Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-23 00:00:00

15 вересня 2021 року [PERSON] звернувся до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовом до Комунального підприємства «Харківводоканал» (далі КП «Харківводоканал»), в якому просив зобов`язати КП «Харківводоканал» виключити з обліку по особовому рахунку [PERSON] № [NUMBER] заборгованість попереднього власника квартири [ADDRESS] [PERSON] за весь час до 07 травня 2020 року; зобов`язати КП «Харківводоканал» виключити з обліку по особистому рахунку № [NUMBER] заборгованість, нараховану за надання послуг за період 01 березня 2021 року та заборгованість, нараховану за надання послуг іншим зареєстрованим у квартирі [ADDRESS] особам - [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] за період до 03 серпня 2021 року, а також заборгованість, нараховану за надання послуг зареєстрований [PERSON] за період з 26 жовтня 2020 року по 30 квітня 2021 року; зобов`язати КП «Харківводоканал» виключити з обліку особового рахунку № [NUMBER] заборгованість, нараховану за всіх зареєстрованих осіб за весь період до 14 вересня 2018 року за спливом позовної давності. Позовна заява мотивована тим, що 07 травня 2020 року внаслідок розірвання договору купівлі - продажу квартири від 09 липня 2004 року [PERSON] став власником квартири [ADDRESS] . До розірвання договору особовий рахунок обліковувався за [PERSON] , яка не є близькою особою позивача. Ставши новим власником, він не міг вселитися у квартиру, оскільки він та члени його сім`ї, а також [PERSON] та [PERSON] у 2016 році були виселені з квартири державними виконавцями за рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 26 вересня 2013 року у справі № 2011/17542/12, квартиру було опечатано, а тому жодна особа не могла користуватися послугами холодного водопостачання та водовідведення. Він та інші члени його сім`ї, що зареєстровані у квартирі, проживали за договором найму житла від 27 жовтня 2016 року у приватному будинку смт. Васищеве Харківської області у період з 27 жовтня 2016 року по 02 серпня 2021 року включно. Після примусового виселення [PERSON] вселився у квартиру 01 березня 2021 року, що встановлено актами від 09 квітня 2021 року та від 03 серпня 2021 року за участю споживачів послуг та керівника будинкоутримувача - управляючого ЖК «Хризантема» Біленького Ф.Н. Інші зареєстровані у квартирі особи не могли вселитися до зазначеної квартири, бо вони були також виселені рішенням суду. Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 29 червня 2021 року у справі № 638/5605/21, яке набрало законної сили, стосовно нього та членів його сім`ї встановлено вищезазначені обставини, до квартири вселено членів його сім`ї та його зобов`язано не чинити їм перешкоди. Згідно з частиною четвертою статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Окрім зазначеного рішення суду вищезазначені обставини також підтверджуються двома актами, складеними за участю керівника будинкоутримувача, і договором найму житла (приватного будинку) від 27 жовтня 20216 року, додатковими угодами та актами до нього. Таким чином, виконавець послуг - відповідач по справі фактично не міг надавати послуги йому та членам його сім`ї в опечатану квартиру. Вважає, що відповідальність за сплату фактичного отримання послуг він особисто став нести лише з дня вселення - 01 березня 2021 року, а за члени його сім`ї з моменту їх вселення за рішенням суду - з 03 серпня 2021 року. Посилаючись на правовий висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 травня 2018 року у справі № 757/45133/15-ц зазначає, що не несе відповідальності за борги попереднього власника [PERSON] . Будь-яких обов`язків у правовідносинах, які виникли між КП «Харківводоканал» та [PERSON] , він не має, не є стороною такою договору. Особовий рахунок № [NUMBER] обліковувався за [PERSON] . При переоформленні особового рахунку на його ім`я (згідно отриманих ним квитанцій) новий рахунок не було відкрито, борги [PERSON] за старим особовим рахунком за період до 07 травня 2020 року відповідачем не було виключено та незаконно покладено на [PERSON] . Позивач звернувся до КП «Харківводоканал» з проханням відкрити йому новий особовий рахунок як сторони нового договору, до якого він приєднався лише 07 травня 2020 року, і розрахувати йому заборгованість за комунальні послуги КП «Харківводоканал» виключно з цієї дати - 07 травня 2020 року. У відповіді від 22 лютого 2021 року відповідач КП «Харківводоканал» зазначив, що до моменту погашення заборгованості попереднім власником, сума заборгованості буде відображена на особовому рахунку, при цьому, зобов`язання по оплаті за надані послуги водопостачання та