Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-23 00:00:00

До Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області звернулось акціонерне товариство «Укрсоцбанк»з позовом до [PERSON] , [PERSON] про виселення та зняття з реєстраційного обліку. Позовна заява мотивована тим, що АТ «Укрсоцбанк», який є правонаступником ПАТ «Укрсоцбанк», оформив на підставі договору іпотеки №895/06-034-184 від 02.04.2008 право власності на будинок, загальною площею 134.70 кв.м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , та земельну ділянку, для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, площею 0.0605 га, кадастровий номер 7110400000 03 0100017, що належав на праві власності [PERSON] .. Правовою підставою для реєстрації права власності АТ «Укрсоцбанк» на нерухоме майно, є відповідне застереження в п.п. 4.5.3. Договору іпотеки від 02.04.2008р., яке передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання. Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна за № 135659689 право власності на зазначений будинок та земельну ділянку було зареєстровано за позивачем, який таким чином є законним його власником. Відповідачі зареєстровані у вказаному будинку, однак втративши право власності на нього, підлягають виселенню у зв`язку з тим, що незаконно зщаймаютьт та проживають у будинку без будь-яких правових підстав. З метою досудового врегулювання спору АТ «Укрсоцбанк» звертався до відповідачів з вимогою звільнити зазначене житлове приміщення добровільно, однак, незважаючи на відсутність будь-яких правових підстав для проживання у будинку, відповідачі продовжують користуватися ним та відмовляються добровільно виселятися. Дії відповідачів створюють перешкоди у здійсненні законних прав власника, який не може вільно користуватись та розпоряджатися нерухомим майном. За таких підстав, позивач, посилаючись на норми ст.,ст. 317, 319, 321, 391 та 346 ЦК України та ст. 109 ЖК України просив суд виселити відповідачів із займаного ними у примусовому порядку будинку, зобов`язати їх звільнити від особистих речей та зняти їх з реєстраційного обліку за вказаною адресою. Крім того, позивач просить стягнути з відповідачів у солідарному порядку витрати по сплаті судового збору. Ухвалою Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 12.11.2018 р. відкрито провадження по вказаній справі за правилами загального позовного провадження та роз`яснено сторонам процесуальні права подати заяви, відзиви чи заперечення по суті справи. Ухвалою Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 12.02.2020 р. залучено до участі у справі за позовом Акціонерного Товариства «Укрсоцбанк» до [PERSON] , [PERSON] про виселення та зняття з реєстраційного обліку, правонаступника позивача - Акціонерне товариство «Альфа-Банк». Акціонерне товариство «Альфа-Банк» надало до суду заяву про уточнення позовних вимог, у якій вказувало, що при підготовці позовної заяви представником первісного позивача була допущена технічна помилка, а саме невірно вказано адресу, з якої необхідно виселити відповідачів. Таким чином уточнивши позовні вимоги в частині вірного визначення адреси місця знаходження нерухомого майна позивач наполягав на задоволенні позовних вимог. Представники позивача в судове засідання не з`явились, однак скерували до суду заяви про розгляд справи за їх відсутності, проти винесення заочного рішення не заперечували, позовні вимоги підтримали у повному обсязі. Відповідачі повторно до суду не з`явилися, про причини своєї неявки суд не повідомили, жодних клопотань, заяв чи відзивів суду не надали. Так як у справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, суд розглядає справу за відсутності сторін, по матеріалах справи - заочно. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, суд зазначає про таке. Як вбачається зі змісту позовних вимог, фактично позивач звертається до суду з вимогами про звільнення відповідачами житлового приміщення та зняття їх з реєстраційного обліку в ньому. Як вбачається з матеріалів справи, 02.04.2008 року між [PERSON] , що є майновим поручителем за зобов`язанням [PERSON] за договором кредиту №895/06-034-184 від 02.04.2008р., та АКБСР «Укрсоцбанк» укладено Іпотечний договір № ІД 895/06-034-184, посвідчений приватним нотаріусом Золотоніського міського нотаріального округу Сахно В.І. за реєстровим № 1319, предметом якого є будинок, загальною площею 134.70 кв.м., що знаходиться за адресою [ADDRESS] , та земельну ділянку, для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, площею 0.0605 га, кадастровий номер 7110400000 03 0100017, що належить на праві власності [PERSON] .. Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 28.08.250218 за №135659689, приватним нотаріусом Золотоніського міського нотаріального округу Сахно В.І. винесено рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексні номери 20331302 та 20328552 від 27.03.2015р., відповідно якого право власності на зазначену вище земельну ділянку та вказаний вище будинок зареєстровані за ПАТ «Укрсоцбанк», код ЄДРПОУ 00039019, дата державної реєстрації 27.03.2015р.. При цьому суд зауважує, що вказаний будинок, згідно даних вказаного Державного реєстру речових прав на нерухоме майно належав [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу №1787 від 24.04.2007р., зареєстрованого приватним нотаріусом Золотоніського міського нотаріального округу Сахно В.