Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-30 00:00:00

06 липня 2021 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення частини додаткових витрат, які вона понесла на навчання і лікування їх неповнолітнього сина [PERSON] в розмірі 13 215,77 гривень. В обґрунтування позову вказала, що з відповідачем у справі перебувала у шлюбі, який було розірвано в судовому порядку. Від спільного подружнього життя мають двох синів - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Після розірвання шлюбу діти залишилися проживати разом із нею, що також стало підставою для стягнення із відповідача в судовому порядку аліментів на утримання неповнолітнього сина [PERSON] . Відповідач будь-якої матеріальної допомоги на утримання сина не надає, [PERSON] є особою з інвалідністю з дитинства, характер захворювання потребує постійних фінансових затрат, з липня 2020 по лютий 2021 року на придбання медикаментів для його лікування та обстеження позивач витратила 3 781,54 гривень. Надалі, у зв`язку з тим, що син потребував лікування зубів, йому у вересні 2020 року було встановлено брекет-систему, вартість якої з подальшою корекцією становила 14 700 гривень. Крім того, на даний час [PERSON] навчається, в тому числі вивчає іноземні мови. У листопада 2020 року син для розвитку своїх здібностей почав відвідувати курси польської мови, вартість навчання на вказаних курсах становила 7 950 грн, які позивач також сплатила самостійно. Оскільки вказані суми коштів є для неї суттєвими, а на відповідача законом покладено обов`язок нести додаткові витрати на утримання своєї неповнолітньої дитини, просить суд стягнути з нього половину понесених нею витрат на навчання та лікування сина в розмірі 13 215, 77 гривень. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала в повному обсязі та пояснила, що в шлюбі з відповідачем народився син [PERSON] , якому на даний час вже виповнилось 18 років. В 2015 році шлюб розірвано, та в грудні 2020 року з відповідача на утримання сина стягнуто аліменти. Син має високий рівень знань з польської мови, проходить курси навчання польської мови більше року, тому що хоче продовжувати навчання в Польщі. Рішення щодо вивчення польської мови це було бажання дитини, з батьком дане питання не обговорювалось, оскільки батько з сином не спілкується. Розмір витрат за курси польської мови, яку вона просить стягнути з відповідача складає 3 975 грн з жовтня 2020 до квітня 2021 до досягнення сином повноліття, крім того, по рекомендації лікарів сину встановлена брекет-система в приватній клініці «Одонт», дана послуга в державній установі не проводиться, за встановлення брекет- системи та її корекцію просить стягнути з відповідача 7 350 грн, а також на придбання ліків та обстеження сина (здача аналізів), що також було рекомендовано лікарями - 1 890, 75 грн. Підтвердила, що отримувала на картковий рахунок гроші від відповідача на утримання сина, проте, на час надходження коштів від відповідача, йому не було відомо про ці додаткові витрати, отже кошти, які вона отримала від відповідача, не є коштами на додаткові витрати. 09.08.2021 представником відповідача [PERSON] подано відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що позивачем до позову не надано ніяких доказів, що [PERSON] має здібності до вивчення іноземних, а особливо польської мови, які необхідно розвивати. На дату початку вивчення польської мови [PERSON] виповнилось 17 років, в справі відсутні докази, що до вказаного віку він виявляв особливу схильність (а не просто навчався в загальноосвітньому закладі) до даного напрямку освіти. Отримання освіти, додаткової до загальної середньої, не відноситься до додаткових витрат на розвиток здібностей дитини в розуміння ст.185 СК України. Позивач не доводить існування особливих обставин, які зумовили б необхідність платного навчання дитини на таких курсах (в центрі, школі), не наводить мотивів вибору освітнього центру, що зокрема , залежить від матеріальних можливостей та бажання батьків, а також погодження такого вибору з батьком дитини. Відповідач усунутий від вирішення такого важливого питання щодо дитини, не повідомлений ні про мотиви такого навчання у названих ФОП, ні про можливі досяжні результати, ні про ліцензування таких «закладів», ні про те, яким документом закінчується навчання у даних педагогів. Крім того, не надано доказів на підтвердження того, що між позивачем та відповідачем були узгоджені питання щодо навчання сина, педагогів було обрано позивачем на власний розсуд, без погодження з відповідачем. Стосовно витрат на лікування зазначила, що ліки купувались поза межами призначення лікаря. Крім наведеного, відповідач зазначає, що знаючи, що його син хворіє, він на постійній основі і у добровільному порядку ніс додаткові витрати на дитину, не маючи фінансової можливості одноразово оплатити значну суму на лікування сина. Лише у 2020 році він сплатив таких додаткових витрат на картковий рахунок позивача в сумі 7237,80 грн, це при тому, що аліменти на дитину з нього були стягнуті лише 18.01.2021. Крім того, просила врахувати, що відповідач має власну сім`ю, його дружина не працювала в спірний період через стан здоров`я, є інвалідом 3 групи загального захворювання та не отримувала коштів. Дитина відповідача від іншого шлюбу частіше за інших дітей хворіє респіраторними та іншими захворюваннями та потребує додаткової турботи. Таким чином відповідач один утримує родину із трьох людей на одну мінімальну заробітку плату, інших джерел доходів, крім заробітної плати, він не має. За наведених у відзиві обставин відповідач позов заперечує, вважає, що вимоги позивача не підтверджені належними, допустимими та достатніми доказами і просить суд відмовити у задоволенні позову. В судовому засіданні представник відповідача позов не визнала в повному обсязі та пояснила, що позивачем не доведено, що [PERSON] має здібності до вивчення іноземних, а особливо польської мови, які необхідно розвивати. Вивчати польську мову син відповідача почав в 17 років, а здібності у дитини виникають з 4-7 років. Між позивачем та відповідачем не були узгоджені питання щодо навчання сина, вибір педагогів, освітнього центру, це було обрано позивачем на власний розсуд, без погодження з відповідачем. Відповідач щомісячно, починаюся з 2018 року перерахував кошти на рахунок відповідача на утримання сина, до прийняття рішення про стягнення аліментів. Стосовно витрат на стоматологічні послуги зазначила, що позивач могла звернутися до державних установ з метою отримання безоплатного лікування сина або більш дешевшого. Щодо витрат на основне лікування, то з наданих позивачем документів вбачається, що ліки купувались поза межами призначення лікаря. Підтримала заперечення щодо позову, які викладені у відзиві, та просила в задоволенні позову відмовити в повному обсязі. Наголосила, що відповідач усно домовився з позивачем та, починаючи з січня 2018 року добровільно сплатив їй кошти в розмірі 25 925, 63 грн, лише у 2020 році він сплатив на картковий рахунок позивача гроші в сумі 7237,80 грн, тобто всі додаткові витрати, які заявлені позивачем, відповідачем було раніше повністю оплачено. Судом встановлено, що [INFO] у сторін народився син [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про його народження серії [NUMBER] (а.с.8), який є інвалідом з дитинства, що підтверджується копією посвідчення серії [NUMBER] (а.с.11). На час розгляду справи [PERSON] є повнолітнім, однак вимоги позивача стосуються витрат за час, коли син ще не досягнув повноліття. Рішенням Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 27.04.2015 шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с.14). На підставі судового наказу Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 18.01.2021 з [PERSON] стягнуто на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] у розмірі ј частки з всіх видів його заробітку( доходу), починаю з 18.12.2020 і до досягнення дитиною повноліття, тобто до [INFO] (а.с.15.) За твердженнями позивача після розірвання шлюбу син постійно проживає разом із нею, що також підтверджується довідкою № 1/0464 від 20.05.2021, виданої Первозванівською сільською радою, та не заперечується відповідачем (а.с.12,13). Із листопада 2020 року до грудня 2020 року [PERSON] проходив курс вивчення польської мови у ФОП [PERSON] , згідно довідки ФОП [PERSON] від 04.11.2020, якою директор освітнього центру «EXLINE», [PERSON] , підтверджує, що [PERSON] навчається польській мові в вищевказаному закладі. Вартість навчання складає 950 грн у місяць (а.с.19). Загальна вартість навчання сина з 04.11.2020 по 27.12.2020 коштувала позивачу 2 950 гривень, що підтверджено позивачем відповідними дублікатами чеків (а.с.20). З довідки, виданої ФОП [PERSON] від 01.06.2021 вбачається, що [PERSON] проходить курс навчання з польської мови з 01.02.2021 і по теперішній час, термін курсу розрахований з 01.02.2021 по 31.08.2021, за навчання отримано оплати з 01.02.2021 по 29.05.2021 в розмірі 5000 грн, що також підтверджено позивачем відповідними дублікатами чеків (а.