Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-02 00:00:00

05.03.2020 до суду надійшла вищевказана позовна заява з вимогами стягнути на користь позивача з відповідача 9429 грн. 98 коп гривень на відшкодування майнової шкоди та 20 000 грн. гривень на відшкодування моральної шкоди. Зокрема вказує, що наприкінці лютого 2017 року було припинено водопостачання по [ADDRESS] , в зв`язку з підтопленням оглядової ями гаражу мешканця [PERSON] , який проживає за адресою: [ADDRESS] . Як вказує позивач, директором водоканалу [PERSON], без встановлення місця пориву водопроводу, було прийняте рішення про повне відключення водопостачання будинку за адресою [ADDRESS] , що належить позивачу на праві власності. Проте, як стверджує позивач, жодних ознак пориву саме на лінії водопроводу встановлено не було. Також вказує, що 02.03.2017 нею було подано на адресу відповідача заяву з пропозицією укласти договори на проведення робіт по виявленню можливого пориву водопроводу, що проходить по [ADDRESS] та у випадку виявлення - проведення ремонтних робіт щодо усунення пориву водопроводу, з оплатою виконаних робіт за рахунок позивача. Відповіді на цю заяву відповідач не надав. В подальшому, як вказує позивач, водопостачання до її будинку було припинено шляхом розрізання труби та встановлення запірної арматури, а залишок труби, що веде до її будинку виявився забрудненим грунтовою сумішшю. Після цього позивач звернулась до юридичної особи, яка мала ліцензію на виконання робіт та яка в межах виконання договору підряду відновила водопостачання до будинку позивача за її рахунок та з використанням придбаних нею ж матеріалів. Матеріальні збитки, що складаються з вартості водопровідної труби -1470 грн. та вартості замовлених позивачем робіт (7959 грн. 98 коп.), в загальній сумі 9429 грн. 98 коп. та 20000 грн. на відшкодування моральної шкоди, заподіяної позивачу протиправними діями та бездіяльністю позивача є сумами, які позивач просить стягнути з відповідача на свою користь. Відповідач у поданому відзиві /а.с. 76 - 82/ проти задоволення позову заперечив, вказуючи на межі своєї відповідальності, зокрема, щодо надання послуг належної якості до точки розподілу, що передбачено умовами договору про надання послуг з водопостачання та водовідведення від 01.01.2008, укладеного між відповідачем та матір`ю позивача. Також вказує, що трубопровід позивача був під`єднаний до централізованої системи водопостачання з порушенням умов дозволу від 21.05.1976, оскільки у місці під`єднання не встановлено запірну арматуру, водомір з облаштуванням колодязя, тобто, не додержані технічні умови. Відповідач також вказує, що його дії щодо ліквідації аварії на водопроводі по вул. Лазурній та щодо розгляду претензій позивача відповідали чинному законодавству, а тому її твердження про заподіяння моральної шкоди є необгрунтованими. Ухвалою судді Шосткинського міськрайонного суду Сумської області Литвинко Т.В. відкрито провадження у справі. За наслідками повторного автоматизованого розподілу судових справ у зв`язку з закінченням терміну повноважень судді Литвинко Т.В., вказана справа передана 04 жовтня 2021 року для розгляду судді Сидорчуку О.М. Ухвалою від 19.10.2021 призначено справу до судового розгляду по суті. В судовому засіданні позивач свої вимоги підтримала в повному обсязі. Представник відповідача проти задоволення позову заперечив. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково враховуючи таке. Судом встановлено, що позивач на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом є спадкоємцем померлої [PERSON] та є володільцем спадкового майна, яке, зокрема складається з житлового будинку з надвірними будівлями, розташового на земельній ділянці за адресою [ADDRESS] з кадастровим номером 5911000000:01:002:0165. Згідно дозволу від 21.05.1976 [PERSON] було надано дозвіл на проводення водопроводу до вищевказаного будинку. 01.01.2008 між [PERSON] та комунальним підприємством "Виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства" було укладено договір про надання населенню послуг з водопостачання холодної води та водовідведення. Згідно пункту 24 договору, його укладено на п`ять років та він вважатиметься продовженим, якщо за місяць до закінчення строку його дії однією зі сторін не буде заявлено про його розірвання або необхідність перегляду. Згідно пункту 25 договір може бути розірвано у випадку переходу права власності на будинок до іншої особи. Оскільки обставин розірвання договору у випадках, наведених у пунктах 24 та 25 договору в судовому засіданні не встановлено, а відповідач не заперечував статусу позивача як споживача його послуг, суд приходить до висновку, що позивач, зокрема, станом на лютий та березень 2017 року (так само, на час подання позову та вирішення справи) була споживачем послуг відповідача щодо постачання холодної води та водовідведення за адресою [ADDRESS] . З інформації, наявної в оперативному журналі диспетчерської служби /а.