Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-25 00:00:00

11 серпня 2020 року до Ірпінського міського суду Київської області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяних внаслідок злочину. Позивач зазначає, що 01 липня 2020 року ухвалою Ірпінського міського суду Київської області відповідача [PERSON] звільнено від кримінальної відповідальності, передбаченої ч.1 ст.286 КК України за нереабілітуючими підставами, згідно п.2 ч.1 ст.49 КК України, а поданий цивільний позов залишений без розгляду та роз`яснено позивачу право звернутися до відповідача з позовом в порядку цивільного судочинства. Позовна заява обґрунтована тим, що відповідач 06 вересня 2013 року вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ст.286 КК України стосовно позивача, та заподіяв останній матеріальну шкоду в розмірі 43\~604 гривні. Вказує, що внаслідок протиправних дій відповідача їй були спричинені тілесні ушкодження у вигляді остеохондрозу поперекового відділу хребта, консолідованого компресійного перелому хребта, двобічної люмбоіциалгії з м`язово-тонічним стійким больовим синдромом, зміщення кісткового мозку, протрузії дисків. Зазначає, що внаслідок дій відповідача позивач стала інвалідом 3 групи, на підставі Акту огляду МСЕК №146 від 11.01.2016. Позивач зазначає, що із вказаними тілесними ушкодженнями, заподіяними внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, вона проходила діагностику та довгий час перебувала на стаціонарному лікуванні у різних медичних закладах України (ДУ «Інститут травматології та ортопедії НАМН України», Олександрівському консультативно-діагностичному центрі м. Києва, КЗ «Обласна лікарня відновного лікування», Ірпінська міська лікарня тощо, а також вимушена була проходити відновлювальні медичні курси у Клінічному санаторії «Жовтень», Клінічному санаторії «Бердянськ», санаторії «Перемога» тощо). Позивач стверджує, що вимушена була витратити на придбання ліків та медичних препаратів для свого лікування від травм, отриманих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, гроші на загальну суму 37\~604 гривні, що підтверджується відповідними чеками та квитанціями. Окрім того, як вказує позивач, під час досудового розслідування вона витратила на оплату юридичних послуг свого представника грошові кошти в сумі 5000 гривень. Також, позивач [PERSON] вказує, що діями відповідача їй було завдано моральної шкоди, оскільки вона зазнала фізичних та моральних страждань, почуття безпорадності, стресу і морального потрясіння. З моменту дорожньо-транспортної пригоди і до часу подання позову порушено звичний спосіб життя позивачки, що пов`язано з тим, що вона постійно протягом цих років змушена проходити періодичне лікування у лікарнях та оздоровчі процедури у санаторіях, відвідувати органи досудового слідства, приймати участь у судових засіданнях. Позивачка зазначає, що вона до цих під відчуває сильні болі. При цьому, як зазначає позивач, вона продовжує відчувати моральні страждання, оскільки відповідач протягом усього часу після вчиненого жодного разу не вибачився перед нею, не виразив жаль з приводу того, що трапилося, а також не вжив жодних спроб відшкодувати заподіяну їй матеріальну шкоду. Враховуючи суттєвість порушення життєвих зв`язків, завданих тілесних ушкоджень та моральних і фізичних страждань, позивач оцінює заподіяну моральну шкоду у 200\~000 гривень. Таким чином, позивач просить: стягнути із відповідача [PERSON] на її користь в рахунок відшкодування заподіяної їй матеріальної шкоди грошові кошти в сумі 43\~604 гривні; стягнути із відповідача [PERSON] на її користь в рахунок відшкодування заподіяної їй матеріальної шкоди грошові кошти в сумі 200\~000 гривень. 01 вересня 2020 року ухвалою Ірпінського міського суду Київської області прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у даній справі. 24 березня 2021 року ухвалою судді Ірпінського міського суду Київської області Кравчук Ю.В. прийнято до свого провадження дану справу у зв`язку зі звільненням судді [PERSON] у відставку. У судовому засіданні 12 травня 2021 року задоволено клопотання представника позивача та залучено до участі у справі в якості співвідповідача Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта». 