Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-24 00:00:00

У травні 2016 року позивач звернувся до суду із позовом до Оліївської сільської ради Житомирського району Житомирської області, треті особи: управління Держгеокадастру у Житомирському районі, [PERSON] , про скасування свідоцтва про право власності, скасування рішення сільської ради та державного акта, визнання права власності на будинковолодіння та земельну ділянку (а.с. 2-14, т. 1). В обґрунтування позовних вимог позивач послався на те, що рішенням Кам`янської сільської ради народних депутатів Житомирського району Житомирської області від 21.01.1993 року йому було виділено в межах населеного пункту в с. Довжик у довічне спадкове володіння земельну ділянку під будівництво жилого будинку площею 0,12 га. Починаючи з весни 1993 року до 2007 року, позивач проводив будівництво будинку, в тому числі, здійснював проведення електропостачання та газопостачання. У 2003 році позивач був зареєстрований у спірному будинку, після чого ним була подана заява про надання дозволу на приватизацію земельної ділянки площею 0,12 га, яка йому виділялася раніше, і якою він постійно користується та на якій ним побудований будинок. Рішенням Кам`янської сільської ради Житомирського району Житомирської області від 14.11.2003 року [PERSON] передано в приватну власність земельну ділянку в межах с. Довжик для обслуговування жилого будинку на [ADDRESS] , площею 0,12 га. Разом із тим, 16.03.2012 року Кам`янською сільською радою Житомирського району Житомирської області прийнято рішення про передачу у приватну власність [PERSON] земельної ділянки площею 0,2480 га за адресою: [ADDRESS] , на підставі якого видано державний акт про право власності на землю, а також свідоцтво про право власності на житловий будинок. Таким чином, на думку позивача, його було позбавлено права власності на зазначену земельну ділянку шляхом видачі свідоцтва про право власності на ім`я [PERSON] на спірне будинковолодіння та передачі останньому у приватну власність земельної ділянки площею 0,2480 га, а в подальшому - видачею державного акта на право власності на вказану земельну ділянку. Рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 06.11.2018 року у задоволенні позову відмовлено (а.с. 166-171, т. 2). Постановою Житомирського апеляційного суду від 29.05.2019 року скасовано рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 06.11.2018 року та ухвалено нове судове рішення про часткове задоволення позову (а.с. 75-77, т. 3). Додатковою постановою Житомирського апеляційного суду від 19.06.2019 року скасовано свідоцтво про право власності на житловий будинок на [ADDRESS] , видане виконкомом Кам`янської сільської ради 20.12.2012 року на ім`я [PERSON] (а.с. 89, т. 3). Постановою Верховного Суду від 16.12.2020 року рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 06.11.2018 року, постанову Житомирського апеляційного суду від 29.05.2019 року та додаткову постанову Житомирського апеляційного суду від 19.06.2019 року скасовано, справу направлено до суду першої інстанції\~на новий розгляд (а.с. 266Б-272, т.3). Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями 11.01.2021 року справа була розподілена судді Житомирського районного суду Житомирської області Дубовік О. М. (а.с. 3, т. 4). Ухвалою Житомирського районного суду Житомирської області від 13.01.2021 року (а.с. 6, т. 4) справу прийнято до розгляду за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 13.04.2021 року залучено в якості співвідповідача [PERSON] у якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: [PERSON] , [PERSON] (а.с. 97-98, т. 5). Відповідачем у справі [PERSON] подано відзив на позовну заяву (а.с. 134-136, т. 5), яким позовні вимоги [PERSON] визнано. [PERSON] подано письмові пояснення, у яких зазначає, що є внуком [PERSON] та [PERSON] . Згідно заповіту [PERSON] від 05.09.2012 року, вона після своєї смерті заповіла в рівних частках [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , однак [PERSON] із заявою про прийняття спадщини не звертався; розгляд справи просить проводити без його участі (а.с. 139, т. 5). [PERSON] , [INFO] , подано письмові пояснення, у яких зазначає, що є внуком [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до заповіту [PERSON] від 05.09.2012 року, вона після своєї смерті заповіла в рівних частках [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , однак [PERSON] із заявою про прийняття спадщини не звертався; розгляд справи просить проводити без його участі (а.