Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-24 00:00:00

[PERSON] (далі - позивачка) звернулася до суду з позовом до [PERSON] (далі - відповідачка) про відшкодування завданої їй моральної шкоди у розмірі 2 000 грн. Свої позовні вимоги позивач мотивує тим, що 13 квітня 2021 року відповідачка вчинила з нею сварку під час якої нанесла їй декілька ударів по голові. З приводу тілесних ушкоджень вона звернулася до лікарні та поліції. У відкритті кримінального провадження було відмовлено, при цьому 02 листопада 2021 року постановою суду відповідачку було визнано винною у вчиненні правопорушення, передбаченого статтею 173 КУпАП та звільнено від відповідальності у зв`язку з малозначністю вчиненого. Позивачка зазначає, що своїми діями відповідачка спричинила їй моральну шкоду як нанесеними ударами, так і нецензурними висловлюваннями у присутності її чоловіка, принизила її честь та гідність, тим самим спричинила душевні страждання, які порушили її моральне благополуччя, що призвело до погіршення її здоров`я. Вона змушена на даний час звертатися до лікарів у зв`язку з тим, що через побиття у неї почала боліти голова. Також у зв`язку із отриманими моральними образами їй необхідно докладати додаткових зусиль по відновленню своєї позитивної соціальної оцінки та репутації. Посилаючись на положенням статей 16, 23, 297 та 1167 ЦК України розмір компенсації за завдану моральну шкоду позивачка оцінює у 2 000 грн. Представником відповідачки до суду було подано відзив на позов з якого вбачається, що позовні вимоги відповідачка не визнає, вважає їх необґрунтованими і у задоволенні позову просить відмовити. Зазначає, що відповідачка разом зі своїм чоловіком намагалися переставити внутрішній паркан, коли позивачка, з якою у них неприязні відносини, зі своїм чоловіком почали чіплятися до них, вимагаючи припинити роботи. Дані дії пояснює тим, що 5-6 років тому позивачка побила відповідачку, за що притягувалася до кримінальної відповідальності за статтею 125 КК України. При цьому позивачка підбігла до них, далі відбігла і закричала, що її вдарили. У подальшому відносно відповідачки співробітниками поліції було складено протокол про адміністративне правопорушення за статтею 173 КУпАП, однак постановою суду за результатами його розгляду не було встановлено протиправної поведінки відповідачки, хоча суд визнав останню винною у вчиненні вказаного правопорушення та звільнив її від відповідальності за малозначністю вчиненого, не зазначивши у чому саме полягає дрібне хуліганство з боку відповідачки. Також вказує, що докази, додані до позовної заяви, підтверджують лише факт звернення позивачки до лікарні, але не доводять того, що травма позивачці була заподіяна саме відповідачкою. Відповідно надані докази недостатні для висновку про те, що відповідачка вчинила цивільне правопорушення та зобов`язана відшкодувати моральну шкоду. Позивачкою подано відповідь на відзив в якій остання зазначає, що вона до кримінальної відповідальності раніше не притягувалася і будь-яких конфліктів з відповідачкою раніше у неї не було. Всі обставини події зафіксовані на відеозаписі з камери спостереження, встановленої у її будинку, який вона додала до відповідь на відзив. Посилається на постанову суду, в якій вказано, що в діях відповідачки є склад правопорушення, передбаченого статтею 173 КУпАП, однак через відсутність тяжких наслідків та з огляду на щире каяття винної, остання було звільнена від відповідальності за малозначністю вчиненого. Також вказує, що суди мають виходити з презумпції спричинення позивачу моральної шкоди і обов`язок спростування такої презумпції покладається на відповідача. Представником відповідача подано заперечення в яких останній вказує, що постанова суду у справі про адміністративне правопорушення має преюдиційне значення лише в питанні чи мали місце дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Тому відповідною постановою суду встановлено лише порушення громадського порядку, а не особистих немайнових прав позивачки. Вказує, що сама по собі сварка не є протиправною поведінкою, а є способом вирішення конфлікту кількох учасників. При цьому сварки не обов`язково викликають моральні страждання їх учасників. Позивачка у судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити з підстав, вказаних у позовній заяві, при цьому пояснила, що 13 квітня 2021 року відповідачка з чоловіком прийшли до паркану її господарства і почали встановлювати межу між господарствами. У той час вона була в магазині. Коли поверталася додому і побачила їх, то спитала «що ви робите?» на що останні відповіли, що встановлюють межі. Вона витягла встановлений прут, але чоловік відповідачки встановив його назад. Також останній нецензурно висловлювався на її адресу та погрожував їй. Сама ж відповідачка на той час пішла додому. Згодом остання вискочила з палицею та почала встановлювати межу. На запитання «що ти робиш?», остання вдарила її у праве вухо та пішла додому. Свої дії відповідачка супроводжувала нецензурними висловлюваннями. Після того їй стало зле, був сильний головний біль, вона звернулася з цього приводу до лікарні, також у неї підвищився артеріальний тиск. До цього часу вона страждає від дій відповідачки, у неї болить голова. Відповідно у рахунок відшкодування заподіяної моральної шкоди просить стягнути з відповідачки на свою користь 2 000 грн. Представник відповідачки у судовому засіданні висловився проти задоволення позов з підстав, викладених у відзиві та запереченнях, також пояснив, що відповідачка позовних вимог не визнає і вважає їх необґрунтованими, вказує, що остання насильства фізичного до позивачки не застосовувала і саме остання спровокувала сварку. Також вказав, що відповідачка на даний час перебуває на лікуванні. При з`ясуванні судом питання про те, чи необхідно відкласти розгляд справи та надати можливість відповідачці після одужання надати суду пояснення представник заявив, що потреби в цьому немає. Відповідачка у судове засідання не з`явилася, хоча про час та місце судового розгляду була повідомлена належним чином, представник відповідачки проти розгляду справи без участі останньої не заперечував. Заяви та клопотання учасників справи Судом було задоволено клопотання представника відповідачки про допит в якості свідка [PERSON] . Інших заяв та клопотань від учасників справи не надходило. Процесуальні дії у справі Ухвалою суду від 20 грудня 2021 року було відкрито провадження у справі, вирішено здійснювати розгляд даної справи у порядку спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін у справі, при цьому роз`яснено відповідачці право подати відзив на позов та заперечення, а позивачці, у разі подання відповідачекою відзиву, право подати відповідь на відзив, а також визначено необхідні для вчинення вказаних дій строки. 2. Мотивувальна частина Фактичні обставини, встановлені судом, зміст спірних правовідносин та оцінка аргументів і доказів учасників справи Заслухавши вступне слово сторін у справі, показання свідка та дослідивши матеріали справи і наявні в них докази, суд приходить до наступних висновків. Як встановлено в ході судового розгляду 13 квітня 2021 року, біля 10 год. в [ADDRESS] в між позивачкою та її чоловіком з одного боку і відповідачем та її чоловіком з іншого боку, які є сусідами, виникла сварка з приводу намагань родини відповідачки встановити межі земельної ділянки, що визнається та не оспорюється сторонами у справі. Під час даної сварки відповідачка завдала одного удару правою рукою в область правого вуха позивачки, що підтверджується крім пояснень останньої, також відеозаписом з камери відеоспостереження, доданим до відповіді на відзив, на якому зафіксовано сам момент завдання удару (а.с. 25). Також з відеозапису вбачається, що після завдання удару позивачка трималася за праве вухо. Допитаний у судовому засіданні в якості свідка [PERSON] , який є чоловіком відповідачки, дав показання про те, що дійсно вказана сварка мала місце, оскільки вони з дружиною намагалися огородити палісадник біля свого двору. При цьому він заявив, що при ньому його дружина позивачці ударів не завдавала і нецензурно вони не висловлювалися, а лише поштовхалися. Сам конфлікт закінчився тим, що позивачка звинуватила його дружину в завданні удару, терла щоку, після чого поїхала до лікарні. До показань даного свідка в частині того, що його дружина не завдавала удару позивачці суд ставиться критично і вважає їх неправдивими, оскільки з дослідженого судом відеозапису чітко видно, що такий удар дійсно був завданий і свідок перебував поряд та безпосередньо спостерігав за ним. Згідно медичної документації, доданої до позовної заяви, 13 квітня 2021 року позивачка зверталася до лікарні зі скаргами на головний біль в правій половині голови, закладеність правого вуха та пояснювала, що о 10 год. сусідка вдарила її кулаком в область правого вуха, при пальпації у неї відмічається болючість, при цьому зовнішніх пошкоджень не виявлено (а.с. 7). 14 квітня 2021 року позивачка звернулася до лікаря-невропатолога КНП «Новгород-Сіверська ЦМЛ» з приводу отриманої 13 квітня 2021 року біля 10 год. травми від сусідки, була оглянута лікарем і їй встановлено діагноз: забій м`яких тканин потилично-скроневої ділянки з права (а.