17 грудня 2021 року позивачем у зв`язку із залученням до справи співвідповідача Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта», подано заяву про уточнення своїх позовних вимог, відповідно до якої позивач просить: стягнути на користь позивача [PERSON] в рахунок відшкодування матеріальної шкоди суму коштів в розмірі 43 604,00 грн., та в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди суму коштів в розмірі 200 000,00 грн., а саме: з ПАТ "HACK "ОРАНТА" підлягає стягненню сума шкоди, пов`язаної з лікуванням потерпілої позивачки (за вирахуванням франшизи) у розмірі 43\~094,00 грн., та моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю у розмірі 2 180,20 грн.; з [PERSON] підлягає стягненню в якості відшкодування завданої матеріальної шкоди у розмірі 510,00 грн., та в якості відшкодування завданої моральної шкоди сума коштів у розмірі 197 819,80 грн. Обґрунтовуючи вказану заяву, позивач вказує, що Відповідно до ст. ст. 22, 23 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», - 22.1. У разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди житло, здоров`ю, майну третьої особи. 23.1. Шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо- транспортної пригоди, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. За нормами ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно з ст. 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Згідно умов укладеного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АВ/7556673, ліміт відповідальності страховика ПАТ «HACK «ОРАНТА» за шкоду життю та здоров`ю становить 100 000,00 грн., франшиза - 510,00 грн. Відповідно до ст. 26 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», Страховиком (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "г" пункту 41.1 та підпунктом "в пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю. У поданому\~відзиві відповідач\~Публічне акціонерне\~товариство «Національна\~акціонерна страхова\~компанія «Оранта»\~(далі\~ ПАТ\~«НАСК «Оранта»)\~просить відмовити\~у задоволенні\~позовних вимог\~ [PERSON] \~у повному\~обсязі.\~Обґрунтовуючи відзив\~відповідач ПАТ\~«НАСК «Оранта»\~вказує,\~що 28\~листопада 2012\~року між\~ПАТ «HACK\~«Оранта» та\~ [PERSON] \~було укладено\~Договір обов`язкового\~страхування цивільно-правової\~відповідальності власників\~наземних транспортних\~засобів (Поліс\~АВ 7556673),\~яким було\~застраховано цивільну\~відповідальність володільця\~забезпеченого транспортного\~засобу ЗАЗ\~ДЕО,\~д.н.\~ [NUMBER] .\~06\~вересня 2013\~року сталася\~автопригода за\~участю забезпеченого\~вищезазначеним договором\~страхування,\~в результаті\~ДТП було\~завдано шкоди\~здоров`ю [PERSON] .\~При цьому,\~як вказує\~відповідач,\~до матеріалів\~позовної заяви\~не додано\~розширену довідку\~ДАІ,\~постанову суду,\~які б\~підтверджували обставини\~дорожньо-транспортної\~пригоди.\~Однак,\~з часу\~настання ДТП 06 вересня 2013 року до липня 2021 року із заявою про виплату страхового відшкодування у зв`язку із пошкодженням транспортного засобу по даному випадку до ПАТ «HACK «ОРАНТА» позивач, як і можливі інші потерпілі, не зверталися. Вказує, що позивач звернувся з позовом до ПАТ «HACK «ОРАНТА» про виплату страхового відшкодування через 8 років після дорожньо-транспортної пригоди. Разом із тим, як вказує відповідач, п. 37.1.4 ст. 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності наземних транспортних засобів» закономірно і чітко встановлює трирічний строк давності для подання заяви про страхове відшкодування, і що неподання такої заяви впродовж трьох років, якщо шкода завдана здоров`ю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди є підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування, що має місце і у даній справі. Вказує, що за своєю формою та змістом дана заява є майновою вимогою, що передбачено підпунктом «в» ст. 