Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до інспектора взводу № 2 роти № 1 батальйону УПП в Херсонській області ДПП лейтенанта поліції Гарастюка Д.М., Відділу патрульної поліції в АР Крим та у м. Севастополі Департаменту патрульної поліції про відшкодування моральної шкоди. В обгрунтування позову зазначено: 13.01.2021 року у відношенні позивача [PERSON] було складено протокол про адміністративне правопорушення серія БД № 191349 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 ч.1 КУпАП. Згідно постанови Генічеського районного суду Херсонської області від 07.05.2021 року, справа № 653/249/21 - провадження в справі про адміністративне правопорушення відносно [PERSON] за ч.1 ст. 130 КУпАП закрито, у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення. Позивач зазначає, що були порушені його права, тому він має право на відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок порушення його прав, свобод та законних інтересів, передбачених Конституцією України. Як зазначає позивач у зв`язку з незаконними діями працівників відділу патрульної поліції в АР Крим та у м. Севастополі Департаменту патрульної поліції він зазнав моральної шкоди, порушено його нормальні життєві зв`язки, погіршилися відносини з оточуючими. На думку, позивача вина суб`єкта владних повноважень не має значення для відшкодування шкоди, оскільки така відповідальність настає без вини. Форма вини - умисел або необережність, - не впливає на відшкодування. Бажав службовець настання шкоди чи байдуже ставився до наслідків, - держава відповідає однаково. Як зазначає позивач, звинувачення в правопорушенні працівником поліції було приниженням його честі та гідності як громадянина України, та вивело його з психологічної рівноваги. Тривалий час він відчував моральні страждання незаконним звинуваченням та повідомленням про сплату штрафу у значному розмірі та змушений був потім керувати автомобілем в стані нервового збудження, тобто йому був потрібен певний час на встановлення душевної рівноваги, внаслідок чого він вже запізнювався до кінцевого пункту призначення. Плани позивача вчасно прибути на місце призначення були зруйновані відповідачем, що негативно відобразилося на його приватних цілях. Позивач вважає, що відповідач наніс йому психологічну травму, так як постійно, коли він бачить службову особу поліції, у нього виникають негативні, злісні, агресивні думки, які можуть призвести до протиправних проступків по відношенню до цих осіб. Окрім того, моральні страждання посилюються тим, що незаконні дії суб`єкта владних повноважень, призвели до втрати віри в те, що поліція в своїй роботі дотримується Закону, та у справедливу її діяльність. Вважає, що винними діями відповідача, що виразилися у неправомірному притяганні до адміністративної відповідальності порушений нормальний хід його життя і йому заподіяна моральна шкода. Тому, [PERSON] просить суд стягнути за рахунок державного бюджету на його користь компенсацію за заподіяну моральну шкоду у розмірі 10\~000 гривень. До суду надійшов відзив на позов, відповідно до якого зазначено: Статтею ст.5 Закону України «Про оперативну розшукову діяльність » Департамент патрульної поліції відсутній серед уповноважених підрозділів, які мають право проводити оперативно-розшукову діяльність. Відповідно до Положення про Департамент патрульної поліції повноважень щодо проведення оперативно-розшукової діяльності поліцейськими патрульної поліції також не передбачено. Тому, посилання позивача на ЗУ « Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянину незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» є помилковим. На думку відповідача факт перебування справи про адміністративне правопорушення в судових інстанціях ніяким чином не порушувало прав і свобод позивача, та ні в чому його не обмежувало. Реалізація процесуального права позивача на оскарження дій, що входять до компетенції працівників патрульної поліції щодо складання адміністративного протоколу не є безумовною підставою для відшкодування моральної шкоди. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Позивач не довів належними та допустимими доказами, що неправомірними діями чи бездіяльністю Відповідачів Позивачу завдана моральна шкода, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діями відповідачів та вини відповідачів в заподіянні моральної шкоди, не зазначив, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Тому, відповідач просить суд в задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідачів моральної шкоди відмовити. Сторони в судове засідання не з`явилися, про день та час слухання справи повідомлені належним чином, шляхом направлення смс-повідомлень та направлення судових повісток на електронні адреси. Клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Суд розглядає справу за відсутності сторін на підставі наявних матеріалів справи. У зв`язку з неявкою всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою технічних засобів не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заявлений позов не підлягає задоволенню з наступних підстав: Судом