с.22). З довідки від 17.09.2021 ФОП [PERSON] слідує, що [PERSON] проходив курс навчання польської мови з 01.02.2021 по 31.08.2021, охоплюючий 135 годин. Завдяки виявленій схильності до польської мови зміг досягти рівня знання від А1(початковий) до В1 (середній, граничний) з результатом «добре», з 01 вересня 2021 продовжує навчання з польської мови на рівні В2 (загальний середній) (а.с.81). Згідно довідки № 320/21 від 17.09.2021, [PERSON] навчається у Кропивницькому коледжі харчування та торгівлі І рівня акредитації на ІІІ курсі денної форми навчання за спеціальністю 181 «Харчові технології» за державним (регіональним) замовленням. Термін навчання з 01 вересня 2018 року по 31 січня 2022 року. Студент не вивчає польську мову, в зв`язку з тим, що освітньою програмою вивчення польської мови не передбачено (а.с.80). Копіями виписок із медичної карти амбулаторного хворого стоматологічний кабінет «ODONT» ФОП [PERSON] , 08 вересня 2020 року [PERSON] оглянутий лікарем- стоматологом [PERSON] , встановлено діагноз - патологія прикусу - ІІ класу та призначено лікування, 08.09.2020 фіксація брекет-системи на верхню щелепу, 13.10.2020, 17.11.2020, 30.12.2020, 18.02.2021, 11.03.2021, 09.04.2021, 04.06.2021 проведено корекцію брекет-системи (а.с.32, 35, 36). Копіями розрахункових квитанцій та фіскальних чеків від 08.09.2020, 13.10.2020, 17.11.2020, 30.12.2020, 18.02.2021, 11.03.2021, 09.04.2021, 04.06.2021 підтверджено факт розрахунку позивачем із ФОП [PERSON] стоматологічний кабінеті «ODONT», за надання послуг у виді фіксації брекет-системи з подальшею її корекцією на загальну суму 14 700 гривень (а.с.23, 24). З копій виписок із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого №№ 6023, 5933, 552 педіатричне відділення КПН «Обласна клінічна дитяча лікарня КОР», копії виписки із медичної карти амбулаторного хворого № 2987 кардіоревматологічне відділення КПН «Обласна клінічна дитяча лікарня КОР», вбачається, що [PERSON] має ряд захворювань з дитинства, неодноразово проходив курс лікування амбулаторно, 05.06.2019-14.06.2019, 16.03.2020-19.03.2020, 27.08.2020-11.09.2020, 29.01.2021-15.02.2021 [PERSON] проходив стаціонарне лікування, йому встановлено діагноз та призначено лікування із застосуванням медикаментів (а.с.27-28, 29, 30-31, 33-34). Також позивачем надано суду копії фіскальних чеків з аптечного пункту № 12 від 25.06.2020, 12.12.2020, № 20 від 12.12.2020 та аптечного пункту за місцезнаходженням КПН «Обласна клінічна дитяча лікарня КОР» від 02.02.2021 про придбання нею медикаментів, згідно призначення лікаря на загальну суму 3013, 54 гривень, та копія листа - замовлення ТОВ «Сінево-Україна» з чеком від 16.07.2020 на підтвердження сплати 768 грн за проведення досліджень, а всього на загальну суму 3781, 54 грн (а.с.25, 26). Згідно довідок про доходи, [PERSON] , яка займає посаду медичної сестри, в період з 01 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року отримала заробітної плати на загальну суму 94 771, 96 грн, з 01 січня 2021 року по 30 квітня 2021 року - 39 595, 04 грн (а.с.17-18). Відповідачем до суду, крім відзиву на позовну заяву на підтвердження своїх заперечень надано: копія свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] про реєстрацію шлюбу 17 січня 2017 року між [PERSON] та [PERSON] (а.с.60); довідку до акта огляду МСЕК серії 10 ААА № 879935, про те, що його дружина [PERSON] є інвалідом ІІІ групи загального захворювання (а.с.61), довідку про доходи його дружини [PERSON] № 2107 від 02.08.2021, з якої вбачається що в період з січня 2020 по грудень 2020 року вона доходу не отримувала (а.с.62), довідку про власні доходи, з якої вбачається, що [PERSON] з січня 2020 року по 31 грудня 2020 року отримав доходу на загальну суму 58400,00 грн, без урахування аліментів, заробітна плата на місяць складає 4800 грн - 5000 грн (а.с.63), довідку про доходи, з якої вбачається, що [PERSON] з 01 січня 2021 року по 31 липня 2021 року отримав доходу на загальну суму 42160,00 грн, без урахування аліментів, заробітна плата на місяць складає 6000 грн (а.с.64), довідку ПАТ КБ «Приватбанк», з якої слідує, що [PERSON] за період з 01.01.2018 по 01.02.2021 здійснив платежі в загальній сумі 25 925,63 грн на користь отримувача [PERSON] (а.с.65-67, 68), довідку № 437 від 02.08.2021, згідно якої [PERSON] має наступний склад сім`ї: дружина [PERSON] , донька [PERSON] , 2017 року народження (а.с.69), свідоцтво про народження [PERSON] серії [NUMBER] (а.