Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-26 00:00:00

03 листопада 2021 року [PERSON] звернулась до суду з вищевказаним позовом до Мостиського відділу державної виконавчої служби Яворівського району у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) (надалі Мостиського ВДВС), посилаючись на те, що вона є власницею 63/100 частки жилого приміщення за адресою: [ADDRESS] , та нежитлових приміщень, які знаходяться в смт. Софіївка Софіївського району Дніпропетровської області. Маючи намір продати частину цього майна, їй стало відомо, що на все її нерухоме майно накладено арешт державним виконавцем Мостиським ВДВС Буриш Луцією Альфонсівною, номер запису про обтяження 36289438, на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 17.04.2020, згідно ухвали Господарського суду Дніпропетровської області від 28.11.2019 у справі № 904/2389/18. [PERSON] звернулася до Мостиського ВДВС із заявою про зняття арешту, але отримала відмову, датовану 05.10.2021, з підстав того, що вказаний відділ ДВС та державний виконавець Буриш Л.А. вказаного арешту не реєструвала, що свідчить про протиправне несанкціоноване проникнення в реєстр сторонніх осіб. Наголосила, що в результаті накладення арешту на все належне їй нерухоме майно, грубо порушується її гарантоване конституційне право приватної власності, тому позивач просила ухвалити судове рішення за яким зобов`язати Мостиський ВДВС зняти вищевказаний арешт та виключити записи зареєстровані в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єктів обтяження за номером запису про обтяження: 36289438 від 17.04.2020 року, шляхом припинення обтяження речових прав на нерухоме майно. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явилась, про причину своєї неявки суд не повідомила. Присутній у судовому засіданні представник [PERSON] , посилаючись на обставинини викладені позивачкою у своєму позові, позовні вимоги підтримав і просив їх задовольнити повністю. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату та час розгляду справи повідомлялись судом належним чином. Про причину своєї неявки суд не повідомив, заяв про розгляд справи за відсутності представника відділу ДВС суду також не надав. 23 листопада 2021 року заступник начальника Мостиського ВДВС Буриш Л. надала заперечення до суду на позовну заяву [PERSON] в обгрунтування яких вказала, що 24.06.2020 відділом виявлено несанкціоноване втручання в роботу Державного реєстру обтяжень рухомого майна та під паролем заступника начальника Мостиського РВ ДВС Буриш Луції Альфонсівни, зокрема виявлено подання заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, якою накладено арешт на нерухоме майно: номер запису про обтяження 36289438. Наголосила, що заступник відділу Буриш Л.А. ніякого відношення де даного несанкціонованого накладення арешту на нерухоме майно немає, виконавчих проваджень де стороною являється позивачка також на виконанні немає, майно знаходиться не у Мостиському районі Львівської області, тому зняти арешт з нерухомого майна [PERSON] державним виконавцем Буриш Л.А. неможливо. Вислухавши пояснення представника позивача, допитавши свідка [PERSON] , дослідивши матеріали справи суд дійшов таких висновків. Судом встановлено, що [PERSON] на праві спільної часткової власності є власником частки 63/100 жилого приміщення за адресою: [ADDRESS] . Право власності нею набуте на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії [NUMBER] від 25.07.2007 року та Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 25.07.2007 року, номер витягу 15353739 (а.с. 12). Також у її власності є інше нерухоме майно, нежитлові приміщення, які знаходяться в смт. Софіївка, а саме: магазин-бар 37/100 частка, [ADDRESS] ,; навіс для тракторів 1/1 частка, вул.Восточна (а.с. 14-17). Маючи намір продати частину нерухомого майна їй стало відомо, що на все моє нерухоме майно накладено арешт. Так, згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна - на все нерухоме майно накладено обтяження (арешт нерухомого майна) Мостиським відділом державної виконавчої служби Яворівського району у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), код ЄДРПОУ 34903744, номер запису про обтяження 36289438, на підставі Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 52007684 від 17.04.2020 року, державним виконавцем Буриш Луція Альфонсівна, підстава для державної реєстрації: ухвала суду, серія та номер 904/2389/18, видана 28.11.2019 року, видавник Господарський суд Дніпропетровської області. Арешт накладений в інтересах [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] (а.