Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-30 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором № б/н від 01.05.2017 року в сумі 22 798 грн. 94 коп. станом на 08.08.2021, яка складається з заборгованості за кредитом в сумі 12 888 грн. 60 коп.; заборгованості по відсоткам в сумі 9 910 грн. 34 коп. Також просить стягнути з відповідача у відшкодування понесених витрат по оплаті судового збору 2270 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач послався на те, що відповідач 01.05.2017 приєднався до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку з метою укладення кредитного договору №б/н та отримання кредитної карти на підставі Анкети-Заяви від 01.05.2017 відповідачу надано кредит у вигляді встановлення кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 46,80 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Підписом в Анкеті-Заяві відповідач підтвердив, що заява з Умовами та правилами та Тарифами, які викладені на банківському сайті складають між ним та банком кредитний договір. Позивач свої зобов`язання виконав в повному обсязі, надав відповідачу кредит (встановив кредитний ліміт) у розмірі відповідно до умов договору, відповідач вчасно не надав банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, іншими витратами відповідно до умов договору, що відображено в розрахунку заборгованості у зв`язку з чим у нього утворилась заборгованість в сумі 22798 грн. 94 коп. станом на 08.08.2021 яка складається з заборгованості за кредитом в сумі 12 888 грн. 60 коп.; заборгованості по відсоткам в сумі 9 910 грн. 34 коп. Ухвалою Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 29 листопада 2021 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Представник позивача в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, при зверненні до суду подав заяву в якій просив розглянути справу у відсутність представника. Відповідач про розгляд справи повідомлений належним чином, за зареєстрованим місцем проживання, в судове засіданні не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, відзив на позов не подав. Відповідно до ст. 223 ЦПК України суд вважає можливим розглянути справу у відсутності належно повідомлених учасників справи. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, розгляд справи здійснено без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, що відповідач [PERSON] підписав Анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в А-Банку (а.с. 8). Матеріали справи містять витяг з Умов та правил надання банківських послуг ПАТ «АКЦЕНТ-БАНК» розміщених на сайті банку та Витяг з Тарифів користування кредитною карткою «Універсальна», які не підписані відповідачем (а.с.8 оборот-14). Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість відповідача за вказаним кредитним договором станом на 08.08.2021 року становить 22 798 грн. 94 коп. та складається з заборгованості за кредитом - 12 888 грн. 60 коп. та заборгованості по відсоткам - 9 910 грн. 34 коп. (а.с.6-7). Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ «А-Банк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) приєднується лише до тих умов, з якими він безпосередньо ознайомлений. За змістом статті 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). У Анкеті-заяві від 01.05.2017 розмір кредитного ліміту, базова процентна ставка за кредитом, строк договору, відповідальність за порушення зобов`язання не визначені. Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту, стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за відсотками за користування кредитом. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі розмір і порядок нарахування відсотків, посилався на розрахунок заборгованості за договором, складений представником позивача та Умови та правила надання банківських послуг в А-Банку, Витяг з Умов та правил надання банківських послуг у АТ «А-Банк», Тарифи користування кредитною карткою «Універсальна», як невід`ємні частини спірного договору. Матеріали справи не містять підтверджень, що саме з такими Умовами та правилами та тарифами користування кредитною карткою «Універсальна» ознайомився відповідач та погодився з ними, підписуючи Анкету-заяву 01.05.2017, а також те, що вказані документи взагалі містили такі умови, зокрема, щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, відповідальності за порушення зобов`язання та саме у зазначених в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах та порядку їх нарахування. Роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15). У суду відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з [PERSON] позивач дотримав вимог закону щодо повідомлення відповідача, як споживача фінансових послуг про умови кредитування та узгодив з ним саме ті умови, які вважав узгодженими банк. Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору. Аналогічний правовий висновок міститься в постанові Великої палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, провадження № 14-131цс19. Суд бере до уваги висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 03 липня 2019 у справі № 342/180/17, оскільки спірні правовідносини та правовідносини, які були предметом розгляду Великої Палати Верховного Суду, хоча і стосуються іншого відповідача, проте за характером є тотожними. Суд вважає, що за правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеної у вищезгаданій постанові позивач має право відповідно до ст.530 ЦК України вимагати повернення фактично отриманої суми кредитних коштів, якщо фактично отримані та використані відповідачем кошти в добровільному порядку АТ «А-Банк» не повернуті. За таких обставин, вимоги позивач про стягнення заборгованості по відсоткам в сумі 9 910 грн. 34 коп. задоволенню не підлягають. Вирішуючи питання про стягнення заборгованості з тіла кредиту, тобто суми фактично отриманих та не повернутих кредитних коштів, суд виходить з такого. Відповідно до ст. ст.12, 13, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог та на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК випадках. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В обґрунтування заборгованості відповідача - [PERSON] станом на 08.08.2021 в сумі 12 888 грн. 60 коп. позивач посилався лише на розрахунок, зроблений самим же представником банку. Однак, доказів на підтвердження видачі відповідачу [PERSON] кредитної картки та строку її дії, розміру встановленого відповідачу кредитного ліміту в межах якого відповідач отримував та використовував кредитні кошти та сум фактично отриманих відповідачем кредитних коштів, позивачем суду не надано. Суд вважає, що позивачем не доведено наявності заборгованості відповідача за тілом кредиту у будь-якій сумі, оскільки кредитний ліміт в жодному наданому суду документі не визначений, розмір фактично отриманих [PERSON] коштів на підставі наданого позивачем розрахунку встановити не виявляється можливим. Один лише розрахунок заборгованості відповідача, сформований банком не може бути визнаний судом достатнім доказом наявності заборгованості відповідача у зазначеній позивачем сумі 12888,60 грн, оскільки дійсний розмір фактично отриманих відповідачем сум кредитних коштів у жодному документі, в тому числі і розрахунку заборгованості, не визначений. Розрахунок не містить відомостей щодо дат та сум отримання відповідачем в період дії кредитної картки кредитних коштів. Не надано позивачем і доказів фактичного користування відповідачем наданою кредитною карткою. Враховуючи, що належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів, які б дали змогу дійти висновку про наявність заборгованості відповідача з тіла кредиту у сумі 12 888,60 грн. суду не надано, сума заборгованості відповідача входить до безпосереднього предмету доказування у даній категорії справ і підлягає встановленню судом на підставі поданих сторонами та іншими учасниками справи доказів, суд вважає, що правові підстави для стягнення з відповідача заборгованості з тіла кредиту в сумі 12 888 грн. 60 коп. також відсутні. Таким чином, позовні вимоги не доведені, а тому задоволенню не підлягають в повному обсязі. Відповідно до ст.141 ЦПК України у зв`язку з відмовою в задоволенні позову судові витрати покладаються на позивача.

Outcome: dismissed