Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-26 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Свої вимоги позивач мотивує тим, що на підставі договору купівлі-продажу квартири від 09.06.2021 року вона є власником квартири [ADDRESS] . З 2014 року вона орендувала вказану квартиру у попереднього власника. Однак, після купівлі квартири їй стало відомо, що у даній квартирі з 22.05.2003 року зареєстрований [PERSON] , який у квартирі не проживає, комунальні послуги не сплачував, утримання квартири за свої кошти не здійснював, з питанням щодо його проживання у квартирі не звертався. Як зазначає позивач, внаслідок реєстрації відповідача у спірній квартирі порушуються її права, як власника, на володіння та розпорядження належним їй майном. Посилаючись на викладені обставини, позивач просить задовольнити її вимоги та визнати відповідача таким, що втратив право користування спірною квартирою. Ухвалою судді Деснянського районного суду м.Києва від 29.09.2021 року відкрито провадження у справі в загальному позовному провадженні. Ухвалою Деснянського районного суду м.Києва від 09.12.2021 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду. В судове засідання позивач не з`явилась, надавши суду заяву, в якій просить розглядати справу без її участі, проти постановлення заочного рішення суду не заперечує. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив. Суд вважає можливим розглянути справу у відсутність відповідача в заочному порядку, проти чого не заперечувала позивач у своїй заяві. Враховуючи, що сторони по справі в судове засідання не з"явились, відповідно до ст.247 ч.2 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд вважає можливим розглянути справу у відсутність сторін на підставі наявних матеріалів. Дослідивши матеріали справи, дослідивши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Як встановлено в судовому засіданні і вбачається з матеріалів справи, відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 09.06.2021 року позивач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] . Згідно витягу з Реєстру територіальної громади м.Києва від 18.06.2021 року та довідки про реєстрацію місця проживання особи від 28.09.2021 року, у спірній квартирі з 22.05.2003 року зареєстрований відповідач [PERSON] . Як вбачається з акту Житлово-будівельного кооперативу № 15 від 21.09.2021 року № 63, відповідач з 2014 року по час складання акту у вказаній квартирі не проживає, його речей не виявлено. Згідно відповіді Деснянського УП ГУ НП у м.Києві від 31.08.2021 року № 313-Аз/125/49-2021, інформація щодо звернень [PERSON] щодо створення йому перешкод у користуванні спірною квартирою за період з 22.05.2003 року по 30.07.2021 року відсутня. Відповідно до ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Частина 1 ст.16 ЦК України визначає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно ч.1 ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Частиною першою статті 156 ЖК України передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України. Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України, до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. За змістом зазначених норм, правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Разом з цим, згідно з положеннями статті 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав (Правова позиція Верховного Суду України, висловлена у Постанові від 16 листопада 2016 року, Справа № 6-709цс16). Відтак, за порівняльним аналізом статей 383, 391, 405 ЦК України та статей 150, 156 у поєднанні зі статтею 64 ЖК України слід дійти до висновку що положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на житлове приміщення, будинок, квартиру тощо, від будь-яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім`ї, а положення статей 405 ЦК України, статей 150, 156 ЖК України регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів та членів його сім`ї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сім`ї власника без поважних причин понад один рік. (Правова позиція Верховного Суду України, висловлена у Постанові від 16 листопада 2016 року, Справа № 6-709цс16) Відповідно до положень ч. 1, 5 статті 403, ч. 2 ст. 406 ЦК України, сервітут визначає обсяг прав щодо користування особою чужим майном. Сервітут не позбавляє власника майна щодо якого він встановлений, права володіння, користування та розпорядження цим майном. Сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. Крім того, Верховний Суд України у Постанові від 15 травня 2017 року, Справа № 734/387/15-ц, зауважив, що «право користування житловим приміщенням може виникати та існувати лише в членів сім`ї власника будинку»; «право відповідачки на користування чужим майном (спірним житловим будинком) підлягає припиненню на вимогу власника цього майна відповідно до положень ч. 2 ст. 406 Цивільного кодексу України». Крім того, згідно Постанови Верховного Суду від 25 липня 2018 року по Справі № 638/13030/13-ц, колегією суддів зроблено наступні висновки: «У справі, яка є предметом перегляду, врахувавши, що припинення права користування житлом у колишнього власника, тягне за собою втрату його членами сім`ї права користування житлом, місцевий суд дійшов вірного висновку про наявність правових підстав для виселення відповідачів. Право користування житлом для членів сім`ї власника може виникати та існувати лише за умови, якщо особа, членами сім`ї якої вони є, сама володіє правом власності на житло.» Як вбачається з матеріалів справи, предметом спору становлять вимоги позивача про визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою [ADDRESS] , з посиланням на те, що відповідач є сторонньою для позивача особою, як попередній мешканець квартири втратив право користування цим житлом, однак, його реєстрація порушує право позивача, як власника спірного нерухомого майна, на реалізацію нею права користування належним на праві власності майном. Згідно із ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст. 77-80 Цивільного процесуального кодексу України. Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Таким чином, аналізуючи наявні в матеріалах справи докази,

Outcome: approved