с. 96 - 103/ вбачається, що 26.02.2017 о 16 год. 10 хв. внесено запис про порив (під питанням) за адресою [ADDRESS] . Були викликані представники відповідача, які працювали над ліквідацією наслідків (відкачували воду), а 06.03.2017, як зазначено в журналі, порив на водопроводі було ліквідовано. Безпосередньо технічний аспект роботи відображено на фотографіях та відеоносіях, наданими сторонами. Наслідки дій відповідача для позивача полягали в припиненні водопостачання до її будинку, оскільки представниками відповідача трубу, яка йшла до будинку [ADDRESS] було фізично відєднано від водопроводу, з встановленням запірної арматури. Після цього, як стверджував в судовому засіданні представник відповідача, припинилось підтоплення приміщень за адресою [ADDRESS] . Відтак, на думку представника відповідача, порив водопроводу мав місце на ділянці між точкою розподілу та будинком позивача, що є зоною відповідальності позивача. Проте, суд приходить до висновку, що таке твердження відповідача є припущенням, оскільки жодний доказ не надає відповіді на питання щодо причин підтоплення, ані щодо місця можливого прориву водопроводу: результатам проведеного дослідження за замовленням позивача /а.с. 13 - 23/, яке не виявило протікання, протиставлені лише твердження представника відповідача про те, що з досвіду роботи відомі випадки, коли внаслідок просідання грунту пошкоджень зазнавали труби більшого діаметру. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування, відповідно до ч. 6 цієї ж статті, не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд, розуміючи необхідність оперативного усунення наслідків підтоплення, звертає увагу, на те, що в цивільному процесі питання, які потребують спеціальних знань, мають з`ясовуватись шляхом призначення відповідних судових експертиз з урахуванням ст. 13 ЦПК України - за ініціативою сторін. Однак, будь-яких клопотань з цього приводу від сторін не надійшло. В цьому аспекті суд приходить до висновку, що позивач також не довела належними та допустимими доказами обставину неможливості використання наявної труби (від точки розподілу до будинку) за її цільовим призначенням: як вбачається з пояснень позивача та представника відповідача, договору підряду та додатків до нього /а.с. 25 - 35/ в існуючу водопровідну трубу від місця розподілу була закладена труба меншого діаметру. Однак, витрати позивача та придбання нової труби (товарний чек від 04.03.2017) та на оплату вартості будівельних робіт за договором підряду /а.с. 32/ лише тоді можна вважати реальними збитками, коли буде доведено, що непридатний стан чавунної водопровідної труби, що веде від точки розподілу до будинку позивача був викликаний протиправними діями саме відповідача. Саме ж по собі реалізація волевиявлення позивача встановити нову трубу є діями, які особа вчиняє на власний розсуд щодо належного їй майна. Відеозаписи фрагментів аварійно-відновлювальних робіт для суду слугують лише доказом факту проведення таких робіт, однак спостереження за процесом робіт не дозволяє суду зробити висновки про відповідність таких робіт нормативним вимогам в силу відсутності необхідних спеціальних знань, а підстав збирати докази самостійно (ч. 7 ст. 81 ЦПК України) в цій справі відсутні. Отже, вимога про відшкодування майнової шкоди не є належним чином обгрунтованою та задоволенню не підлягає. В той же час, суд приходить до висновку, що вимога про відшкодування моральної шкоди підлягає частковому задоволенню враховуючи таке. Частиною 1 ст. 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Частиною другою цієї статті закріплено,що моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Як вбачається зі змісту позовної заяви, заподіяння моральної шкоди позивач пов`язує не лише з фактом майнової шкоди, а розглядає її в ширшому аспекті - захисту прав споживачів. Доказів того, що позивач несплачувала за послуги відповідача надано не було. Доказів того, що саме позивач вчиняла будь-які дії, спрямовані на самовільне підключення до системи централізованого водопостачання або ж самовільне проведення будь-яких ремонтних робіт здобуто не було. В силу укладеного договору позивач мала право на отримання вчасно та відповідної якості послуг. Аналізуючи фактичні обставини суд приходить до висновку, що вирішення проблеми з підтопленням одного з споживачів відбулось за рахунок припинення водопостачання іншого споживача, причому останньому не було надано жодного висновку про причини підтоплення в т.ч. щодо непридатності до використання водопровідної труби, що перебуває в межах відповідальності позивача. Відповіді на звернення від 01.03.2017 та 02.03.2017 /а.с. 11, 12/, тобто тих, які позивач подав безпосередньо після виникнення аварійної ситуації, відповідач не надав. Як вбачається з відповіді директора КП «Виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства» на ім`я Шосткинського міського голови від 01.08.2019: "... [PERSON] з питання відшкодування матеріальних збитків до підприємтва письмово ніколи не зверталась (були інші заяви). Проте, дійсно, неодноразово з цього питання була на особистому прийомі директора, головного інженера та юрисконсульта...". Отже, протягом декількох років позивач неодноразово зверталась до відповідача, однак останній так і не спромігся надати позивачу письмову відповідь з приводу питань її звернення, тобто, без невиправданих зволікань не довів до позивача свою позицію та можливі шляхи вирішення спірної ситуації. Вищевикладене вказує на заподіння позивачу душевних страждань тривалою бездіяльністю відповідача. За таких обставин суд приходить до висновку про наявність підстав для відшкодування моральної шкоди, однак в меншому розмірі, ніж заявлено позивачем. Судові витрати - сплачений позивачем судовий збір, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно розміру задоволеної позовної вимоги про відшкодування моральної шкоди. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: partial