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності наземних транспортних засобів». Таким чином, на переконання відповідача, оскільки неподання позивачем протягом трьох років з моменту ДТП заяви на виплату страхового відшкодування, з обґрунтуванням, що він судився із відповідачем по справі, не є поважною причиною неподання такої заяви в установленому законом порядку, а тому позивач, вибравши невірний спосіб захисту свого порушеного права юридично втратив право на отримання страхового відшкодування. Також, відповідач посилається на відповідну судову практику, зокрема, правові висновки, викладені у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі №910/7449/17 (провадження № 12-104гс18), Постанові Великої Палати Верховного Суду по справі № 201/8286/16-ц від 20 лютого 2019 року, Постанові Великої Палати Верховного Суду по справі № 513/1275/14-ц від 01.07.2019 року, Постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 753/5293/16-ц (№ 14-310цс18) від 03.10.2018 року. Зокрема, як вказує відповідач, у вказаних постановах викладено правову позицію про те, що право отримати відшкодування завданої шкоди шляхом виконання страховиком за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних узятих на себе зобов`язань виникає виключно за умови подання потерпілим у визначений законодавством строк заяви про здійснення страхової виплати (відшкодування) та пов`язаного з цим ризику, який полягає у можливості реалізації страховиком наданого йому положеннями підпункту 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» права на відмову у виплаті страхового відшкодування в разі неподання заяви про страхове відшкодування впродовж установлених строків. При цьому, як зазначає відповідач, строк звернення, встановлений у підпункті 37.1.4 статті 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» є присічним і поновленню не підлягає. \~ \~ \~ \~ На вказаний відзив представником позивача подано відповідь на відзив, відповідно до якої позивач вважає, що викладені у відзиві доводи та зазначені обставини жодним чином не спростовують заявлені позовні вимоги, та не містять підстав для відмови в задоволенні позову, з наступних підстав: по-перше, на думку позивача, ПАТ «HACK «Оранта» необґрунтовано просить відмовити у задоволенні позову повністю, а не лише в частині, що стосується стягнення шкоди саме з нього, хоча у своєму відзиві наводить міркування виключно щодо того, що завдана шкода не повинна бути відшкодована саме з боку страхової компанії. Однак, матеріалами справи підтверджується факт завдання шкоди позивачці та обґрунтовуються причинно-наслідковий зв`язок винних дій відповідача-1 у завданні такої шкоди, - а тому не зрозуміло на якій підставі ПАТ «HACK «Оранта» просить не відшкодовувати взагалі завдану позивачеві шкоду. По-друге, позиція ПАТ «HACK «Оранта» зводиться до того, що позовні вимоги не підлягають задоволенню через те, що позивач як потерпіла в ДТП не зверталася до страхової компанії із заявою про виплату страхового відшкодування у трирічний термін з моменту настання страхового випадку. На переконання позивача, дане твердження відповідача-2 є хибним через його невідповідність нормам чинного законодавства, обставинам справи та усталеній судовій практиці в аналогічних справах. Представник позивача вказує, що позивач не знала та не могла знати, що цивільно-правова відповідальність відповідача [PERSON] була застрахована на момент вчинення ним ДТП. Про наявність у відповідача [PERSON] чинного на момент скоєння ДТП полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (АВ/7556673, укладений з страховиком ПАТ «HACK «ОРАНТА») позивачу стало відомо після отримання відповідей від МТСБУ та від ПАТ «HACK «ОРАНТА» у грудні 2020 року на офіційні адвокатські запити адвоката Шульги Ю.В. При цьому, представник позивача зазначає, що визначений Законом України «Про ОСЦПВВНТЗ» порядок звернення потерпілого до страховика із заявою про здійснення страхового відшкодування є не досудовим порядком урегулювання спору, визначеним як обов`язковий в розумінні статті 124 Конституції України, а позасудовою процедурою здійснення страхового відшкодування, яка загалом не виключає право особи безпосередньо звернутися до суду з позовом про стягнення відповідного відшкодування. Обов`язок відшкодування шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою, у тому числі, коли йдеться про вчинення злочину, передбаченого ст. 286 КК України, обумовлений не порушенням певного договірного зобов`язання, а фактом спричинення шкоди майну, здоров`ю та життю людини. Право особи у випадку завдання шкоди кримінальним правопорушенням, передбаченим ст.286 КК України, порушене