Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-31 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовом до Акціонерного товариства «Укрзалізниця» в особі філії «Пасажирська компанія» ВП «Дніпровське пасажирське вагонне депо» АТ «Укрзалізниця» про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. В обґрунтування заявлених позовних вимог посилалася на те, що 01.11.2019 року [PERSON] прийнята провідником пасажирського вагону АТ «Укрзалізниця» філії Пасажирська компанія ВП «Дніпровське вагонне депо», відповідно до наказу від 28.10.2019 року №1671 о/с. Наказом від 02.02.2021 року №214 о/с [PERSON] звільнено із займаної посади за прогул, відповідно до п.4 ст.40 КЗпП України. Позивач незгодна із звільненням, оскільки наказ про звільнення датовано 02.02.2021 року, у той час, як відповідно до рапорту, поданого начальником провідників [PERSON] , прогул виявлено 05.11.2020 року, тобто з перевищенням місячного терміну, що передбачено ч.1 ст.148 КЗпП. Тобто, дисциплінарне стягнення мало бути застосовано лише до 05.12.2020 року. Крім того, у листі Міністерства праці та соціальної політики України від 22.04.2019 р. №82/0/22-19/133 вказано: «У зв`язку з цим вважається, що з урахуванням дотримання вищезазначених строків днем звільнення має бути останній день роботи працівника, перед днем коли він вчинив прогул, за умови, що після його вчинення працівник більше не виходив на роботу. Позивач вважає, що згідно із вказаними вимогами дата звільнення у даному випадку повинна бути до 01.10.2020 року. Крім цього, у період дії карантину у відповідача встановлено простій, змінні графіки у період простою не застосовувались, позивач виходила на роботу за телефонним дзвінком керівника, по мірі необхідності. [PERSON] перебувала у відпустці з 01.09.2020 року по 24.09.2020 року. У період простою на роботу позивача завжди викликали в телефонному режимі. Доводи відповідача про те, що позивач не виконала п.8.12 технологічного процесу резерву провідників спростовується тим, що діяв період простою, а не звичайний трудовий процес. Позивача не було ознайомлено під розпис із Технологічним процесом резерву провідників. Крім того, позивача не було ознайомлено з графіком виходу на роботу під розпис. Також із наказом ВП Дніпровське вагонне депо про прийняття рішення про виведення [PERSON] з простою з 01.10.2020 року, позивач ознайомлена не була ні під розпис, ані по телефону. Посилаючись на вказані обставини, позивач просила суд: - визнати протиправним та скасувати наказ АТ «Укрзалізниця» філії Пасажирська компанія ВП Дніпровське вагонне депо» від 02.02.2021 №214 о/с про звільнення [PERSON] за прогул за п.4 ст.40 Кодексу законів про працю України; - поновити [PERSON] на посаді провідника пасажирського вагону АТ «Укрзалізниця» в особі філії Пасажирська компанія ВП Дніпровське вагонне депо» з 02 жовтня 2020 року, рішення про поновлення на посаді піддати негайному виконанню; - зобов`язати АТ «Укрзалізниця» в особі філії Пасажирська компанія ВП Дніпровське вагонне депо(ЄДРПОУ 41022900) на користь [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) середній заробіток за час вимушеного прогулу з 02 жовтня 2020 року по день поновлення на посаді; - стягнути з відповідача АТ «Укрзалізниця» в особі філії Пасажирська компанія ВП Дніпровське вагонне депо» (ЄДРГІОУ 41022900) на користь [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) судовий збір у розмірі 1816,00 грн. (одна тисяча вісімсот шістнадцять грн. 00 коп.). Представник Акціонерного товариства «Укрзалізниця» Чикалов Р.Г. надав до суду відзив на позов у якому зазначив, що на підставі заяви від 18.10.2019 року між [PERSON] та Виробничим підрозділом «Дніпровське пасажирське вагонне депо» філії «Пасажирська компанія» АТ «Українська залізниця» укладено контракт №281/11 від 28.10.2019 року, за яким [PERSON] було прийнято у Дніпровське пасажирське вагонне депо на посаду провідника пасажирського вагону. Термін дії контракту до 01.11.2020 року. За заявою позивача 15.09.2020 року між сторонами було укладено додаткову угоду №644/П до контракту №281/П від 28.10.2019 року. Із метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19) на підставі рішення Державної комісії з питань техногенно-екологічної безпеки та надзвичайних ситуацій від 10 березня 2020 року Кабінет Міністрів України постановою №211 від 11.03.2020 року з 12.03.2020 по 03.04.2020 року увів на