Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-06 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до [PERSON] про зменшення розміру аліментів. Посилався на те, що рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівці від 05.10.2021 року у цивільній справі №727/6785/21 було стягнуто з нього на користь [PERSON] аліменти на утримання малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі ј частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 22.07.2021 року і до досягнення дитиною повноліття. Зазначив, що на даний час у нього наявна заборгованість зі сплати аліментів за серпень 2021 року у розмірі 2702 грн. 75 коп. Він матеріально не спроможний сплачувати аліменти у розмірі, визначеному рішенням суду, оскільки не має постійного місця роботи та заробітку, на життя заробляє працюючи по найму, його дохід мінливий і не стабільний. Також вказував на те, що у нього не має у власності житлового будинку чи земельної ділянки. Фактично позивач проживає з батьком - інвалідом ІІ групи, який потребує стороннього догляду та матеріальної допомоги, яку надає він. Підприємницькою діяльністю він не займається, є безробітним, перебуває в скрутному матеріальному становищі. Він усвідомлює свій обов`язок матеріально забезпечувати потреби дитини, проте не має можливості сплачувати аліменти у розмірі, визначеному рішенням суду від 05.10.2021 року. Просив зменшити розмір стягнутих аліментів. Стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/8 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно. Відповідачем відзиву на позов подано не було. Ухвалою суду від 04.01.2022 року провадження у справі було відкрито за правилами спрощеного позовного провадження. Представник позивача у судове засідання не з`явився, у поданій до суду позовній заяві позовні вимоги підтримав, просив задовольнити. Відповідач також у судове засідання не з`явилася. Подала до суду заяву, в якій просила розглянути справу у її відсутності. Позовні вимоги не визнала. Дослідивши письмові докази у справі, суд вважає, що позов необґрунтований та задоволенню не підлягає з наступних підстав. Так, судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, рішенням Кіцманського районного Чернівецької області від 04.02.2021 року шлюб між сторонами було. [PERSON] народилася [INFO] . ЇЇ батьками, згідно свідоцтва про народження, зазначено: батько - [PERSON] , мати - [PERSON] (а.с.17). Відповідач [PERSON] записаний як батько в свідоцтві про народження дитини, запис про батьківство не оспорював. Вказані обставини були встановлення рішенням суду від 05.10.2021 року, а тому суд визнає їх такими, що не підлягає доказуванню. Таким чином, між сторонами виникли сімейні правовідносини, які детально врегульовані Сімейним кодексом України. Зокрема, за змістом ст.7 Кодексу сімейні відносини регулюються цим Кодексом та іншими нормативно-правовими актами. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Частинами першою та другою статті 141 СК України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини (крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу). Згідно з частиною другою статті 150 СК України визначено, що батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. У відповідності до ст.180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частинами першою-третьою статті 181 СК України визначено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частина перша статті 182 СК України визначає, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. За змістом зазначених норм права будь-які витрати на утримання дітей мають визначатись за домовленістю між батьками або за рішенням суду. Факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не фігурує в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розмірів аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини. При цьому, згідно із частиною другою статті 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. У частині першій статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно з пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Отже, враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. У зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів - але ці обставини підлягають доказуванню. Відповідного висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 10 липня 2019 року, справа №415/4386/16-ц, провадження № 61-21056св18. Як було встановлено судом, рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівці від 05.10.2021 року у справі №727/6785/21 позов [PERSON] було задоволено. Стягнуто з [PERSON] користь [PERSON] аліменти на утримання малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі ј частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 22.07.2021 року і до досягнення дитиною повноліття. Зазначене рішення суду постановою Чернівецького апеляційного суду від 02.12.2021 року було залишено без змін (а.с.11-14). Стаття 192 СК України вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Отже, розмір аліментів і спосіб стягнення аліментів може бути змінений судом з урахуванням фактичних обставин справи, які встановлені судом та за наявності правових підстав. При цьому право застосування норми закону належить суду. Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Гарантоване статтею 55 Конституції України право на захист можливе лише у разі його порушення, тому логічною вимогою при захисті такого права є обґрунтування такого порушення. Отже, порушення права має бути реальним, стосуватися індивідуально вираженого права або інтересів особи, яка стверджує про його порушення, а саме право конкретизоване у законах України. Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ст. 16 ЦК України). У якості підстави звернення до суду з позовною вимогою про зменшення розміру аліментів позивач посилався на те, що у нього відсутнє у власності нерухоме майно, не має постійного місця роботи та доходу. Також вказував на те, що проживає з батьком - інвалідом ІІ групи, який потребує стороннього догляду та матеріальної допомоги, яку надає він. На підтвердження вказаних обставин [PERSON] надав копію своєї трудової книжки, довідку Шишківського старостинського округу №3 від 13.12.2021 року, відповідно до якої [PERSON] на території с.Шишківці не працює та підприємницькою діяльністю не займається; довідкою серії ПВД №017306 про присвоєння другої групи інвалідності [PERSON] (а.с.17,18,20). Даючи оцінку зазначеним аргументам позивача, суд зауважує, що вказані обставини існували на час прийняття рішення суду від 05.10.2021 року про стягнення аліментів та були враховані судом при визначенні розміру аліментів на дитину. Тому зазначені обставини не свідчать про наявність підстав для зміни розміру аліментів. Відповідно до ст.ст.12,13 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень,крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно із ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. У відповідності до положень статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Однак, позивачем не надано належних, допустимих та достатніх доказів, які б підтверджували наявність підстав відповідно до ст.192 СК України для зменшення розміру аліментів, що стягнуті з нього за вищевказаним рішенням суду, після спливу чотирьох місяців після їх визначення. Доказів щодо погіршення стану здоров`я позивачем суду не надано. Наявність заборгованості за сплати аліментів за серпень 2021 року у розмірі 2702 грн. 75 коп., що підтверджується розрахунком державного виконавця, не свідчить про погіршення майнового стану боржника та не є підставою для зміни розміру аліментів. Положенням ч. 1 ст. 3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року (далі Конвенція про права дитини), визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції про права дитини, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Виходячи з вищевикладеного суд приходить до висновку, що позов [PERSON] необґрунтований та задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed