Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-30 00:00:00

28 грудня 2021 року позивач звернулась до суду з даною позовною заявою в якій зазначила, що вона з відповідачем 04.09.2018 року уклали шлюб. Від даного шлюбу мають неповнолітнього сина - [PERSON] [INFO] . Добровільно про сплату аліментів домовитись з відповідачем їй не вдається, вважає, що відповідач має можливість сплачувати аліменти на її утримання, як дружину у якої проживає дитина, так як знаходиться у працездатному віці та може працювати. Позивач не може працювати, оскільки доглядає за дитиною, джерел доходу для догляду за дитиною не має. Позивач просить суд стягувати щомісячно з відповідача на її користь аліменти на її утримання у розмірі 2000 гривень, починаючи з дати подання позовної заяви до суду та до досягнення [PERSON] [INFO] , трьох років. Ухвалою Володарсько - Волинського районного суду Житомирської області від 29.12.2021 року відкрито провадження у даній справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Позивач у судове засідання не прибула, направила до суду письмову заяву, у якій просить справу розглянути у її відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, направив до суду заяву про розгляд справи без його участі, дає згоду на стягнення аліментів. Відповідно до ст.206 ч.4 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно ч.3 ст.211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи, сторони перебувають в шлюбі, зареєстрованому 04 вересня 2018 року виконавчим комітетом Новоборівської селищної ради Хорошівського району Житомирської області, актовий запис №16, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] . Подружжя [PERSON] від шлюбу мають неповнолітнього сина - [PERSON] [INFO] , що слідує з копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] . Із довідки Новоборівської селищної ради №685/08-10 від 13.12.2021 року слідує, що [PERSON] [INFO] проживає разом з матір`ю - [PERSON] та батьком [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Згідно частини 1, частини 4 статті 75 СК України, дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму встановленого законом. Особливим видом права подружжя на утримання є право дружини на утримання під час вагітності та у разі проживання з нею дитини. Його особливість полягає у строковості дії, незалежності надання утримання від доходу дружини та наявністю лише однієї підстави, яка унеможливлює надання такого утримання, - можливості чоловіка надавати таке утримання. Відповідно до статті 84 СК України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років; право на утримання має вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу; право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу. Стаття 85 СК України регулює правовідносини з припинення права дружини на утримання. Принципове положення законодавця полягає у тому, що право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, і в разі розірвання шлюбу. Не перешкоджатиме виникненню цього права і застування інституту недійсності шлюбу у випадках, коли дружина не знала і не могла знати про перешкоди до реєстрації шлюбу. Таким чином, сімейним законодавством передбачено право дружини-матері на утримання чоловіком-батьком до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Подання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов`язковим, оскільки право на аліменти належить дружині-матері незалежно від цієї обставини. Відповідно до частини 1 статті 80 СК України, аліменти присуджуються одному із подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя або у твердій грошовій сумі. Визначаючи розмір аліментів на утримання дружини, суд виходить з того, що відповідач має працездатний вік, і враховуючи відсутність в позивача самостійного доходу, чоловік має їй компенсувати втрату можливості повноцінно себе реалізувати у громадському житті та надавати визначену законодавством допомогу дружині. У Постанові Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" зазначено, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. В постанові по справі № 750/9224/16-ц (провадження № 61-16837св18) від 13 червня 2018 року суд касаційної інстанції звернув увагу на те, що відповідно до частин другої та шостої статті 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років і в разі розірвання шлюбу. Згідно з частиною четвертою статті 84 СК України право на утримання дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Судом встановлено, що неповнолітній син [PERSON] [INFO] , проживає разом із позивачем, знаходиться на її утриманні, позивач не працює, доглядає за сином. Як вбачається із позовної заяви, відповідач працездатного віку, працює в філії "Іршанський гірничо-збагачувальний комбінат" АТ "Об`єднана гірничо-хімічна компанія", в своїй заяві дає згоду на стягнення з нього аліментів на утримання дружини. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позовна заява про стягнення аліментів на дружину, підлягає задоволенню, оскільки позивач має право на утримання від відповідача до досягнення спільною дитиною трирічного віку. Згідно частини 1 статті 79 СК України, аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Відповідно до частини 1 статті 80 СК України, аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. На підставі ч.6 ст.141 ЦПК України та у зв`язку з тим, що позивач звільнена від сплати судового збору на підставі п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», судовий збір в сумі 908 грн. слід стягнути з відповідача на користь держави.

Outcome: approved