Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-06 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до Стрижавської селищної ради про визнання права власності на житловий будинок, загальною площею 63,7кв.м., житловою площею 28,9кв.м. літ. „А", прибудова літ. «а1», ґанок, прибудова літ. «а2», сарай-літня кухня літ. «Б», погріб літ. «п/Б», прибудова літ. «б1», погріб літ. «п/б1», гараж літ. «В», вбиральня літ. «Г», огорожа №1, ворота з хвірткою №2, огорожа №3, криниця №4, які розташовані за адресою по [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Позовні вимоги мотивовані тим, що [INFO] померла мати позивача, [PERSON] , яка на день смерті проживала та була зареєстрована за адресою [ADDRESS] . Після смерті [PERSON] залишилася спадщина, яка складається з житлового будинку із господарськими спорудами за вищевказаною адресою. Зазначає, що земельна ділянка площею 0,41га за адресою, по [ADDRESS] знаходиться у користуванні позивача. Коли він звернувся до нотаріуса для оформлення спадщини йому повідомили що виникла ситуація при якій, спадкоємець не може набути право власності на це майно в порядку спадкування через нотаріальну контору, так як відсутні правовстановлюючі документи. Звертається до суду із даною позовною заявою про визнання права власності на спадкове майно, так як бажає оформити спадщину. Ухвалою Літинського районного суду Вінницької області 26.11.2021 провадження у справі відкрито у порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання на 21.12.2021. Ухвалою від 21.12.2021 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 07.02.2022. Представник позивача-адвокат Данилюк П.П. подав через канцелярію суду заяву про розгляд справи без участі позивача та його представника, у вказаній заяві також зазначив, що позовні вимоги підтримують в повному обсязі та просить їх задовольнити. Судові витрати просили залишити за позивачем. До заяви додали лист Літинської ДНК. До початку судового засідання від відповідача Стрижавської селищної ради надійшло клопотання, в якому просять справу розглядати без участі представника. У вирішенні справи покладаються на розсуд суду. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, оскільки сторони не з`явилися у судове засідання. Дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд вважає встановленими наступні обставини. [INFO] померла [PERSON] , що підтверджує копія свідоцтва про смерть серія [NUMBER] від 03 серпня 2021 року (а.с.7). [PERSON] була для [PERSON] мамою, що підтверджується копією свідоцтва про народження серія [NUMBER] від 26 січня 1965 року (а.с.8). Згідно довідки, яка видана виконавчим комітетом Стрижавської селищної ради Вінницького району Вінницької області від 13.08.2021 за №1221, [PERSON] , яка померла [INFO] , на день смерті проживала та була зареєстрована за адресою [ADDRESS] , разом із нею пооживав та був зареєстрований [PERSON] (а.с.9). Згідно з технічним паспортом на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] , який виготовлений фізичною особою-підприємцем [PERSON] 13 серпня 2021 року, інвентаризаційна справа №416-21-ТП, житловий будинок, прибудова та ганок 1963 року побудови, інші - 1991 року (а.с.10-14). Згідно погосподарської книги №2 за 2021р., номер об`єкта погосподарського обліку №01-0090-1, житловий будинок, який знаходиться за адресою по [ADDRESS] , рахується за [PERSON] , яка померла [INFO] . Даний факт підтверджує довідка, яка видана виконавчим комітетом Стрижавської селищної ради від 05.08.2021 №1179 (а.с.15). Згідно довідки, яка видана виконавчим комітетом Стрижавської селищної ради 12.08.2021 за №1212, земельна ділянка площею 0,41 га. за адресою, по [ADDRESS] знаходиться у користуванні [PERSON] (а.с.16). Коли позивач звернувся до нотаріуса для оформлення спадщини після смерті матері [PERSON] йому повідомили, що спадкоємець не може набути право власності на майно в порядку спадкування через нотаріальну контору, так як відсутні правовстановлюючі документи. У листі також зазначено, що станом на 31 січня 2022 року спадкова справа на майно померлої [INFO] [PERSON] не заводилась (а.с.43). За змістом частин четвертої та п`ятої Прикінцевих та перехідних положень ЦК України 2004 року відносини спадкування регулюються нормами ЦК України 2004 року, якщо спадщина відкрилася не раніше 01 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати (строк на прийняття якої закінчився до 01 січня 2004 року), або якщо вона була прийнята хоча б одним із спадкоємців, то до таких спадкових відносин застосовуються норми ЦК Української РСР 1963 року. Спадкові відносини виникають з моменту відкриття спадщини. Як частина друга статті 1220 ЦК України, так і стаття 525 ЦК Української РСР визначають, що часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Таким чином, за змістом указаних норм, відносини спадкування регулюються нормами ЦК України 2004 року, якщо спадщина відкрилася не раніше 01 січня 2004 року, а у разі відкриття спадщини до зазначеної дати (строк на прийняття якої закінчився до 01 січня 2004 року), або якщо вона була прийнята хоча б одним із спадкоємців, до таких спадкових відносин застосовуються норми ЦК Української РСР 1963 року. У справі, встановлено, що мати позивача померла [INFO] , отже, до спірних правовідносин підлягають застосуванню положення ЦК Української РСР 1963 року. Відповідно до статті 524 ЦК Української РСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Згідно зі статтею 525 ЦК Української РСР часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця. Статтею 527 ЦК Української РСР визначено, що спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народжені після його смерті. За змістом статей 548, 549 ЦК Української РСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або із застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Встановлено, що позивач є спадкоємцем за законом та прийняв спадщину, фактично вступивши у володіння спадковим майном. При вирішенні спору про визнання права власності на спадкове майно потрібно