Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-30 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась з позовом до територіальної громади м. Запоріжжя в особі Запорізької міської ради, районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Комунальне підприємство «Наше місто» Запорізької міської ради, про визнання членом сім`ї померлого наймача, визнання наймачем квартири та про зобов`язання відповідача вчинити певні дії, в обґрунтування кого зазначила наступне. Позивач [PERSON] з 2013 року проживала разом зі своїм рідним братом [PERSON] однією сім`єю за адресою: [ADDRESS] . Вони вели спільне господарство, сплачували за комунальні послуги, робили ремонт, разом утримували квартиру в належному стані. [INFO] помер брат позивачки [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть від 26.01.2021 видане Вознесенівським районним у місті Запоріжжі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), актовий запис №135. Позивач зазначає, що вона продовжує проживати в зазначеній квартирі і користується нею як член сім`ї наймача житловим приміщенням, сплачує комунальні послуги та виконує інші зобов`язання наймача квартири. Головним наймачем вказаної квартири відповідно до договору найму житла в будинках державного і комунального житлового фонду від 21.06.2021 є [PERSON] . Позивач зазначає, що спірна квартира на праві користування належала сім`ї позивача, що підтверджує первинний ордер №1244 від 20.05.1964 на вселення, який був виданий матері позивача [PERSON] , в якості компенсації за зруйноване житло. До ордеру були вписані у склад сім`ї батько позивача [PERSON] та рідний брат [PERSON] . Оскільки на момент видачі ордеру позивач ще не народилась, вона не була записана членом сім`ї, однак в спірній квартирі проживала з самого народження. 13.07.2021 позивач звернулась до Районної адміністрації по Вознесенівському району Запорізької міської ради з заявою про визнання її новим наймачем вказаної квартири та просила укласти договір найму, однак листом від 26.07.2021 №01-10/2076, позивачу було відмовлено в укладенні договору найму житлового приміщення, оскільки відповідно до ст. 64 ЖК Української РСР , позивач [PERSON] не є членом сім`ї наймача та через відсутність документів, які б підтверджували факт спільного мешкання з основним наймачем, оскільки позивач зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Зазначена квартира є єдиним місцем її проживання, у зв`язку з чим позивач вимушена звернутись до суду з зазначеним позовом. Ухвалою судді від 16.08.2021 позовну заяву залишено без руху, встановлено позивачеві строк для усунення недоліків позову. 25.08.2021 позивачем було усунуто недоліки позовної заяви. Ухвалою судді від 26.08.2021 позовну заяву [PERSON] прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, визначено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання, відповідачу встановлено строк для подання відзиву на позов (а.с. 77). 22.09.2021 через канцелярію суду від представника відповідача районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району Борзенко Г.В. надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог в повному обсязі, оскільки позивач [PERSON] , відповідно до ст. 64 ЖК Української РСР, не є членом сім`ї по відношенню до померлого наймача житла [PERSON] , оскільки позивачем не надано доказів постійного проживання з померлим наймачем. Крім того, відповідачем було встановлено, що позивач зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , відповідач не наділений повноваженнями щодо встановлення фактів спільного проживання та визнання членом сім`ї. Враховуючи, що позивачем не було підтверджено право на зміну договору найму спірної квартири, у відповідача були відсутні підстави для підготовки розпорядження про зміну договору найму квартири, про що було надано відповідь, яка є предметом оскарження. Щодо позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат, представник відповідача зазначає, що районна адміністрація Запорізької міської ради по Вознесенівському району не порушувала права позивача, а підставою позивача для звернення до суду з позовом стала відсутність документів, які є підставою для зміни договору найму. 06.10.2021 від представника позивача адвоката Лугового Б.В. на адресу суду надійшла відповідь на відзив, з якої вбачається, що позивач заперечує проти доводів представника відповідача щодо неналежності позивача до членів сім`ї наймача, оскільки [PERSON] після смерті своєї матері мала рівні права зі своїм померлим братом [PERSON] , який був визнаний наймачем спірної квартири. Посилаючись на вимоги ст. 106 ЖК Української РСР , просив суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, зазначивши, що позивач не втратила право бути визнаною наймачем квартири, оскільки вона є донькою попереднього головного наймача - матері та давала згоду на переукладання договору найму померлому братові. 13.10.2021 від представника відповідача районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району Борзенко Г.