Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-30 00:00:00

Представник позивача [PERSON] адвокат Цокало Т.М. звернулась до суду з позовом про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, в обґрунтування позовних вимог зазначивши наступне. Так, 05.04.2021р. приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіною Я.В. було вчинено виконавчий напис № 86785 про звернення стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором № 56803 від 28.08.2020р., укладеним з ТОВ «ФК «Кредиплюс», в розмірі 8 175, 40 грн. Вказаний виконавчий напис було пред`явлено до примусового виконання приватному виконавцю виконавчого округу Житомирської області Лужинецькому П.В., який 07.05.2021р. відкрив виконавче провадження № 65363470, про що стало відомо позивачу з отриманої постанови про відкриття виконавчого провадження. Представник позивача вважає виконавчий напис № 86785 від 05.04.2021р., вчинений приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіною Я.В., таким, що не підлягає виконанню, оскільки він вчинений нотаріусом з порушенням встановленої чинним законодавством процедури його вчинення та на підставі неправомірних вимог стягувача за відсутності документів, що підтверджують безспірність вимог стягувача. Так, всупереч положенням кредитного договору, укладеного між [PERSON] та ТОВ «ФК «Кредиплюс», приватний нотаріус провів стягнення заборгованості поза межами строку дії кредитного договору, передбаченого у п. 3.1.1 договору та у графіку платежів до нього; зазначив у виконавчому написі суму заборгованості, яка не відповідає сумі кредиту, визначеній у п. 2.1.1 кредитного договору, тобто вчинив виконавчий напис за спірною заборгованістю, що суперечить ст. 88 ЗУ «Про нотаріат». Крім того, представник позивача вважає незаконним вчинення оскаржуваного виконавчого напису на підставі кредитного договору, оскільки зазначений виконавчий напис було вчинено після визнання нечинною постанови КМУ № 662 від 26.11.2014р., якою вносились зміни до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадилось у безспірному порядку, в тому числі й за кредитними договорами. З огляду на викладене, просив визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис № 86785, вчинений 05.04.2021р. приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіною Я.В., про звернення стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором № 56803 від 28.08.2020р., укладеним з ТОВ «ФК «Кредіплюс», та стягнути з ТОВ «ФК «Кредіплюс» на користь позивача понесені ним судові витратив розмірі 6 362 грн., які складаються з судового збору за подання позову в сумі 908 грн., судового збору за подання заяви про забезпечення позову в сумі 454 грн. та витрат на правничу допомогу в сумі 5 000 грн. Відповідачем ТОВ «ФК «Кредіплюс» було подано відзив на позовну заяву [PERSON] , за змістом якого відповідач позовні вимоги останнього не визнав через наступне. Так, відповідач вважає, що заборгованість за договором про споживчий кредит № 56803 від 28.08.2020р., укладеним з [PERSON] , є безспірною, оскільки нараховувалась відповідачем згідно положень вказаного договору у зв`язку з неналежним виконанням позивачем взятих за вказаним договором зобов`язань, а саме повернути суму кредиту в розмірі 5 334 грн. та нараховані проценти протягом 20 тижнів. Також вважає, що безспірність суми боргу позивача за кредитним договором була належним чином підтверджена відповідачем при вчиненні нотаріусом виконавчого напису № 86785 на підставі первинних документів за кредитним договором, в тому числі виписки з бухгалтерського рахунку по кредитному договору з зазначенням суми заборгованості, строків її погашення та відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Також відповідач вважає, що відсутність кредитного договору в переліку документів, на підставі яких вчиняється виконавчий напис, не може бути сама по собі підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, при цьому, на думку відповідача, представник позивача нічим не обґрунтовує свої заперечення щодо безспірності суми боргу [PERSON] за кредитним договором. Крім того, відповідач вважає необґрунтовано завищеним розмір витрат на правничу допомогу, яку просить стягнути позивач, оскільки він не є співмірним складності справи, часу, витраченому адвокатом у даній справі, обсягу робіт, наданих адвокатом, та ціною позову. Просив у задоволенні позову [PERSON] відмовити. Представником позивача адвокатом Цокало Т.