Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-26 00:00:00

12.03.2019 року [PERSON] звернулася до Вишгородського районного суду Київської області із позовом до [PERSON] про поділ майна подружжя. 08.10.2020 року подала до суду заяву про зміну предмета позову щодо поділу майна подружжя, в якій просила суд визнати квартиру [ADDRESS] , загальною площею 61,8 кв.м., житловою площею 31,2 кв.м. спільно нажитим з [PERSON] майном подружжя та здійснити поділ спільного майна подружжя [PERSON] та [PERSON] наступним чином:виділити у власність [PERSON] 55/100 частини квартири [ADDRESS] , загальною площею 61,8 кв.м., житловою площею 31, 2 кв.м. та визнати за позивачем право власності на вказану частку квартири;виділити у власність [PERSON] 45/100 частини квартири [ADDRESS] , загальною площею 61,8 кв.м., житловою площею 31, 2 кв.м. та визнати за відповідачем право власності на вказану частку квартири;визнати автомобіль марки FORD FOCUS, державний номер [NUMBER] , 2007 року випуску спільно нажитим з [PERSON] майном подружжя, та визнати при поділі майна подружжя за [PERSON] право власності на автомобіль марки FORD FOCUS, державний номер [NUMBER] , 2007 року випуску;стягнути з [PERSON] грошову компенсацію на користь [PERSON] , за половину вартості автомобіля у сумі 44 676,15 грн.; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] , грошові кошти у вигляді половини боргових зобов`язань в сумі 227 160, 00 грн.та стягнути з [PERSON] судові витрати. В обґрунтування позову зазначила, що 31.07.2010 року між позивачем та відповідачем був зареєстрований шлюб. Від шлюбу сторони мають сина [PERSON] , [INFO] . Сімейне життя у сторін не склалося, заява про розірвання шлюбу перебуває на розгляді в Оболонському районному суді м. Києва. За період шлюбу сторонами було придбане майно, а саме: квартира [ADDRESS] , загальною площею 61,8 кв.м., житловою площею 31, 2 кв.м.; легковий автомобіль марки FORD FOCUS, д.н.з. [NUMBER] , 2007 року випуску, відповідно до висновку експерта № 1-22/11 від 22.11.2019 року ринкова вартість автомобіля складає 89 352,31 грн. Також, за час спільного сімейного проживання у подружжя виникли борги, 27.08.2016 року позивач взяла борг у [PERSON] 2 000 доларів США, для придбання квартири. Раніше позивач повернула йому частину боргу в розмірі 800 доларів США, тобто 20 960,00 грн., по курсу НБУ 26,20 грн. за 1 долар США, 13.03.2020 року позивач повернула залишок боргу, в розмірі 1 300 доларів США по курсу НБУ 27,80 грн. за долар США, що становить 33 360 грн. В свою чергу [PERSON] повернув позивачу її боргову розписку. У лютому 2018 року [PERSON] повідомив позивачу, що має намір придбати нежитлове приміщення (кладовку) у будинку, де придбана житлова квартира. 10.08.2018 року між [PERSON] та ТОВ «ВікторіяЛайтинг» було укладено договір безвідсоткової позики№ 2/8, згідно якого [PERSON] було видано позику у сумі 400 000грн. Вказані кошти позивач отримала для придбання нерухомого майна та ремонту квартири, які у серпні 2018 року передала відповідачу, який начебто мав намір придбати нежитлове приміщення (кладовку) за адресою: [ADDRESS] . Позичальником було повернуто за період з 01.09.2018 року по 31.01.2019 року 12 500 грн., заборгованість станом на 31.01.2019 року склала 387 500 грн. За період шлюбу відповідачем накопичена значна сума грошей, яку він приховав від своєї сім`ї. Зароблені ним кошти та кредитні кошти в розмірі 400 000,00 грн. були ним витрачені не в інтересах сім`ї. Відповідач має неофіційні доходи, які витрачає на утримання третьої особи, а на матеріальне забезпечення своєї сім`ї виділяв 1 000 грн. на місяць. Крім того, 21.02.2018 року постановою Київської митниці ДФС України за порушення митних правил [PERSON] було притягнуто до адміністративної відповідальності у виді штрафу в розмірі, 341 419 грн., однак рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області штраф було скасовано, тобто відповідач ймовірно мав намір оплатити штраф кредитними коштами. 