с. 155, т. 5). Ухвалою суду\~від 19.11.2021\~року залучено\~у якості\~співвідповідачів [PERSON] \~та [PERSON] (а.с. 201, т. 5). 04.01.2022 року [PERSON] подано заяву про визнання позову (а.с. 231-233, т. 5). У засідання належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи учасники справи або їхні представники не з`явились, у зв`язку з чим розгляд здійснюється без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Представником позивача подано заяву про проведення судового засідання без участі позивача та його представників (а.с. 244, т. 5). Суд, дослідивши матеріали справи, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є сином [PERSON] (а.с. 27 звор. стор., т. 1). Рішенням Кам`янської сільської ради народних депутатів від 21.01.1993 року № 3 про дозвіл на будівництво індивідуальних жилих будинків виділено в межах населеного пункту у довічне спадкове володіння земельну ділянку під будівництво жилих будинків згідно з генплану забудови села та дозволено будівництво [PERSON] (позивач у справі) (а.с. 25, т. 1). Рішенням Кам`янської сільської ради Житомирського району Житомирської області від 14.11.2003 року передано [PERSON] (позивач у справі) земельну ділянку площею 0,12 га на [ADDRESS] (а. с. 24, т.1). Рішенням 8 сесії 6 скликання Кам`янської сільської ради Житомирського району Житомирської області від 26.08.2011 року надано дозвіл на виготовлення проекту із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок у натурі та складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку, яка розташована за адресою: [ADDRESS] (а.с. 186, т. 1). Рішенням 12 сесії 6 скликання Кам`янської сільської ради Житомирського району Житомирської області від 16.03.2012 року було затверджено проектну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі та складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку [PERSON] та передано у приватну власність земельну ділянку загальною площею 0,2480 га, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с. 164-180, т. 1). 16.07.2012 року [PERSON] отримав державний акт на право власності серії ЯМ № 740424 на земельну ділянку для обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд площею 0,2480 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] (а.с. 163, т. 1). Відповідно до рішення Виконавчого комітету Кам`янської сільської ради Житомирського району Житомирської області від 15.11.2012 року № 160, розглянувши заяву [PERSON] , виконавчий комітет вирішив оформити свідоцтво про право власності на житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с. 26, т. 1) 24.12.2012 року була здійснена державна реєстрація права власності [PERSON] на спірний житловий будинок (а.с. 34 звор. стор., т. 1). [INFO] [PERSON] помер (а.с. 54 звор. стор., т. 1). Відповідно до заповіту, складеного 06.09.2012 року, [PERSON] заповів належну йому земельну ділянку площею 0,2480 га, кадастровий номер 1822083200:06:001:0888, що розташована за адресою: [ADDRESS] , та житловий будинок, який на ній розташований, [PERSON] (відповідачці у справі) (а.с. 64, т. 4). З копії матеріалів спадкової справи вбачається, що спадкоємцями до майна померлого є: [PERSON] , [PERSON] (позивач у справі) та [PERSON] (а.с.42-225, т. 4). Відповідно до погосподарської книги № 22 за 2011-2015 роки власником домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , зазначений [PERSON] ,\~а головою двору -\~\~ [PERSON] \~(а.с.189-190, т. 1). Крім того, в погосподарській книзі зазначені члени сім`ї саме голови двору. Рік забудови будинку зазначений\~1992. Із копії технічного паспорта на спірний будинок рік його забудови також значиться 1992 (а.с. 38, т. 1). [INFO] померла [PERSON] (а.с. 25, т. 5). Згідно заповіту, складеного 05.09.2012 року, [PERSON] заповіла належну їй частину житлового будинку [ADDRESS] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (відповідачу у справі) (а.с. 28, т. 5). З заявами про прийняття спадщини після померлої [PERSON] звернулись [PERSON] (позивач у справі) (а.с., 5, т. 5) та [PERSON] (а.с. 14, т. 5). Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 19.01.2015 року визначено [PERSON] строк в шість місяців з дня вступу рішення суду в законну силу для подання ним заяви про прийняття спадщини, що відкрилась після смерті [PERSON] [INFO] (а.с.67, т. 5). Рішення суду набрало чинності 13.02.2015 року. 23.06.2015 року [PERSON] звернувся із заявою про прийняття спадщини після померлої [PERSON] (а.с. 65, т. 5). Відповідно до положень ст.