Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-27 00:00:00

До Корольовського районного суду м.Житомира 01.11.2021 надійшли матеріали вказаної позовної заяви, де [PERSON] просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] . Позивач в обґрунтування своїх вимог зазначила, що вона є основним користувачем зазначеної квартири, в якій відповідач не проживає, однак зареєстрований і це перешкоджає їй вільно розпоряджатися житлом та сплачувати грошові кошти за комунальні послуги. Ухвалою судді від 09.11.2021 прийнято до розгляду позовну заяву [PERSON] , відкрито провадження у справі та призначено судове засідання (а.с.19-20). Сторони у судове засідання не з`явились. Представник позивача 27.01.2022 надала суду заяву про розгляд справи за відсутності сторони позивача, в якій позовні вимоги підтримує повністю, просить позов задовольнити і не заперечує проти заочного розгляду справи (а.с.47-48). Судом вжито всіх заходів для повідомлення відповідача про розгляд справи, однак, відповідач не скористалась процесуальним правом подачі відзиву на позовну заяву, не надала доказів на підтвердження своїх заперечень та поважності причин неподання заяв по суті справи. Враховуючи викладені обставини і те, що у справі є достатньо матеріалів про спірні правовідносини сторін, суд, згідно ст.280-282 ЦПК України, за згодою позивача і на підставі наявних у справі доказів вважає за можливе провести заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, заслухавши покази свідка [PERSON] , з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з огляду на наступне. Згідно ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Ст.13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] перебуває у користуванні [PERSON] . Згідно наданих 16.11.2021 Відділом обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання УДМС України в Житомирській області відомостей вбачається, що [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с.22). Як вбачається з копії акта ТОВ «Управляюча компанія «Полісся» за №108 від 13.10.2021 (а.с.13), відповідач за вказаною адресою з 2005 року житло не займає, грошові кошти за користування приміщенням та комунальні послуги не сплачує, що спричиняє позивачу незручності у користуванні житлом. Допитана у судовому засіданні свідок підтвердила той факт, що відповідач більше шести місяців у кімнаті не проживає (а.с.36-39). На ствердження вибуття, суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресована кореспонденція, утворення сім`ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк тощо). Відповідно до ст.391 ЦК України, позивач має право вимагати усунення перешкод у здійсненні нею права користування нерухомим майном. Згідно ст.71 ЖК Української РСР, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до ст.72 ЖК Української РСР, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Пункт 11 постанови Пленуму ВСУ від 12.04.1985 N2 "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України" зазначає, що відповідно до ст.107 ЖК наймач або член його сім`ї, який вибув на інше постійне місце проживання, втрачає право користування жилим приміщенням з дня вибуття, незалежно від пред`явлення позову про це. Відповідно до ст.7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Процедура зняття з реєстраційного обліку за місцем проживання, передбачає попереднє звернення особи до відповідного органу спеціального уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації або наявності остаточного рішення суду. Враховуючи викладене, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність та взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що заявлені [PERSON] позовні вимоги ґрунтуються на вимогах Закону.

Outcome: approved