Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-30 00:00:00

В жовтні 2021 року позивачка звернулась до суду із позовом в якому просила визнати відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування житлом, а саме квартирою [ADDRESS] . В обґрунтування позовної заяви позивачка. зазначила, що є власником квартири [ADDRESS] на підставі договору купівлі - продажу №1094 від 27.06.2018 року, також в вище вказаній квартирі зареєстрований відповідач. Зняти самостійно його з реєстрації вона на має можливості, оскільки їй невідоме його місце перебування. У зв`язку з вище зазначеним, позивачка просила визнати [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] . Ухвалою Приморського районного суду м. Маріуполя від 29.11.2021 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження із викликом сторін. Позивачка [PERSON] про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, до суду не з`явилась, причин поважності своєї неявки не надала. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи була повідомлений належним чином, заяву про розгляд справи за його відсутності не надав та про причини неявки суд не повідомив. Третя особа: Приморська районна адміністрація Маріупольської міської ради повідомлений належним чином про дату, час та місце розгляду справи належним чином в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. Суд, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог виходячи з насткпного. Відповідно до ст.15,ч.2ст.16,ч.1ст.20 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Право на захист особа здійснює на свій розсуд. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Так, відповідно до п.5 ч.3 ст.2 ЦПК України основними засадами (принципами) цивільного судочинства є зокрема диспозитивність. Яка відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 статті 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Позивачка, як на підставу для визнання відповідача таким, що втратив право проживання в даній квартирі, посилається на ст.405 ЦК України. Згідно ч.2 ст. 405 ЦК України Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Позивачка в обгрунтування своїх вимог посилаються на те, що відповідач не проживає у спірній квартирі але не вказує з якого саме часу. Так позивачка надала до суду акт о не проживанні в складі комісії: [PERSON] та [PERSON] , однак вищевказаний акт не містить номеру, а також печатки відповідного органу уповноваженого на складання таких актів. Судом критично оцінюються обставини викладені в наданому позивачем за позовом акті, оскільки він складений не у спосіб, що передбачає форма акту, і в ньому відсутня інформація щодо терміну на протязі якого [PERSON] не мешкає у спірному приміщенні, тому відповідно до норм ст. ст. 77, 78 ЦПК України, даний акт не може бути належним та допустимим доказом існування обставин. Таким чином позивачкою не надає жодних належних доказів не проживання відповідача. Отже за таких умов, суд позбавлений можливості встановити факт не проживання відповідача у спірній квартирі. Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Оскільки інших належних, допустимих та достовірних доказів позивачка суду не надала, суд дійшов висновку, що позивачка не довела обставин відсутності відповідача за місцем реєстрації без поважних причин понад один рік, що є вирішальним при вирішенні такого роду спорів. Інших підстав для визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, позивачам не наведено. Таким чином, розглядаючи справу в межах заявлених позовних вимог і з підстав, зазначених позивачкою, та на підставі поданих доказів, суд дійшов висновку, що відсутні підстави для визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, тому в задоволенні даного позову слід відмовити.

Outcome: dismissed