всій території України карантин. Із введенням карантину та забороною здійснювати перевезення залізничним транспортом Дніпровське вагонне депо запровадило режим простою. У подальшому з послабленням обмежень працівники ВП Дніпровське вагонне депо по черзі виводились із простою та виконували трудові обов`язки. На підставі наказу начальника ВП Дніпровське вагонне депо було прийнято рішення про виведення позивача з 01.10.2020 року з простою. З урахуванням великої кількості працівників, які перебували в простої та їх оперативного інформування, виклик здійснювався телефонним дзвінком, проте зв`язатися з [PERSON] не вдалося, так як вхідні виклики на номер телефону позивача були обмежені, що дало підстави вважати, що позивач перебувала за межами території України, хоча введення режиму простою не звільняло від обов`язку за попереднім повідомленням прибувати на робоче місце у разі виробничої необхідності. 05.11.2020 року начальником резерву провідників [PERSON] на ім`я начальника ВП Дніпровське вагонне депо Соніна Д.О. подано рапорт про те, що провідники, у тому числі позивач, не з`являються на роботу по невідомій причині. Рекомендованим поштовим відправленням №4900300527740 на адресу [PERSON] направлено листа від 20.11.2020 року за №286-ок із проханням з`явитися до відділу кадрів ВП Дніпровське вагонне депо або письмово повідомити про причину неявки на роботу. Вказаний лист згідно з інформації із сайту «Укрпошта» було отримано 25.11.2020 року, однак позивач не з`являлась на роботу, про причини неявки не повідомляла. Враховуючи те, що [PERSON] була членом профспілкової організації було скеровано пакет документів на отримання згоди на звільнення позивача та 28.01.2021 року первинною профспілковою організацією Дніпровського пасажирського вагонного депо та було надано згоду на звільнення. Після отриманням згоди на звільнення від первинної профспілкової організації Дніпровського пасажирського вагонного депо начальником виробничого підрозділу Дніпровське вагонне депо було видано наказ №214/ос від 02.02.2021 року про звільнення [PERSON] , на підставі п.4 ст.40 КЗпП України за прогул без поважних причин. Щодо твердження позивача про порушення відповідачем вимог ч.1 ст.148 КЗпП України в частині порушення строків притягнення до дисциплінарної відповідальності, представник відповідача зазначив, що прогул є триваючим дисциплінарним порушенням та із винесенням наказу про звільнення 02.02.2021 року відповідач в межах шестимісячного строку за порушення трудової дисципліни застосував стягнення у виді звільнення. Представник відповідача зазначив, що звільнення відбулося з дотриманням вимог чинного законодавства та, посилаючись на вказані обставини, просив у задоволенні позову відмовити у повному обсязі. Позивач [PERSON] надала до суду відповідь на відзив, де виклала обставини аналогічні викладеним у позовній заяві, позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. У судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася, надала до суду заяву, у якій просила розгляд справи провести за її відсутності. Представник відповідача Бідняк Ю.В. у судовому засіданні просила у задоволенні позову відмовити у повному обсязі, підтримала наданий до суду відзив. Також, у судовому засіданні були допитані свідки. Свідок [PERSON] , який є працівником Акціонерного товариства «Укрзалізниця» в особі філії «Пасажирська компанія» ВП «Дніпровське пасажирське вагонне депо» АТ «Укрзалізниця», до обов`язків якого входить контроль за відпрацьованими годинами та складання графіків роботи, пояснив, що на підприємстві діє технологічний процес резерву провідників, у якому прописані обов`язки провідника. Позивач [PERSON] була закріплена за начальником 41-го потягу. Також зазначив, що позивач перебувала у простої та отримувала 50% заробітної плати, потім перебувала у відпустці. [PERSON] повинна була вийти на роботу із відпустки 29.09.2020 року, однак вона на робочому місці не з`явилася, на телефонні дзвінки вона не відповідала, оскільки її телефон був вимкнений. Після виведення [PERSON] 01.10.2020 року з простою вона також не з`явилася на роботі по невідомій причині, у зв`язку із чим було подано рапорт. Свідок [PERSON] , яка працює фахівцем у відділі кадрів Акціонерного товариства «Укрзалізниця» в особі філії «Пасажирська компанія» ВП «Дніпровське пасажирське вагонне депо» АТ «Укрзалізниця», пояснила, що особисто вела особову