Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-31 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась із позовом до ТОВ Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, в якому просила визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений 18.03.2021 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм О.С., зареєстрований в реєстрі за №34147 про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит Капітал» заборгованості за кредитним договором у розмірі 36125 грн., а також стягнути судові витрати з відповідача на її користь. Позивач вказувала, що у квітні 2020 року між нею та ТОВ«Мілоан» було укладено кредитний договір за № 1402969, на виконання якого їй було надано 8500 грн. Посилалася на відсутність факту безспірності стягнення та на те, що про наявність договору відступлення прав вимоги ТОВ«Мілоан» до відповідача дізналася лише у жовтині 2021 року після відкриття виконавчого провадження. Ухвалою судді від 16 листопада 2021 року було відкрито провадження у справі, залучено у справі учасників справи, постановлено розглянути справу у порядку спрощеного позовного провадження. 10 грудня 2021 року від ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» надійшов відзив, відповідно до якого відповідач зауважував, що 17 квітня 2020 року між ТОВ «МIЛОАН» з однієї сторони та [PERSON] з другої сторони було укладено кредитний договір №1402969, відповідно до якого позивачу були наданi кредитні кошти в сумі 8500 грн. Кредит надавався строком на 20 днів з 17.04.2020 р. по 07.05.2020 р. зі сплатою комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом. Зазначив, що 29.12.2020 року мiж ТОВ «МIЛОАН» та ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал», було укладено договір про відступлення права вимоги № 58-МЛ. Відповідач акцентував увагу, що після набуття статусу нового кредитора та отримання права грошової вимоги за кредитним договором №1402969 від 17.04.2020 року, вiдповiдачем не нараховувалась пеня або будь-які штрафи. Відповідач вказав, що позивачу надсилалась претензія про погашення кредитної заборгованості та надано термін для добровільного врегулювання зобов`язання. Крім того ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» повідомило, що при поданні заяви на вчинення виконавчого напису нотаріусу було надано оригінал кредитного договору, виписку з особового рахунку за кредитним договором. Заперечували проти наявності спору щодо сум заборгованості боржника перед стягувачем. Також відповідач не погодився з орієнтовним розміром витрат на правову допомогу, яку позивач просив стягнути на свою користь, зважаючи на неспіврозмірність заявлених витрат на правову допомогу та складності позову у даній категорії справ. Ухвалою судді від 16 грудня 2021 року було витребувано від приватного виконавця виконавчого округу Полтавської області Райди О.С. копії матеріалів виконавчого провадження №66997536 та виконавчого напису та від ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» копії виконавчого напису та договору про відступлення права вимоги №58-МЛ від 29.12.2020 р. У судове засідання позивач [PERSON] не прибула, подала до суду заяву, в якій просила розглянути справу за її відсутності. Представник відповідача та треті особи не прибули у судове засідання, про час, дату та місце судового засідання були повідомлені належним чином. Представник відповідача просив розглянути справу без його участі, заперечував проти задоволення позову, про зазначив у відзиві. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, вивчивши матеріали справи, встановив наступне. Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 16 цього Кодексу кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Судом достовірно встановлено, що 18 березня 2021 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм О.С. було вчинено виконавчий напис за №34147 про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит Капітал» заборгованості у розмірі 37055 грн, якому ТОВ «МІЛОАН» (код ЄДРПОУ 40484607) на підставі Договору відступлення прав вимоги № 58-МЛ від 29.12.2020 року відступлено право вимоги за кредитним договором №1402969 вiд 17.04.2020 року, укладеного між ТОВ «МІЛОАН» та [PERSON] . Згідно вказаного виконавчого напису було задоволено вимоги ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит Капітал» та стягнуто з [PERSON] за період з 29.12.2020 року по 26.02.2021 року включно у розмірі 36125 грн, у тому числі: - 8500 грн - прострочена заборгованість за сумою кредиту: - 26775 грн - прострочена заборгованість по несплаченими відсотками за користування кредитом; - 850 грн - прострочена заборгованість за комісією. За вчинення виконавчого напису нотаріусом на підставі статті 31 Закону України «Про нотаріат» стягнуто плати із Стягувача, які підлягають стягненню з Боржника на користь Стягувача. Загальна сума, що підлягає стягненню -37055 грн. 01 жовтня 2021 року приватним виконавцем виконавчого округу Полтавської області Райдою О.С. на підставі вищезазначеного виконавчого напису було відкрито виконавче провадження №66997536 з примусового стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит Капітал» заборгованості у розмірі 37055 грн. Згідно п.