Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-26 00:00:00

І. Стислий виклад позицій учасників справи. У квітні 2021 р. [PERSON] (далі по тексту - [PERSON] , позивач) звернувся до суду з позовом до [PERSON] (далі по тексту - [PERSON] , відповідач) про визначення місця проживання малолітніх дітей - сина [PERSON] , [INFO] та дочки [PERSON] , [INFO] з батьком за адресою: [ADDRESS] . Позов обґрунтований такими обставинами. З 2013 р. сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, але їх спільне життя не склалося, у зв`язку з чим рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 25.07.2019 шлюб між ними розірвано. У шлюбі у подружжя народилися діти - син [PERSON] , [INFO] та дочка [PERSON] , [INFO] . Після розірвання шлюбу діти проживають з позивачем, але позивач посилається на те, що відповідач висловила погрозу, що забере дітей до себе. Однак відповідач як мати участі у житті та вихованні дітей не приймає, матеріально не утримує, в гості до дітей не приїжджає, їх справами та інтересами не цікавиться, навіть не спілкується з дітьми засобами телефонного зв`язку. Позивач має роботу, самостійний дохід та створив для дітей належні умови для проживання, виховання та всебічного розвитку. Позивач посилається на те, що він може гарантувати стабільне проживання дітей, забезпечити їм почуття любові та безпеки, а тому визначення місця проживання дитини з ним буде відповідати найкращим інтересам дітей. Відповідачка [PERSON] позов не визнала, просила відмовити у задоволенні вимог позивача вказуючи, що після того як у неї закінчились кошти для утримання дітей вона сама передала їх батьку і з того часу не вчиняла жодних дій, спрямованих на зміну їх місця проживання, також не перешкоджала у виїзді дітей за кордон разом з батьком. Пояснила, що позивач вигнав її разом із дітьми з квартири та продав її. Після чого вона просила його надати їм з дітьми можливість проживати в квартирі у Вишгороді, проте отримала відмову. [PERSON] на даний час влаштувалася на роботу і має бажання спілкуватися з дітьми. Відповідачка зазначила, що вона усвідомлює, що у неї немає матеріальної можливості утримувати дітей і розуміє, що дітям зараз краще проживати з батьком, проте від дітей вона не відмовляється і бажає брати участь у їх вихованні. На виконання вимог частини 5 статті 19 Сімейного кодексу України служба у справах дітей Білогородської сільської ради Бучанського району Київської області надав висновок щодо розв`язання даного спору, відповідно до якого вважав за доцільне визначити місце проживання дітей з батьком, та заяву про розгляд справи за відсутності представника. ІІ. Рух справи, заяви (клопотання) учасників справи та процесуальні дії суду. Ухвалою від 29.04.2021 суд відкрив провадження за цим позовом та призначив справу до розгляду в порядку загального позовного провадження в підготовче засіданняна 27.09.2021. В підготовчому засіданні 27.09.2021 суд ухвалив долучити висновок третьої особи, клопотання про розгляд справи за відсутності їх представника та з урахуванням позиції сторін оголосив перерву в підготовчому засіданні до 04.11.2021. 18.10.2021 від відповідача надійшла заява про визнання позову. В підготовчому засіданні 04.11.2021 суд постановив протокольну ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову, закрив підготовче засідання та призначив розгляд справи по суті на 27.01.2022. В судовому засіданні 27.01.2022 суд заслухав вступну промову сторони позивача та відповідача, дослідив письмові докази, заслухав виступи в судових дебатах та вийшов до нарадчої кімнати, після виходу з якої оголосив вступну та резолютивну частину рішення. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом. 23.02.2013 [PERSON] та [PERSON] ,зареєстрували шлюб, у якому у них народилося двоє дітей - син [PERSON] , [INFO] та дочка [PERSON] , [INFO] . З пояснень сторін вбачається, що спільне подружнє життя не склалося, спільних інтересів не мали, виникали постійні непорозуміння. Це все негативно вплинуло на стосунки подружжя, у зв`язку з чим на початку 2019 р. їх шлюбні відносини фактично припинилися. Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 25.07.2019 шлюб сторін розірвано. До розірвання шлюбу сторони мешкали разом, але з 2019 р. позивач з дітьми переїхали до с. Стоянка. [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] разом з дітьми, працює як фізична особа підприємець, позитивно характеризується за місцем проживання та має самостійний і достатній дохід. Згідно з характеристикою, наданою за адресою фактичного місця проживання позивача, за період його проживання скарг та нарікань від сусідів та жителів громади не надходило. Обстеженням умов проживання дітей встановлено, що умови проживання малолітніх [PERSON] та [PERSON] належні, вони забезпечені усім необхідним, взаємовідносини між членами сім`ї добрі та ніжні. Діти дуже добре спілкуються з батьком. З пояснень позивача вбачається, що будинок, у якому він проживає разом з дітьми, належить його батькам, проте жодних доказів на підтвердження вказаної обставини суду не надано. Позивач належним чином виконує свої батьківські обов`язки: піклується про здоров`я дітей, їх фізичний, духовний та моральний розвиток, створив належні житлові та побутові умови для їх повноцінного виховання і розвитку. Вищенаведені обставини підтверджуються сукупністю наданих позивачем доказів і не заперечуються відповідачем. Діти сторін відвідували українсько-французький заклад дошкільної освіти "Ясла-садок "Рікікі" (а.с. 14-15). Відповідачка після припинення шлюбно-сімейних відносин з позивачем, після того як у неї закінчились кошти для утримання дітей, сама передала їх батьку і з того часу не вчиняла жодних дій, спрямованих на зміну їх місця проживання, також не перешкоджала у виїзді дітей за кордон разом з батьком. Відповідачка зазначила, що вона усвідомлює, що у неї немає матеріальної можливості утримувати дітей і розуміє, що дітям зараз краще проживати з батьком, проте від дітей вона не відмовляється і бажає брати участь у їх вихованні. IV. Мотивувальна частина. За своєю суттю спірні правовідносини є сімейними відносинами, які регулюються Сімейним кодексом України (далі - СК України) та іншими нормативно-правовими актами. Відповідно до положень статті 18 СК України кожен учасник сімейних відносин, який досяг чотирнадцяти років, має право на безпосереднє звернення до суду за захистом свого права та інтересу. Згідно зі статтею 19 ЦПК України справи, що виникають,зокрема, з сімейних правовідносин, суди розглядають у порядку цивільного судочинства. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина 1 статті 2 ЦПК України). За приписами частини 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Стаття 5 ЦПК України визначає, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Аналіз змісту наведених законодавчих норм дає підстави для висновку, що захисту підлягає лише порушене або оспорюване право або інтерес, при цьому за змістом принципів змагальності (стаття 12, 81 ЦПК України) та диспозитивності (стаття 13 ЦПК України) саме позивач повинен, зокрема, обґрунтувати та довести факт порушення або оспорення суб`єктивного права або охоронюваного законом інтересу, на захист якого подано позов. Правовідносини батьків щодо визначення місця проживання дитини врегульовані статтею 160 СК України, частина 1 якої визначає, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Статтею 161 цього Кодексу передбачено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. За обставинами справи установлено, що на момент припинення шлюбно-сімейних відносин відповідачка у зв`язку з неможливістю матеріально утримувати дітей, добровільно віддала їх позивачу, доказів, які б свідчили про те, що відповідачка будь-коли оспорювала місце проживання дітей чи вчиняла дії, спрямовані на його зміну, суду не надано, факт наявності спору про місце проживання дитини відповідач заперечує і зустрічний позов про визначення місця проживання дитини з нею не пред`явила. Що стосується подання відповідачем заяви про визначення способів його участі у вихованні дитини, то в даному випадку він реалізував надане йому законом (статті 19, 158 СК України) право на захист сімейних прав органом опіки та піклування, у цій заяві питання про зміну місця проживання дитини він не ставив, а відтак вказана обставина не доводить наявність між сторонами спору про місце проживання дитини. Отже ураховуючи, що судом не установлено наявність між сторонами спору про місце проживання дитини, правові підстави для задоволення вимог позову про визначення місця проживання дитини з батьком відсутні. V. Розподіл судових витрат між сторонами. Відповідно до положень статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі відмови в позові - на позивача. Отже з огляду на результат розгляду справи витрат сплачений позивачем судовий збір покладається на позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed