Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-02 00:00:00

Позивачка звернулася в суд із позовом до відповідача про стягнення на її користь аліментів в розмірі 3500 грн щомісячно на утримання неповнолітньої дочки [PERSON] . Свої вимоги обґрунтовує тим, що у шлюбі з відповідачем [INFO] народилася дочка [PERSON] . Рішенням Богородчанського районного суду від 28.05.2021 року шлюб між ними розірвано. Після розірвання шлюбу дитина мешкає з нею та перебуває на її утриманні. Відповідач офіційно не працевлаштований, однак час від часу їде на роботу за межі України, є працездатним, за станом здоров`я може працювати та сплачувати аліменти на утримання неповнолітньої дочки. Між тим свої обов`язки щодо виховання та утримання неповнолітньої дочки він не виконує, а вона самостійно не має змоги забезпечити дитину всім необхідним. З огляду на викладене, позивачка просить суд ухвалити рішення про стягнення з нього на її користь аліментів у твердій грошовій сумі в розмірі 3500 грн щомісячно на утримання дочки [PERSON] до досягнення останньою повноліття. В судовому засіданні позивачка вимоги позову підтримала, просила його задовольнити. Відповідач у судовому засіданні вимоги позову визнав частково, зазначив, що згоден сплачувати аліменти на користь позивачки на утримання дочки [PERSON] в розмірі 2500 грн щомісячно. Більшу суму сплачувати не в змозі у зв`язку з відсутністю постійної роботи. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку, що позов слід задовольнити частково з таких підстав. Судом встановлено, що відповідач є батьком народженої у шлюбі з позивачкою дочки [PERSON] , [INFO] . Дитина є неповнолітньою та проживає з матір`ю (а.с. 6, 7). В добровільному порядку питання щодо утримання неповнолітньої дочки позивачка та відповідач не вирішили. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. 7, 8 ст. 7 Сімейного кодексу України регламентують, що під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення, максимально можливого урахування інтересів дитини. Згідно з ч. 1 ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства", кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Зі змісту ст. 180 Сімейного кодексу України видно, що обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька. Стаття 182 Сімейного кодексу України передбачає, що мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Суд, визначаючи розмір аліментів, враховує стан здоров`я та матеріальне становище позивачки, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів. Виходячи з наведених позивачкою доводів, висловлених відповідачем заперечень, беручи до уваги досліджені докази у їх сукупності, суд приходить до переконання, що з відповідача слід стягувати аліменти на утримання неповнолітньої дочки [PERSON] у твердій грошовій сумі в розмірі 3000 грн щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Питання про розподіл судових витрат слід вирішити відповідно до ст. 141 ЦПК України. На підставі наведеного, ст. 180, 181, 182, 184, 191 Сімейного кодексу України,

Outcome: partial