водовідведення, виникають у нього, як власника, з моменту виникнення права власності на квартиру і підприємство не висуває вимоги щодо оплати заборгованості, яка утворилась за минулими власниками. З урахуванням перерахунку нарахувань станом на 01 жовтня 2020 року заборгованість по особовому рахунку складає 46738,31 грн, а саме: за послуги з централізованого водопостачання - 28726,92 грн; за послуги з централізованого водовідведення - 18011,39 грн. Це означає, що за умов фактичного не надання послуг споживачам до вищезазначеної квартири нарахування за послуги водопостачання та водовідведення продовжувались і після примусового виселення за рішенням суду всіх мешканців квартири. Вказує на те, що квартира була продана, право власності набули інші особи, зокрема з 2008 року [PERSON] , вона отримувала всі комунальні платежі і саме з нею був укладений договір про надання комунальних послуг з водопостачання та водовідведення. Лише при розірванні договору та реєстрації за ним права власності на квартиру 07 травня 2020 року у нього виникло право власності на квартиру. При цьому його обов`язок як споживача комунальних послуг за новим договором сплачувати вартість наданих послуг розпочався з моменту мого вселення у квартиру як нового власника. Фактичне надання послуг іншим зареєстрованим у квартирі особам почалось з 03 серпня 2021 року. При цьому [PERSON] відмовився від підписання акту від 03 серпня 2021 року та від подальшого фактичного проживання у квартирі, бо він не є членом його сім`ї і має інше житло. Так, з квитанції за грудень 2019 року (власником квартири була [PERSON] ) вбачається, що борг за комунальні послуги становить 36 125,17 гри. З квитанції за грудень 2020 р. (власником квартири є [PERSON] ) вбачається, що борг за комунальні послуги збільшився до 50 117,08 грн. Станом на 01 липня 2021 року борг збільшився до 57 040,39 грн, що свідчить, що оплата нараховувалась на всіх 6 зареєстрованих у квартирі осіб і за період, коли фактичне надання послуг не відбувалось. Більше того, в силу примусового виселення з квартири всіх мешканців у 2016 року та опечатування квартири не було об`єктивної можливості викликати представника відповідача для опломбування вхідних кранів до квартири. Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 17 вересня 2021 року позовну заяву залишено без руху та надано час для усунення недоліків. 22 вересня 2021 року на виконання вимог ухвали суду від 17 вересня 2021 року про залишення позову без руху на адресу суду надійшла заява про усунення недоліків. Недоліки позовної заяви усунуто. Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 24 вересня 2021 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за позовом [PERSON] до Комунального підприємства «Харківводоканал» про захист прав споживачів за правилами спрощеного позовного провадження, передбаченого статтями 274-279 ЦПК України. Призначено судове засідання по справі. 21 жовтня 2021 року [PERSON] - представник КП «Харківводоканал» подала відзив на позовну заяву, в якому просила відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Відзив мотивовано тим, що у судовому порядку КП «Харківводоканал» вимог по сплаті заборгованості за надані послуги з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення не пред`являло. Облік такої заборгованості на існуючому особовому рахунку не впливає на отримання [PERSON] послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення. Позивачем обрано неналежний спосіб захисту. У судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги з підстав, зазначених у позові, та просив їх задовольнити. У судовому засіданні представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечувала. При цьому той факт, що на особовому рахунку для сплати комунальних послуг рахується заборгованість попереднього власника не заперечувала, однак пояснила, що це не позбавляє позивача права користуватися наданими послугами та вимог про стягнення з позивача цієї суми заборгованості КП «Харківводоканал» до позивача не висуває, а відтак, його право не є порушеним. Крім того, зазначила, що [PERSON] у спірний період був зареєстрований у вказаній квартирі. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд доходить таких висновків. Судом встановлено, що 07 травня 2020 року внаслідок розірвання договору купівлі - продажу квартири від 09 липня 2004 року [PERSON] став власником квартири [ADDRESS] . До розірвання договору особовий рахунок обліковувався за [PERSON] . Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 29 червня 2021 року у справі № 638/5605/21 позов [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] , про вселення та зобов`язання не чинити перешкоди у користуванні житлом задоволено. Вселено [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , зареєстроване місце проживання яких: [ADDRESS] , у квартиру [ADDRESS] . Зобов`язано [PERSON] , зареєстроване місце проживання: [ADDRESS] , не чинити перешкоди [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , зареєстроване місце проживання яких: [ADDRESS] , у користуванні квартирою [ADDRESS] , та надати їм ключі від вхідних дверей квартири [ADDRESS] . Під час розгляду справи судом встановлено фактичні обставини, що квартира [ADDRESS] належала [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину, серія та номер 1-451, виданого 23 лютого 2001 року Шостою Харківською державною нотаріальною конторою. 07 березня 2001 року право власності за [PERSON] на дану квартиру було зареєстровано в КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» за реєстраційним номером 61448. Місце проживання сторін по справі зареєстроване у вказаній квартирі [ADDRESS] , що підтверджується довідками про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб (довідка про склад сім`ї) від 03 квітня 2021 року та 19 квітня 2021 року, та копіями паспортів позивачів. Згідно з договором купівлі-продажу, укладеного між продавцем [PERSON] та покупцем [PERSON] , посвідченим 09 липня 2004 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Яновою О.Є. за реєстраційним № 2596, право власності на квартиру набув [PERSON] . Договором купівлі-продажу квартири, укладеним між продавцем [PERSON] та покупцем [PERSON] , посвідченим 07 лютого 2008 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Гончаренко Н.А. за реєстровим номером 893, право власності на квартиру набула [PERSON] 07 лютого 2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] був укладений договір іпотеки № HAD0GK01270081, який посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Гончаренко Т.А. за реєстровим номером 900. Одночасно вказаним нотаріусом була накладена заборона відчуження нерухомого майна, а саме квартири [ADDRESS] . Згідно з рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова по справі № 2011/17542/12 від 26 вересня 2013 року було звернуто стягнення на квартиру загальною площею 74,80 кв.м., житловою площею 46,00 кв.м., яка розташована за адресою: [ADDRESS] , шляхом продажу вказаного предмету іпотеки (на підставі договору іпотеки № HAD0GK01270081 від 07 лютого 2008 року), Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «Приватбанк» з укладанням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з державного реєстру прав власності, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ КБ «Приватбанк» всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки, та одночасно вирішено виселити [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] які зареєстровані, та/або проживають у квартирі (предмет іпотеки), зі зняттям з реєстраційного обліку у органі МВС України, до повноважень якого входять питання громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб, компетенція якого територіально поширюється на адресу вказаної квартири. Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 10 лютого 2014 року по справі № 2011/17542/12 рішення Дзержинського районного суду м. Харкова було змінено та у знятті всіх відповідачів у зазначеній справі з реєстрації у квартирі банку яка позивачу було відмовлено. Постановою державного виконавця Дзержинського відділу державної виконавчої служби від 13 жовтня 2016 року про залучення працівників поліції, було призначено виконання вищевказаного рішення суду про виселення на 25 жовтня 2016 року. Сторони по справі вимушені були виїхати з квартири до приватного будинку, що розташованій в смт. Васищеве. Відповідно до договору найму житла (приватного будинку) від 27 жовтня 2016 року, наймодавець [PERSON] , власник приватного будинку, надав наймачу [PERSON] у тимчасове користування за плату житло - приватний будинок за адресою: [ADDRESS] (4 кімнати, загальною площею 72,1 кв.м.) лише для проживання у ньому наймача і членів його сім`ї - [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] без права викупу. Згідно додаткових угод до договору найму житла (приватного будинку) від 27 жовтня 2016 року, термін дії договору продовжувався. Остання додаткова угода № 4 від 26 жовтня 2020 року терміном дії до 31 травня 2021 року. Відповідно до заяви іпотекодержателя про повне виконання кредиторських зобов`язань та про припинення дії іпотечного договору, в зв`язку з повним виконанням [PERSON] зобов`язань по кредитному договору № HAD0GK01270081 від 07 лютого 2008 року, договір іпотеки між ПАТ КБ «ПриватБанк» і [PERSON] , який посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Гончаренко Т.