с. 8-10). Допитана під час судового розгляду справи свідок [PERSON] повідомила, що у неї відсутні будь-які спори у судових інстанціях, довіреності на представниство її інтересів у суді вона не видавала, у неї не має жодних договірних, зобов`язальних, фінасво-господарських відносин з позивачкою [PERSON] , і загалом відсутні будь-які боргові відносини. Вониз позивачкою є просто знайомими. Будь-якої заборгованості у позивача немає, що засвідчується даними Єдиного реєстру боржників, роздруківка з сайту додається (а.с. 18). Крім того, судом установлено, що не існує і сама ухвала Господарського суду Дніпропетровської області від 28.11.2019 у справі 904/2389/18, на підставі якої накладено арешт, що підтверджено роздруківкою з Єдиного державного реєстру судових рішеньповідомленням голови Господарського суду Дніпропетровської області від 17.11.2021, який вказав, що за № 904/2389/18 мається позов Національного банку України до компанії Тровелко Холдінгз Лімітед про звернення стягнення на предмет іпотеки. Направлено повідомлення до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області для проведення відповідної перевірки (а.с. 19, 20, 29). Згідно листа за №19996 від 05 жовтня 2021 року Мостиський ВДВС повідомив про те, що відділом виявлено несанкціоноване втручання в роботу Державного реєстру обтяжень рухомого майна та під прізвищем заступника начальника Мостиського РВ ДВС Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (мЛьвів) Буриш Луції Альфонсівни 24.06.2020 року виявлено подання заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, якою накладено арешт на нерухоме майно: номер запису про обтяження 36289438. Однак, провівши перевірку встановлено, що Буриш Л.А. вказаного арешту не реєструвала, що свідчить про протиправне несанкціоноване проникнення в реєстр сторонніх осіб. Додатково повідомлено, що Мостиським РВ ДВС ЗМУМЮ (м.Львів) вжито ряд заходів реагування та скеровано повідомлення про злочин до ВПК у Львівській області. На даний час відкрите кримінальне провадження 12020140230000280 від 27 червня 2020 року слідчим Мостиського ВП Яворівського ВП ГУНП у Львівській області Балабухом Андрієм Орестовичем (а.с. 11). Незважаючи на встановлені вище обставини, проведення службових перевірок та порушення кримінального провадження, запис про арешт всього нерухомого майно нележного [PERSON] до цього часу так і не був скасований. Відповідно до п.1 ч. 1. ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державною реєстрацією речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень є офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень здійснюється державним реєстратором, яким у відповідності до п.3 ч.1 ст. 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» є також і державний виконавець. Згідно з ч. 3 ст. 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державний реєстратор: 1) встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов`язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення у випадках, передбачених законом; відповідність повноважень особи, яка подає документи для державної реєстрації прав; відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих/отриманих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації; 2) перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення; 3) під час проведення реєстраційних дій обов`язково використовує відомості Державного земельного кадастру (при цьому, суд звертає увагу на те, що за змістом положень Постанови Кабінету Міністрів України від 12.01.1993 №15 «Про затвердження порядку ведення державного земельного кадастру», чинного станом на кінець 2008 року, Державний земельний кадастр включає дані реєстрації права власності, права користування земельною ділянкою) та Єдиного реєстру дозвільних документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, відомостей про повернення на доопрацювання, відмову у видачі, скасування та анулювання зазначених документів, а також використовує відомості, отримані у порядку інформаційної взаємодії Державного реєстру прав з Єдиним державним реєстром судових рішень; 4) відкриває та/або закриває розділи в Державному реєстрі прав, вносить до відкритого розділу або спеціального розділу Державного реєстру прав відповідні відомості про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів таких прав; 5) виготовляє електронні копії документів, поданих у паперовій формі, та розміщує їх у реєстраційній справі в електронній формі у відповідному розділі Державного реєстру прав (у разі якщо такі копії не були виготовлені під час прийняття документів за заявами у сфері державної реєстрації прав); 6) формує за допомогою Державного реєстру прав документи за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав. Отже, державний реєстратор при внесенні записів до державного реєстру, здійснює перевірку наданих документів та використовує відомості інших державних реєстрів. При цьому, згідно ч. 3 ст. 11 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав. Отже, для вчинення будь-яких