В. на адресу суду надійшли заперечення на відповідь на відзив позивача, відповідно до яких відповідач зазначає, згода позивача на укладення договору найму з [PERSON] не вимагалась, оскільки позивач не є членом сім`ї наймача [PERSON] відповідно до ст. 64 ЖК Української РСР, а доказів які б спростовували доводи відповідача позивачем не надано ат матеріали справи не містять, у зв`язку з чим, у задоволенні позовних вимог просила відмовити у повному обсязі. Ухвалою суду від 18.10.2021 закрито підготовче провадження у справі, справу призначено до судового розгляду, клопотання позивача про допит та виклик свідків задоволено. В судовому засідання позивач [PERSON] та представник позивача адвокат Луговий Б.В. підтримали позовні вимоги в повному обсязі на підставах викладених у позові та поясненнях наданих в судових засіданнях, просили позов задовольнити в повному обсязі. Представник відповідачів районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району та Запорізької міської ради Борзенко Г.В. проти задоволення позовних вимог заперечувала в повному обсязі на підставах викладених у відзиві на позов та поясненнях наданих у судових засіданнях, просила суд відмовити у задоволенні позову. Представник третьої особи Комунального підприємства «Наше місто» Запорізької міської ради в судове засідання не з`явився, від представника [PERSON] на електронну пошту суду надійшло клопотання про розгляд справи без участі представника третьої особи, рішення просив прийняти на розсуд суду. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, допитавши свідків, проаналізувавши зібрані та досліджені докази в їх сукупності та взаємозв`язку, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що [INFO] помер брат позивачки [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серія [NUMBER] від 26.01.2021 видане Вознесенівським районним у місті Запоріжжі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), актовий запис №135 (а.с. 22). Позивач [PERSON] після смерті брата [PERSON] займалась організацією та проведенням його поховання, що підтверджується копією договору-замовлення на організацію та проведення поховання № 512 від 24.01.2021, укладеного між позивачкою та ФОП [PERSON] , копією квитанції до прибуткового касового ордеру № 512 від 25.01.2021, довідкою на одержання та поховання праху, свідоцтвом про поховання № [NUMBER] , яке видане позивачеві (а.с.36-40). За життя брат позивачки [PERSON] був наймачем квартири за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією договору найму від 21.06.2016 (а.с. 28) та копією особового рахунку № [NUMBER] (а.с 29), яка згідно копії ордеру № 1244 від 20.05.1964 (а.с. 23) надана у користування Міським житловим управлінням Виконавчого комітету Запорізької ради депутатів трудящих [PERSON] . На момент видачі зазначеного ордера в квартирі проживали три людини: [PERSON] (мати позивача), [PERSON] (батько позивача), [PERSON] (брат позивача). Факт проживання позивача разом зі своїм рідним братом [PERSON] однією сім`єю за адресою: [ADDRESS] з 2013 року підтверджується копіями квитанцій про оплату житлово-комунальних послуг (а.с. 52-66) та показаннями свідків. З копії свідоцтва про право на спадщину за законом від 28.07.2021, виданого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області Федосеенко К.О., та витягу про реєстрацію в спадковому реєстрі № 65772169 від 28.07.2021, вбачається, що позивач прийняла спадщину після померлого брата [PERSON] , який помер [INFO] . 13.07.2021 позивач звернулась через свого представника адвоката Лугового Б.В. до Районної адміністрації по Вознесенівському району Запорізької міської ради з заявою про визнання її новим наймачем вказаної квартири та просила укласти договір найму (а.с. 45-48). Листом Районної адміністрації по Вознесенівському району Запорізької міської ради від 26.07.2021 №01-10/2076, позивачу було відмовлено в укладенні договору найму житлового приміщення, оскільки відповідно до ст. 64 ЖК Української РСР , позивач [PERSON] не є членом сім`ї наймача та через відсутність документів, які б підтверджували факт спільного мешкання з основним наймачем, оскільки позивач зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с. 49). Допитаний в судовому засіданні 17.11.2021 свідок [PERSON] суду пояснила, що з позивачем знайома з дитинства, знала її батьків, підтримує дружні стосунки. Свідок зазначила, що позивач переїхала в спірну квартиру коли захворіла її мати 7-8 років тому. Померлий [PERSON] та позивач жили разом, вели спільне господарство, проте позивач зареєстрована за іншою адресою. Допитаний в судовому засіданні 17.11.2021 свідок [PERSON] , суду повідомила, що вона знайома з позивакою зі школи. Позивач проживала в спірній квартирі з дитинства, після одруження переїхала до іншої квартири. В 2011 році позивач повернулась проживати у спірну квартиру, оскільки доглядала за хворою матір`ю. Свідок зазначила, що вона часто бувала в гостях у позивача та її померлого брата і може повідомити, що останні проживали однією сім`єю, харчувались разом, вели спільне господарство, сплачували комунальні послуги, позивач купувала продукти харчування, готувала їжу. Допитаний в судовому засіданні 17.11.2021 свідок [PERSON] суду повідомила, що вона є дочкою позивачки. В 2013 році захворіла бабуся свідка, тому мати переїхала доглядати за бабусею до спірної квартири. Після смерті бабусі, мати залишилась проживати зі своїм рідним братом [PERSON] до дня його смерті, та продовжує проживати