ст. 55,\~124 Конституції України,\~ст. 16 Цивільного кодексу України\~та\~ст.4 Цивільного процесуального кодексу України\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до положень\~статті 13 ЦПК України\~(тут і надалі - в редакції, чинній на момент розгляду справи судом першої інстанції) суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ч. 1\~ст. 316 ЦК України). Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом (ч.ч. 1, 2 ст. 321\~ЦК України). Власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України). Відповідно до ч. 1\~ст. 393 ЦК України\~правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (ч. 2\~ст. 328 ЦК України). Право власності на землю гарантується\~Конституцією України. Право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону (ч. 2\~ст. 373 ЦК України). Відносини, пов`язані з державною реєстрацією права власності на збудовані об`єкти нерухомого майна, нерозривно пов`язані з законодавством у сфері містобудування, а саме із\~ Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності». Відповідно до норм вказаного\~Закону, обов`язковою умовою створення об`єкта містобудування як об`єкта цивільно-правових відносин, щодо якого можуть виникати речові права, є прийняття такого об`єкта в експлуатацію. Оскільки\~Закон України «Про регулювання містобудівної діяльності»\~набрав чинності з 12.03.2011, пунктом 9 Розділу V «Прикінцеві положення» передбачається певний строк для проходження процедури прийняття в експлуатацію об`єктів будівництва, збудованих без дозволу на виконання будівельних робіт, за результатами їх технічного обстеження. Зокрема, до таких об`єктів було віднесено індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, збудовані у період з 05.08.1992 року до 12.03.2011 року. Враховуючи наведене, індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, збудовані у період до 05.08.1992 року не підлягають проходженню процедури прийняття в експлуатацію, у тому числі по окремо визначеній «спрощеній» процедурі. Фактично єдиним документом, що засвідчує факт існування об`єкта нерухомого майна й містить його технічні характеристики, є технічний паспорт на такий об`єкт, виготовлений за результатом його технічної інвентаризації. В той же час, з метою спрощення процедури державної реєстрації прав власності на об`єкти (індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них), що розташовані на територіях сільських рад та які закінчені будівництвом до 05.08.1992 року без обов`язкового проведення технічної інвентаризації таких об`єктів. Відповідно до п. 43 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого\~постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року №1127\~для державної реєстрації права власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що розташовані на території сільських, селищних, міських рад та які закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року, подаються: 1) документ, що посвідчує речове право на земельну ділянку, на якій розташований об`єкт нерухомого майна, у тому числі рішення відповідної ради про передачу (надання) земельної ділянки в користування або власність чи відомості про передачу (надання) земельної ділянки в користування або власність з погосподарської книги; 2) виписка з погосподарської книги, надана виконавчим органом сільської ради (якщо такий орган не створений, - сільським головою), селищної, міської ради або відповідною архівною установою. При цьому документ, що, відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта (індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі та споруди, прибудови до них, побудовані до 05.08.1992 року) не подається, виходячи з положень\~Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності». Відповідачем не надано доказів про те, на якій підставі зазначений власником будинку саме [PERSON] , оскільки правовстановлюючий документ на будинок був виданий йому лише у 2012 році, а будинок зведений у 1992 році. Крім того, матеріали справи не містять доказів про виділення [PERSON] земельної ділянки під забудову житлового будинку та про надання дозволу на його забудову. Отже, за умови чинності рішень органу місцевого самоврядування про надання та про передачу у приватну власність земельної ділянки позивачеві, надання цієї ж ділянки іншій особі суперечить закону. За таких обставин оскаржувані рішення є неправомірними та підлягають скасуванню в частині, що стосується 0,12 га земельної ділянки. Крім того, в матеріалах справи відсутні докази про надання померлому батькові позивача дозволу за