Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-03 00:00:00

В жовтні 2021 року позивачі звернулися до суду з позовом до відповідача про припинення права на частку в спільному майні та визнання права власності, посилаючись на те, що вони є співвласниками квартири [ADDRESS] . Поряд із ними співвласником 1/5 частини вказаного нерухомого майна є колишній чоловік [PERSON] - відповідач [PERSON] , шлюб з яким у 2008 році було розірвано. Вважають, що внаслідок вказаного спільне володіння і користування житловим приміщенням є неможливим. Оскільки [PERSON] перестав проживати у спірній квартирі задовго до розірвання шлюбу із [PERSON] та протягом останніх 20 років не брав жодної участі в утриманні вказаного нерухомого майна, його частка у квартирі є незначною та припинення права на неї, не завдасть його інтересам істотної шкоди, просили суд припинити право відповідача на 1/5 частку квартири та визнати за ними право власності на вказану частку в рівних частках по 1/10 частині за кожним, виплативши відповідачу в рахунок компенсації вартості 1/5 частини вказаної квартири, грошові кошти в розмірі 70025 гривень, які було попередньо внесено на рахунок Держказаначейської служби України. Представник позивачів в судове засідання не з`явився, однак від нього надійшла заява про підтримання позову та розгляд справи у його відсутності, проти проведення заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач у встановлений судом строк, на адресу суду відзиву на позовну заяву не надав, а також в судове засідання не з`явився та не повідомив суд про причини своєї неявки, будучи належним чином повідомленим про час і місце судового розгляду справи. Зі згоди представника позивачів суд ухвалює рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та членам його сім`ї [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності належало по 1/5 частці квартири [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло, виданим Новоселицькою міською радою від 05 березня 1994 року. З рішення Новоселицького районного суду Чернівецької області від 05 серпня 2008 року вбачається, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Аналогічне також вбачається з наявного в матеріалах справи свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] від 11 серпня 2009 року. [INFO] помер [PERSON] , після смерті якого частку у вказаній квартирі успадкувала його дружина - [PERSON] , яка померла [INFO] та після її смерті у свою чергу спадщину на 2/5 частки вказаної квартири успадкувала донька померлої [PERSON] , що підтверджується наявними в матеріалах справи свідоцтвами про право на спадщину за законом, зареєстрованими в реєстрі за № 1496 від 18 липня 2019 року та № 1797 від 15 вересня 2021 року. Таким чином, [PERSON] належить 3/5 частки, [PERSON] та [PERSON] по 1/5 частки квартири [ADDRESS] . Вирішуючи даний позов, суд виходить з того, що у відповідності до приписів ст. 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. З листа ТзОВ «БТІ - БудТехІнвент» № 19 від 19 квітня 2021 року, виданого на замовлення [PERSON] вбачається, що квартира [ADDRESS] є неподільною річчю, а її 1/5 частка є незначною і не може бути виділена в натурі. Відповідно до висновку про вартість майна ТГПГЦР № 179051 від 22 січня 2021 року, вартість квартири [ADDRESS] , складає 350123 гривні, а від так вартість 1/5 частки вказаної квартири складає 70024 гривні 60 копійок (350123:5=70024,60). Вказані грошові кошти відповідно до квитанцій АБ «Укргазбанк» № 58567749 та № 58567657 від 05 жовтня 2021 року, було внесено позивачами на рахунок Держказаначейської служби України. Поряд із вказаним позивачі посилалися на те, що відповідно до довідки Мамалигівської сільської ради Дністровського району від 10 лютого 2021 року, [PERSON] станом на 1990-1991 роки був зареєстрованим та проживав разом зі своїми родичами - [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] у домоволодінні, яке розташовано по [ADDRESS] , яке відносилося до дворів колгоспного типу, в силу чого виходячи з положень ст. 123 ЦК УРСР в редакції 1963 року кожен з них мав рівні долі у колгоспному дворі, тобто по 1/7 частці домоволодіння, а від так, оскільки відповідач має право на 1/7 частку вказаного домоволодіння то припинення його права на 1/5 частки в квартирі [ADDRESS] не завдасть його інтересам істотної шкоди. Також, позивачами було наведено в змісті позовної заяви, що відповідач протягом останніх 20 років не брав жодної участі в утриманні вказаного нерухомого майна, не з`являвся за вказаний період часу та його теперішнє місце проживання чи перебування їм не відоме, що знайшло своє підтвердження в ході судового розгляду справи під час опитування свідків [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , які також зазначили вказані обставини, що на думку суду свідчить про відсутність наміру відповідача користуватись своєю часткою у спільному майні. Наведені обставини підтверджуються матеріалами справи, показами свідків і не спростовані відповідачем. Слід зазначити, що у силу положень ст.ст. 21, 24, 41 Конституції України, ст.ст. 319, 358 ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, у тому числі щодо захисту права спільної часткової власності. Співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном. Право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено, але за умови, що така шкода не буде істотною. Саме ця обставина є визначальною при вирішенні позову про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників. Зазначена правова позиція висловлена у постановах Верховного Суду України від 02 липня 2014 року по справі № 6-68цс12, та від 24 лютого 2016 року по справі № 6-2784цс15. Аналіз положень ст. 365 ЦК України дає підстави для висновку, що право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено за наявності будь-якої з передбачених пунктами 1-3 частини першої цієї статті підстав, які є самостійними, але за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику та членам його сім`ї, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та особливостей об`єкта, який є спільним майном (постанова Верховного Суду України від 07 лютого 2019 року по справі № 686/17974/17). Зважаючи на вищевикладене та беручи до уваги те, що припинення права відповідача на частку у спірній квартирі не завдасть істотної шкоди його інтересам та інтересам членів його сім`ї, оскільки відповідач забезпечений іншим житлом, протягом тривалого часу не брав жодної участі у витратах на управління, утримання та збереження спірної квартири, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також не ніс відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із нею, суд вважає, що позов слід задовольнити в повному обсязі. На підставі ст.ст. 21, 24, 41 Конституції України, ст.ст. 319, 358, 365 ЦК України, суд

Outcome: approved