Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-25 00:00:00

До Комунарського районного суду м. Запоріжжя надійшла заява [PERSON] , заінтересована особа: Комунарський відділ у місті Запоріжжі Управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області, відповідно до якої заявник просить суд встановити її факт постійного проживання на території України на момент проголошення незалежної України 24.08.1991 року. Вимоги обґрунтовані тим, що заявник [PERSON] (дошлюбне прізвище « [PERSON] ») народилася [INFO] в Волинській області, Голобського району, селище Голоби. З 1976 року вона навчалася в м. Дніпропетровськ де познайомилася з [PERSON] та вийшла за нього заміж і змінила прізвище. 18 січня 1979 року у зв`язку з тим, що відбулась змінила прізвища з « [PERSON] » на прізвище « [PERSON] » позивач отримала новий паспорт, який був виданий Ленінським РВ ВС м. Дніпропетровська. У період з 11 грудня 1985 року по 21 серпня 1997 року [PERSON] була зареєстрована та постійно проживала за адресою : [ADDRESS] . 28 грудня 1998 року, [PERSON] поїхала до Ізраїлю де мешкала до 2020 року. Паспорт громадянина СРСР нею було втрачено. Незважаючи на те, що [PERSON] з 1998 року не мешкала в Україні, іншого громадянства вона не отримувала. Коли повернулася до Запоріжжя і звернулася щоб отримати паспорт, отримала відмову у видачі паспорту із зазначенням того, що наявність прописки за адресою: [ADDRESS] з 12.12. 1985 року по 21.08.1997 рік, не є доказами її фактичного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року. За результататами заяви [PERSON] до Комунарського відділу у місті Запоріжжі Управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області, її особистість була ідентифікована і згідно інформації отриманої з бази даних Реєстру, карток підтверджено факт оформлення паспорта громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року та його реквізитів на ім`я [PERSON] , але належність до громадянства України не встановлено. Звертаючись до суду із даною заявою, [PERSON] отримає право звернутися із заявою про оформлення паспорта громадянина України. Ухвалою суду від 09.11.2021 року заяву прийнято до провадження суду та відкрито провадження у справі, розгляд заяви здійснюється в порядку окремого провадження (а.с. 17, зворот). Заявник [PERSON] та її представник [PERSON] у судовому засіданні підтримали заяву з підстав викладених в ній, просили суд задовольнити вимоги. [PERSON] надала пояснення аналогічні викладеним у заяві. Представник заінтересованої\~особи Тараш Ю.В. у судовому засіданні не заперечувала проти задоволення заяви. Свідок [PERSON] у судовому засіданні зазначила про те, що є сусідкою [PERSON] . З 1984 року вони проживали разом у квартирі [ADDRESS] . Вони товаришували. [PERSON] проживала з чоловіком та двома дітьми. Працювала заявниця інженером на залізниці. Потім останні два роки була приватним підприємцем. В серпні 1997 року Єншуєви продали квартиру. Станом на 24.08.1991 року [PERSON] проживала за адресою: [ADDRESS] . Свідок [PERSON] зазначив про те, що [PERSON] є дружиною його брата [PERSON] . Знайомі вони з 1976 року. У 1985 році Єншуєви отримали квартиру на «Пісках» по [ADDRESS] . Проживали у цій квартирі до 1997 року. Потім донька виїхала до Ізраїлю, а вони продали квартиру. У грудні 1998 року [PERSON] поїхала до Ізраїлю разом із сином. Станом на 24.08.1991 року [PERSON] проживала на території України. Свідок [PERSON] зазначив про те, що [PERSON] є дружиною брата його дружини [PERSON] . Знає заявницю з 1985 року. Бували у них в гостях на «Пісках» с 1986 року по 1998 рік. У грудні 1998 року [PERSON] поїхала до Ізраїлю. Станом на 24.08.1991 року [PERSON] проживала в Україні. Вислухавши думку представника заявника, допитавши свідків, розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні в ній докази, судом встановлені наступні обставини. [PERSON] народилась [INFO] у селищі Голоби Волинської області (а.с.10,11) 24.12.1976 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб, прізвище після реєстрації шлюбу « [PERSON] та [PERSON] », що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] , актовий запис № 2293 (а.с.27). Згідно відповіді Відділу реєстрації фізичних осіб по Комунарському району УДРФО ДРП встановлено, [PERSON] [INFO] з 22.10.1980 року по 04.05.1983 рік була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , а з 11.12.1985 року по 21.08.1997 рік за адресою [ADDRESS] , що підтверджується копією архівних карток (а.