28.03.2019 року Оболонським районним судом був виданий судовий наказ про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] у розміні ј частини всіх видів заробітку (доходу) боржника щомісячно і до досягнення дитиною повноліття. Розмір аліментів, що сплачується відповідачем на утримання сина не перевищує 1 100, 00 грн. на місяць, дитина знаходиться на утримання позивача, відповідач останнім часом майже не виконує свої батьківські обов`язки, не приймає участь у додаткових витратах на утримання дитини. У травні 2019 року відповідач почав приїжджати на новому автомобілі, орієнтовна вартість якого становить 350 000 грн. та вартість його розмитнення 52 000 грн. Через близьке оточення позивачу стало відомо, що [PERSON] придбав та оформив автомобіль на свою коханку [PERSON] , оскільки знаходився на стадії розлучення та мав намір приховати авто від дружини. Тоді позивач зрозуміла, що передані відповідачу кредитні кошти у розмірі 400 000, 00 грн., він витратив не на придбання нежитлового приміщення (кладовки). Таким чином відповідач не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховував та витрачав кошти в супереч інтересам сім`ї та дитини, тому просить відступити від рівності часток подружжя при поділі квартири. На підставі викладеного, позивач змушена звернутися до суду за захистом своїх порушених прав. Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області 02.04.2019 року по справі було відкрито провадження за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 30.07.2019 року по справі було призначено судову автотоварознавчу експертизу. Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 07.07.2020 року по справі було призначено судово технічну експертизу документа. Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 05.10.2020 року підготовче судове засідання було закрите та призначено справу до судового розгляду по суті. У судовому засіданні представник позивача підтримав уточнений позов в повному обсязі, просив його задовольнити з підстав наведених у ньому та на показах свідків. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні визнали позовні вимоги частково, просили визнати за відповідачем право власності на автомобіль марки «FORD FOCUS», 2007 року випуску, державний номер [NUMBER] , стягнути з нього на користь позивача 44676 грн. 15 коп. грошової компенсації вартості 1/2 частки автомобіля марки «FORD FOCUS», 2007 року випуску, державний номер [NUMBER] . Поділити набуту за час шлюбу квартиру порівну, не відступаючи від принципу рівних часток подружжя, оскільки позивачем не доведені підстави відступу від вказаного принципу, зазначили, що відповідач забезпечував сім`ю, належним чином виконує батьківські обов`язки, а його особисте життя не повинно турбувати позивача. Щодо боргових зобов`язань заперечували в повному обсязі, оскільки позивач не поставила до відома, про те, що 27.08.2016 року взяла борг у [PERSON] 2 000 доларів США, для придбання квартири, відповідач не надавав згоду на отримання позивачем коштів у борг, на думку відповідача, позивач взагалі не отримувала від [PERSON] кошти. Також, 25.07.2018 року позивачем був укладений договір оренди квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] , саме з цього часу сторони почали проживати окремо, перестали вести спільне господарство. 10.08.2019 року між [PERSON] та ТОВ «Вікторія Лайтинг» укладений догорів безвідсоткового займу, розмір якого складав 400 000,00 грн., 22.08.2018 року кошти були перераховані на картковий рахунок позивача. Відповідач не надавав згоду на отримання займу. Позивач витратила займ на свої власні потреби, кошти відповідачу в розмірі 400 000,00 грн. не передавала. Станом на 25.07.2018 року сторони не проживати однією сім`єю та не вели спільне господарство, тобто займ не є борговим зобов`язанням подружжя. Таким чином, просить відмовити у задоволенні позовних вимог в частині стягнення з нього боргових зобов`язань на користь позивача. Судові витрати також просив з нього не стягувати, оскільки звернення позивача з позовом до суду було виключно її ініціативою, а відповідач погоджувався розділити спільне майно порівну. Допитана у судовому засідання позивач, в якості свідка пояснила, що сторони у період шлюбу проживали разом з батьками відповідача. Кожного місяця відповідач сплачував батькам 2 500 грн. за проживання. Через постійні конфлікти з матір`ю відповідача, вирішила переїхати. 