справу працівника [PERSON] та до неї надійшов рапорт про неявку позивача 01.10.2020 року на роботу. Свідок продовж місяця телефонувала [PERSON] для з`ясування причини її неявки на роботу, однак на телефонні дзвінки вона не відповіла. Згодом позивачу засобами поштового зв`язку було направлено листа з проханням повідомити причини неявки на роботу або з`явитися до відділу кадрів з підтвердженням поважності причини нез`явлення на роботу. Вказаний лист позивач отримала, але ніякої відповіді не надала. Від іншого працівника стало відомо, що [PERSON] , начебто, важко хвора та перебуває на лікуванні, однак жодних доказів на підтвердження вказаної обставини до підприємства надано не було. На засідання профспілкової організації [PERSON] також не з`явилася. 02.02.2021 року був підготовлений наказ про звільнення 01.10.2020 року позивача, у зв`язку із прогулом. [PERSON] була звільнена з першого дня неявки на роботу - 01.10.2020 року, однак наказ був виготовлений 02.02.2021 року, оскільки вважали, що позивач хворіє та чекали від неї підтверджуючий документ. Наприкінці лютого 2021 року [PERSON] особисто з`явилася до відділу кадрів для отримання наказу про звільнення та трудової книжки. Свідок запропонувала їй надати документи, які б підтверджували поважність причини невиходу на роботу, однак позивач відмовилася. Свідок [PERSON] та [PERSON] , які на час звільнення позивача працювали у філії «Пасажирська компанія» ВП «Дніпровське пасажирське вагонне депо» АТ «Укрзалізниця», пояснили, що 26.02.2021 року [PERSON] звернулася до відділу кадрів за трудовою книжкою, однак відмовилася зазначати дату її отримання. Суд, вислухавши пояснення представника відповідача та свідків, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що на підставі заяви від 18.10.2019 року між [PERSON] та Виробничим підрозділом «Дніпровське пасажирське вагонне депо» філії «Пасажирська компанія» АТ «Українська залізниця» укладено контракт №281/11 від 28.10.2019 року, за яким [PERSON] було прийнято у Дніпровське пасажирське вагонне депо на посаду провідника пасажирського вагону. Термін дії контракту до 01.11.2020 року (а.с.47). Відповідно до наказу (розпорядження) Акціонерного товариства «Укрзалізниця» філії «Пасажирська компанія» ВП «Дніпровське пасажирське вагонне депо» №167/ос від 28.10.2019 року [PERSON] прийнято на роботу провідником пасажирського вагону за умовами контракту з 01.11.2019 року по 01.11.2020 рік (а.с.78). За заявою позивача 15.09.2020 року між [PERSON] та Виробничим підрозділом «Дніпровське пасажирське вагонне депо» філії «Пасажирська компанія» АТ «Українська залізниця» 28.10.2019 року укладено додаткову угоду №644/П до контракту №281/П, якою пункт контракту викладено у наступній редакції: 22. Строк дії контракту встановлюється з 01.11.2020 року до 01.11.2023 року (а.с.52). Відповідно до наказу Акціонерного товариства «Українська залізниця» філії «Пасажирська компанія» ВП «Дніпровське пасажирське вагонне депо» №183 від 30.03.2020 року "Про простій працівників виробничого підрозділу «Дніпровське пасажирське вагонне депо» філії «Пасажирська компанія» запроваджено простій не з вини працівника з 01.04.2020 року (а.с.81). Відповідно до витягу з додатку №1 до наказу від 30.03.2020 року за №183 працівником, якому запроваджено простій, є також позивач - провідник пасажирського вагону [PERSON] (а.с.82). Згідно із наказом (розпорядженням) Акціонерного товариства «Українська залізниця» філії «Пасажирська компанія» ВП «Дніпровське пасажирське вагонне депо» №2387 від 28.08.2020 року [PERSON] надано щорічну відпустку на 24 календарних днів з 01.09.2020 року по 24.09.2020 року (а.с.105). На підставі наказу начальника ВП Дніпровське вагонне депо було прийнято рішення про виведення позивача з 01.10.2020 року з простою. Згідно з витягом із програмного забезпечення АСУ «Резерв провідників» встановлено, що [PERSON] була закріплена на період з 21.07.2020 року по 07.10.2020 рік за поїзною бригадою, де начальник поїзду [PERSON] (а.с.109). Згідно з графіком на жовтень 2020 року, рейс бригади начальника поїзду [PERSON] випав на рейс із 01.10.2020 року по 03.10.2020 рік. У цей рейс позивачка [PERSON] не з`явилася. 01.10.2020 року начальником пасажирського поїзду [PERSON] подано рапорт начальнику ВП Дніпровське вагонне депо Соніну Д.О. про те, що 01.10.2020 року ППВ [PERSON] не з`явилася на рейс поїзду №41 Дніпро-Трускавець з невідомої причини (а.с.110). Відповідно до п.8.13 технологічного процесу резерву провідників, який діє на Акціонерному товаристві «Українська залізниця» філії «Пасажирська компанія» ВП «Дніпровське пасажирське вагонне депо» передбачено, якщо працівник поїзної бригади не з`явився в рейс, то допустити його в наступний рейс можливо тільки після пред`явлення інженеру резерву провідників документа, що підтверджує поважність причини неявки у рейс. Як встановлено судом, [PERSON] з 01.10.2020 року по 26.02.2021 рік у депо так і не з`явилась, жодних документів, підтверджуючих її неявку у рейс та взагалі відсутність у вказаний період на роботі не надала. У п.8.14 технологічного процесу, зазначено, що у разі не надання провідником документів про причину неявки в рейс, інженер резерву провідників доповідає рапортом начальнику резерву провідників та начальнику вагонного депо для прийняття заходів до винного. Згідно з п.8.15. у першій декаді наступного за звітним місяцем, інженер резерву зобов`язаний скласти рапорт на працівників поїзних бригад, що не з`явились в рейс за минулий місяць, та надати його начальнику резерву та начальнику депо. 05.11.2020 року начальником резерву провідників [PERSON] на ім`я начальника ВП Дніпровське вагонне депо Соніна Д.О. подано рапорт про те, що провідники, серед іншого і позивач, не з`являються на роботу по невідомій причині (а.с.53). Рекомендованим поштовим відправленням №4900300527740 на адресу [PERSON] направлено листа від 20.11.2020 року №286-ок і проханням з`явитися до відділу кадрів ВП Дніпровське вагонне депо або письмово повідомити про причину неявки на роботу (а.с.54). Вказаний лист отримано 25.11.2020 року, що підтверджується копією чеку про відправлення та роздруківкою із сайту «Укрпошта» (а.с.55,56). Крім цього, позивачу повторно направлялися листи з проханням з`явитися до відділу кадрів ВП Дніпровське вагонне депо або письмово повідомити про причину неявки на роботу від 27.11.2020 року за №320-ок та від 30.12.2020 року за №386-ок від 05.12.2020 року за №370-ок (а.с.57,58,59). Однак, як встановлено судом, позивач [PERSON] до відділу кадрів ВП Дніпровське вагонне депо не з`явилася, про причину неявки на роботу письмово не повідомила. Враховуючи, що [PERSON] була членом профспілкової комітету первинної профспілкової організації Дніпровського пасажирського вагонного депо, Акціонерним товариством «Українська залізниця» філії «Пасажирська компанія» ВП «Дніпровське пасажирське вагонне депо» скеровано пакет документів на отримання згоди на звільнення провідника пасажирського вагону [PERSON] за прогул без поважних причин з 01.10.2020 року по теперішній час, за п.4 ст.40 КЗпП України. Відповідно до витягу із протоколу №61 засідання профспілкової комітету первинної профспілкової організації Дніпровського пасажирського вагонного депо від 22.12.2020 року, розгляд матеріалу на звільнення провідника пасажирського вагону [PERSON] перенесено до наступного засідання профспілкового комітету для більш детального з`ясування причин неявки на роботу [PERSON] (а.с.60). 28.01.2021 року первиною профспілковою організацією Дніпровського пасажирського вагонного депо було надано згоду на звільнення провідника пасажирського вагону [PERSON] за п.4 ст.40 КЗпП України, за прогул без поважних причин, що підтверджується витягом з протоколу №63 засідання профспілкової комітету первинної профспілкової організації Дніпровського пасажирського вагонного депо від 28.01.2021 року (а.с.62). Після отримання згоди первинної профспілкової організації Дніпровського пасажирського вагонного депо на звільнення [PERSON] , начальником виробничого підрозділу Дніпровське вагонне депо видано наказ (розпорядження) №214/ОС від 02.02.2021 року про припинення трудового договору (контракту) та звільнення 01.10.2020 року провідника пасажирського [PERSON] , на підставі п.4 ст.40 КЗпП України, за прогул без поважних причин (а.с.63). 