Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-25 00:00:00

09 грудня 2021 року [PERSON] , звернувся до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, просить суд: встановити факт постійного проживання [PERSON] , [INFO] , уродженця міста Білгород-Дністровський, Одеської області на території України, з моменту народження до 01 вересня 1997 року ( в тому числі станом на 24 серпня 1991 року народження на 13 листопада 1991 року). Стислий виклад позиції заявника Свою заяву обґрунтовує тим, що з моменту свого народження, тобто з [INFO] проживав разом зі своїми батьками у м. Білгород-Дністровському Одеської області, та навчався в Білгород-Дністровській школі І-ІІ-ІІІ ступенів до 01.09.1997 року. Заявник вказує, що для вирішення питання щодо отримання громадянства України та отримання паспорту громадянина України він звернувся до Білгород-Дністровського районного відділу ДМС України в Одеській області, на що отримав відмову, оскільки в нього відсутні документи, що підтверджують факт постійного його проживання до 24.08.1991 року на території, яка стала територією України. Тож, для оформлення набуття громадянства України та для встановлення зазначеного юридичного факту, йому було рекомендовано звернутися до суду з відповідною заявою. За таких обставин, намагаючись знайти шляхи вирішення питання належності до громадянства України та задля встановлення факту, що має юридичне значення заявник і звернувся до суду із вказаною заявою. Заяви, клопотанні, інші процесуальні дії у справі У судове засідання [PERSON] надав заяву з проханням проводити розгляд справи за його відсутності, на задоволенні заявлених вимог наполягав у повному обсязі. Представник заінтересованої особи у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причина неявки суду невідома. Суд розглядає справу за відсутність сторін, за наявними матеріалами справи. Відповідно до ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Оскільки неявка сторін не перешкоджає розгляду справи, суд, враховуючи клопотання заявника, розглядає справу за відсутності осіб, що беруть участь у справі. Фактичні обставини, встановлені судом Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що заява підлягає задоволенню. При цьому суд виходить з наступних підстав. Згідно з ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Так, свідоцтвом про народження заявника підтверджується факт народження [PERSON] , [INFO] в м. Білгород-Дністровський Одеської області. Згідно довідки № 217, виданої паспортистом КП «ЖЕО №1», за адресою: [ADDRESS] були зареєстровані з 26.05.1983 року по 16.11.1994 року наймач: [PERSON] , дружина [PERSON] , дочка [PERSON] та син [PERSON] . Відповідно до даних, викладених у довідці ЗЗСО № 3 м. Білгород-Дністровського Одеської області № 178 від 17.11.2021 року, [PERSON] , 1983 року народження, дійсно навчався в Білгород-Дністровській школі І-ІІ-ІІІ ст. № 3 з 01.09.1989 року по 01.09.1997 року. У відповідності до наявної в матеріалах справи посвідки на постійне проживання, [PERSON] приїхав в Україну з Російської Федерації в 2000 році. Наразі місце прописки - м. Білгород-Дністровський Одеської області. Встановлення факту постійного проживання на території України станом на 24.08.1991 року та 13.11.1991 року необхідно заявникові для реалізації прав на набуття громадянства України. Нормативне обґрунтування Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 1 постанови від 31.03.1995 № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. У листі Верховного суду України від 01.01.2012 «Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» роз`яснено, що у порядку ч. 2 ст. 256 ЦПК (ст. 315 ЦПК згідно змін від 15.12.2017) суди встановлюють факти, що породжують право особи на набуття громадянства України, зокрема постійного проживання на території України. Для встановлення факту належності до громадянства України відповідно до положень ст. 256 ЦПК (ст. 315 ЦПК згідно змін від 15.12.2017 року) та залежно від підстав цього встановлення предметом розгляду в суді можуть бути зокрема заяви про встановлення таких фактів: постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року. Основним нормативно-правовим актом, який регулює спірні правовідносини, є Закон України «Про громадянство України". Встановлення факту постійного проживання на території України на момент проголошення незалежності України або набрання чинності Законом України «Про громадянство України» є підставою для оформлення належності до громадянства України відповідно до пунктів 1,2 частини першої статті 3 цього Закону. Згідно з пунктами 1, 2 частини першої статті 3 Закону України «Про громадянство України», громадянами України є: усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України; особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України» (13 листопада 1991 року) проживали в Україні і не були громадянами інших держав. Відповідно до частини першої статті 8 Закону України «Про громадянство України», особа, яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повно рідні та неповно рідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра народилися або постійно проживали на інших територіях, що входили на момент їх народження або під час їх постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), і є особою без громадянства або іноземцем, який подав зобов`язання припинити іноземне громадянство, та подала заяву про набуття громадянства України, а також її неповнолітні діти реєструються громадянами України. Пунктом 25 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженим Указом Президента України від 27 березня 2001 року (далі - Порядок) передбачено, що для оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням особа, яка постійно проживала до 24 серпня 1991 року на території, що стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або на інших територіях, що входили під час постійного проживання особи до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР) (частина перша статті 8 Закону), подає документи, передбачені підпунктами «а» - «в» пункту 24 цього Порядку, а також документ; що підтверджує факт постійного проживання особи на зазначених територіях. Відтак, юридичне значення має факт постійного проживання на території України на момент проголошенні незалежності України - 24.08.1991 року або на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України» - 13.11.1991 року. Пунктом 44 Порядку передбачено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання чи народження особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або на інших територіях, що входили на момент її народження чи під час її постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), або документів, що підтверджують відповідні родинні стосунки, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду. Крім того, відповідно до п.7 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, громадяни колишнього СРСР, які не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України станом на 13 листопада 1991 року, проходять процедуру встановлення їхньої належності до громадянства України. У таких випадках, одним із документів на підтвердження цієї обставини може бути рішення суду, яким підтверджується факт постійного проживання особи на території України станом на 24 серпня 1991 року або 13 листопада 1991 року. Можливість такого способу захисту прав особи як встановлення факту постійного проживання на території України також підтверджується судовою практикою Верховного суду, зокрема Постановою КЦС ВС від 30.04.2020 року № 133/2348/17 (61-40027св18) та від 22 серпня 2018 року №363/214/17-ц. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Висновки суду, мотиви прийнятого рішення З огляду на надані заявником докази місця його народження, проходження навчання у Білгород-Дністровській середній школі, його фактичного місця проживання з 1983 року по 1997 рік у місцевості Одеської області, яка згідно Закону України «Про правонаступництво України» стала територією України, суд вважає достовірно встановленими обставини, на які посилається заявник та приходить до висновку, що вимоги заяви є обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню.

Outcome: approved