Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-06 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача та відповідача. 1. 22.10.2021 року Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] з вимогою про визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням. 2. Позов обґрунтований тим, що на підставі договору дарування від 17 лютого 2017 року позивачу належить квартира [ADDRESS] . На даний час відповідач по справі зареєстрований в даній квартирі, проте в даному житловому приміщенні [PERSON] не проживає з 2014 року. Згідно з ч.2 ст.405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Так, позивач у позові зазначає, що відповідач у добровільному порядку не знявся з реєстрації місця проживання, квартирою не користується без поважних причин протягом тривалого часу, не бере участі в її утриманні, чим порушується право позивача. 3. Відповідач відзив на позовну заяву у встановлений законом строк до суду не подав. ІІ. Заяви ( клопотання) учасників справи. 4. Представник позивача в судове засідання не з`явилась, подала заяву про розгляд справи без її участі та зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Проти винесення заочного рішення не заперечує. 5.Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, належним чином повідомлений, про причини неявки суду не повідомив. ІІІ. Інші процесуальні дії у справі. 6.Оскільки відповідач, з огляду на положення ст.128 ЦПК України, був належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, проте в судове засідання не з`явився без поважних причин, а представник позивача не заперечувала проти проведення заочного розгляду справи, судом було ухвалено заочний розгляд справи, що відповідає вимогам статей 280-281 ЦПК. 7. Судом на підставі ч.2 ст.247 ЦПК України у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. IV. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин. 8. Позивачу на праві власності належить квартира [ADDRESS] , що підтверджується договором дарування квартири від 17.02.2017 року та витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 17.02.2017 року. 9. Відповідач по справі зареєстрований за вище вказаною адресою, що підтверджується відповідю на запит про місце реєстрації. 10. Згідно актів обстеження не проживання особи, відповідач по справі фактично не проживає в належній позивачу квартирі. V. Оцінка суду. А. Загальні принципи. 11. Відповідно до ст.47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. 12. Згідно з ст.8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Як зазначає Європейський суд з прав людини, "втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла". "Втручання держави є порушенням статті 8 Конвенції, якщо воно не переслідує легітимну мету, одну чи декілька, що перелічені у пункті 2 статті 8, не здійснюється "згідно із законом" та не може розглядатись як "необхідне в демократичному суспільстві..." («Кривіцька та Кривіцький проти України» § 41,42, ЄСПЛ, від 02.12.2010 року). Враховуючи фактичні обставини справи, суд повинен встановити відповідність визнання відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням критеріям, що викладені в п.2 ст.8 Конвенції. Б. Застосування вказаних принципів в даній справі. 1. Чи здійснювалось втручання «згідно з законом»?. 13. За порівняльним аналізом ст.. 383, 391, 405 ЦК України та ст..150, 156 у поєднанні зі ст.. 64 Житлового кодексу України слід дійти до висновку що положення ст.. 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на житлове приміщення, будинок, квартиру, тощо, від будь-яких оміб, у тому числі осіб, які не були і не є членами його сім`ї. Згідно зі ст.405 ЦК член сім`ї (в тому числі колишній член сім`ї) власника будинку втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Тобто, в даному випадку втручання у право відповідача здійснюється згідно з законом. 2. Чи відповідало втручання цілям передбаченим в п.2 ст.8 Конвенції? 14. Позивач, обґрунтовуючи позовну заяву, вказав, що вимоги мотивовані усуненням перешкод у реалізації ним права користування та розпоряджання належного йому нерухомим майном, тобто - метою втручання останнього є захист інтересів власника, що підпадає під виняток передбачений п.2 ст.8 Конвенції. 3. Чи було втручання «необхідним в демократичному суспільстві» (пропорційним)?. 15. Аналізуючи баланс інтересів між власником майна та відповідачами по справі, суд враховує, що позивачеві належить спірна квартира на праві приватної власності. Виходячи зі змісту частини першої статті 317 ЦК, проживання у будинку, що є об`єктом права приватної власності, за своєю юридичною природою є складовою права користування нею як об`єктом власності. Відповідно до ст.321 ЦК право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. 16. Відповідач по справі є колишніми мешканцем даної квартири, а його проживання в квартирі мало місце як колишнього мешканця. Будь-яких угод про порядок користування жилим приміщенням між сторонами не укладалось, а відповідно п.8.2 договору купівлі-продажу, продавці квартири зобов`язувалися зняти з реєстрації відповідачів. 17. Згідно приписів ст.ст.12,81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Надані позивачем докази, суд визнає належними і допустимими, оскільки вони містять у собі інформацію щодо предмета доказування, логічно пов`язані з тими обставинами, які підтверджують наявність підстав для визнання відповідача, таким що втратив право на користування житловим приміщенням. 18. Суд звертає увагу і на той факт, що тривалість відсутності відповідача в належній позивачеві квартирі, об`єктивно свідчить про зміну його місця проживання, а тому визнання за ним втрати права на користування жилим приміщенням не буде свідчити про втрату ним житла взагалі і в свою чергу буде захищати права власника спірного житла - позивача по справі. Вказані обставини свідчать, що «втручання у право відповідача» є співрозмірним із переслідуваною законною метою, а відповідно є «необхідним у демократичному суспільстві», а відтак - позовні вимоги підлягають задоволенню. VІ. Розподіл судових витрат. При зверненні до суду позивачем не сплачувався судовий збір, на підставі п. 9 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», тому судовий збір з відповідача не підлягає стягненню.

Outcome: approved