саме фактом заподіяння такої шкоди, а тому особа вправі самостійно обирати способи відшкодування такої шкоди. Це також узгоджується зі статтями 15,16 ЦК України. Законодавець передбачає дві підстави для виплати страхового відшкодування потерпілому: перша з них - передбачена статтею 35 Закону «Про ОСЦПВВНТЗ», та передбачає, що шкода може бути відшкодована на підставі звернення потерпілого до страхової компанії за умови подання ним відповідної заяви про таке відшкодування; інший спосіб - передбачає можливість звернення за відшкодуванням до суду з вимогою до страхової компанії\~про відшкодування\~шкоди та\~ухвалення відповідного\~судового рішення.\~Так,\~згідно з\~пунктом 36.1.\~статті 36\~Закону «Про\~ОСЦПВВНТЗ» рішення\~про здійснення\~страхового відшкодування\~(регламентної\~виплати)\~приймається у\~зв`язку\~з визнанням\~майнових вимог\~заявника або\~на підставі\~рішення суду у разі, якщо спір про здійснення страхового відшкодування регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. З огляду на це, протилежний підхід, який ставив би у залежність право потерпілого на компенсацію від попереднього звернення чи незвернення з заявою до цих осіб, призвів би до істотного обмеження, чи навіть повного нівелювання його права на судовий захист. Також, представник позивача, посилаючись на судову практику, зокрема, правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, що викладений у постанові від 19 червня 2019 року (справа №465/4621/16-к), правовий висновок Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду, що викладений у постанові від 17 жовтня 2019 року (справа №401/1688/17), вказує, що для задоволення в межах кримінального провадження цивільного позову потерпілого до страховика про стягнення шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст.286 КК України, попереднє звернення потерпілого до страховика із заявою про виплату страхового відшкодування в порядку, визначеному ст. 35 Закону України «Про ОСЦПВВНТЗ» не є обов`язковим. Таким чином, як стверджує представник позивача, позовні вимоги позивача до обох відповідачів є обґрунтованими та законними і підлягають задоволенню в повному обсязі. Також, відзив на позовну заяву подав відповідач [PERSON] , в якому просить відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог в частині стягнення з [PERSON] моральної шкоди в розмірі 197\~819, 80 гривень. Обґрунтовуючи відзив, відповідач [PERSON] зазначає, що після дорожньо-транспортної пригоди він одразу надав допомогу позивачу, дав 1000 грн. та спитав, чим може допомогти. Позивач відповідала, що трохи болить нога. Після цього, як вказує відповідач, він відвозив ще кілька разів позивача до лікарні, при цьому, ніяких розмов з лікарями чи чоловіком позивачки він не вів. Далі відповідач вказує, що він, скориставшись своїм правом, заявив клопотання про звільнення його від кримінальної відповідальності, так як строк притягнення до кримінальної відповідальності за ч.1 ст.286 КК України складає 3 роки. Відповідальність водія була застрахована в ПАТ «НАСК «ОРАНТА» та забезпечена страховим полісом ОСЦПВВНТЗ № АВ/75566. Крім цього, позивач стверджує, що внаслідок отриманих травм отримала інвалідність 3-ої групи, однак документів щодо отримання інвалідності позивачем до справи не надано. На переконання відповідача [PERSON] , позивач вказує суму 200\~000 гривень, нічим не обґрунтовуючи її та не підтверджує належними доказами, що саме на цю суму грошей позивач зазнав моральної шкоди. Зазначає, що дійсно внаслідок ДТП позивач отримала ушкодження, але крім медичних довідок та виписок з лікарні доказів про те, що відповідачем завдана моральна шкода на 200\~000 гривень, не надає. Крім цього, дорожньо-транспортна пригода сталася в 2013 році, і в 2013 році позивачка перенесла оперативне втручання та зазнала моральної шкоди, але чомусь на сьогоднішній день позивач описує, що не може доглядати за своїми батьками внаслідок травми, хоча пройшло вже 8 років. З пояснень позивача незрозуміло, в якому часі позивач зазнавала моральних страждань. Відповідач [PERSON] у відзиві зазначає, що не заперечує проти відшкодування моральної шкоди, але не в такому розмірі, в якому просить позивач. Заслухавши учасників процесу, вивчивши та дослідивши