25.07.2018 року переїхала з сином від батьків [PERSON] , останній з ними не переїхав. За час спільного проживання відповідач назбирав близько 100 000,00 грн. Сестра відповідача не повернула їм кошти, які брала у них в займи. Планували купувати складське приміщення, в будинку, де розташована їх власна квартира та робити ремонт у квартирі за кредитні кошти. Без згоди відповідача отримала від підприємства, на якому працює безвідсотковий займ у розмірі 400 000,00 грн. 24-25 серпня 2018 року відповідач сам забрав кошти з квартири, для того, щоб сховати їх у свій сейф, відповідач витратив кошти, але не на сім`ю. В обґрунтування відступу від принципу поділу майна подружжя від рівних часток, зазначила, що з нею проживає дитина, відповідач не допомагає та належним чином не виконує свої батьківські обов`язки. Із позовом до суду про стягнення з відповідача додаткових витрат на утримання дитини не зверталася. Допитай у судовому засідання відповідач, в якості свідка пояснив, що з 25.07.2018 року сторони не проживали однією сім`єю. Не знав про займ позивача у розмірі 400 000,00 грн., згоди на його отримання не надавав, вказані кошти не бачив та не брав. Часто приїздить до сина та надає йому додаткову допомогу. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що вона мати позивача, причина розлучення їй не відома. В серпні позивач розповіла, що посварилась зі свекрухою та повідомила про план переїзду з чоловіком в орендовану квартиру, однак відповідач поки з нею не буде переїжджати, оскільки має доглядати за хворою матір`ю. Відповідача бачила у серпні 2018 року та коли допомагала донці із онуком, бачила його в орендованій квартирі, коли відвідував сина, чи проживав він разом з ними, їй не відомо. Знає, що її син [PERSON] продав автомобіль та позичив позивачу кошти в розмірі 2 000 доларів США на квартиру, не була присутня під час передання коштів, не знає чи повернуті пошти [PERSON] . Зі слів позивача їй відомо, що додаткові кошти донька отримала на роботі. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що він брат позивача, у 2016 році продав свій автомобіль, сестрі та її чоловіку потрібні були кошти для придбання квартири, позичив їм 2000 доларів США, це було вкінці літа 2016 року. Гроші передав сестрі в присутності чоловіка. Борг повернула сестра в 2017 році двома частинами, коли повернула другу частину, не пам`ятає. Оригінал розписки загубив, сестрі не передавав його. Зі слів сестри йому стало відомо, що гроші на ремонт квартири вона взяла на роботі, відповідач забрав їх у неї та нічого не зробив. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що вона подруга та колега позивача, позивач вирішила орендувати квартиру через сварку зі свекрухою, певний час відповідач не проживав з позивачем в орендованій квартирі, тому що доглядав за батьками. На початку 2019 року позивач розповіла, що чоловік запропонував їй розлучитися. Позивач на початку 2018 року зверталася до колег з наміром отримати кошти у борг для ремонту квартири та покупку складського приміщення. Підприємство надало їй кошти в борг. Влітку 2018 року, після роботи допомагала позивачу перевозити на таксі кошти до її квартири, в той день відповідача в квартирі не було. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що вона співмешканка відповідача, разом проживають з 28.07.2018 року, квартиру винаймала для себе та відповідача за власні кошти, автомобіль придбаний за власні кошти. Розмитнення автомобіля займався відповідач. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що він батько відповідача, в період шлюбу сторони приживали разом з ним в одній квартирі. В липні 2018 року позивач разом з онуком виїхала з квартири, відповідач не мав наміру переїжджати з ними. Не потребував догляду сина. Квартира, яку вони купили, на той час не була введена в експлуатацію. Квартира була придбана за спільні кошти, частину дали батьки позивача, частину в борг надав їм сам. Відповідач до свого сина відноситься дуже добре, завжди йому допомагає, купує одяг та продукти, приділяє йому достатньо часу. Вислухавши пояснення сторін та свідків, дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку, що уточнений позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 31.07.2010 року між [PERSON] та [PERSON] зареєстрований шлюб Відділом реєстрації актів цивільного стану Оболонського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 1061. Від шлюбу сторони мають сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , актовий запис № 600. З витягу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 