встановлено, що згідно постанови Генічеського районного суду Херсонської області від 07.05.2021 року, справа № 653/249/21 - провадження в справі про адміністративне правопорушення відносно [PERSON] за ч.1 ст. 130 КУпАП закрито, у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення. Статтею 19 Конституції України\~визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією\~та законами України. Відповідно до\~ст. 1 ЗУ «Про національну поліцію»\~національна поліція України (поліція) - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку. Завданнями поліції є надання поліцейських послуг у сферах: забезпечення публічної безпеки і порядку; охорони прав і свобод людини, а також інтересів суспільства і держави; протидії злочинності; надання в межах, визначених законом, послуг з допомоги особам, які з особистих, економічних, соціальних причин або внаслідок надзвичайних ситуацій потребують такої допомоги. Згідно із ч. 3 ст. 19 цього Закону\~держава, відповідно до закону, відшкодовує шкоду, завдану фізичній або юридичній особі рішеннями, дією чи бездіяльністю органу або підрозділу поліції, поліцейським під час здійснення ними своїх повноважень. Статтею 56 Конституції України\~визначено право кожної особи на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Зобов`язання із заподіяння шкоди -\~це правовідношення, у силу якого одна сторона (потерпілий) має право вимагати відшкодування заподіяної шкоди, а інша сторона (боржник) зобов`язана відшкодувати заподіяну шкоду в повному розмірі. Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені статтями\~1166,\~ 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується\~особою, яка її завдала, за наявності\~вини. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені\~ статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу. Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою\~статті 1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. За відсутності підстав для застосування частини першої\~статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами. Оскільки, підставою для відшкодування шкоди є встановлена рішенням суду протиправність постанови, винесеної поліцейськими у справах про адміністративні правопорушення, за якою не було накладено адміністративне стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відтак спеціальні норми, передбачені ч.1\~ст.1176 ЦК України, застосуванню не підлягають. Необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди за\~статтями1173, 1174 ЦК України\~є неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, що є предметом доказування по справі. Відповідно до\~ст. 1173 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Згідно правової позиції, викладеної у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року у справі № 920/715/17, статті\~1173, 1174 ЦК України\~є спеціальними і передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності. Необхідною умовою для притягнення держави до відповідальності за дії, бездіяльність органу державної влади у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою. Наявність цих умов в межах розгляду цивільної справи має довести позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди. Як роз`яснено у п. п. 3, 5\~Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»\~під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Відповідно до\~ ст. 23 ЦК України\~особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та непов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових витрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При вирішенні вимог про відшкодування моральної шкоди, суд повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння моральних страждань, або втрат немайнового характеру, за яких обставин вони заподіяні, в якій грошовій сумі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить. Суд вважає, що позивач, у порушення ст. ст.\~12,\~81 ЦК України\~не надав суду доказів наявності\~умов\~для відшкодування моральної шкоди: неправомірність дій органу\~державної влади\~(відповідача), наявність реальної шкоди і причинного зв`язку між неправомірними діями і заподіяною шкодою. Сам факт закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення не є доказом заподіяння йому моральної шкоди та підставою для її відшкодування, оскільки судове рішення, яким закрито провадження із вказаних підстав, не встановлює доведеність усіх обов`язкових складових цивільно-правової відповідальності. За відсутності належних та допустимих доказів упередженого ставлення працівників патрульної поліцій до позивача, знущання над ним, наявності злого умислу чи грубої недбалості, спрямованих на ухвалення завідомо незаконної постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, підтвердження факту спричинення моральних та душевних страждань, саме лише посилання у позовній заяві на психологічну травму та моральні страждання, про які вказано у позові, не є належним доказом втрат немайнового характеру позивача внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю працівників патрульної служби.

Outcome: dismissed