Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-23 00:00:00

Позивач звернувся до Хмільницького міськрайонного суду із вищевказаною позовною заявою, мотивуючи свої вимоги тим, що він є власником 37/50 частин житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований по [ADDRESS] , та 0.0961 га земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за вказаною адресою. Належна йому частка будинку не виділена в натурі. Власником інших 13/50 частин будинку та 0.0350 га земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд є відповідач [PERSON] . Згідно довідки Вінницького ОБТІ № 165 від 10.09.2020 та довідки № 523-20 від 17.09.2020, виданої ФОП [PERSON] , до складу 37/50 частин житлового будинку літ. "А" з верандою "а1" та ганком по [ADDRESS] входить веранда 1-1 (кухня 2-1), коридор 1-2 (коридор 2-2), житлова кімната 1-7 (кімната 2-3), житлова кімната 1-8 (кімната 2-4), житлова кімната 1-9 (кімната 2-5), коридор 1-10 (передпокой 2-6), загальною площею 39.4 кв.м., а також сарай літ. "Б" з погребом літ. "П/Б", сарай літ. "б", сарай літ. "б1", гараж літ. "В", убиральня літ. "Г", 2/3 частки огорожі № 1. Разом з тим, сарай літ. "Б" з погребом літ. "П/Б", сарай літ. "б", сарай літ. "б1", гараж літ. "В", убиральня літ. "Г", 2/3 частки огорожі № 1 розташовані на земельній ділянці, належній відповідачу. Враховуючи викладене, позивач просить припинити право спільної часткової власності на нерухоме майно, шляхом виділення йому у власність 37/50 частин домоволодіння по [ADDRESS] , визнати протиправним і скасувати рішення Хмільницької міської ради щодо встановлення меж земельної ділянки, площею 350 кв. м., в натурі та передачі вказаної земельної ділянки безоплатно в приватну власність, визнати протиправним і скасувати рішення державного реєстратора виконавчого комітету Хмільницької міської ради. 29.03.2021 у справі було відкрито загальне позовне провадження, призначено підготовче судове засідання, сторонам визначено строк для подачі відзиву, відповіді на відзив, заперечення. 19.04.2021 від відповідача [PERSON] надійшов до суду відзив на позовну заяву, в якому останній заперечує проти задоволення позову, мотивуючи свої вимоги тим, що прав [PERSON] він не порушував, попередні власники будинку погодились із наявним поділом земельної ділянки, так як підписували один одному акти (протоколи) погодження меж земельної ділянки під час виготовлення технічної документації із землеустрою, між сторонами земельна ділянка в натурі (на місцевості) вже розподілена, тому питання поділу в натурі житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами між двома співвласниками є наперед вирішеним на підставі принципу приналежності присадибної земельної ділянки, на якій знаходиться будівля, власнику такої будівлі. В судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги з підстав, що містяться в позові. Крім того адвокат Липень С.В. додав, що у відповідача [PERSON] в технічному паспорті чітко визначені приміщення, які перебувають у його власності, при цьому до них не відносяться господарські споруди, які розташовані на приватизованій ним земельній ділянці. Згідно договору дарування, саме позивач набув права власності на них. Представник відповідача - адвокат Поворознюк Б.М. в судовому засіданні заперечує щодо задоволення позову, вказуючи на невірно обраний позивачем спосіб захисту, оскільки стаття 364 ЦК України в даному випадку застосована не може бути. оскільки спірне майно перебуває у спільній власності лише двох осіб. Крім того вказав, що у зв"язку з встановленим порядком користування земельними ділянками їх власниками було отримано правоустановчі документи на земельні ділянки з визначенням їх чітких меж. За клопотанням позивача, судом було допитано свідків. Так, свідок [PERSON] суду показала, що в вересні 2020 року позивач просив її бути присутньою у нотаріуса при посвідчені договору користування будинком, на що вона погодилась. Однак [PERSON] у визначений час до нотаріуса не прийшов, а тому на підтвердження вказаної обставини позивач запропонував підписати акт. Аналогічні покази надав свідок [PERSON] . Свідок [PERSON] суду показав, що він працюючи в КП ВООБТІ при ознайомлені з інвентарною справою на домоволодіння по [ADDRESS] виявив, що [PERSON] належить частина будинку з чітко визначеними приміщеннями, що становить 13/50 та до складу якої не входять допоміжні приміщення на які претендує позивач. У позивача відсутня конкретизація приміщень у спільному будинку, проте враховуючи, що будинок належить лише двом особам у одного з яких є чітка конкретизація приміщень, тому відповідно, що позивачу належить інша частина будинку. Суд, заслухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши матеріали справи, оглянувши матеріали інвентарної справи на домоволодіння [ADDRESS] , приходить до наступного. Згідно договору дарування частини житлового будинку та договору дарування земельної ділянки від 14.02.2018 [PERSON] подарував [PERSON] 37/50 частин житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] та земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, площею 0.0961 га. (копії на а.