М. було подано відповідь на відзив ТОВ «ФК «Кредіплюс», згідно якого вважає доводи, викладені у відзиві, такими, що не заслуговують на увагу та не спростовують позовних вимог. Так, вказала, що оскаржуваний виконавчий напис вчинений нотаріусом щодо заборгованості за кредитним договором за період з 09.01.2021р. по 23.03.2021р., тобто поза межами строку кредитного договору та графіку платежів до нього, що, на думку представника позивача, доводить спірність вчинення виконавчого напису та впливає на суму заборгованості за кредитним договором. Крім того, вважає, що нотаріус не мав законних підстав вчиняти оскаржуваний виконавчий напис на підставі кредитного договору, який не був нотаріально посвідчений та не відноситься до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку. При цьому, представник позивача вказує, що у поданому нею позові не йдеться про порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису, а ставиться питання про незаконність та спірність вчинення виконавчого напису, що є підставою для визнання оскаржуваного виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Крім того, вважає безпідставними твердження відповідача щодо завищення розміру витрат на правничу допомогу, оскільки такий розмір підтверджений договором про надання правничої допомоги, детальним описом робіт, виконаних адвокатом за вказаним договором, та квитанціями про сплату позивачем гонорару адвоката. Просила суд позов [PERSON] задовольнити. Також вказала, що за підготовку відповіді на відзив позивачем було сплачено представнику 2 000 грн., яку також просила врахувати та стягнути як судові витрати з відповідача. Ухвалою Брусилівського районного суду Житомирської області від 24.06.2021р. у вказаній цивільній справі було відкрито спрощене позовне провадження та призначене судове засідання. Також ухвалою Брусилівського районного суду Житомирської області від 24.06.2021р. задоволено заяву представника позивача про вжиття заходів забезпечення позову та зупинено стягнення на підставі виконавчого напису № 86785, вчиненого 05.04.2021 року приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіною Я.В., щодо стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «Кредіплюс» заборгованості за кредитним договором в сумі 8 174, 40 грн. Крім того, ухвалою Брусилівського районного суду Житомирської області від 24.06.2021р. задоволено заяву представника позивача про витребування у приватного нотаріуса Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіної Я.В. належним чином завірених копій матеріалів та документів, на підставі яких нею було вчинено виконавчий напис № 86785 від 05.04.2021р.. Втім, вказана ухвала суду повернулась без виконання у зв`язку з вибуттям нотаріуса з зареєстрованого місця роботи. Позивач [PERSON] та його представник адвокат Цокало Т.М. в судове засідання не з`явились, про розгляд справи повідомлялись судом належним чином, від представника позивача до суду надійшла заява про розгляд справи в їх відсутність, в якій представник позивача позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила суд їх задовольнити. Представник відповідача ТОВ «ФК «Кредіплюс» в судове засідання також не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, надіслав заяву про розгляд справи в їх відсутність та просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог (а.с. 69). Треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, приватний нотаріус Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіна Яна Вікторівна та приватний виконавець виконавчого округу Житомирської області Лужинецький Павло Вікторович в судове засідання повторно не з`явились, про час, дату та місце судового розгляду повідомлялась належним чином, причина їх неявки суду невідома. Суд, дослідивши подані сторонами письмові докази, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що 05.04.2021 року приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіною Я.В. вчинено виконавчий напис № 86785 про звернення стягнення з [PERSON] , який є боржником за кредитним договором № 56803 від 28.08.2020 року, укладеним з ТОВ «ФК «Кредіплюс» заборгованості в сумі 8 175, 40 грн. за період з 07.11.2020р. по 23.03.2021р. (а.с. 26). При вчиненні нотаріальної дії нотаріус керувався статтями 87-91 Закону України «Про нотаріат» та пунктом 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року № 1172. 07.05.2021 року постановою приватного виконавця виконавчого округу Житомирської області Лужинецького П.В. відкрито виконавче провадження № 65363470 з виконання виконавчого напису № 86785, вчиненого 05.04.2021 року приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіною Я.В. про стягнення з [PERSON] заборгованості на користь ТОВ «ФК «Кредіплюс» у розмірі 8 175, 40 грн. (а.с. 23). 26.05.2021 року приватним виконавцем виконавчого округу Житомирської області Лужинецьким П.В. було винесено постанову про звернення стягнення на доходи боржника [PERSON] (а.с. 24). Однак позивач вважає вказаний виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню, оскільки він вчинений з порушенням вимог чинного законодавства України. Таким чином, між сторонами виникли спірні правовідносини щодо неправомірності вчинення виконавчого напису нотаріуса, які регулюються спеціальним законодавством України. Відповідно до ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно п. 19 ст. 34 Закону України «Про нотаріат» виконавчий напис є нотаріальною дією, що вчиняють нотаріуси. Згідно ст. 