% річних від простроченої суми та індексу інфляції за весь період прострочення, суд враховує наступне. Згідно ч. 1, 2 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Суд не погоджується з правильністю нарахування позивачем трьох процентів річних та індексу інфляції, оскільки в ці суми позивачем було враховано суму 123407,86 грн., тоді як такі підлягають нарахування на суму 101 714,25 грн. Сума трьох процентів річних розраховується за формулою: (сума боргу х кількість прострочених днів х 3 : 100 : 365 (кількість днів у році)). Отже, 3 відсотки річних за прострочення виконання грошового зобов`язання складає 9003,78 грн. Сума інфляції розраховується за формулою: сума боргу х процент інфляції - сума боргу. При цьому сума, внесена за період з 1 по 15 число відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а внесена з 16 по 31 число не індексується і розрахунок починається з наступного місяця. Враховуючи заборгованість за тілом кредиту в сумі 101714,25 грн., яка є доведеною та підлягає задоволенню, суд вважає, що з відповідача необхідно стягнути індекс інфляції за час прострочення у період з 29.09.2018 року по 10.09.2021 року, що складає 20281,77 грн. Відповідно до\~статті 549 ЦК України\~неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (частина друга\~статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина третя\~статті 549 ЦК України. Умовами кредитного договору передбачено, що при виникненні заборгованості відповідач зобов`язався сплатити пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діє у цей період (а.с. 7). При цьому пеню, яку просить стягнути позивач з відповідача , нарахована за період з 29.09.2018 року по 10.09.2021 року, що становить 70\~044,51 грн. Проте, відповідно до п. 15 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, доповненого Законом\~України № 691-20\~від 16.06.2020 року, разі прострочення позичальником у період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19, або/та у тридцятиденний строк після дня завершення дії такого карантину виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від обов`язків сплатити на користь кредитодавця (позикодавця) неустойку, штраф, пеню за таке прострочення. Постановою КМУ № 211 від 12.03.2020 року «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» з 12 березня 2020 року на всій території України карантин запроваджений карантин, дія кого продовжена по даний час. Таким чином суд вважає, що з відповідача необхідно стягнути пеню за час прострочення у період з 29.09.2018 року по 11.03.2020 року (включно), що становить 48 724.97 грн. Також представник позивача просить суд стягнути з відповідача штраф, що становить - 12 877,00 гривень . Однак, щодо стягнення одночасно з відповідача як пені, так і штрафу за невиконання умов договору, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов`язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до ст.\~549\~ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (ч.2\~ст.549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч.3ст.549 ЦК України). За положеннями ст.\~61\~Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене, а також те, що нарахування штрафу і пені одночасно за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором заборонене, таке нарахування свідчить про недотримання положень, закріплених у ст.\~61\~Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення (Правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року у справі № 6-2003цс15). На підставі зазначеного, суд приходить до висновку про неможливість одночасного стягнення з відповідача штрафу та пені у межах відповідальності за одне й теж порушення зобов`язання за кредитним договором. З огляду на викладене, вимога про стягнення з [PERSON] штрафу у загальному розмірі 12877,00 грн. не підлягає задоволенню. Отже,\~суд дійшов\~висновку про\~наявність підстав\~для часткового\~задоволення позову,\~а саме\~з відповідача\~на користь\~позивача \~слід стягнути\~заборгованість за\~тілом кредиту\~в розмірі\~ 101714,25\~гривень,\~ заборгованість\~за нарахованими\~відсотками в сумі 1119,01 гривень, пеня в розмірі 48\~724, 97 гривень; інфляційні збитки\~в розмірі\~20\~281,77\~ гривень, 3 % річних в розмірі\~ 9003,78 гривень, а всього загальна сума заборгованості становить 180 843,78 гривень. При цьому суд зазначає, що Європейський суд з прав людини зауважує на тому, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Відповідно до частин першої-другої статті 141 Цивільного процесуального кодексу України з відповідача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог підлягає стягненню сума 2021,63 грн. судового збору.

Outcome: partial