І., що також відображено в п. 1.1 вказаного іпотечного договору. Крім того, із п. 1.1 умов вказаного іпотечного договору вбачається, що зазначена земельна ділянка належить [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки №1789 від 24.04.2017 р. У своїй вимозі від 28.08.2018 року вих. №USB/260 АТ «Укрсоцбанк» повідомляє відповідачів про задоволення Банком, у порядку ст. 37 Закону України «Про іпотеку», забезпеченої іпотекою вимоги шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, тобто вказаного будинку та земельної ділянки, яка знаходилась в іпотеці Банку відповідно до умов іпотечного договору № 895/06-034-184 від 02.04.2008 року, та, як законний власник, відповідно до ст. 391 ЦК України, вимагає добровільно звільнити всіма мешканцями вказане житлове приміщення, зі зняттям всіх мешканців житла з реєстраційного обліку, та звільнити помешкання від їх особистих речей. У випадку невиконання вимоги добровільно, Банк звернеться до суду та органів державної виконавчої служби для здійснення примусового виселення. За даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань убачається, що 03 грудня 2019 року внесено запис № 10681120104002827 про державну реєстрацію припинення юридичної особи - Акціонерного товариства «Укрсоцбанк», ідентифікаційний код юридичної особи 00039019. При цьому, правонаступником Акціонерного товариства «Укрсоцбанк» є Акціонерне товариство «Альфа-Банк», код ЄДРПОУ 23494714, місцезнаходження: 03150, м. Київ, вулиця Велика Васильківська, буд. 100. Згідно з повідомленням Виконавчого комітету Золотоніської міської ради за №433 по вул. Лікарняна, буд. 26, м. Золотоноша Черкаської області зареєстровані [PERSON] та [PERSON] . Надаючи правову оцінку позовним вимогам позивача суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Отже суд, вирішуючи вказані позовні вимоги виходить із засад диспозитивності цивільного судочинства та розглядає вказану позовну заяву саме в межах заявлених позовних вимог, з урахуванням їх уточнень наданих АТ «Альфа-Банк». Положеннями ст. 47 Конституції України закріплено, що ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду. За приписами ч. 1 ст. 383 Цивільного кодексу України та ст. 150 Житлового кодексу України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб. Відповідно до ст. 316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. За нормою ч. 1 ст. 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. У відповідності до ч.,ч. 1, 2 ст. 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Судом встановлено, що спірний будинок та земельна ділянка не були придбані відповідачами за кредитні кошти. Належних доказів зворотного матеріали справи не містять та позивачем надані не були. При цьому суд керується нормами ст.,ст. 12, 13 та 81 ЦПК України, відповідно до яких цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, а доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Відповідно ч.,ч. 1, 2 ст. 40 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов`язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Згідно зі ст. 109 Житлового кодексу УРСР виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Допускається виселення в адміністративному порядку з санкції прокурора лише осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення або проживають у будинках, що загрожують обвалом. Громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду. Особам яких виселяють із жилого приміщення, що є предметом іпотеки і придбаний не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла, при зверненні стягнення на предмет іпотеки в судовому порядку одночасно надається інше постійне житло. При цьому за положенням частини другої статті 109 Житлового кодексу УРСР постійне житло вказується в рішенні суду. Отже, за змістом наведених обставин визначальним при вирішенні питання про наявність підстав для виселення із житлового будинку - предмета іпотеки у зв`язку із зверненням стягнення на предмети іпотеки без надання іншого постійного жилого приміщення є встановлення того, за які кошти придбано іпотечне майно, тобто за рахунок кредитних коштів, чи за особисті кошти іпотекодавця (іпотекодавців). Під час ухвалення судового рішення про виселення мешканців при зверненні стягнення на жиле приміщення застосовуються як положення ст. 40 Закону України «Про іпотеку», так і норма ст. 109 ЖК УРСР. Вказаний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 753/12729/15-ц. При вирішенні спору суд також враховує правові позиції Верховного Суду викладені у постановах від 06 листопада 2019 року у справі № 761/22755/18, від 19 лютого 2020 року у справі № 666/2571/15-ц, від 12 квітня 2021 року у справі № 310/2950/18, відповідно яких придбання квартири повністю або частково не за кредитні кошти виключає можливість виселення відповідачів без надання їм житлового приміщення. При цьому, відповідно до наданих Відділом «Центру надання адміністративних послуг у місті Золотоноша» від 26.10.2018 за №1079 та №1098 [PERSON] та [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] , тому, враховуючи вищенаведені обставини, мають право користуватися спірним житлом за місцем свого проживання. Згідно з ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Поруч і цим матеріали справи не містять жодних доказів наявності у відповідачів іншого житла та про таке позивач не зазначає. За викладених обставин суд доходить висновку про відсутність підстав вважати, що будинок придбаний за рахунок кредиту банку, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення, а відтак, не можна виселяти відповідачів у примусовому порядку. Крім того, підставою для відмови в позові про виселення є також відсутність постійного жилого приміщення, яке має бути надане особі одночасно з виселенням, оскільки суд не має повноважень визначати на власний розсуд до якого іншого житлового приміщення має бути виселений мешканець будинку, що є предметом іпотеки, на який звернуто стягнення. За правилами частин 2, 5 ст. 319 Цивільного кодексу України власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян. Позовні вимоги у частині зняття відповідачів з реєстраційного обліку є взаємопов`язаними із вимогами про виселення в примусовому порядку відповідачів, у зв`язку з чим також задоволенню не підлягають. До того ж, за приписами норми ст. 7 Закону України « Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення про позбавлення права користування житловим приміщенням, а позивач дане питання на вирішення суду не ставить. Відповідно до ч. 1 ст. 5 Цивільного процесуального кодексу України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. З огляду на вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, у позові правонаступника Акціонерного Товариства «Укрсоцбанк» - Акціонерне товариство «Альфа-Банк» про виселення відповідачів у примусовому порядку та їх зняття з реєстраційного обліку, слід відмовити. В порядку ст. 141 ЦПК України, враховуючи відмову у задоволенні позовних вимог, відшкодування судових витрат не здійснюється. Враховуючи наведене та

Outcome: dismissed