розмежовувати час і підстави виникнення права власності у спадкодавця, які кваліфікуються відповідно до законодавства України, чинного на час виникнення права власності та підстави спадкування зазначеного майна, що визначаються на час відкриття спадщини та згідно із пунктом 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України. Належність правовстановлюючих документів встановлюється судом відповідно до законодавства, яке було чинним на час набуття права власності на житловий будинок, споруду, зокрема, відповідно до Переліку правовстановлюючих документів, на підставі яких провадиться реєстрація будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженого Міністерством комунального господарства УРСР 31 січня 1966 року та погодженого з Верховним Судом УРСР 15 січня 1966 року, який втратив чинність згідно з наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 13 грудня 1995 року, та інших нормативно-правових актів. При вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове нерухоме майно судам необхідно з`ясовувати: 1) правовий режим земельної ділянки, на якій розташоване спірне нерухоме майно (будинок, споруда); 2) чи отримано спадкодавцем дозволи на спорудження будинку, чи затверджено проект на спорудження будинку; 3) коли спадкодавцем було завершено спорудження будинку; 4) чи дотримано при будівництві проекту на спорудження будинку, вимог державних протипожежних, санітарних норм; 5) чи посвідчено право власності на нерухоме майно в установленому законом порядку на час виникнення права власності. Встановлення судом часу завершення спорудження будинку визначає законодавство, відповідно до якого встановлюється правовий режим нерухомого майна та документи, якими посвідчується право власності на це майно. Відповідно до абзацу третього частини другої статті 331 ЦК України, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Згідно з частиною третьою статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (у редакції на час виникнення спірних правовідносин) права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до частини четвертої статті 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Міністерстві юстиції України від 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з наступними змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК України та Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Отже, у разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно, створене та оформлене в передбаченому законом порядку до набрання чинності Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», спадкоємці, які прийняли спадщину, мають право на оформлення спадкових прав шляхом звернення до нотаріальної контори за видачею свідоцтва про право на спадщину. Таким чином, при вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове майно слід керуватися законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самих спадкодавців на момент закінчення будівництва будинків. Зазначене відповідає правовому висновку, викладеному у постанові Верховного Суду України від 18 грудня 2013 року у справі № 6-137цс13 та у постанові Верховного Суду від 06 листопада 2019 року у справі № 559/375/16-ц (провадження № 61-31049св18). Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов`язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (пункт 4 Інструкції), у тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (пункт 20 Інструкції). Тобто записи у погосподарських книгах визнавались як акти органів влади (публічні акти), що підтверджують право приватної власності. При вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо. Відтак, згідно записів у погосподарській книзі, мати позивача була будинковолодільцем спірного будинку. Відповідно до пункту 3.2 Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 24 травня 2001 року № 127, не належать до самочинного будівництва індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі та споруди, прибудови до них, побудовані до 05 серпня 1992 року. Згідно з пунктом 3.1 Порядку прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, громадських будинків І та ІІ категорій складності, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт, і проведення технічного обстеження їх будівельних конструкцій та інженерних, затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства від 24 червня 2011 року № 91, що діяв на час виникнення спірних правовідносин, документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 05 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації. При цьому документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта (індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, громадські (присадибні) будівлі та споруди, прибудови до них, побудовані до 05 серпня 1992 року) не подається виходячи з положень Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності». Таким чином, індивідуальні житлові будинки, збудовані у період до 05 серпня 1992 року, не підлягають проходженню процедури прийняття в експлуатацію, у тому числі по окремо визначеній «спрощеній» процедурі. Єдиним документом, що засвідчує факт існування об`єкта нерухомого майна й містить його технічні характеристики, є технічний паспорт на такий об`єкт, виготовлений за результатами його технічної інвентаризації. Дослідивши матеріали справи, врахувавши письмову позицію сторін, суд вважає, що в зв`язку з відсутністю необхідних документів для оформлення спадщини після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] в нотаріальному порядку позивач не може оформити спадщину, тому позов необхідно задовольнити та визнати за ним право власності на житловий будинок в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , якій належало спірне майно на праві власності. Одночасно, у своїй заяві представник позивача-адвокат Данилюк П.П. просив судові витрати залишити за [PERSON] та з відповідача не стягувати, тому суд вважає, що судові витрати, сплачені позивачем при подачі позову до суду, слід залишити за останнім.

Outcome: approved