будівництво спірного будинку та підстави видачі йому свідоцтва про право власності на спірний будинок. Разом з тим, в матеріалах справи наявні докази про оформлення саме на позивача електропостачання та газопостачання у спірному будинку. Також саме позивачем надані докази про придбання будівельних матеріалів. За таких обставин оспорюване свідоцтво про право власності на будинок на ім`я [PERSON] видане відповідачем без належних правових підстав, а тому підлягає скасуванню. Згідно зі ст. 126 ЗК України право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом. Ст. 152 ЗК України передбачено, що держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Натомість, відповідно до ст. 392 ЦК України, особа мас право звернутися до суду з позовом про визнання права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншими особами. Відповідно до ст. 393 ЦК України, правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується. Власник майна, права якого порушені внаслідок видання правового акта органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, має право вимагати відновлення того становища, яке існувало до видання цього акта. Відповідно до ст. 21 ЦК України, Суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо вій суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Суд визнає незаконним та скасовує нормативно-правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного : законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Також, у відповідності до правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 10 червня 2015 року у справі N 6-267ЦСІ5, вбачається, що відповідно до частини першої статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Згідно з пунктом 5 Постанови Верховної Ради Української PCP від 18 грудня 1990 року N 562-ХІІ "Про порядок введення в дію Земельного кодексу Української PCP" (зі змінами та доповненнями, внесеними Законом України від 5 травня 1993 року № 3180-ХІІ) громадяни, підприємства, установи, організації, які мають у користуванні земельні ділянки, надані їм до введення в дію Кодексу, зберігають свої права на користування до оформленим ними у встановленому порядку прав власності на землю або землекористування. Аналогічне положення міститься у пунктах першому та сьомому розділу X "Перехідні положення" Земельного кодексу України. Відповідно до частини п`ятої статті 116 ЗК України, земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в абзаці другому пункту 2 постанови від 16 квітня 2004 року № 7 "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ", виходячи з положень статей 8, 124 Конституції» статей 26, 30, 87- 90, 97,100, 102, 118, 123,128,143-146,149, 151, 153-158, 161,210,212 ЗК України, глав 27, 33, 34 ЦК України, статті 15 ЦПК України, статті 12 ГПК України судам підвідомчі (підсудні) справи за заявами, зокрема, з приводу володіння, користування, розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян чи юридичних осіб, і визнання недійсними державних актів про право власності та право постійного користування земельними ділянками. Отже, державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності й видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. У спорах, пов`язаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки. Визнання недійсними державних актів на право власності вважається законним, належним та окремим способом поновлення порушених прав у судовому порядку. Враховуючи вищенаведене, оскільки спірна земельна ділянка передана у власність відповідачу [PERSON] на підставі оскаржуваних рішень, які визнанні судом неправомірними, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині визнання незаконним та скасування державного акту на право власності на земельну ділянку на ім`я [PERSON] серії ЯМ № 740424 з кадастровим №1822083200:06:00:0888 та задовольняє їх. Відповідно до ч. 1 ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. З метою усунення обставини, яка перешкоджає оформленню права власності на спадкове майно, суд вважає, що за позивачем [PERSON] належить визнати право власності на будинковолодіння за адресою: [ADDRESS] ,\~земельну ділянку\~площею 0,12 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] , яка була надана у приватну власність рішенням Кам`янської сільської ради від 14.11.2003 року для обслуговування жилого будинку, що збудований на ній. Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України з відповідачів на користь позивача слід стягнути по 1860,25 грн судового збору.

Outcome: approved