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Якщо до вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлений інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Відповідно до п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за скаргами на нотаріальні дії або відмову у їх вчиненні» № 2 від 31.01.1992 року при вирішенні справ, пов`язаних з оскарженням відмови у видачі виконавчого напису або його видачею, судам слід мати на увазі, що виконавчий напис може бути вчинено нотаріусом і за умови, що наявність безспірної заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем підтверджується відповідними документами. За змістом ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Так, п. 2 розділу «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29.06.1999, в редакції змін, внесених постановою Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014, було встановлено, що для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, подаються: оригінал кредитного договору; засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Тобто саме вказані зміни до Переліку дозволяли кредиторам звертатися до нотаріуса для одержання виконавчого напису за кредитними договорами, оформленими не тільки в нотаріальному порядку, але і в простій письмовій формі. Разом з тим, Київський апеляційний адміністративний суд своєю постановою від 22.02.2017, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 у справі № 826/20084/14, визнав незаконною та нечинною в частині з моменту її прийняття постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», зокрема, в частині пункту 2 змін, що вносилися до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. З огляду на викладене, до спірних правовідносин підлягає застосуванню постанова Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» № 1172 в редакції від 29.11.2001, в якій у п. 1 Переліку в редакції від 29.11.2001 передбачено, що для одержання виконавчого напису за нотаріально посвідченими угодами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно, нотаріусу подаються: оригінал нотаріально посвідченої угоди; документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. При цьому п. 2 взагалі не передбачено в діючому Переліку. Тобто під час видачі оскаржуваного виконавчого напису приватний нотаріус Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіна Я.В. керувалась визнаним нечинним законодавством, яке в дійсності не передбачало можливості вчинення виконавчого напису на кредитному договорі, який не був нотаріально посвідчений, а, отже, діяла в порушення норм ч. 2 ст. 87 Закону України «Про нотаріат». При цьому, як зазначила у п. 95 постанови від 21.09.2021р., винесеної у справі № 910/10374/17, Велика Палата Верховного Суду, порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Відповідно до п. 3.1 глави 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5, нотаріус вчиняє виконавчі написи: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Пунктом 3.5 глави 16 розділу II зазначеного Порядку визначено, що при вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172. Таким чином, та обставина, що позивач не погоджується з розміром заборгованості, а отже існує спір щодо стягнення заборгованості, спростовує безспірність заборгованості боржника. Також, слід зазначити, що в матеріалах справи відсутні повідомлення про наявність заборгованості за кредитним договором та намір відповідача у позасудовому порядку шляхом вчинення виконавчого напису захистити свої порушені права. При цьому згідно вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Отже, оскільки позивач не був у встановленому законом порядку проінформований про наявність у нього заборгованості за кредитним договором та розмір вказаної заборгованості, строк, у який належить погасити існуючу заборгованість, а також наслідки її непогашення, суд вважає, що заборгованість, визначена стягувачем та подана нотаріусу для вчинення виконавчого напису, не є безспірною. Таким чином, на думку суду, наявні достатні правові підстави вважати, що оскаржуваний виконавчий напис вчинений з порушення вимог законодавства, через що він має бути визнаний таким, що не підлягає виконанню. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з наступного. Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Як передбачено ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів. Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України). Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу, понесених під час розгляду справи, стороною позивача було надано договір про надання правової (правничої) допомоги від 18.05.2021 року, укладений між [PERSON] та Цокало Т.М. , ордер на надання правничої допомоги, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю, акт приймання-передачі наданої правничої допомоги № 1 від 11.06.2021 року, детальні описи робіт (надання послуг), а також квитанцію від 10.06.2021 року № 279 про оплату позивачем послуг з надання правничої допомоги у сумі 5 000, 00 грн. та квитанцію від 16.08.2021 року № 279-1 про оплату позивачем послуг з надання правничої допомоги у сумі 2 000, 00 грн. (а.с. 16-18, 38-40, 112-113). Водночас, за змістом ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Згідно з ч. ч. 3, 5, 9 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Таким чином, під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи,

Outcome: approved