А. за реєстровим номером 900 від 07-02-2008 року, припинив дію. Між [PERSON] та [PERSON] договір купівлі-продажу розірвано, право власності на квартиру перейшло до [PERSON] , про що свідчить заява [PERSON] про підтвердження факту отримання від [PERSON] грошової суми в розмірі 580750,00 грн. частинами, як повний розрахунок за договором про розірвання договору купівлі-продажу квартири, посвідченим 07 лютого 2008 року щодо квартири [ADDRESS] . Договором про розірвання договору купівлі-продажу квартири від 09 липня 2004 року, посвідченим 07 травня 2020 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Яновою О.Є. за реєстровим номером 945, договір купівлі-продажу квартири від 09 липня 2004 року було розірвано і право власності набув [PERSON] , який на даний час володіє квартирою на підставі свідоцтва про право на спадщину, серія та номер 1-451, виданого 23 лютого 2001 року Шостою Харківською державною нотаріальною конторою. Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 07 травня 2020 року власником квартири [ADDRESS] є [PERSON] . Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 13 квітня 2021 року будь-які обтяження квартири відсутні. У березні 2021 року позивачі звернулись до відповідача з вимогою надати їм ключі від квартири з метою вселення та проведення ремонту, оскільки вони є членами його сім`ї, зареєстровані у цієї квартирі, проживають спільно, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки, іншого житла не мають. 01 квітня 2021 року відповідач надав письмову відповідь на заяву про вселення заявників до квартири за місцем реєстрації постійного місця проживання, що надати ключі від вхідних дверей та дозволити вселиться у його квартиру без рішення суду про вселення немає підстав. Згідно акту ЖК «Хризантема», у господарчому віданні якого знаходиться будинок [ADDRESS] , від 09 квітня 2021 року, [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] у присутності уповноваженої особи ЖК «Хризантема» пред`явили вимогу власнику квартири [ADDRESS] [PERSON] , який після виселення з квартири 25 жовтня 2016 року за рішенням суду від 26 вересня 2013 року одноособово вселився 01 березня 2021 року як новий власник, про надання їм ключів від вхідних дверей зазначеної квартири для вселення та проживання в ній як членам сім`ї власника квартири (дружина та доньки). Вищевказане рішення суду набрало законної сили, а тому згідно з частиною четвертою статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Статтею 13 Конституції України встановлено, що власність зобов`язує. Вказаний конституційний принцип полягає, зокрема, у виконанні особою обов`язків по належному утриманню об`єкта її власності. Згідно із положенням частини першої статті 322 ЦК України, власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Обов`язок громадян щодо забезпечення схоронності належного їм на праві власності жилого будинку (квартири), проведення за власний рахунок їх поточного та капітального ремонту, утримання в порядку придомової території, закріплено також у частині першій статті 151 ЖК Української РСР. Відповідно до приписів статті 162 ЖК Української РСР, плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Споживачем, відповідно до положень статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, є фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальнупослугу. Виходячи з положень Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» відкриття особового рахунку, проведення нарахувань та облік заборгованості за надані водопостачання та водовідведення, її списання є питанням внутрішнього бухгалтерського обліку КП «Харківводоканал». Для забезпечення ведення бухгалтерського обліку розрахунків за житлово-комунальні послуги на кожен об`єкт обліку (квартиру) відкривається один особовий рахунок. Законодавством передбачені випадки, коли на одну квартиру відкривається два або більше особові рахунки. Такими випадками є зокрема виділ/поділ майна, що є у спільній власності кількох осіб. Іншими словами - перетворення ізольованої квартири в комунальну, що в свою чергу дає підстави виконавцю житлово-комунальних послуг відкривати новий особовий рахунок на новостворений об`єкт обліку. Отже, особовий рахунок оформлюється на житлове приміщення, а не на особу. Відкриття особового рахунку відбувається шляхом переоформлення вже відкритого номерного особового рахунку із наявною на ньому заборгованістю, якщо така є, на іншого квартиронаймача або власника. При цьому особовий рахунок для обліку абонентів-споживачів житлово-комунальних послуг в житлових будинках житлового фонду відкривається один на кожен об`єкт обліку (квартиру), як правило, за адресою, а не за особою, і є