матеріали справи, дослідивши матеріали кримінального провадження №367/6968/19, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Судом встановлено, що ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 01 липня 2020 року [PERSON] звільнено від кримінальної відповідальності, передбаченої ч.1 ст.286 КК України на підставі п.2 ч.1 ст.49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності, а кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12013100040002487 від 07.09.2013 по обвинуваченню [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України - закрито, цивільний позов [PERSON] до [PERSON] про відшкодування шкоди залишено без розгляду та роз`яснено право звернутися із позовом до суду в порядку цивільного судочинства. Як видно із формулювання обвинувачення, викладеному у обвинувальному акті у кримінальному провадженні відносно [PERSON] , внесеному до\~Єдиного реєстру\~досудових розслідувань\~за №12013100040002487\~від 07.09.2013,\~ [PERSON] обвинувачувався\~у тому,\~що 06\~вересня 2013\~року близько 20:35 години (точний час не встановлено), [PERSON] , керуючи технічно-справним автомобілем «3A3-DAEWOO», реєстраційний номер [NUMBER] , рухаючись по проїзній частині вул. Жовтнева з боку вул. 1-га лінія в напрямку вул. 3-тя лінія проїжджаючи перехрестя вул. 2-га Лінія та вул. Жовтнева в м. Ірпінь Київської обл., діючи необережно в порушення вимог: п. 1.3 «Учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно виконувати вимоги правил дорожнього руху, а також бути взаємовічливими», п. 1.5 «Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб неповинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків, п. 12.2 «У темну пору доби та в умовах недостатньої видимості швидкість руху повинна бути такою, щоб водій мав змогу зупинити транспортний засіб у межах видимості дороги», п. 18.1 «Водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитись, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека», Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 та введених в дію з 01.01.2002, проявляючи злочинну недбалість, не врахувавши дорожню обстановку, не дотримавшись безпечної швидкості та дистанції, передньою частиною керованого автомобіля допустив наїзд на пішохода [PERSON] , яка переходила дорогу по пішохідному переходу з ліва на право відносно напрямку його руху, чим спричинив останній середньої тяжкості тілесне ушкодження у вигляді: компресійного перелому тіла 2 поперекового хребця без порушення функції спинного мозку та ушкодження крижово-куприкового з`єднання з переломами 5 крижового, і 1 куприкового хребців. Відповідно до копії висновку експерта №60 від 28 квітня 2014 року (а.с.162), у [PERSON] мали місце ушкодження: компресійний перелом тіла 2 поперекового хребця без порушення функції спинного мозку та ушкодження крижово-куприкового з`єднання з переломами 5 крижового і 1 куприкового хребців; отримані потерпілою ушкодження відносяться до категорії тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості як такі, що викликають тривалий (понад 21 добу) розлад здоров`я. Згідно із копією відповіді представнику позивача ПАТ «НАСК «ОРАНТА» від 31.12.2020 №09-02-19/12866, ПАТ «НАСК «ОРАНТА» укладено поліс ОСЦПВВНТЗ №АВ/7556673 від 28.11.2012, термін дії з 01.12.2012 по 30.11.2013, забезпечений транспортний засіб ЗАЗ Daewoo, VIN-код [NUMBER] (а.с. 103-а.с. 103 зворот). Відповідно до бази даних ПАТ «НАСК «ОРАНТА» станом на 31.12.2020 до ПАТ «НАСК «ОРАНТА» учасники (представники) даної ДТП не зверталися та, відповідно, виплата страхового відшкодування не проводилась. Відповідно до полісу ОСЦПВВНТЗ №АВ/7556673 від 28.11.2012, передбачено наступні умови страхування: франшиза 510 гривень; ліміт за шкоду життю та здоров`ю 100\~000 гривень; ліміт за шкоду майну 50\~000 гривень (а.