с.107). З`ясувавши позиції сторін та дослідивши письмові докази, суд встановив правовідносини, які виникли між сторонами, що регулюються наступними нормами матеріального та процесуального права. Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. На підставі ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У відповідності до ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Згідно ч.ч.1-3 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до ч.ч.1-4 ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно ч.2 ст.51 Конституції України, батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. У Принципі 6 Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року зазначено, що дитина для повного та гармонічного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона повинна зростати у піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, в атмосфері любові, моральної та матеріальної забезпеченості. Відповідно до ст.18 Конвенції про права дитини, прийнятої резолюцією 44/25 Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1989 року, що була ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенції про права дитини), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ч.1 ст.27 Конвенції про права дитини та ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, культурного, морального і соціального розвитку. Згідно з ч.2 ст.27 Конвенції про права дитини, батьки, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей, умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно ч.7 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», у разі відмови від надання дитині необхідної медичної допомоги, якщо це загрожує її здоров`ю, батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність згідно з законом. Відповідно до ч.2 ст.150 СК України, обов`язком батьків визначено також піклування про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відтак судом встановлено, що обов`язок щодо утримання, виховання, навчання, піклування про здоров`я та розвиток дитини покладений законодавством на обох батьків. Відповідно до статті 180 Сімейного кодексу України (далі - СК України) батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частинами першою-третьою статті 181 СК України передбачено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними; за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно з частиною першою статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними у кожному конкретному випадку. Відповідно до частини другої статті 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Аналіз указаних норм закону вказує на те, що в окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину, вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. Дане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається зазначеною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на тяжку хворобу, тощо. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Наявність таких обставин підлягає доведенню особою, яка пред`явила такий позов. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково. Ураховуючи наведене, суд визначає розмір додаткових витрат на дитину, зумовлених особливими обставинами, одному з батьків у твердій грошовій сумі. Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 13 вересня 2017 року у справі № 6-1489цс17. Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо). На підставі ч.ч.1, 5, 6 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною 1 ст.89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Наявність додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Тому, заявляючи вимоги про одноразове стягнення додаткових витрат на дитину, необхідно надати докази усієї суми фактично понесених витрат, в той час, як заявляючи про періодичні або постійні витрати, позивач повинен довести їх необхідність. Відтак в даній справі тягар доказування наявності особливих обставин, за якими у одного з батьків, з ким проживає дитина, виникли додаткові витрати на її утримання, а також розмір самих витрат покладено на позивача. В той же час в разі заперечення позову, відповідач повинен доказати обставини, що мають істотне значення та можуть бути враховані судом при визначенні розміру його участі у додаткових витратах на дитину. Якщо ці витрати пов`язані з особливим станом здоров`я дитини, то необхідно надавати медичні довідки, висновки лікарів, їх рекомендації щодо лікування дитини, тривалості та періодичність лікування та з урахуванням цього розрахунок його вартості, а також документи про вартість ліків (препаратів), які необхідно придбавати або було придбано дитині. Як встановлено судом, [PERSON] , [INFO] , є інвалідом з дитинства, що підтверджується копією посвідчення серії [NUMBER] (а.