с. 8-9, 14-15). До складу 37/50 частин житлового будинку літ. "А" з верандою "а1" та ганком по [ADDRESS] входить веранда 1-1 (кухня 2-1), коридор 1-2 (коридор 2-2), житлова кімната 1-7 (кімната 2-3), житлова кімната 1-8 (кімнати 2-4), житлова кімната 1-9 (кімната 2-5), коридор 1-10 (передпокой 2-6), загальною площею 39.4 кв.м., а також сарай літ. "Б" з погребом літ. "П/Б", сарай літ. "б", сарай літ. "б1", гараж літ. "В", убиральня літ. "Г", 2/3 частки огорожі № 1 (копії на а.с. 19-23, 24-27, 28, 29, 30, 31). Власником інших 13/50 частин будинку та 0.0350 га земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд є [PERSON] (копії на а.с. 96-97, 99, 100, 101). Згідно висновку експерта № 628 від 29.09.2021 за результатами проведення судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи у межах земельної ділянки, площею 0.0350 га, кадастровий номер 0510900000:00:006:1006, що по [ADDRESS] , яка належить [PERSON] , розташована частина житлового будинку літ. "А", до складу якої входить кімната 1-3, площею 7.6 кв. м., кімната 1-4, площею 14 кв. м., сарай літ. "Б", погріб літ. "П/Б", сарай літ. "б", сарай літ. "б1", огорожа № 1, ворота з хвірткою, а також веранда літ. "а", до складу якої входить кухня 1-1, площею 9.8 кв. м., санвузол 1-2, площею 3.6 кв. м., криниця та приямок з насосом. Гараж літ. "В" та убиральня літ. "г" на земельній ділянці, що є об"єктом дослідження, відсутні (а.с. 222-240). Поняття спільної часткової власності визначено у частині першій статті 356 ЦК України як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності. Спільна часткова власність є специфічною конструкцією оскільки, існує: а) множинність суб`єктів. Для права власності характерна наявність одного суб`єкта, якому належить відповідне майно (наприклад, один будинок - один власник). Навпаки, спільна часткова власність завжди відзначається множинністю суб`єктів (наприклад, один будинок - два співвласники); б) єдність об`єкта. Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно в цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними процентами від цілого чи у дробовому вираженні. Згідно з частиною третьою статті 358 ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Згідно з частинами першою, другою статті 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 травня 2021 року у справі № 501/2148/17 (провадження № 61-22087св19) зроблено висновок, що "відповідно до статті 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. Виходячи з аналізу змісту наведених норм права, поняття "поділ" та "виділ" не є тотожними. При поділі майно, що знаходиться в спільній частковій власності, поділяється між усіма співвласниками, і правовідносини спільної часткової власності припиняються. При виділі частки правовідносини спільної часткової власності, як правило, зберігаються, а припиняються лише для співвласника, частка якого виділяється. Винятком з цього правила є ситуація, коли майно належить на праві спільної часткової власності двом співвласникам, - тоді має місце поділ спільного майна. Тобто, поділ спільного майна відрізняється від виділу частки співвласника або припинення його права на частку в спільному майні однією суттєвою ознакою - у разі поділу майна право спільної часткової власності на нього припиняється. Разом з тим, [PERSON] в поданій до суду позовній заяві ставить вимогу саме про виділ належної йому частки в праві спільної часткової власності на домоволодіння за правилами статті 364 ЦК України. Однак, враховуючи існування лише двох співвласників житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] , виділ частки в цьому майні лише для позивача є неможливим, а правильним буде поділ цього майна в натурі між сторонами, у разі якого право спільної часткової власності на нього припиняється. Враховуючи викладене, а також те, що позовних вимог про поділ домоволодіння в натурі між сторонами в порядку статті 367 ЦК України [PERSON] не заявляв, а вимоги про визнати протиправними і скасування рішень Хмільницької міської ради щодо встановлення меж земельної ділянки, площею 350 кв. м., в натурі та передачі вказаної земельної ділянки безоплатно в приватну власність, а також про визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора, є похідними від вимоги про припинення права спільної часткової власності, тому суд приходить висновку про відмову в задоволенні позову . Щодо зауважень представника позивача в судових дебатах про можливість суду самостійно застосувати при вирішенні спору вимоги ст. 367 ЦК , то суд зазначає, що оскільки встановлення співвласниками порядку користування будинком з виділенням конкретних приміщень в натурі, не припиняє право спільної часткової власності, так як такі частини не перетворюються в об`єкт самостійної власності кожного з них, а висновок будівельно-технічної експертизи щодо можливості проведення реального розподілу домоволодіння між двома співвласниками відповідно до чинних вимог ДБН у матеріалах справи відсутній, тому підстав для застосування вимог ст. 367 ЦК України не має. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України судові витрати залишити за сторонами. На підставі ст. 356, 358, 364, 367 ЦК України та

Outcome: dismissed