с. 103 зворот). Відповідно до наданих позивачем доказів, [PERSON] на обстеження та лікування витрачено наступні кошти: -згідно квитанцій із аптеки у загальній сумі 10\~144 гривні; -відповідно до квитанцій до прибуткового касового ордера ДУ «Інститут травматології та ортопедії АМНУ» від 16.09.2013 у загальній сумі 900 гривень; -згідно із квитанціями до прибуткового касового ордера ТОВ «Олександрівський консультативно-діагностичний центр» від 10.09.2013 та від 12.09.2013 у загальній сумі 1150 гривень; -відповідно до квитанції ПП «Диметра Мед» від 24.03.2017 у сумі 220 гривень; -згідно із рахунком-фактурою, виданим ФОП [PERSON] №235 від 23.09.2013 за набір імплантів для хребта у загальній сумі 14\~400 гривень; -відповідно до рахунку від 07 жовтня 2013 року у загальній сумі 2800 гривень; -згідно із квитанцією №27 від 23.09.2013 у загальній сумі 490 гривень. При цьому, не підтверджено відповідними доказами посилання позивача на здійснення: оплати професору за проведення операції в розмірі 3900 гривень, оплати путівки для реабілітації у санаторії «Жовтень» в розмірі 1500 гривень, оплати путівки для реабілітації у санаторії «Бердянськ» у розмірі 3000 гривень. Також, суд не приймає до уваги зазначені у розрахунку позивача затрат на операцію та післяопераційне лікування - посилання на послуги адвоката Целуйко Г.А. в розмірі 5000 гривень, оскільки вказані витрати безпосередньо не пов`язані із ушкодженням здоров`я позивача, а із долучених: квитанції щодо оплати послуг адвоката від 21.06.2017 в сумі 5000 гривень, копії ордеру та угоди не вбачається, у якій саме справі адвокат Целуйко Г.О. надавала правову допомогу позивачу. Враховуючи зазначене, суд визнає вказані докази неналежними. Відповідно до ст.1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону. В силу положень ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Згідно п.3 ч.2 ст.11 ЦК України завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків. Статтями 22 та 23 ЦК України передбачено право особи на відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. У відповідності до ч.2 ст.22 ЦК України збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки) та доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Згідно ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч.1 ст.1177 ЦК України, шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону. Згідно із п.35.1 ст.35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених ст.41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування. Відповідно до пп.37.1.4 п.37.1 ст.37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є: неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди. Згідно із висновком про застосування норми права, викладеним у Постанові Великої Палати Верховного Суду у справі №465/4621/16-к від 19 червня 2019 року, для розгляду в межах кримінального провадження цивільного позову потерпілого до Моторного (транспортного) страхового бюро України про стягнення шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення, передбаченого\~ст. 286 КК України, попереднє звернення потерпілого до МТСБУ із заявою про виплату страхового відшкодування в порядку, визначеному статтею 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не є обов`язковим. Судом встановлено, що позивач [PERSON] звернулася із позовом про відшкодування шкоди, заподіяної кримінальним правопорушенням, в межах кримінального провадження. Однак, у зв`язку із звільненням обвинуваченого [PERSON] від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, поданий [PERSON] цивільний позов залишений без розгляду та роз`яснено право позивачу звернутися із позовом до суду в порядку цивільного судочинства, що позивачем і було зроблено. Враховуючи зазначену вище правову позицію, суд не приймає посилання відповідача ПАТ «НАСК «Оранта» на пропуск позивачем строку звернення із заявою про страхове відшкодування, що, на думку відповідача, є підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування. Таким чином, на підставі наданих позивачем доказів судом встановлено, що позивачу заподіяно матеріальну шкоду в розмірі 32\~204 гривні, яка підлягає відшкодуванню ПАТ «НАСК «Оранта» на підставі полісу ОСЦПВВНТЗ №АВ/7556673 від 28.11.2012 як шкода, заподіяна здоров`ю потерпілого. Також, відповідно до ст. 26-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховиком відшкодовується потерпілому фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю. Отже, виходячи із розміру шкоди, заподіяної здоров`ю [PERSON] , а саме 32\~204 гривні, суд вважає правильним стягнути із ПАТ «НАСК «Оранта» на підставі ст. 26-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» відшкодування моральної