Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-23 00:00:00

Акціонерне товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Одеське обласне управління АТ «Ощадбанк» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за Договором про споживчий кредит. Обґрунтовуючи вимоги даного позову вказує на те, що 23.01.2019 року між ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Одеське обласне управління АТ «Ощадбанк» та [PERSON] було укладено Договір про споживчий кредит № 0548/16 від 23.01.2019 року, відповідно до умов якого остання отримала у кредит грошові кошти в розмірі 100000,00 грн. із сплатою відсотків за користування кредитними коштами в розмірі 11% строком на 60 місяців з терміном остаточного повернення кредиту не пізніше 22.01.2024 року. Відповідно до умов договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, Позичальник повинен надавати Банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за Кредитом, яка складається із заборгованості за Кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно Договору. Однак, [PERSON] взятого на себе зобов`язання не виконала, у зв`язку з чим станом на 19.08.2021 року має заборгованість в розмірі 62219,91 грн., з яких: 54993,86 грн. - заборгованість за основним боргом (кредитом); 7062,13 грн. - проценти за користування кредитом; 96,35 грн. - 3% річних за несвоєчасне погашення боргу; 29,67 грн. - 3% річних за несвоєчасне погашення процентів; 24,99 грн. - втрати від інфляції за несвоєчасне погашення основного боргу; 12,91 грн. - втрати від інфляції за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом. Оскільки відповідач у порушення умов договору зобов`язання за договором кредиту не виконала, просить суд задовольнити позов та ухвалити рішення, яким стягнути із [PERSON] на користь Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Одеське обласне управління АТ «Ощадбанк» суму заборгованості за Договором про споживчий кредит № 0548/16 від 23.01.2019 року в розмірі 62219,91 грн. та сплачений позивачем судовий збір в розмірі 2270,00 грн. Згідно правил ч. 6 ст. 19 ЦПК України зазначений спір є малозначним, а тому відповідно до вимог ст. 274 ЦПК України справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження. Ухвалою судді про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі від 16.09.2021 року було постановлено проводити розгляд справи у спрощеному провадженні із повідомлення та участю сторін. Представник позивача Саранчук В.С. в судове засідання не з`явився. Однак, представник позивача надав суду заяву, в якій позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить суд провести розгляд справи за його відсутності, проти проведення заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася без поважних. Про час та місце розгляду справи належним чином направлялось повідомлення за місцем реєстрації відповідача, однак, згідно поштового повідомлення, адресат відмовилася від отримання судової повістки, що вказує на вручення судової повістки належним чином (п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК). Відзив у визначений судом строк відповідач не подала. А тому суд приходить до переконання про можливість розглянути справи у відсутності відповідача згідно вимог ч. 3 ст. 223, ч. 1 ст. 280 ЦПК та ухвалює заочне рішення. Згідно приписів до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, надавши оцінку наявним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу окремо шляхом їх всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження, суд приходить до наступного висновку. Правовідносини між сторонами є цивільно - правовими та урегульовані положеннями ЦК України. Так, згідно ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. По справі встановлено, що 23.01.2019 року між ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Одеське обласне управління АТ «Ощадбанк» та [PERSON] було укладено Договір про споживчий кредит № 0548/16 від 23.01.2019 року (надалі - Договір), відповідно до умов якого остання отримала у кредит грошові кошти в розмірі 100000,00 грн. із сплатою відсотків за користування кредитними коштами в розмірі 11% строком на 60 місяців з терміном остаточного повернення кредиту не пізніше 22.01.2024 року, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією вказаного Договору. Відповідно до п. 3.2.1 Договору Банк здійснює надання Кредиту одноразово шляхом безготівкового перерахування коштів на поточний рахунок позивальника. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплачувати проценти. Із ст. 1050 ЦК України вбачається, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України. Згідно п. 2.4.1 Договору проценти за користування Кредитом Сторони, враховуючи той факт, що станом на дату укладення цього Договору Позичальник перебуває у трудових відносинах з Банком, домовились, що за користування Кредитом Позичальник зобов`язаний сплачувати Банку відповідну плату (проценти) в наступних розмірах: ?11% річних - з дати отримання кредитних коштів по дату, яка визначається в залежності від того, що настане раніше: по 01 лютого 2020 року включно; по останнє число (включно) місяця наступного за місяцем, в якому відбулось припинення трудових правовідносин Позичальника з банком (за виключенням припинення трудових відносин у зв`язку з виходом на пенсію; ?56% річних - починаючи з календарного дня, наступного за днем припинення періоду дії процентної ставки, встановленої відповідно до підпункту 2.4.1.1 цього Договору, до терміну остаточного привернення кредиту, визначеного цим Договором. Відповідно до п. 3.3.1 та п. 3.3.3 Договору всі платежі за цим Договором (повернення кредиту, сплата процентів за його користування, комісійної винагороди, штрафних санкцій, тощо) здійснюється шляхом списання Банком в договірному порядку коштів з Поточного рахунку. Позичальник зобов`язується здійснювати повернення Кредиту рівними частинами в розмірі 1666,67 грн. та сплату процентів, нарахованих Банком на залишок Основної суми боргу за Кредитом, щомісячно до 1 числа місяця, наступного за звітним, починаючи з лютого 2019 року, шляхом внесення власних коштів на поточний рахунок, які Банк, використовуючи право договірного списання коштів, наданого йому згідно умовами цього Договору, списує в рахунок погашення Основної суми боргу за Кредитом та сплати процентів відповідно до послідовності, визначеної цим Договором. Так, відповідно до п. 3.4.1 Договору погашення Зобов`язання Позичальником здійснюється в наступній послідовності: ?