26.02.2021 позивач з`явилася до Акціонерного товариства «Укрзалізниця» в особі філії «Пасажирська компанія» ВП «Дніпровське пасажирське вагонне депо» АТ «Укрзалізниця», де їй запропоновано надати відповідні документи, що підтверджують поважність причини відсутності на роботі або пояснити її відсутності з 01.10.2021 року на роботі, та ознайомитися з наказом №214/ОС від 02.02.2021 року про припинення трудового договору, згідно з п.4 ст.40 КЗпП України, за прогул без поважних причин. [PERSON] повідомила, що документів, які підтверджують поважність причини відсутності на роботі в неї немає та відмовилась надати пояснення з приводу її відсутності на роботі з 01.10.2021 року, із наказом від 02.02.2021 року №214/ОС про припинення трудового договору згідно з п.4 ст.40 КЗпП України, за прогул без поважних причин ознайомилась, але при ознайомленні з даним наказом відмовилась ставити дату ознайомлення з наказом, підпис у наказі не поставила. [PERSON] 26.02.2021 року була видана трудова книжка, про що встановленим порядком було зроблено запис №64 у Книзі обліку руху трудових книжок і вкладишів до них, де [PERSON] поставила особистий підпис та дату отримання трудової книжки, про що у присутності фахівця з кадрового адміністрування [PERSON] , фахівця з кадрового адміністрування [PERSON] , в.о. техніка [PERSON] 25.02.2021 року було складено відповідний акт (а.с.116). Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою, отже, трудовий договір є основною, базовою формою виникнення трудових правовідносин. Відповідно до статті 139 КЗпП України працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержуватися трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір. Згідно з пунктом 4 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадку: прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин. При розгляді даного позову про поновлення позивача на роботі звільненого згідно з пунктом 4 частини першої статті 40 КЗпП, суд виходить з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин. Прогул є дисциплінарним проступком, до звільнення з цієї підстави застосовується положення статей 147,148,149 КЗпП України. Згідно з частиною першою статті 147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана або звільнення. Згідно з вимогами статті 149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення до працівника, власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. Якщо працівник відмовився від цього, власник повинен скласти акт про відмову від дачі пояснень і провести дисциплінарне розслідування порушення трудової дисципліни. Власник підприємства зобов`язаний, застосовуючи певний вид дисциплінарного стягнення, видати наказ (розпорядження), в якому в обов`язковому порядку зазначити мотиви застосування стягнення. Дисциплінарний проступок визначається як винне невиконання чи неналежне виконання працівником своїх трудових обов`язків. Складовими дисциплінарного проступку є дії (бездіяльність) працівника; порушення або неналежне виконання покладених на працівника трудових обов`язків; вина працівника; наявність причинного зв`язку між діями (бездіяльністю) і порушенням або неналежним виконанням покладених на працівника трудових обов`язків. Правова оцінка дисциплінарного проступку проводиться на підставі з`ясування усіх обставин його вчинення, у тому числі з урахуванням письмового пояснення працівника. Невиконання власником або уповноваженим ним органом обов`язку зажадати письмове пояснення від працівника та неодержання такого пояснення не є підставою для скасування дисциплінарного стягнення, якщо факт порушення трудової дисципліни підтверджений представленими суду доказами. Законодавством не визначено переліку обставин, за яких прогул вважається вчиненим з поважних причин, а тому, вирішуючи питання про поважність причин відсутності на роботі позивача, звільненого за пунктом четвертим статті 40 КЗпП України, суд виходить з конкретних обставин і враховує докази, передбачені статтею 76 ЦПК України. Під час розгляду справи позивач не спростувала факту відсутності на роботі з дати вчинення прогулу 01.10.2020 року по дату винесення наказу про звільнення 02.02.2021 року, жодних підтверджуючих документів поважності причини неявки на роботу чи письмових пояснень роботодавцю та до суду не надала. Із викладеного вбачається, що звільнення позивача з роботи на підставі наказу від 02.02.2021 року №214/ОС за прогул без поважних причин, відповідно до п.4 ст.40 Кодексу законів про працю України, здійснено з дотриманням вимог чинного законодавства України, а відтак не підлягають задоволенню і його вимоги щодо стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та витрати на правову допомогу. Відповідно до ст.141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи відшкодуванню позивачу не підлягають, оскільки у разі відмови в позові покладаються на позивача.

Outcome: dismissed