Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-23 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини. Свої вимоги про стягнення аліментів позивач мотивує тим, що з 03.10.2009 року вона перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу вони мають сина [PERSON] , [INFO] . Як зазначає позивач, шлюбне життя з відповідачем не склалось і нею подано заяву про розірвання шлюбу. Їхній спільний син проживає разом з нею та повністю знаходиться на її утриманні. Відповідач ухиляється від допомоги по утриманню дитини, чим порушує свій обов`язок відповідно до ст.180 СК України, а самостійно забезпечити дитину в повній мірі вона не має змоги. Посилаючись на викладені обставини, а також на те, що інших дітей у відповідача немає, він працює та матеріально забезпечений, позивач просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини в твердій грошовій сумі в розмірі 5000,00 грн., але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою судді Деснянського районного суду м.Києва Скрипки О.І. від 17.03.2021 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Деснянського районного суду м.Києва від 04.06.2021 року закрито підготовче провадження та справу призначено до розгляду по суті. 20.07.2021 року до суду надійшов відзив відповідача на позовну заяву. У даному відзиві відповідач позовні вимоги визнав частково, вказуючи на те, що після розірвання шлюбу позивач, забравши дитину, виїхала на постійне місце проживання до АР Крим і адреса її перебування йому не відома. Позивач мала постійне місце роботи та достойний заробіток, в той час як його заробіток дозволяє задовольняти лише самі необхідні його потреби як дорослої людини. Крім того, на його утриманні перебуває непрацездатна мати [PERSON] , 1949 року народження, яка страждає на ряд тяжких хвороб, лікування яких потребує значних коштів, що не може бути забезпечено її пенсією. Також, він несе витрати по сплаті за комунальні платежі як за місцем свого проживання, де також зареєстрована позивач із дитиною, а також за місцем проживання матері. Посилаючись на викладені обставини, а також відсутність доказів з боку позивача про наявність у нього додаткових грошових надходжень окрім заробітної плати, відповідач вважає можливим сплачувати аліменти на утримання дитини в розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В судове засідання представник позивача [PERSON] не з`явилась, надавши суду заяву, в якій позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить стягнути з відповідача аліменти в розмірі 5000,00 грн. та просить розглянути справу в її відсутність. Представник відповідача [PERSON] в судове засідання не з`явився, надавши суду заяву, в якій позовні вимоги визнає частково в розмірі Ѕ прожиткового мінімуму для дітей до 18 років, а також просить розглядати справу в його відсутність. Враховуючи обставини справи, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність сторін. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З огляду на викладене фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Як встановлено в судовому засіданні, сторони по справі - позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] з 03.10.2009 року перебували в зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу сторони мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . В судовому засіданні також встановлено, і даний факт визнано сторонами, що малолітня дитина сторін проживає разом з позивачем та знаходиться на її утриманні. Позивач просить задовольнити її вимоги, вказуючи на те, що відповідач проживає окремо, в добровільному порядку регулярної матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Відповідач у відзиві, а також представник відповідача у заяві не заперечували проти стягнення з нього аліментів на утримання дитини в розмірі 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частиною 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1959 року, підписаною Україною 21.02.1990 року, ратифікованою Україною 27.02.1991 року, встановлено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної й однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Частиною 3 ст.181 СК України визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до вимог ч.1 ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ч.2 ст.182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Як встановлено в судовому засіданні, малолітня дитина сторін проживає разом з позивачем та перебуває на її утриманні. Відповідач є працездатним, працює, а тому суд вважає, що він спроможний сплачувати позивачу аліменти на утримання дітей. Доказів того, що за станом здоров`я та матеріального становища відповідач не може сплачувати аліменти на утримання своєї дитини, суду не надано. Також, суду не надано доказів щодо наявності у відповідача інших утриманців. До наданих відповідачем документів відносно своєї матері [PERSON] суд ставиться критично, оскільки з них не вбачається факту її перебування на утриманні відповідача а також потреби у такому утриманні. Відповідно до роз`яснень п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен урахувати: стан здоров`я та матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч.2 ст. 182 СК України. За таких обставин суд приходить до висновку про можливість стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання малолітньої дитини у твердій грошовій сумі в розмірі 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно. Суд вважає, що саме такий розмір аліментів є необхідним і достатнім для нормального розвитку і утримання дитини, а тому задовольняє позовні вимоги частково. При визначенні розміру аліментів суд враховує принцип рівності обов`язків обох батьків по утриманню дитини, а також враховує розмір доходу відповідача, який відповідно до довідки Національного військово-медичного клінічного центру «Головний військовий клінічний госпіталь» № 320 від 12.07.2021 року становить: січень 2158,80 грн., лютий 2021 року - 2577,56 грн., березень 2021 року - 2158,80 грн., квітень 2021 року - 2775,60 грн., травень 2021 року - 2775,60 грн., червень 2021 року - 2794,90 грн. Доказів того, що відповідач має інші джерела доходу, які б могли дати підстав для стягнення з нього аліментів у більшому розмірі, суду не надано. Крім того, позивач не позбавлена можливості у майбутньому в разі зміни матеріального чи сімейного стану сторін звернутись до суду з позовом про збільшення розміру аліментів. Інші доводи та твердження сторін на висновки суду не впливають та підстав для стягнення аліментів у більшому розмірі не дають. Таким чином, аналізуючи зібрані по справі докази в світлі наведених правових норм, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог. Відповідно до ст.191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. З урахуванням вказаної норми, аліменти підлягають стягненню з 16.03.2021 року. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 908, 00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial