Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-24 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи свої вимоги тим, що починаючи з 1980 року він з відповідачем проживали однією сім`єю та вели спільне господарство. 18.05.1985 вони зареєстрували шлюб у Дарницькій сільській раді Новоселицького району Чернівецької області. Від шлюбу у них народилося двоє дітей, які на даний час вже є повнолітніми. Спільне життя з відповідачем не склалося через несумісність характерів та різні погляди на життя. Крім того, відповідачка періодично виїжджає на роботу за кордон. Шлюбні відносини припинені ще з 2010 року, спільне господарство не ведеться. Подальше спільне життя з відповідачем та збереження шлюбу є неможливим, тому позивач просить ухвалити рішення, яким розірвати шлюб між ним та відповідачем [PERSON] та відновити відповідачу її дошлюбне прізвище « [PERSON] ». Ухвалою судді від 22.12.2021 у справі відкрито спрощене позовне провадження, а також роз`яснено відповідачу право подати відзив на позовну заяву або пред`явити зустрічний позов до позивача у строк 15 днів з дня отримання копії ухвали судді про відкриття провадження у справі. Розгляд справи по суті вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження, відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Позивачу направлено копію ухвали про відкриття провадження, а відповідачу копію ухвали та копію позову з додатками. 10.01.2022 на адресу суду від представника відповідача [PERSON] - адвоката Трепака О.І. надійшов відзив на позов. У відзиві вказано, що відповідач [PERSON] позовні вимоги визнає частково та не заперечує проти розірвання шлюбу. Однак відповідач заперечує проти зміни її прізвища на дошлюбне прізвище « [PERSON] », оскільки вона бажає залишити своє прізвище « [PERSON] ». Крім того, відповідач заперечує проти стягнення з неї судових витрат, які складаються з судового збору та витрат на правничу допомогу. Відповідач вказує, що вимога позивача про стягнення 1000 грн. на правничу допомогу не підтверджена належними доказами. У відзиві відповідач просить стягнути з позивача кошти, які вона понесла за надання її правової допомоги в розмірі 1500 грн.. У відповідності до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справу в межах заявлених вимог на підставі представлених доказів. Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступного висновку. Судом встановлено, що шлюб між сторонами зареєстрований 18.05.1985 у Дарницькій сільській раді Новоселицького району Чернівецької області, актовий запис № 3, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] , що видане 18.05.1985. На час звернення з позовом до суду подружні відносини між сторонами припинені, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, позивач не бажає зберегти шлюб, відповідач не заперечує проти розірвання шлюбу, тому шлюб між сторонами повинен бути розірваний. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя відповідно до ст. 110 СК України. Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбних відносин, що є неприпустимим. Відповідно до ст. 112 ч. 2 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Згідно ч. 2 ст.114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно з ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України - документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Приймаючи до уваги, що причини, які спонукають наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін, що має істотне значення, внаслідок чого позов підлягає задоволенню. Таким чином, суд вважає, що шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання. Відповідно до ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Зміна прізвища, отриманого під час реєстрації шлюбу на дошлюбне або залишення на шлюбному прізвищі залежить виключно від волевиявлення особи, яка змінила своє прізвище. З огляду на те, що відповідач не виявила бажання змінити своє прізвище « [PERSON] » на дошлюбне « [PERSON] », то не підлягає до задоволення вимога про зміну прізвища відповідача [PERSON] після розірвання шлюбу. Що стосується вимоги позивача про стягнення з відповідача на його користь суми судових витрат (витрат на правничу допомогу) у розмірі 1000 грн., суд зазначає наступне. Відповідно до ч.1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу, пов"язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи, пов"язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Будь-яких доказів на підтвердження надання послуг на професійну правничу допомогу позивачем надано не було (ордер, акт виконаних робіт за договором про надання правової допомоги, квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ про сплату коштів, тощо). Оскільки документального розрахунку та обґрунтування витрат на правову допомогу, а саме які роботи були виконані, за який час, що було зроблено представником для підготовки позову тощо, ордеру,платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ про сплату коштів, позивачем не надано, суд приходить до висновку, що вимога позивача відшкодування витрат на правову допомогу є недоведеними та задоволенню не підлягає. Що стосується вимоги відповідача про стягнення з позивача на її користь суми витрат на правничу допомогу у розмірі 1500 грн., суд зазначає наступне. Частинами 1,3 статті 134 ЦПК України визначено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи. Встановлено, що представник відповідача, відповідно до положень ст. 134 ЦПК України надав попередній розрахунок витрат на правничу допомогу у розмірі 1500 грн., який міститься у відзиві на позовну заяву, при цьому долучив до відзиву копію договору про надання правової допомоги №6/12/21 від 21.12.2021, квитанцію до прибуткового касового ордеру № 1 від 10.01.2022 та ордер на надання правничої допомоги. Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Порядок розподілу судових витрат між сторонами визначений ст. 141 ЦПК України, у відповідності до ч. ч. 1, 2 якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про відмову відповідачу [PERSON] в стягненні витрат на професійну правову допомогу в розмірі 1500 грн.

Outcome: approved