п. 3.1, 3.2 глави 16 Порядку вчинення дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595, нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності перед стягувачем. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих документів. Такими документами, згідно Переліку, є нотаріально посвідчена угода, що передбачає сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно. При цьому, згідно п.1 цього Переліку для одержання виконавчого напису подаються оригінал нотаріально посвідченої угоди, а також документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Таким чином виконавчий напис може бути вчинено лише в разі, якщо заборгованість є безспірною і за умови, що нотаріусу подано документи, які підтверджують безспірний характер такої заборгованості. Належними доказами, які підтверджують наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлюють розмір заборгованості, можуть бути виключно первинні документи, оформлені у відповідності до вимог законодавства України про бухгалтерський облік та фінансову звітність. Зазначена позиція чітко відображена в рішенні Вищого господарського суду України від 28.09.2011 року по справі 10/52. Відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні» «підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо, то безпосередньо після її закінчення». Згідно з Інструкцією про застосування Плану рахунків бухгалтерського обліку банків України, затвердженою постановою Правління Національного банку України від 17.06.2004 № 280, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 26.07.2004 за № 919/9518, до первинних документів відносяться і рахунки бухгалтерського обліку банків. Докази надання нотаріусу даних документів в матеріалах справи відсутні. При стягненні заборгованості на підставі виконавчого напису нотаріуса, такий нотаріус зобов`язаний пересвідчитися, що розмір заборгованості, з приводу погашення якої видається виконавчий напис нотаріуса, є безспірним. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Такий висновок відповідає, зокрема, правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі №6-887цс17. Крім того у вказаній постанові Верховний Суд зазначив, що вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих кредитором повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень боржнику. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка на письмовому повідомленні про його отримання. Також у пункті 53 Постанови Верховного Суду від 10 листопада 2021 року в справі №758/14854/20 зазначено, що чинне законодавство України не зобов`язує нотаріуса викликати позичальника і з`ясовувати наявність чи відсутність його заперечень проти вимог позикодавця. Проте право позичальника на захист його інтересів забезпечується шляхом направлення йому повідомлення про заборгованість та необхідність її погашення. Однак враховуючи те, що нотаріальне провадження є безспірним, для забезпечення такої безспірності нотаріусові бажано з`ясувати у позичальника наявність заперечень щодо вчинення виконавчого напису або сплати ним боргу. У виконавчому написі, який було оскаржено позивачем, нотаріусом зазначається лише, що позивач є боржником за кредитним договором. Крім того зазначена у виконавчому написі заборгованість потребує доказуванню, оскільки в ньому зазначається заборгованість за відсотками, що не є безспірним боргом. Факт наявності заборгованості згідно розрахунку позивачем заперечується. Відповідач визнав позов частково, однак у своїй заяві зазначив зовсім іншого нотаріуса, яким було вчинено виконавчий напис. На підставі наведеного суд погоджується з доводами позивача та констатує, що виконавчий напис було вчинено за відсутності ознак безспірності вимоги щодо його вчинення. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського Суду як джерело права. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтується. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Справа «Серявін та інші проти України», № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. Зокрема Європейський суд з прав людини зазначав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року № 63566/00, § 23). Таким чином приймаючи до уваги, що виконавчий напис приватного нотаріуса був вчинений в порушення вимог Закону «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог позивача. За таких обставин, суд вважає, що зазначений та оспорений позивачем виконавчий напис підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню. Вирішуючи питання щодо судових витрат у відповідності до ст. 133, 141 ЦПК України, враховуючи, що позов підлягає задоволенню, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача кошти у повернення сплаченого судового збору за подання позову на суму 908 грн. Щодо вимоги про стягнення витрат на професійну правничу допомогу суд звертає увагу на наступне. У позовній заяві позивач вказує про орієнтовний розмір витрат на правничу допомогу, які очікує понести, а саме приблизно 7500 грн. У заявах про розгляд справи за її відсутності позивач не повідомляє остаточного розміру понесених витрат на правничу допомогу. При цьому суд враховує положення частини 8 ст. 141 ЦПК України, відповідно до якої позивач має право подати до суду заяву з відповідними доказами упродовж 5-ти робочих днів щодо відшкодування оплачених витрат на правничу допомогу.

Outcome: approved