с. 5). У подальшому 29 листопада 2021 року позивачка зверталася до лікарні зі скаргами на підвищення артеріального тиску (а.с. 6). Постановою Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 02 листопада 2021 року відповідачку визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 173 КУпАП, тобто дрібного хуліганства. Згідно обставин вчиненого правопорушення 13 квітня 2021 року о 10 год. 11 хв. відповідачка, перебуваючи за адресою: [ADDRESS] , вчинила сварку з позивачкою, чим порушила громадський порядок (а.с. 4). При цьому, з огляду на характер вчиненого, зважаючи на відсутність тяжких наслідків правопорушення, щире каяття винної, беручи до уваги її особу суд даною постановою обмежився усним зауваженням, а провадження у справі закрив (а.с. 4). Таким чином, дослідженими у судовому засіданні доказами підтверджується факт завдання 13 квітня 2021 року відповідачкою удару рукою в область правого вуха позивачки, що спричинило останній фізичний біль та призвело до забою м`яких тканин потилично-скроневої ділянки з права. При цьому доводи позивачки про те, що відповідачка нецензурно висловлювалася на її адресу у присутності її чоловіка, чим принизила її честь та гідність, та спричинила їй душевні страждання жодними доказами, доданими до справи, зокрема й відеозаписом з камери відеоспостереження, що здійснений без фіксації звуку, не підтверджуються. Допитаний у судовому засіданні свідок будь-які нецензурні висловлювання заперечив. З викладу обставин вчиненого відповідачкою правопорушення, передбаченого статтею 173 КУпАП, що міститься у постанові суду від 02 листопада 2021 року також не вбачається, що відповідачка допускала нецензурні висловлювання, зокрема й на адресу позивачки. Відповідно до частини першої статті 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Пунктами 8 та 9 частини другої статті 16 ЦК України передбачено такі способи захисту цивільних прав та інтересів, як відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди а також відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Відповідно до частини першої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Згідно пунктів 1 та 2 частини другої статті 23 ЦК України моральна шкода полягає, серед іншого, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Частиною першою статті 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Частиною третьою статті 23 ЦК України передбачено, що моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до пунктів 3 та 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про відшкодуванням моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року №4 під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру, внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Враховуючи характер дій, вчинених відповідачкою та ступінь її вини, особу відповідачки, її майновий стан, глибину фізичних і душевних страждань позивачки, а також виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості суд приходить до висновку, що з відповідачки на користь позивачки в якості компенсації моральної шкоди, завданої останній внаслідок ушкодження здоров`я, спричиненого завданням удару, необхідно стягнути 1 000 грн. 00 коп., тому позовні вимоги підлягають задоволенню частково. Судові витрати Позивачкою за подання позову сплачено судовий збір у розмірі 2 270 грн. 00 коп., хоча відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» сплаті підлягав судовий збір у розмірі 908 грн. 00 коп. Відповідачкою судові витрати не здійснювалися. Позовні вимоги підлягають задоволенню частково, у зв`язку з чим позивачка має право на відшкодування їй судових витрат пропорційно до задоволеної частини позовних вимог у розмірі 454 грн. 00 коп. (908 грн. 00 коп. х 1000 / 2000). При цьому з матеріалів справи вбачається, що відповідачка є особою з інвалідністю ІІ групи (а.с. 19). Отже, відповідно до пункту 9 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збрі», з урахуванням позиції Верховного Суду, висловленої у постанові дві 01 березня 2017 року, винесеної у справі №703/686/15-ц, відповідачку звільнено від сплати судового збору у разі, якщо рішення ухвалено не на її користь. За таких обставин, відповідно до частини шостої статті 141 ЦПК України позивачці необхідно компенсувати зарахунок держави судові витрати на сплату судового збору пропорційно до задоволеної частини вимог у розмірі 454 грн. 00 коп. На підставі викладеного,

Outcome: partial