документом внутрішнього бухгалтерського обліку підприємства, новий рахунок може бути відкрито після закриття існуючого, але після погашення заборгованості. Особовий рахунок відкрито на об`єкт нерухомого майна, на якому для ведення бухгалтерського обліку відображаються нарахування за послуги, надані власнику. Згідно з пунктом 5 частини першої статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги» - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг. Суб`єкт господарювання, предметом якого є надання комунальних послуг, є виконавцем, а фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати комунальну послугу - споживачем. Пунктом 11 частини першої статті 1 Закону України «Про житлово - комунальні послуги» визначено, що плата за абонентське обслуговування - платіж, який споживач сплачує виконавцю комунальної послуги за індивідуальним договором про надання комунальних послуг у багатоквартирному будинку (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і з постачання та розподілу електричної енергії) для відшкодування витрат виконавця, пов`язаних з укладенням договору про надання комунальної послуги, здійсненням розподілу обсягу спожитих послуг між споживачами та стягненням плати за спожиті комунальні послуги, а у випадках, визначених цим Законом, також і витрати на обслуговування приладів - розподілювачів теплової енергії та/або вузлів обліку, що забезпечують індивідуальний облік споживання відповідної комунальної послуги у квартирах (приміщеннях) багатоквартирного будинку. Згідно з частиною першою статті 9 Закону України «Про житлово - комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. З наявного в матеріалах справи рахунків за послуги водопостачання та водовідведення за жовтень 2019 року, відповідно до якої особовий рахунок був відкритий на ім`я [PERSON] вбачається, що заборгованість становить 36125, 17 грн, водночас відповідно до рахунків за послуги водопостачання та водовідведення за грудень 2020 року, червень 2021 року особовий рахунок вже було перереєстровано на ім`я [PERSON] , однак сума заборгованості збільшувалась та склала 57 040, 39 грн. Таким чином, [PERSON] в рахунок до сплати за послуги з водопостачання та водовідведення врахована заборгованість за користування послугами з водопостачання та водовідведення попереднього власника квартири. Представник КП «Харківводоканал» у судовому засіданні той факт, що на особовому рахунку, який був переоформлено на [PERSON] рахується заборгованість попереднього власника [PERSON] не заперечувала, однак, вважала, що облік такої заборгованості на існуючому особовому рахунку не впливає на отримання [PERSON] послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення, а відтак і не порушує його право. Крім того зазначила про те, що у судовому порядку КП «Харківводоканал» вимог по сплаті заборгованості за надані послуги з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення до [PERSON] не пред`являло. Разом із цим, як встановлено cудовим рішенням, яке набрало законної сили, у 2016 році [PERSON] та члени його сім`ї були виселені з квартири державними виконавцями за рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 26 вересня 2013 року у справі № 2011/17542/12, квартиру було опечатано, проживали за договором найму житла від 27 жовтня 2016 року у приватному будинку смт. Васищеве Харківського району Харківської області. Договором про розірвання договору купівлі-продажу квартири від 09 липня 2004 року, посвідченим 07 травня 2020 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Яновою О.Є. за реєстровим номером 945, договір купівлі-продажу квартири від 09 липня 2004 року було розірвано і [PERSON] набув право власності 20 травня 2020 року. [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 07 травня 2020 року. Доводи відповідача КП «Харківводоканал» про те, що [PERSON] протягом цього часу був зареєстрований у квартирі суд відхиляє, оскільки за обставин, які були встановлені судовим рішенням, що набрало законної сили, та які в силу приписів статті 82 ЦПК України, не потребують доказуванню, [PERSON] та члени його сім`ї були примусово виселені у 2016 році, а відтак позивач не міг фактично отримувати та споживати послуги холодного водопостачання та водовідведення. При цьому [PERSON] у судовому засіданні не заперечував, що є споживачем та має обов`язок з утримання майна, а відтак і зі сплати наданих послуг з того часу, як він став власником квартири, тобто з 07 травня 2020 року. Відповідно до вимог частини першої статті 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною другою вказаної статті визначені способи захисту цивільних прав та інтересів. Спосіб захисту цивільного права чи інтересу - це дії, які спрямовані на попередження порушення або на відновлення порушеного, невизнаного, оспорюваного цивільного права чи інтересу. Спосіб захисту цивільного права чи інтересу має бути доступним та ефективним. Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до частини першої статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно зі статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до вимог статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Згідно з частинами першою - другою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Власник порушеного права може скористатися не будь - яким, а конкретним способом захисту свого права, який прямо визначається спеціальним законом, що регламентує конкретні цивільні правовідносини. Порушені право чи інтерес підлягають судовому захисту і у спосіб, не передбачений законом, зокрема статтею 16 ЦК України, але який є ефективним способом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміються визначені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Оцінюючи належність обраного позивачем способу захисту та обґрунтовуючи відповідний висновок щодо нього, судам слід виходити із його ефективності (стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод), а це означає, що вимога про захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, а також забезпечувати поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування. Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За частин и першої статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За встановлених вище обставин, на [PERSON] не може бути покладено обов`язку із сплати заборгованості за надані послуги до 07 травня 2020 року, тобто до реєстрації його права власності на цю квартиру, також зважаючи на те, що цього часу не міг фактично отримувати та користуватися ними, обов`язок по оплаті нарахувань за надані послуги з централізованого водопостачання виник з моменту виникнення права власності, тобто з 07 травня 2020 року. На підставі вищевикладеного суд доходить висновку, що позовні вимоги про зобов`язання Комунального підприємства «Харківводоканал» виключити з обліку по особовому рахунку [PERSON] № [NUMBER] заборгованість попереднього власника квартири [ADDRESS] [PERSON] за період до 07 травня 2020 року є обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Разом із цим, позовні вимоги [PERSON] зобов`язати КП «Харківводоканал» виключити з обліку по особистому рахунку № [NUMBER] заборгованість, нараховану за надання послуг за період 01 березня 2021 року та заборгованість, нараховану за надання послуг іншим зареєстрованим у квартирі [ADDRESS] особам - [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] за період до 03 серпня 2021 року, а також заборгованість нараховану за надання послуг зареєстрований [PERSON] за період з 26 жовтня 2020 року по 30 квітня 2021 року, зобов`язати КП «Харківводоканал» виключити з обліку особового рахунку № [NUMBER] заборгованість, нараховану за всіх зареєстрованих осіб за весь період до 14 вересня 2018 року за спливом позовної давності, задоволенню не підлягають, з огляду на таке. Чинним законодавством передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу особисто. У судовому засіданні [PERSON] пояснив суду, що довіреності чи іншого документа на підтвердження його повноважень як представника на звернення до суду в інтересах інших зареєстрованих осіб, а саме, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , він не має. Крім того, зазначив, що [PERSON] померла. За таких обставин [PERSON] не мав процесуальної дієздатності на звернення до суду з позовними вимогами в інтересах інших осіб. Крім того, суд зауважує, що предметом даного спору не є стягнення суми заборгованості, КП «Харківводоканал» з позовом про стягнення з [PERSON] та інших зареєстрованих осіб заборгованості за період до 14 вересня 2018 року до суду не зверталося, а тому у разі пред`явлення таких позовних вимог [PERSON] не позбавлений права заявити відповідне клопотання про застосування строку позовної давності. Згідно з частинами першою, другою, п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Суд враховує вимоги статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Відповідно до частини другої статті 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Згідно з частинами першою та другою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що [PERSON] звільнений від сплати судового збору за подання позовної заяви на підставі положень Закону України «Про захист прав споживачів» з Комунального підприємства «Харківводоканал» на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 908 грн.

Outcome: partial