реєстраційних дій щодо майна, необхідною умовою є першочергове звернення з відповідною заявою до державного реєстратора. Відповідно ч.2 ст.12 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» записи, що містяться у Державному реєстрі прав, повинні відповідати відомостям, що містяться в документах, на підставі яких проведені реєстраційні дії. У разі їх невідповідності пріоритет мають відомості, що містяться в документах, на підставі яких проведені реєстраційні дії. Запис про арешт майна позивачки було внесено невідомими особами без будь-яких письмових звернень до державного реєстратора, а отже, вказані дії є незаконними, запис є неправомірним та таким, що підлягає скасуванню. Проте, всупереч вказаним нормам Мостиський ВДВС не вчинив жодних дій щодо скасування та/або вилучення вказаного запису з державного реєстру. Стаття ст. 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відтак зазначена норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорене право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. Стаття 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплює, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте, попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. За змістом статей 316, 317, 321, 391 ЦК України право власності - це право особи володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном на свій розсуд, але в межах, передбачених законом. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Гарантуючи захист права власності, закон надає право власнику вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами статей 16, 386, 391 ЦК України. Відповідно до п.2 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 червня 2016 року № 5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Згідно з частиною 2 статті 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», підставою для реєстрації припинення обтяження є в тому числі й рішення суду, що набрало законної сили. Згідно зі статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Частиною першою статті 6 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що державний виконавець зобов`язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб. Згідно із положеннями статті 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виходячи зі змісту статті 25 Закону України «Про виконавче провадження» за заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова. Положеннями статті 57 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що державний виконавець виносить постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження не пізніше наступного робочого дня після закінчення строку для самостійного виконання рішення, якщо така постанова не виносилася під час відкриття виконавчого провадження, та не пізніше наступного робочого дня із дня виявлення майна. Відповідно до частин третьої, четвертої і п`ятої статті 60 Закону України «Про виконавче провадження» з майна боржника може бути знято арешт за постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, якщо виявлено порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом. Копія постанови начальника відділу державної виконавчої служби про зняття арешту з майна боржника не пізніше наступного дня після її винесення надсилається сторонам та відповідному органу (установі) для зняття арешту. Копії постанови державного виконавця про зняття арешту з майна надсилаються не пізніше наступного робочого дня після її винесення сторонам та відповідному органу (установі) для зняття арешту. У всіх інших випадках незавершеного виконавчого провадження арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду. До підстав зняття арешту також належать закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом (частина перша статті 50 Закону України «Про виконавче провадження»). Частиною другою статті 50 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що у разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника. Відсутність відкритого виконавчого провадження з виконання рішення суду дає підстави для звільнення майна з під арешту. У зв`язку з тим, що був накладений арешт, позивач не може реалізувати свої права та інтереси щодо арештованого майна, яке належить йому на праві власності. Такий висновок суду узгоджується з висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 27.03.2020 року у справі № 817/928/17. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності суд приходить до висновку, що позовні вимоги є законними, обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню, оскільки відповідач не вчинив жодних дій, щодо скасування вчиненого запису про припинення обтяження, а тому останній повинен бути скасовано в судовому порядку. Судові витрати позивач просить залишити за нею. На підставі викладеного та

Outcome: approved