Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-26 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. Представник Акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро» (далі - Позивач) звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 06.11.2019 року між Акціонерним товариством «Банк Кредит Дніпро» та [PERSON] (далі - Відповідач) було укладено Кредитний договір № 22036000214049, відповідно до умов якого остання отримала кредит у розмірі 62 000 грн. 00 коп. на строк 60 місяців з кінцевою датою повернення до 06.11.2024 року. Банк свої зобов`язання за кредитним договором виконав у повному обсязі, надав відповідачу кошти у розмірі 62 000 грн. 00 коп. Однак, відповідач порушив умови укладеного договору в частині своєчасного погашення платежів, відсотків, та комісійних виплат передбачених умовами кредитного договору. Станом на 21.05.2020 року за відповідачем утворилась заборгованість по вказаному кредитному договору на загальну суму 103 016 грн. 60 коп., що складається із: залишку строкового кредиту - 58 244 грн. 40 коп., залишку простроченого кредиту - 3231 грн. 50 коп., залишку прострочених відсотків - 0 грн. 70 коп. та залишку прострочених комісій - 41 540 грн. 00 коп. У зв`язку з чим, представник позивача змушений звернутися до суду та просити суд стягнути з [PERSON] на користь Акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро» заборгованість за Кредитним договором № 22036000214049 від 06.11.2019 року у загальному розмірі 103 016 грн. 60 коп. та судовий збір у розмірі 2 270 грн. 00 коп. Відповідач у встановлений судом в ухвалі про відкриття провадження по справі строк відзив на позовну заяву не подав. Будь-яких інших заяв по суті справи до суду не надходило. ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи. Представник позивача подав суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності. У такій заяві представник Акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро» зазначає про повне підтримання своїх позовних вимог та просить здійснити розгляд справи за його відсутності, та не заперечує проти заочного розгляду справи. Від відповідача будь-яких заяв чи клопотань до суду не надходило. ІІІ. Процесуальні дії у справі. Процесуальні дії у справі (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо) судом не застосовувалися. Відповідач у судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, ніяких заяв чи клопотань від такого учасника справи до суду не надходило. У відповідності до ч.4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, який належним чином був повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнанні неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Оскільки наявних у даній цивільній справі доказів достатньо для вирішення спору по суті та враховуючи, що належним чином повідомлена про дату, час і місце судового засідання відповідач в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив та не подав відзив, а позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, то суд у відповідності до норм ст. 280 ЦПК України ухвалив здійснювати заочний розгляд справи. Враховуючи, що учасники справи та їх представники у судове засідання не з`явилися, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. З огляду на викладені вимоги процесуального законодавства, враховуючи нижченаведені фактичні обставини справи, зміст спірних правовідносин, оцінку доказів та аргументів сторін, суд ухвалює заочне рішення про часткове задоволення позову з огляду на наступне. ІV. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Судом встановлено, що 06.11.2019 року між Акціонерним товариством «Банк Кредит Дніпро» та [PERSON] укладено Кредитний договір № 22036000214049 (далі - договір), який підписаний сторонами без будь-яких зауважень та заперечень, та відповідно до умов п.1 якого Банк надає Клієнту грошові кошти (кредит) у тимчасове платне користування на споживчі потреби, а Клієнт зобов`язується повернути споживчий кредит, сплатити проценти за користування кредитом та комісії, що передбачені цим договором, а також здійснити інші платежі за кредитному встановлених даним договором розмірах та строках і виконати свої зобов`язання за цим договором у повному обсязі. Згідно п.1.1 вказаного договору, Банк надає Клієнту кредит в сумі 62 000 грн. 00 коп. строком на 60 місяців з кінцевою датою повернення кредиту до 06.11.2024 року. Умовами вказаного кредитного договору передбачено: 1) сплату процентної ставки за користування кредитом, яка є фіксованою та складає: на строкову заборгованість за кредитом - 0,001 % річних, на прострочену заборгованість - 56,0 % річних; 2) сплату щомісячної комісії за обслуговування кредиту - 1,99 5%. Пунктом п.3 даного договору передбачено, що укладаючи з Банку цей Договір Клієнт приймає на себе всі обов`язки та набуває усіх прав, передбачених Універсальним договором банківського обслуговування клієнтів - фізичних осіб у АТ «Банк кредит Дніпро» (УДБО). Позивач наголошує, що в порушення умов вказаного кредитного договору, Відповідач допустила прострочення повернення кредиту і сплати процентів, внаслідок чого за ним, [PERSON] , станом на 21.05.2020 року за договором виникла заборгованість на загальну суму 103 016 грн. 60 коп., що складається із: залишку строкового кредиту - 58 244 грн. 40 коп., залишку простроченого кредиту - 3231 грн. 50 коп., залишку прострочених відсотків - 0 грн. 70 коп. та залишку прострочених комісій - 41 540 грн. 00 коп. Оскільки відповідач у добровільному порядку свої договірні зобов`язання не виконує, то між сторонами виник спір, який підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. V. Оцінка суду доказів та аргументів сторін. Мотиви застосування норм права судом. Щодо стягнення суми залишку строкового кредиту - 58 244 грн. 40 коп., залишку простроченого кредиту - 3231 грн. 50 коп., залишку прострочених відсотків - 0 грн. 70 коп. за користування кредитними коштами, суд виходив із наступного. Відповідно до статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У відповідності до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов і вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до вимог ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути заборгованість частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 цього Кодексу Таким чином, за вищевказаних обставин та вимог матеріального закону суд доходить висновку, що між сторонами по справі укладено кредитний договір, за умовами якого відповідач зобов`язався прийняти грошові кошти, та повернути їх частинами у визначений договором строк. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання потрібно виконувати належним чином відповідно до умов договору. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено уст. 1050 ЦК України. Якщо договором установлено обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, і сплати процентів, належних йому відповідно дост. 1048 цього Кодексу(ч. 2 ст. 1050 ЦК України). Строк виконання боржником кожного щомісячного зобов`язання згідно ізч. 3 ст. 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку. Таким чином, оскільки відповідач допустив прострочення виконання договірного зобов`язання з повернення тіла кредиту, позивач правомірно поставив питання щодо дострокового повернення частини позики, що залишилася, і сплати процентів, належних йому відповідно дост.1048 ЦК України. Таким чином, за вищевказаних обставин та вимог матеріального закону суд доходить висновку, що між сторонами по справі укладено кредитний договір, за умовами якого відповідач зобов`язався прийняти грошові кошти, та повернути їх частинами у визначений договором строк. Доказів повернення вказаної грошової суми позивачеві у вигляді залишку строкового кредиту - 58 244 грн. 40 коп., залишку простроченого кредиту - 3231 грн. 50 коп., залишку прострочених відсотків - 0 грн. 70 коп. матеріали справи не містять. У зв`язку із чим, суд доходить висновку про обґрунтованість вимог позивача в частині позовних вимог щодо стягнення залишку строкового кредиту - 58 244 грн. 40 коп., залишку простроченого кредиту - 3231 грн. 50 коп., залишку прострочених відсотків - 0 грн. 70 коп. Щодо стягнення заборгованості по комісії за несвоєчасне погашення заборгованості по кредиту. Відповідно до ч.1, ч. 2 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» виконавець не повинен включати у договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Частиною 5 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що коли положення договору визнано несправедливим таке положення може бути замінено або визнане недійсним. За положеннями частини п`ятої статті 11, частин першої, другої, п`ятої, сьомої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту, і це є підставою для визнання таких положень недійсними. Крім того, відповідно до статті 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. З рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 вбачається, що положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» з подальшими змінами у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору. Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо). Положеннями ч.ч.1, 2 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, що діяла на момент укладання договору) встановлено, що продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором (пункт 5 частини 3 статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів»). У положеннях частин 57 статті 18 вказаного Закону також йдеться про те, що якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. З аналізу вказаних норм Закону України «Про захист прав споживачів», можна вбачається, що умови договору кваліфікуються як несправедливі за наявності одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (пункт 6 частини першої статті 3, частина третя статті 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві. У постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року у справі № 6-1746цс16 зазначено, що встановлення банком у кредитному договорі обов`язку боржника сплачувати щомісячну комісію за управління кредитом без зазначення, які саме послуги за вказану комісію надаються клієнту, а також нарахування комісії за послуги, що супроводжують кредит (саме як компенсація сукупних послуг банку за рахунок клієнта), є незаконним. У зв`язку із чим суд не знаходить правових підстав для стягнення із відповідача на користь банку суми заборгованості за комісією. Таким чином, суд приходить до висновку про те, що вимоги Позивача підлягають лише частковому задоволенню, а з Відповідача підлягає стягненню за Кредитним договір № 22036000214049 від 06.11.2019 року лише заборгованість станом на 21.05.2020 року щодо залишку строкового кредиту - 58 244 грн. 40 коп., залишку простроченого кредиту - 3231 грн. 50 коп., залишку прострочених відсотків - 0 грн. 70 коп., а всього : 61 476 грн. 60 коп., а в решті позову необхідно відмовити з огляду на його безпідставність та необґрунтованість. Суд також зауважує, що відповідач, будучи належним чином повідомлений про розгляд даної цивільної справи по суті, в судове засідання не з`явився, заперечень на позов та доказів на їх обґрунтування суду не надав, що дає суду право при заочному розгляді справи обмежитись доказами, наданими позивачем, що повністю відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. VІ. Розподіл судових витрат між сторонами. Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у сумі 1 354 грн. 65 коп. (61 476 грн. 60 коп. х 2270 : 103 016 грн. 60 коп.). На підставі викладеного і

Outcome: approved