с.11) та [NUMBER] , 16.03.2020-19.03.2020, 27.08.2020-11.09.2020, 29.01.2021-15.02.2021 [PERSON] проходив стаціонарне лікування, з приводу наявних у нього хронічних захворювань та йому призначено лікування із застосуванням медикаментів, крім того, з наданих копій медичних карток вбачається, що [PERSON] хворіє з дитинства, неодноразово проходив курс лікування, як у стаціонарі, так і амбулаторно за місцем проживання. Отже, без медичного втручання виправлення стану здоров`я неповнолітнього [PERSON] є неефективним, а тому лікування є виправданим та необхідним. У зв`язку з цим, суд прийшов до висновку про те, що таке захворювання неповнолітньої дитини [PERSON] було особливою обставиною у справі, за якою у позивача виникли реальні підстави та необхідність у проведенні лікування своєї дитини. Таке лікування потребувало значних матеріальних затрат та часу. Зокрема виписками із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого [PERSON] № № 6023, 5933, 552 педіатричне відділення КПН «Обласна клінічна дитяча лікарня КОР», та із медичної карти амбулаторного хворого № 2987 кардіоревматологічне відділення КПН «Обласна клінічна дитяча лікарня КОР», підтверджено його діагноз, тривалий час перебігу лікування з 05.06.2019-14.06.2019, 16.03.2020-19.03.2020, 27.08.2020-11.09.2020, 29.01.2021-15.02.2021 та визначено лікарем перелік ліків та медичних препаратів, які були необхідні для лікування. Поданими позивачем копіями фіскальних чеків від 25.06.2020, 12.12.2020, 02.02.2021, 16.07.2020 повністю підтверджено факти придбання нею ліків та медичних препаратів на загальну суму 3781,54 гривень для лікування сина виключно за переліком та призначенням лікаря, що міститься у виписках із медичної карти амбулаторного ( стаціонарного) хворого. За вказаних обставин суд прийшов до висновку про задоволення заявлених в цій частині позовних вимог та стягнення з відповідача половини суми, яку позивач витратила на лікування сина в сумі 1890, 77 грн. Щодо витрат позивача на стоматологічні послуги для сина, суд зазначає наступне. Надані позивачем копії виписок із медичної карти амбулаторного хворого [PERSON] , стоматологічний кабінеті «ODONT» ФОП [PERSON] , суд приймає до уваги в частині доказування медичних показань лікаря щодо потреби у лікуванні дитини, у зв`язку з чим було встановлено брекет-систему та якими також підтверджено, що лікування було тривалим - 08 вересня 2020 року встановлено брекет-систему на верхню щелепу, 13.10.2020, 17.11.2020, 30.12.2020, 18.02.2021, 11.03.2021, 09.04.2021, 04.06.2021 проведено корекцію брекет-системи. Суд відхиляє клопотання представника відповідача стосовно не прийняття в якості доказів документів, які були надані позивачем 20.12.2021, оскільки дані документи були надані позивачем на заперечення представника відповідача - її пояснень в судовому засіданні від 16.11.2021 стосовно надмірності вартості лікування [PERSON] та можливості отримання відповідного обсягу медичних послуг безкоштовно або ж за нижчою ціною. Так, згідно довідки Кропивницької міської ради № 929 від 08.12.2021, яка надана позивачем 20.12.2021, умовами договору про медичне обслуговування населення за програмою державних медичних гарантій на 2020 рік, укладеного між КНП «ТСО» КМР» та Національною службою здоров`я України, визначений обсяг медичних послуг, які надаються за Договором за рахунок коштів державного бюджету, серед яких зокрема, надання планової стоматологічної допомоги дітям (крім ортодонтичних процедур та протезування). Таким чином в вересні 2020 року ортодонтичні медичні послуги взагалі не надавались за рахунок коштів державного бюджету (а.с.119). За таких обставин, суд критично оцінює доводи відповідача в частині звернення для встановлення брекет-системи для сина до державної установи, тобто за рахунок коштів державного бюджету. В той же час суд зважає і на те, що відповідачем не було подано суду будь-якого іншого доказу на підтвердження його заперечень або спростування в цій частині доводів позивача. Суд приймає до уваги твердження представника відповідача, що відповідачем у 2020 році добровільно сплачено на картковий рахунок позивача гроші в сумі 7237,80 грн на утримання їх спільного сина, що також підтверджено документально, проте доказів, що вказана сума була сплачена відповідачем саме за стоматологічні послуги не надано, а тому суд приходить до висновку, що вказані кошти сплачено відповідачем на утримання сина, а не як додаткові витрати на дитину, оскільки у 2020 році з відповідача в судовому порядку аліменти на утримання сина стягнуто не було, обов`язок щодо сплати аліментів в судовому порядку у відповідача виник з 18.12.2020, що підтверджується копією судового наказу від 18.01.2021 (а.