Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житлом, в обгрунутвання якого зазначила наступне. Так, відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом позивачу на праві спільної власності належить житловий будинок [ADDRESS] . Крім неї та членів її сім`ї в будинку зареєстрований [PERSON] , бувший чоловік її дочки [PERSON] зазначила, що з вересня 2020 року [PERSON] у вказаному будинку не проживає та ним не користується вже більше шести місяців, однак зніматися з реєстрації не бажає, у зв`язку з цим позивач не має можливості реалізувати в повній мірі своє право на належне використання житлового будинку і, зокрема, оформити субсидію та інші соціальні виплати. Просила визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим будинком [ADDRESS] . Позивачка [PERSON] в судове засідання не з`явилась, подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, будучі належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, що підтверджується відповідними поштовими повідомленнями та оголошеннями на офіційній інтернет сторінці Брусилівського районного суду Житомирської області, про причини своєї неявки суду не повідомив, у зв`язку з чим зі згоди позивача суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що вимоги позивача законні й обґрунтовані та підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до Закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Так, судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником житлового будинку [ADDRESS] , що підтверджується копією свідоцтва про право власності на житло та витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно (а.с. 5-7, 30-35). Згідно довідки Брусилівської селищної ради Житомирської області № 239-240 від 07.10.2021 року, а також акту обстеження матеріально-побутових умов від 07.10.2021р. [PERSON] , 1984 р. зареєстрований, але не проживає за адресою: [ADDRESS] (а.с. 8-10). Таким чином, судом достовірно встановлено, що відповідач [PERSON] не є власником домоволодіння по [ADDRESS] , в ньому не проживає більше року, витрати, пов`язані з утриманням вказаного майна, не несе, його речі у вказаному будинку відсутні. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними і власником житла або законом. Згідно ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що відповідач без поважної причини не проживає за місцем своєї реєстрації понад рік, а тому він має бути визнаний таким, що втратив право користування житловим приміщенням -житловим будинком [ADDRESS] . На підставі викладеного, ст.ст. 316, 317, 405 ЦК України та

Outcome: approved