26.09.2018 року № 139215116 вбачається, що на підставі договору купівлі-продажу майнових прав, серія та номер 2/3/5/134, виданий 27.09.2016 року , видавник,: ТОВ «ВЕЛЕСГАРД 2015»; додаткової угоди, серія та номер: 2/Б2/1/5/29, виданий 30.03.2017 року, видавник: «ВЕЛЕСГАРД 2015»; акту приймання-передачі майнових прав,серія та номер Б/Н, виданий 08.09.2018 року, видавник: «ВЕЛЕСГАРД 2015»; акту приймання-передачі квартири згідно додаткової угоди №2/Б2/1/5/29 до договору купівлі-продажу майнових прав 2/3/5/134 від 27.09.2016 року, серія та номер: Б/Н,виданий 12.09.2018 року, видавник: «ВЕЛЕСГАРД 2015» власником квартири [ADDRESS] є [PERSON] , дата державної реєстрації 20.09.2018 року. Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] , власником транспортного засобу марки FORD FOCUS, державний номер [NUMBER] , 2007 року випуску є [PERSON] , дата державної реєстрації 24.09.2010 року. З копії розписки від 27.08.2016 року вбачається, що [PERSON] отримала в борг у [PERSON] гроші в сумі 2 000 доларів США, Зобов`язується повернути борг в строк до 01.01.2019 року. З копії заяви від 21.02.2018 року написаною [PERSON] директору ТОВ «Вікторія Лайтінг» [PERSON] вбачається, що у зв`язку з важким матеріальним становищем в сім`ї, [PERSON] просить надати безвідсоткову поворотну позику у сумі 400 000, 00 грн. для придбання нежитлового приміщення та на ремонт і впорядкування житла, яке придбано нею з чоловіком [PERSON] , у вересні 2016 року. 25.07.2018 року [PERSON] уклала договір оренди квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . 10.08.2018 року між ТОВ «Вікторія Лайтінг», в особі директора [PERSON] та [PERSON] був укладений договір безвідсоткового займу №2/8, розмір займу 400 000, 00 грн., що підтверджується копією договору. Відповідно до копії платіжного доручення № 630, 22.08.2018 року ТОВ «Вікторія Лайтінг» перерахувало на рахунок [PERSON] грошові кошти в розмірі 400 000,00 грн., призначення платежу надання безвідсоткової фінансової позики згідно договору № 2/8 від 10.08.2018 року. З копії листа директора [PERSON] ТОВ «Вікторія Лайтінг» від 06.05.2019 року № 06/06-1 вбачається, що за договором № 2/8 від 10.08.2018 року в період з 01.09.2018 року по 31.01.2019 року позичальником було повернуто 12 500,00 грн. Заборгованість позичальника перед ТОВ «Вікторія Лайтінг» складає 387 500, 00 грн. З копії заяви [PERSON] від 24.07.2019 року, яка посвідчена приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Панченко А.П. вбачається, що з 28.07.2018 року вона проживає разом, однією сім`єю, з громадянином [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до висновку експерта № 1-22/11 за результатами проведення судової авто товарознавчої експертизи від 22.11.2019 року, який складений на виконання ухвали Вишгородського районного суду Київської області від 30.07.2019 року, ринкова вартість транспортного засобу «FORD FOCUS», 2007 року випуску, державний номер [NUMBER] складає 89 352,31 грн. З копії листа директора ТОВ «Велесград 2015» від 12.08.2019 року, вих. № 12/08/19 вбачається, що ні [PERSON] , ні [PERSON] не зверталися до «Велесград 2015» з метою придбання майнових прав на об`єкт нерухомості, а саме нежитлове приміщення (комори) в будинку [ADDRESS] та не купували майнові права на вказаний об`єкт нерухомості. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч. 1 ст. 36 СК України шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя. Статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Частиною 1 ст. 61 СК України встановлено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Статтею 63 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Частиною 1 ст. 69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. Частинами 1 ст. 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку. Відповідно до ст. 368 ч. 3 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. Відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ч. 2 ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Відповідно до п. 30 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч.1 ст. 65 СК України. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц, від 05 квітня 2018 року у справі №404/1515/16-ц. Зазначену позицію висловлено Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 21.11.2018 року в справі № 372/504/17. Тобто, ВС відновив абсолютну презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Так, відповідно до ч. 2 ст. 70 СК України, при вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Пленум Верховного Суду України в постанові від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» відзначив, що при вирішенні спору про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд згідно з частинами 2, 3 ст. 70 СК (2947-14) в окремих випадках може відступити від засади рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, а також інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дітей (за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування). Під обставинами, що мають істотне значення для справи, потрібно розуміти не тільки випадки, коли один із подружжя не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї, але і випадки коли один із подружжя не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку чи доходу (ч. 1 ст. 60 СК). Рішення суду повинно містити мотиви та обґрунтування відступу від засади рівності часток подружжя у їхньому спільному майні. Інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дочки, сина або другого з подружжя, що заслуговують на увагу, можуть враховуватися судом при визначенні способу поділу спільного майна в натурі й у тому разі, коли суд не відступив від засади рівності часток. Позивач просить відступити від рівності часток подружжя, здійснити поділ квартири [ADDRESS] , загальною площею 61,8 кв.м., житловою площею 31, 2 кв.м. наступним чином:виділити у власність [PERSON] 55/100 частини квартири та визнати за позивачем право власності на вказану частку квартири;виділити у власність [PERSON] 45/100 частини квартири та визнати за відповідачем право власності на вказану частку квартири, посилаючись на те, що відповідач не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховував свій заробіток та заощадження, витрачає сімейні кошти на користь третьої особи, неналежним чином виконує свої батьківські обов`язки, не приймає участь в додаткових витратах на дитину. Проте, позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження своїх доводів про те, що відповідач не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховував свій заробіток та заощадження, витрачає сімейні кошти на користь третьої особи. Позивач не надала до суду довідку про підтвердження заборгованості по сплаті аліментів відповідача на утримання їх спільної дитини, з позовом до суду про стягнення додаткових витрат на утримання дитини не зверталася. Враховуючи, що набуте сторонами в період шлюбу спірне майно, є об`єктами спільної сумісної власності подружжя та доказів про наявність підстав для відступлення від засад рівності часток подружжя не надано, суд дійшов висновку про їх поділ між сторонами, виходячи з правил рівності часток подружжя в спільному майні, по 1/2 частині. Відповідач в судовому засіданні визнав позовну вимогу щодо спільного автомобіля, таким чином суд приходить до висновку про її задоволення, визнає за [PERSON] право власності на автомобіль марки «FORD FOCUS», 2007 року випуску, державний номер [NUMBER] та стягує з [PERSON] на користь [PERSON] 44 676 грн. 15 коп. грошової компенсації вартості 1/2 частки автомобіля. Крім того, у п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.12.2007 року №11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", судам роз`яснено, що до складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Якщо наявність боргових зобов`язань підтверджується відповідними засобами доказування, такі боргові зобов`язання повинні враховуватись при поділі майна подружжя. Вищезазначена позиція прослідковується в низці судових рішень Верховного Суду, зокрема в постанові від 13.05.2019 року у справі № 638/1962/17, постанові від 06.03.2019 року у справі №754/11103/16-ц, постанові від 30.01.2019 року у справі №372/1558/16-ц тощо. Отже, ключовим моментом для визначення того, чи буде майно (грошові кошти), одержане за договором, укладеним одним із подружжя під час шлюбу, належати до об`єктів спільної сумісної власності подружжя та чи підлягатиме заборгованість за таким договором врахуванню під час поділу майна, є з`ясування: а) чи укладено договір під час шлюбу;б) чи укладено договір в інтересах сім`ї, а не