с.15) . Отже, суд прийшов до висновку про те, що стоматологічні проблеми у дитини шкодили її здоров`ю, створювали для неї серйозні незручності і дискомфорт. Без медичного втручання виправити цю проблему є неможливим, а тому лікування було виправданим та необхідним. Таке лікування потребувало значних матеріальних затрат та часу. Поданими позивачем копіями розрахункових квитанцій та фіскальних чеків від 08.09.2020, 13.10.2020, 17.11.2020, 30.12.2020, 18.02.2021, 11.03.2021, 09.04.2021, 04.06.2021 повністю підтверджено розмір її витрат на лікування дитини у лікаря-стоматолога. За вказаних обставин, суд вважає, що необхідність лікування дитини у стоматолога є також особливою обставиною у справі, що є підставою для стягнення з відповідача додаткових витрат позивача на дитину в розмірі 7 350 грн. Щодо позовних вимог в частині стягнення витрат за платне вивчення сином [PERSON] польської мови, суд не вбачає підстав для їх задоволення, оскільки позивачем жодним чином не доведено у справі, що знання цієї мови є особливою здібністю сина, а її вивчення, тим більше на платній основі, було пов`язано із особливою обставиною. Матеріалами справи підтверджено, що [PERSON] у період проходження курсів вивчення польської мови у ФОП [PERSON] та ФОП [PERSON] , навчався у Кропивницькому коледжі харчування та торгівлі І рівня акредитації (а.с.80), за державним замовленням, знання польської мови для навчання в даному закладі не потрібне, а отже вивчення польської мови для нього було факультативом та було спрямоване на всебічний розвиток, здобуття ним нових знань. В розумінні змісту статті 185 СК України, факультативне платне навчання дитини не відноситься до тих особливих обставин, які передбачають можливість стягнення додаткових витрат з батьків на утримання дитини. Отже такі витрати не є додатковими витратами, які викликані особливими обставинами. Крім того, позивач не довела існування особливих обставин, які зумовили б необхідність платного навчання дитини при наявності можливості проходження навчання у державних закладах освіти, не навела мотивів вибору освітнього закладу, що, зокрема, залежить від матеріальних можливостей та бажання батьків, а також погодження такого вибору з батьком дитини. Положеннями СК України закріплено рівність прав та обов`язків матері та батька щодо їхньої спільної дитини. Така рівність передбачає не лише рівність у майновому забезпеченні, але й рівність у прийнятті рішень щодо усіх суттєвих аспектів життя дитини, зокрема щодо її навчання та вибору навчального закладу. Позивачем не надано доказів на підтвердження того, що між нею та відповідачем були узгоджені питання щодо навчання сина польської мови на оплатній формі. Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину та обставин, що мають істотне значення. Визначення обставин, що можуть бути визнані істотними, закон відносить до компетенції суду. У будь-якому разі істотними є такі обставини, як стан здоров`я, матеріальне становище відповідача, наявність у нього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних дружини, чоловіка, батьків, повнолітніх дітей, тощо. Суд враховує матеріальне становище відповідача, який отримує мінімальну заробітну плату, наявність у нього на утриманні малолітньої дочки, 2017 року народження, непрацездатної дружини, яка є інвалідом ІІІ групи, та приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог позивача. За вказаних обставин суд вважає доведеними факти додаткових витрат на дитину у справі, понесених позивачем на лікування сина [PERSON] в розмірі 18 481, 54 гривень (3 781, 54 грн придбання ліків та обстеження + 14 700 грн за встановлення брекет-системи та її корекцію). Отже, зважаючи на дотримання принципу рівності батьків в утриманні дитини, з відповідача слід стягнути 50% від вказаної суми, що становить 9 240, 77 гривень. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а інші судові витрати в разі задоволення позову покладаються на відповідача. Оскільки позивач звільнена від сплати судового збору за подання позовної заяви, з відповідача підлягає стягнення на користь держави судовий збір в розмірі 908 грн, що відповідає положенням ч.6 ст.141 ЦПК Країни.

Outcome: partial