Погашення простроченої заборгованості за Основною сумою боргу за Кредитом (якщо прострочення буде мати місце); ?Погашення прострочених процентів за користування Кредитом (якщо прострочення буде мати місце); ?Погашення строкової заборгованості за Основною сумою боргу за Кредитом; ?Погашення нарахованих строкових процентів за користування Кредитом; ?Сплата пені за непогашення в строк платежів по Кредиту (якщо непогашення буде мати місце); ?Сплата штрафів передбачених цим Договором; ?Сплата інших платежів відповідно до цього Договору. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім заборгованості за кредитом, стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за процентами за користування кредитом (згідно ст. 1048 ЦК України) також 3% річних та інфляційні втрати, передбачені ст. 625 ЦК України. Так, із наявного в матеріалах справи розрахунку заборгованості, наданого позивачем вбачається, що [PERSON] не виконала взятих на себе зобов`язань, внаслідок чого, станом на 19.08.2021 року має заборгованість в розмірі 62219,91 грн., з яких: 54993,86 грн. - заборгованість за основним боргом (кредитом); 7062,13 грн. - проценти за користування кредитом; 96,35 грн. - 3% річних за несвоєчасне погашення боргу; 29,67 грн. - 3% річних за несвоєчасне погашення процентів; 24,99 грн. - втрати від інфляції за несвоєчасне погашення основного боргу; 12,91 грн. - втрати від інфляції за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом. Однак, суд не може погодитися із Розрахунком заборгованості в частині заборгованості 3% річних за несвоєчасне погашення боргу та 3% річних за несвоєчасне погашення процентів, а також втрат від інфляції за несвоєчасне погашення основного боргу та втрати від інфляції за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом, з огляду на наступне. Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Проценти, встановлені ст. 625 ЦК України, підлягають стягненню саме при наявності протиправного невиконання (неналежного виконання) грошового зобов`язання. Тобто, проценти, що стягуються за прострочення виконання грошового зобов`язання за частиною другою ст. 625 ЦК України є спеціальним видом відповідальності за таке порушення зобов`язання. На відміну від процентів, які є звичайною платою за користування грошима, зокрема за договором позики, до них застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність. Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до ст. 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Подібні висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц. Крім того, Верховним Судом в постанові від 01.07.2020 у справі № 535/757/17, провадження № 61-30148св18, зроблено аналогічний висновок щодо ідентичних правовідносин (такого ж спору). Оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма ч. 1 ст. 1048 ЦК України і охоронна норма ч. 2 ст. 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та частини першої ст. 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти та інфляційні втрати відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання. Даний висновок сформовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 04.02.2020 року у справі № 912/1120/16, яку суд вважає за необхідним застосувати при розгляді даної справи. Згідно вимог ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Окрім того, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц, провадження № 14-465цс18, вказала, що передбачене ч.2 ст. 625 ЦК України нарахування 3 % річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації від боржника. Такі висновки містяться, зокрема, у постанові Верховного Суду України від 06 червня 2012 року №6-49цс12, і Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04.02.2020 року у справі № 912/1120/16 не вбачає підстав для відступу від такої позиції. З огляду на вищевикладене, суд доходить висновку, що вимоги позивача про стягнення заборгованості в частині заборгованості 3% річних за несвоєчасне погашення боргу та 3% річних за несвоєчасне погашення процентів, а також втрат від інфляції за несвоєчасне погашення основного боргу та втрати від інфляції за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом задоволенню не підлягає. Таким чином, суд констатує, що заборгованість [PERSON] станом на станом на 19.08.2021 року має заборгованість в розмірі 62055,99 грн., з яких: 54993,86 грн. - заборгованість за основним боргом (кредитом); 7062,13 грн. - проценти за користування кредитом. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У відповідності до ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Згідно ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Так як своїх зобов`язань за кредитним договором [PERSON] добровільно не виконує належним чином, але як боржник вона не звільняється від відповідальності за неможливість виконання нею грошового зобов`язання, то у позивача обґрунтовано виникло право вимагати від боржника повернення кредитних коштів, а також процентів за користування кредитом. Відповідно до ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, судом встановлено, що [PERSON] умови взятого на себе кредитного зобов`язання не виконала, що виявилося у неповерненні кредитних коштів, що стало наслідком звернення АТ «Державний ощадний банк України» до суду за захистом своїх прав та інтересів. Згідно ч. 1, ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що із [PERSON] підлягає стягненню сума кредитної заборгованості в розмірі 62055,99 грн., а також сплачений позивачем судовий збір. На підставі наведеного,

Outcome: partial