у власних, не пов`язаних із сім`єю інтересах одного з подружжя; в) чи використано одержане за договором в інтересах сім`ї, а не у власних, не пов`язаних із сім`єю інтересах одного з подружжя. Зокрема, Верховний Суд у постанові від 08.04.2020 року у справі №361/7130/15-ц зазначає: "Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди з`ясовують справжню правову природу вкладеного договору, незалежно від найменування документа. Апеляційний суд не звернув уваги на те, відсутні належні та допустимі докази на підтвердження того, отримані за спірним договором позики кошти було використано в інтересах сім`ї, а саме на будівництво житлового будинку. За таких обставин суди повинні досліджувати, чи отримані грошові кошти були витрачені в інтересах сім`ї, чи підтверджено це відповідними доказами, а також з`ясовувати, чи надавав інший із подружжя в письмовій формі згоду на укладення договору позики". Аналогічна правова позиція також викладена у постанові Верховного Суду України від 14 вересня 2016 року у справі № 6-539цс16. З копії розписки від 27.08.2016 року вбачається, що [PERSON] отримала в борг у [PERSON] гроші в сумі 2 000 доларів США, Зобов`язується повернути борг в строк до 01.01.2019 року. Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 07.07.2020 року по справі було призначено судово технічну експертизу документа на вирішення якої поставлені наступні питання: чи відповідає текст розписки [PERSON] та підпис документа даті, коли він був підписаний, а саме 27.08.2016 року? чи можливо ідентифікувати час виконання підпису та напису в розписці від 27.08.2016 року від імені [PERSON] ? якщо так, то який час та дата виконання зазначеного підпису та напису?, витребувано у [PERSON] оригінал розписки від 27.08.2016 року для огляду та проведення експертизи. Зазначена експертиза проведена не була, оскільки позивачем не був наданий оригінал вказаної розписки. Крім того, 22.07.2020 року від представником позивача [PERSON] - адвокатом Кушнір О.П. долучено до матеріалів справи заяву [PERSON] від 21.07.2020 року, який повідомив, що оригінал розпуски написаної [PERSON] від 27.08.2016 року позивачу не повертав та загубив його. Таким чином, позивачем не доведено факт отримання боргу у розмірі 2000 доларів США від [PERSON] та надання письмової згоди відповідача на отримання боргу. У своїх пояснення сторони зазначили, що 25.07.2018 року припинили проживати однією сім`єю та вести спільне господарство. 10.08.2018 року між ТОВ «Вікторія Лайтінг», в особі директора [PERSON] та [PERSON] був укладений договір безвідсоткового займу №2/8, розмір займу вслав 400 000, 00 грн., що підтверджується копією договору. Відповідно до копії платіжного доручення № 630, 22.08.2018 року ТОВ «Вікторія Лайтінг» перерахувало на рахунок [PERSON] грошові кошти в розмірі 400 000,00 грн., призначення платежу надання безвідсоткової фінансової позики згідно договору № 2/8 від 10.08.2018 року. В матеріалах справи відсутні будь-які належні та допустимі докази того, що позивач отримала займ в розмірі 400 000,00 грн. в інтересах сім`ї, тобто придбання нежитлового приміщенні (кладочки) та на ремонт квартири, оскільки з копії листа директора ТОВ «Велесград 2015» від 12.08.2019 року, вих. № 12/08/19 вбачається, що ні [PERSON] , ні [PERSON] не зверталися до «Велесград 2015» з метою придбання майнових прав на об`єкт нерухомості, а саме нежитлове приміщення (комори) в будинку [ADDRESS] та не купували майнові права на вказаний об`єкт нерухомості. Відповідачем не надана письмова згода на отримання займу. Крім того, позивачем не доведений факт передання відповідачу коштів в розмірі 400 000,00 грн. Таким чином, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача грошових коштів у вигляді половини боргових зобов`язань в сумі 227 160, 00 грн. Щодо обов`язку суду надання відповіді на кожен аргумент, поданий сторонами, судом зазначається наступне. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 10 лютого 2010 року у справі «Серявін та інші проти України» (Seryavin and others v. Ukraine, № 4909/04, § 58). Враховуючи те, що уточнений позов задоволено частково, а тому згідно до положень ст. 141 ЦПК України, підлягає стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] витрати по сплаті судового збору у розмірі 7174,03 грн.

Outcome: partial