с.25, 28, зворот). Судом встановлено, що [PERSON] з 1998 року по 2020 рік проживала у Ізраїлі. [PERSON] , за її твердженням, втратила паспорт СРСР зразка 1974 року та своєчасно не оформила паспорт громадянина України. Листом Комунарського відділу у місті Запоріжжі Управління державної міграційної служби України в Запорізькій області від 12.11.2022 року [PERSON] , фактично було відмовлено у задоволенні заяви щодо оформлення паспорта громадянина України, та рекомендовано звернутися до суду для встановлення факту проживання на території України станом на 24.08.1991 року. Відповідно до\~ст. 293 ч.1 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно\~ст. 293 ч. 2 п. 5 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно ч. 2\~ст.315 ЦПК України\~у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Пунктом 1\~Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 р. передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Листом Верховного суду України від 01.01.2012 року «Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» роз`яснено, що у порядку ч. 2\~ст. 256 ЦПК\~(\~ст. 315 ЦПК\~згідно змін від 15.12.2017р.) суди встановлюють факти, що породжують право особи на набуття громадянства України, зокрема постійного проживання на території України. Для встановлення факту належності до громадянства України відповідно до положень\~ст. 256 ЦПК\~(\~ст. 315 ЦПК\~згідно змін від 15.12.2017р.) та залежно від підстав цього встановлення предметом розгляду в суді можуть бути зокрема заяви про встановлення таких фактів: постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 р. Отже, реалізація права на набуття громадянства України залежить від встановлення судом факту постійного проживання на території України станом на 24.08.1991 року, та 13.11,1991 року, який має юридичне значення. Належність та набуття громадянства України встановлюється на підставі\~Закону України «Про громадянство України»\~і може пов`язуватися із фактом постійного проживання на території України в певний час. Відповідно до ч. 1\~ст. 3 Закону України «Про громадянство України»\~громадянами України є усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України. Особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних , релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності\~Законом України « Про громадянство України»\~(13 листопада 1991 року)проживали на Україні і не були громадянами інших держав. Про належність до громадянства України таких осіб може свідчити наявність у паспортах громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року чи 13 листопада 1991 року. Відповідно до п. 3 ч. 2\~ст. 9 Закону України «Про громадянство України», безперервне проживання на законних підставах на території України протягом останніх п`яти років є однією з умов прийняття до громадянства України. Стаття 1 цього ж Закону\~дає чітке визначення поняття «безперервне проживання на території України» та «проживання на території України на законних підставах». Безперервне проживання на території України - проживання в Україні особи, якщо її разовий виїзд за кордон у приватних справах не перевищував 90 днів, а в сумі за рік - 180 днів. Проживання на території України на законних підставах - проживання в Україні іноземця чи особи без громадянства, які мають у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року відмітку про постійну чи тимчасову прописку на території України, або зареєстрували на території України свій національний паспорт, або мають посвідку на постійне чи тимчасове проживання на території України, або їм надано статус біженця чи притулок в Україні. Розширене тлумачення цих понять та переліку умов, за яких можливе встановлення факту безперервного проживання та прийняття до громадянства України, Законом не передбачено. Перелік документів, які подаються для встановлення, оформлення та перевірки належності до громадянства України визначений Порядком провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженим\~Указом Президента України від 27 березня 2001 року № 215. Пунктом 7 вказаного Порядку визначено, що громадяни колишнього СРСР, які не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР (далі Порядок) відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України станом на 13 листопада 1991 року, проходять процедуру встановлення їхньої належності до громадянства України. Відповідно до п. 44 «Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень», затвердженого\~Указом Президента України від 27 березня 2001 року № 215, у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду. Таким чином, одним із документів на підтвердження цієї обставини може бути рішення суду, яким підтверджується факт постійного проживання особи на території України станом на 24 серпня 1991 року або 13 листопада 1991 року. Тобто предметом розгляду справи для встановлення саме юридичного факту проживання на території України є саме факт постійного проживання особи на території України станом на 24.08.1991 або 13.11.1991 року. Оцінюючи надані заявником докази та показання свідків, суд прийшов до висновку, що ці докази містять у собі інформацію щодо предмета розгляду та підтверджують факт проживання [PERSON] на території України станом на 24.08.1991 року. Доказів, які б спростовували зазначені факти суду не надано. Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що в ході розгляду справи обґрунтування заяви знайшли своє об`єктивне підтвердження, суд вважає, що заява є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Outcome: approved