Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-27 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що 21 квітня 2001 року вона уклала шлюб з відповідачем, про що Запорізький міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького обласного управління юстиції склав відповідний актовий запис № 211. Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 14 грудня 2021 року шлюб було розірвано. Від шлюбу сторони мають спільних дітей - [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , які проживають на даний час з позивачкою. Позивач звернулася до суду з позовною заявою про стягнення аліментів на утримання дітей, в якому були заявлені вимоги стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітніх дітей та на дитину, що продовжує навчання в розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідач, у встановлений строк, надав до суду відзив на заявлені позовні вимоги та зазначив, що не погоджується з ними в частині стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, що продовжує навчання, так як, позивачем не надано жодних доказів щодо навчання [PERSON] , [INFO] . У свою чергу, позивачка надала уточнену позовну заяву, у якій були заявлені вимоги стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітніх дітей в розмірі 1/3 частки з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення ними повноліття та на дитину, що продовжує навчання в розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення нею двадцятитрирічного віку. Разом з тим, надала копію довідки про навчання [PERSON] , [INFO] . До початку слухання справи позивач надала до суду письмову заяву, згідно якої просить справу розглядати за її відсутністю, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. Відповідач надав суду письмову заяву, згідно якої просив розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги визнав у повному обсязі та просив їх задовольнити. Відповідно до ч.2 ст.247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень Цивільного процесуального кодексу України розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи і оцінивши їх в сукупності, прийшов до наступного висновку. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України. Відповідно до ст. 5 Протоколу №7 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом №475/97-ВР (475/97-ВР) від 17.07.1997 року) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Згідно зі ст.27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 року, батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Судом встановлено, що 21 квітня 2001 року вона [PERSON] уклала шлюб з відповідачем, про що Запорізький міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького обласного управління юстиції склав відповідний актовий запис за № 211. Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 14 грудня 2021 року шлюб було розірвано. Від шлюбу сторони мають спільний дітей: [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим, Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції від 19 грудня 2006 року, [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції від 05 травня 2010 року, [PERSON] , [INFO] . Зі змісту уточненої заяви, встановлено, що після досягнення повноліття [PERSON] продовжує навчання на 4-му курсі у Дніпропетровському державному університеті внутрішніх справ, факультеті соціально-психологічної освіти та управління на контрактній основі з 14.08.2018 року до 30.06.2022 року, що підтверджується відповідною довідкою №1006 від 12.10.2021 року, виданої за місцем навчання. Згідно ст. 198 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, які потребують матеріальної допомоги. Відповідно до ст. 199 СК України якщо повнолітня дитина продовжує навчання і у зв`язку з чим потребує матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати її до досягнення нею двадцяти трьох років. У відповідності до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. У частині 1 статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» зазначено, що батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно ч.6 ст.12 зазначеного Закону батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону. Відповідно до ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Згідно з ч. 1,2 ст. 179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. На підставі ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідності до ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч.1 ст.79 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Враховуючи обставини перелічені у ст.182 СК України, суд вважає необхідним позовні вимоги задовольнити у повному обсязі та стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітніх дітей в розмірі 1/3 частки з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення ними повноліття та на дитину, що продовжує навчання в розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення нею двадцятитрирічного віку. У відповідності до вимог ч.6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Тому, суд вважає за необхідне, стягнути з відповідача в дохід держави судовий збір по справі у розмірі 992,40 грн., оскільки позивачка звільнена від сплати судового збору при зверненні до суду. На підставі викладеного,

Outcome: approved