у спірній квартирі по сьогоднішній день. Сідок пояснила, що її мати та брат вели спільне господарство, купували продукти, сплачували комунальні послуги. Допитаний в судовому засіданні 17.01.2022 свідок [PERSON] суду повідомив, що є сином позивача. В 2013 році мати переїхала до хворої бабусі, для догляду за нею. Після смерті бабусі, мати залишилась проживати з дядьком позивача. Мати та її брат вели спільне господарство, зробили в спірній квартирі ремонт за спільні кошти, сплачували за комунальні послуги. У квартирі по [ADDRESS] , де зареєстроване місце проживання позивача, проживає сестра свідка [PERSON] . Мати вирішила проживала з братом, для того щоб залишити сестрі свідка окрему квартиру по [ADDRESS]. Допитана в судовому засіданні 17.01.2022 свідок [PERSON] суду повідомила, що вона є сусідкою позивача. Позивач проживала в спірній квартирі приблизно з 2011 року де вона доглядала за хворою матір`ю, яка померла в 2013 році. Після смерті матері позивач залишилася проживати зі своїм братом, з яким вона вела спільне господарство. Частиною першою статті 43 Конституції України визначено, що кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Статтю 9 ЖК Української РСР встановлено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 61, ст.ст. 64, 65 ЖК Української РСР користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем громадянином, на ім`я якого видано ордер. Члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач і члени його сім`ї. Наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім`ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно. Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням. Відповідно до вимог статті 315 Цивільного процесуального кодексу України, у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна, або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Таким чином, суд дійшов висновку, що позивач [PERSON] з 2013 року постійно проживала з [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] , вони були пов`язані спільним побутом, вели спільне господарство по день смерті [PERSON] , тобто по [INFO] , у зв`язку з чим, позовні вимоги про встановлення факту проживання однією сім`єю підлягають задоволенню. Частиною 1 ст. 106 ЖК Української РСР передбачено, що повнолітній член сім`ї наймача вправі за згодою наймача та інших членів сім`ї, які проживають разом з ним, вимагати визнання його наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення замість попереднього наймача. Таке ж право у разі смерті наймача або втрати ним права на жиле приміщення належить будь-якому членові сім`ї наймача. Як роз`яснено у пункті 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 01.11.1996 № 9 (з подальшими змінами) «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» наявність чи відсутність прописки сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім`ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому. Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України у постанові від 11.07.2012 № 6-60цс12, у осіб, які вселилися до наймача, виникають усі права й обов`язки за договором найму жилого приміщення, якщо особи постійно проживали разом із наймачем і вели з ним спільне господарство та були визнані членами сім`ї наймача (частини перша та друга статті 64 ЖК Української РСР). Крім того, особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням (ч. 2 ст. 65 ЖК Української РСР). При цьому, під час вирішення спору про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з`ясувати, крім обставин щодо реєстрації цих осіб у спірному приміщенні, дотримання встановленого порядку при їх вселенні та наявності згоди на це всіх членів сім`ї наймача та обумовлення угодою між указаними особами, наймачем і членами сім`ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням, й інші обставини справи, що мають значення для справи, а саме: чи було це приміщення постійним місцем проживання цих осіб, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання. Оскільки відповідно до вимог закону вселення та проживання в квартирі може бути здійснено лише у встановленому порядку, членом сім`ї наймача, в розумінні ч. 2 ст. 64 ЖК Української РСР, може бути визнано лише осіб, які вселилися у встановленому порядку та на відповідній правовій підставі постійно проживають в квартирі разом з наймачем. За змістом ст. 65 ЖК Української РСР за особою не може бути визнано право користування жилим приміщенням, якщо вона зберігає постійне місце проживання в іншому жилому приміщенні. Статтею 107 ЖК Української РСР визначено, що у разі вибуття наймача та членів його сім`ї, договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім`я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім`ї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття. У зв`язку зі смертю основного наймача, договір найму на квартиру підлягає оформленню на ім`я члена сім`ї, який має право користуватися квартирою. Відповідно до частини другої статті 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Згідно зі статтею 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого приватного та сімейного життя, до свого житла та кореспонденції. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кривіцька і Кривіцький проти України», в контексті вказаної Конвенції поняття «житло» не обмежується приміщенням, в якому проживає на законних підставах, або яке було у законному порядку встановлено, а залежить від фактичних обставин, а саме існування достатніх і тривалих зв`язків з конкретним місцем. Втрата житла будь-якою особою є крайньою формою втручання у права на житло. Частиною 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно із пунктом 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.04. 1985 № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», судам роз`яснено, що вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з`ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім`ї наймача, чи приписані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім`ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням. Отже, у осіб, які вселилися до наймача, виникають усі права й обов`язки за договором найму жилого приміщення, якщо особи постійно проживали разом із наймачем і вели з ним спільне господарство та були визнані членами сім`ї наймача (частини перша та друга статті 64 ЖК УРСР). Крім того, особи, які вселилися до наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо особи вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача та якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням (стаття 65 ЖК УРСР). Під час вирішення спору про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з`ясувати, крім обставин щодо реєстрації цих осіб у спірному приміщенні, дотримання встановленого порядку при їх вселенні та наявності згоди на це всіх членів сім`ї наймача та обумовлення угодою між указаними особами, наймачем і членами сім`ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням, й інші обставини справи, що мають значення для справи, а саме: чи було це приміщення постійним місцем проживання цих осіб, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання. Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 11.07.2012 у справі № 6-60цс12. Таким чином, враховуючи, що подання позову обумовлене саме тим, що позивач набула рівного з наймачем, який помер, права користування жилим приміщенням, і, відповідно, вправі вимагати визнання її наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення замість попереднього наймача, переслідуючи мету ефективного захисту прав та інтересів позивача, суд знаходить позовні вимоги про визнання позивача наймачем житлового приміщення обґрунтованими, такими, що засновані на нормах діючого законодавства та підтвердженими доказами, тому вважає необхідним їх задовольнити. Вирішуючи вимогу позивача про зобов`язання відповідача укласти договір найму жилого приміщення, суд не вбачає підстав для задоволення позовної вимоги з огляду на її передчасність та необґрунтованість. Так, Рішенням виконавчого комітету Запорізької міської ради д від 24.06.2019 № 268 «Про укладення (зміну) договорів найму житлових приміщень, які належать до комунальної власності територіальної громади м. Запоріжжя» було доручено районним адміністраціям Запорізької міської ради розглядати питання зміни договорів найму житлових приміщень, що належать до комунальної власності територіальної громади м. Запоріжжя в особі Запорізької міської ради, шляхом прийняття розпорядчого документу та направлення його до комунального підприємства «Наше місто» Запорізької міської ради. Проте, обов`язок щодо надання повного пакету документів для укладення договору найму вже покладається на особу, яка звертається для укладення договору найму, а орган місцевого самоврядування розглядає такий та приймає відповідне рішення, у межах наданих повноважень. Слід зазначити, що відповідно до положень частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Таким чином, діяльність органів місцевого самоврядування регулюють закони та підзаконні акти, які дають суб`єктам владних повноважень можливість користування певною свободою розсуду при вирішенні питань і встановлюють лише межі такої свободи, тобто наділяють їх дискреційними повноваженнями. Така позиція щодо неможливості суду підміняти собою органи владних повноважень, повністю узгоджується із позицією Верховного суду України, викладеною в постанові Пленуму № 13 від 24.10.2008, згідно якої суд не може підміняти державний орган, приймаючи замість нього рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень та з позицією Європейського суду з прав людини, який неодноразово зазначав, що завдання суду при здійсненні його контрольної функції полягає не в тому, щоб підміняти органи влади держави, і суд не повинен підміняти думку національних органів будь-якою своєю думкою. Отже, дотримуючись принців законності, враховуючи, що на час звернення до відповідача 13.07.2021 [PERSON] не надано необхідних документів для укладення договору найму, а даним рішенням суду встановлено юридичні факти, які є необхідними для укладення договору, суд не має права втручатися в дискреційні повноваження органу місцевого самоврядування. У зв`язку з тим, що під час судового розгляду не було встановлено порушення прав позивача з боку відповідача районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району, суд не вбачає підстав для стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат.

Outcome: partial