шкоди у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю, що становить 1510 гривень 20 копійок. Згідно із ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. У відповідності до ч.2 ст.23 ЦК України моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відповідно до п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України, від 31.03.1995року №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Згідно Листа Мінюсту України від 13.05.2004, № 35-13/797 "Методичні рекомендації "Відшкодування моральної шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;\~у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі, гідності, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Згідно приписів Постанови Пленуму Верховного Суду України, від 31.03.1995року №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Позивач [PERSON] пред`явила до відповідача [PERSON] вимогу про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення відносно неї кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, в розмірі 197\~819 гривень 80 копійок. На підставі ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, яка полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів, а також у зв`язку з пошкодженням майна. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. При цьому суд вважає, що вимоги про відшкодування моральної шкоди, заподіяної злочином, підлягають частковому задоволенню з огляду на наступне. Як видно із наданих позивачем доказів, а саме виписки з історії хвороби стаціонарного хворого №512106 від 20.12.2013, [PERSON] 26 вересня 2013 року проведено оперативне лікування транспедикулярну фіксацію Л1-Л3. Також, [PERSON] неодноразово знаходилася на стаціонарному лікуванні, зокрема: -в період з 16.09.2013 по 11.10.2013 в ДУ «Інститут травматології та ортопедії НАМН України»; -в період з 15.05.2014 по 26.05.2014 в ДУ «Інститут травматології та ортопедії НАМН України»; -в період з 15.06.2015 по 27.06.2015 в ДУ «Інститут травматології та ортопедії НАМН України»; -в період з 15.04.2018 по 06.05.2018 в КЗ КОР «Обласна лікарня відновного лікування»; -в період з 19.05.2019 по 08.06.2019 в КЗ КОР «Обласна лікарня відновного лікування». Надані позивачем виписки із медичної карти стаціонарного хворого №512106 від 11.10.2013, №512106 від 26.05.2014, №512106 від 27.06.2015, №518 від 08.06.2019, №397 від 06.05.2018, вказують на те, що стаціонарне лікування позивача проводилося саме з приводу наслідків перенесеної травми та операції транспедикулярної фіксації. Відповідно до проведеної ТОВ «Сучасні діагностичні системи» 28 листопада 2019 року комп`ютерної томографії поперекового відділу хребта [PERSON] , встановлено ознаки міграції фіксуючих гайок голівок моно аксіальних гвинтів, що фіксують штанги МОС-конструкції на рівні L-3 тіла хребця. Суд враховує, що внаслідок кримінального правопорушення позивачу було заподіяно тілесні ушкодження, що вплинуло та продовжує впливати на її встановлений спосіб життя. Тому суд враховує глибину фізичних та душевних страждань позивача, беручи до уваги, що немає і не може бути точних критеріїв майнового виразу фізичного, душевного болю, страждань, а будь-яка компенсація моральної шкоди не може відповідати дійсним стражданням позивача і може мати тільки умовний вираз та виходячи з міркувань розумності та справедливості, а тому вважає обґрунтованим розмір відшкодування завданої позивачу [PERSON] моральної шкоди в сумі 150\~000 гривень. Що стосується вимог позивача про стягнення із відповідача [PERSON] в якості відшкодування матеріальної шкоди 510 гривень, як франшизи, встановленої полісом ОСЦПВВНТЗ №АВ/7556673 від 28.11.2012, суд зазначає, що відповідно до п.12.2 ст.12 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», франшиза при відшкодуванні шкоди, заподіяної життю та/або здоров`ю потерпілих, не застосовується. Враховуючи зазначене, суд відмовляє у задоволенні даної вимоги позивача. За таких обставин, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позивач звільнена від сплати судового збору на підставі п.2 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», судовий збір підлягає стягненню на користь держави пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі\~викладеного,\~

Outcome: partial