Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-23 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON] , третя особа: відділ опіки, піклування та усиновлення в особі Служби у справах дітей та сім`ї Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації про позбавлення батьківських прав. Позов обґрунтовано тим, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем у справі [PERSON] , в якому [INFO] у них народився син [PERSON] . 19.03.2010 шлюб між нею та відповідачем було розірвано. Після цьо7го відповідач самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків відносно неповнолітньої дитини. Понад 10 років [PERSON] з дитиною не бачиться і не спілкується, життям, здоров`ям та навчанням сина не цікавиться, ніякої участі у вихованні та утриманні дитини не приймає, має значну заборгованість зі сплати аліментів. Таким чином, відповідач тривалий час ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню малолітньої дитини. На підставі цього позивачка просить позбавити відповідача [PERSON] батьківських прав відносно його неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . 15.12.2021 після усунення недоліків позовної заяви позов було прийнято судом до розгляду за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання, доручено відділу опіки, піклування та усиновлення в особі Служби у справах дітей та сім`ї Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації, як органу опіки та піклування, подати до суду письмовий висновок щодо розв`язання спору (а.с.34-36). 20.01.2022 судом отримано з відділу опіки, піклування та усиновлення в особі Служби у справах дітей та сім`ї Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації Висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] від 17.01.2022 №104-429 (а.с.71,72). У підготовче засідання позивачка не з`явилась, про день, час і місце розгляду справи повідомлена належно і завчасно відповідно до вимог чинного законодавства (а.с.48, 58). 18.01.2022 до суду надійшла заява від позивачки [PERSON] з проханням розглянути справу без її участі, позов підтримує повністю та просить його задовольнити (а.с.66). Відповідач [PERSON] у підготовчому засіданні 10.01.2022 позов визнав повністю (а.с. 52,53), подав суду письмову заяву про визнання заявленого до нього позову [PERSON] про позбавлення батьківських прав; подальший розгляд справи просив проводити без його участі (а.с.50). В підготовче засідання 24.01.2022 відповідач не з`явився. Представник третьої особи відділу опіки, піклування та усиновлення в особі Служби у справах дітей та сім`ї Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації в підготовче засідання свого представника не направили, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належно та завчасно: в матеріалах справи містяться зворотні повідомлення з відміткою про вручення поштового відправлення уповноваженій особі відділу [PERSON] 21.12.2021 та [PERSON] 13.01.2022 (а.с.49, 69). Крім того, 20.01.2022 судом отримано заяву представника третьої особи про розгляд даної справи без участі їхнього представника (а.с. 70). За положенням частини 1 статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання учасників справи за умови їх належного повідомлення про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Частиною 1 ст. 206 ЦПК України передбачено право позивача відмовитися від позову, а відповідача - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову (ч.4 ст.206 ЦПК). Згідно частини 3 ст. 200 ЦПК України за результатом підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Оскільки відповідач [PERSON] визнав позов повністю, суд вважає за можливе ухвалити рішення у справі за результатом підготовчого провадження. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Отже, оскільки сторони не з`явилися в судове засідання 24.01.2022, - фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Вивчивши матеріали цивільної справи, дослідивши надані докази, судом встановлено наступні фактичні обставини та визначено зміст спірних правовідносин. Судом встановлено, що сторони у справі - [PERSON] та [PERSON] є батьками неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , повторно виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Оболонського районного управління юстиції у м. Києві 28.04.2009 (а.с.4). 19.03.2010 шлюб між сторонами було розірвано (актовий запис за № 25 в Книзі реєстрації розірвань шлюбів), що вбачається з копії свідоцтва про розірвання шлюбу, виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Таращанського районного управління юстиції у Київській області 31.03.2010 (а.с.5). За рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 05.10.2010 у справі № 2-7059/2010 з [PERSON] було стягнуто на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , щомісячно в твердій грошовій сумі в розмірі 500 гривень, з 03.09.2010 до досягнення дитиною повноліття, що підтверджується копією виконавчого листа, виданого 06.10.2010 у справі № 2-7059/2010 (а.с.6). Зазначений виконавчий лист перебуває на примусовому виконанні у Таращанському відділі ДВС у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) /ВП № 22365556/. Станом на 01.10.2021 заборгованість [PERSON] по аліментам становить 81400,00 грн, що підтверджується копією довідки про наявність заборгованості зі сплати аліментів від 01.10.2021 за № 11160/19.16-28 (а.с.7). Судом також встановлено, що позивачка [PERSON] отримує державну соціальну допомогу матері на дитину інваліда [PERSON] , [INFO] , що вбачається з копії посвідчення серії [NUMBER] , виданого Оболонським УПСЗН м. Києва 14.10.2013 (а.с.19). З матеріалів справи вбачається, що батько [PERSON] - [PERSON] жодного разу не з`являвся з сином на заняття в Центрі соціально-психологічної реабілітації дітей та молоді з функціональними обмеженнями Подільського району міста Києва, що підтверджується довідкою від 05.10.2021 за № 224 (а.с.8). Крім цього, з довідки № 182 від 30.09.2021, виданої спеціалізованою школою-інтернатом І-ІІ ступенів № 8 Шевченківського району м.Києва, вбачається, що [PERSON] навчається у закладі з 2017 року, є учнем 9-А класу; за весь період перебування дитини у школі вихованням та піклуванням про дитину займалася виключно мати, [PERSON] .. Остання приводила та забирала [PERSON] зі школи, готувала йому спеціальне дієтичне харчування, постійно цікавилася успіхами та повсякденним шкільним життям свого сина, до введення карантинних обмежень відвідувала шкільні заходи та батьківські збори. Батько дитини не приймав участі у шкільному житті сина. За весь період навчання [PERSON] в школі ні класний керівник, ні вихователі жодного разу не спілкувалися з батьком [PERSON] (навіть по телефону), і не бачили його в школі взагалі (а.с.9). 17.01.2022 Оболонською районною в місті Києві державною адміністрацією, як органом опіки та піклування, було складено Висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно його неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] (а.с.71,72). Вирішуючи даний спір, суд виходить із наступного. Згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. За положенням статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно ст.5 СК України держава охороняє сім`ю, дитинство, материнство, батьківство, забезпечує охорону прав матері та батька, створює умови для зміцнення сім`ї. Держава забезпечує пріоритет сімейного виховання дитини. Ніхто не може зазнавати втручання в його сімейне життя, крім випадків, встановлених Конституцією України. Відповідно до ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ст.155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та людської гідності. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Згідно п.2 ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по виханню дитини. Відповідно п. 16 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Таке рішення має бути прийнято з метою захисту інтересів неповнолітньої дитини, яка фактично позбавлена його батьківського піклування. Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58). Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ передбачено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 березня 2019 року ( справа № 631/2406/15-ц провадження № 61-36905св18 ). Враховуючи повне визнання позову відповідачем, а також той факт що [PERSON] останні десять років із сином не спілкується і такого наміру не має, аліменти на утримання дитини не сплачує - судом встановлено в судовому засіданні байдуже ставлення відповідача до своєї неповнолітньої дитини: його небажання займатись вихованням і утриманням сина, небажання приймати участь в його житті. Наведене свідчить про свідоме ухилення відповідача [PERSON] від виконання ним своїх батьківських обов`язків відносно неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved