Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-31 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача, в якому зазначила, що з 20.05.2006 року по даний час вона перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем, який було укладено та зареєстровано Лісівщинською сільською радою, актовий запис №3. Від шлюбу мають неповнолітніхдітей: сина [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] , які в даний час проживають з нею та перебувають на її утриманні. Одруження з відповідачем виявилося невдалим. Під час перебування в шлюбі між ними постійно виникають непорозуміння і сварки, так як відповідач проявляє до неї неповагу, вони не можуть знайти спільної мови між собою, відповідач інтересами сім`ї не цікавиться, ніде не працює. Фактично шлюбні відносини між ними припинено, вони проживають окремо один від одного більше року. Ними в добровільному порядку визначено місце проживання дітей. Сумісне життя і збереження сім`ї стали неможливими, тому просить шлюб розірвати. Понесені у справі судові витрати просить стягнути з відповідача. 21.12.2021 року у справі відкрито спрощене позовне провадження, без повідомлення (виклику) сторін, та встановлено відповідачу строк для подачі відзиву на позов та подання письмових і електронних доказів щодо заперечення проти позову. Ухвала про відкриття провадження, копія позовної заяви з додатком отримана відповідачем 29.12.2021 року. У встановлений строк відзив на позов та будь які заяви або клопотання, пов`язані з розглядом справи не надійшли. Дослідивши матеріали справи суд дійшов висновку про наступне. Судом встановлено, що сторони уклали шлюб 20.05.2006 року, який був зареєстрований виконкомом Лісівщинської сільської ради Коростенського району, Житомирської області, актовий запис № 3. Від подружнього життя сторони мають двох неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Причиною розірвання шлюбу є втрата кохання та взаємопорозуміння, внаслідок чого позивач не бажає в подальшому підтримувати з відповідачем подружніх та сімейних стосунків. За визначенням ч.2 ст.3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Відповідно до ч. 1 ст.51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Аналогічне положення закріплено в ст.24 Сімейного кодексу України. Положеннями ч. ч. 3, 4 ст.56 Сімейного кодексу України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, у тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч. 2 ст.112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи, що регулювання шлюбно-сімейних правовідносин здійснюється на принципах добровільності, взаємоповаги, взаєморозуміння, а держава забезпечує принцип свободи шлюбу та принцип свободи розірвання шлюбу, суд вважає, що позовна заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі позивача. Розподіл судових витрат у справі підлягає вирішенню в порядку ст.141 ЦПК України.

Outcome: approved