Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-26 00:00:00

\~ \~ \~ \~ [PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] про визнання майна особистою приватною власністю. Позов мотивовано тим, що 25.04.2009 року позивач уклала шлюб з [PERSON] , який був зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Тульчинського районного управління юстиції Вінницької області, про що складений відповідний актовий запис №33 та видано свідоцтво про шлюб серія [NUMBER] . На розгляді у Вінницькому міському суді знаходиться позовна заява про розірвання шлюбу між сторонами. Від шлюбу маємо неповнолітню доньку [PERSON] , [INFO] , яка проживає із позивачем. 05.11.2015 року [PERSON] отримала Свідоцтво про право власності на [ADDRESS] . Одноособовим власником кімнати в гуртожитку позивач стала в результаті приватизації згідно ЗУ « Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитку». На підставі договору купівлі-продажу кімнати [ADDRESS] , [PERSON] продала належну її кімнату в гуртожитку за фактичну ціну в сумі 240 тисяч гривень. Договір був посвідчений приватним нотаріусом ВМНО Родіоновою Н.В. 28.02.2017 року та зареєстровано в реєстрі за № 444. В той же день, 28.02.2017 р. [PERSON] придбала кв. [ADDRESS] за фактичну ціну в сумі 240 000 грн. Договір був посвідчений приватним нотаріусом ВМНО Родіоновою Н.В. 28.02.2017 року та зареєстровано в реєстрі за № 447. В п. 10 зазначеному вище договорі купівлі продажу, зазначено, що відповідач надав письмову заяву, якою надав свою згоду на придбання [PERSON] кв. [ADDRESS] . Позивач не була обізнана щодо своїх майнових прав, тому не заперечувала щодо написання її чоловіком даної заяви, хоча фактично вона придбала квартиру за свої особисті кошти, отримані від продажу кімнати в гуртожитку. В червні 2018 року [PERSON] продала кв. [ADDRESS] за фактичну ціну в сумі 300 000 грн. У позивачки не зберігся примірник даного договору купівлі продажу. Через пару днів, а саме 23.06.2018 року [PERSON] придбала кв. [ADDRESS] за фактичну ціну в сумі 300 000 грн. Договір купівлі-продажу спірної квартири посвідчений приватним нотаріусом ВМНО Терещенко В.В. року та зареєстрований в реєстрі за № 1291. При укладанні договору (п. 1.3) відповідач також надав нотаріально посвідчену заяву, якою надав згоду на придбання спірної квартири. В силу своєї необізнаності щодо своїх майнових прав, позивач, знову тики, не заперечувала щодо написання її чоловіком даної заяви, хоча фактично вона придбала квартиру за свої особисті кошти, отримані від продажу кв. [ADDRESS] . Таким чином, позивач вважає, що спірна квартира [ADDRESS] , належить її на праві особистої приватної власності, так як придбана за її особисті кошти. Просить визнати квартиру [ADDRESS] , загальною площею 56,2 кв. м., придбану під час перебування в шлюбі з [PERSON] , такою що належить в цілому [PERSON] на праві особистою приватної власності. \~ \~ \~ \~Ухвалою суду від 17.12.2021року відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження. \~ \~ \~ \~В підготовче засідання представник позивача не з`явився надав суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримав, просив задовольнити. Відповідач в підготовчому засіданні позов визнав, не заперечував щодо його задоволення. Заслухавши пояснення відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позову, з наступних підстав. При розгляді справи судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 25.04.2009 року позивач уклала шлюб з [PERSON] , який був зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Тульчинського районного управління юстиції Вінницької області, про що складений відповідний актовий запис №33 та видано свідоцтво про шлюб серія [NUMBER] . На розгляді у Вінницькому міському суді знаходиться позовна заява про розірвання шлюбу між сторонами. Від шлюбу маємо неповнолітню доньку [PERSON] , [INFO] , яка проживає із позивачем. 05.11.2015 року [PERSON] отримала Свідоцтво про право власності на [ADDRESS] . Одноособовим власником кімнати в гуртожитку позивач стала в результаті приватизації згідно ЗУ « Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитку». На підставі договору купівлі-продажу кімнати [ADDRESS] , [PERSON] продала належну її кімнату в гуртожитку за фактичну ціну в сумі 240 тисяч гривень. Договір був посвідчений приватним нотаріусом ВМНО Родіоновою Н.В. 28.02.2017 року та зареєстровано в реєстрі за № 444. В той же день, 28.02.2017 р. [PERSON] придбала кв. [ADDRESS] за фактичну ціну в сумі 240 000 грн. Договір був посвідчений приватним нотаріусом ВМНО Родіоновою Н.В. 28.02.2017 року та зареєстровано в реєстрі за № 447. В п. 10 зазначеному вище договорі купівлі продажу, зазначено, що відповідач надав письмову заяву, якою надав свою згоду на придбання [PERSON] кв. [ADDRESS] . Позивач не була обізнана щодо своїх майнових прав, тому не заперечувала щодо написання її чоловіком даної заяви, хоча фактично вона придбала квартиру за свої особисті кошти, отримані від продажу кімнати в гуртожитку. В червні 2018 року [PERSON] продала кв. [ADDRESS] за фактичну ціну в сумі 300 000 грн. 23.06.2018 року [PERSON] придбала кв. [ADDRESS] за фактичну ціну в сумі 300 000 грн. Договір купівлі-продажу спірної квартири посвідчений приватним нотаріусом ВМНО Терещенко В.В. року та зареєстрований в реєстрі за № 1291. При укладанні договору (п. 1.3) відповідач також надав нотаріально посвідчену заяву, якою надав згоду на придбання спірної квартири. В силу своєї необізнаності щодо своїх майнових прав, позивач, знову тики, не заперечувала щодо написання її чоловіком даної заяви, хоча фактично вона придбала квартиру за свої особисті кошти, отримані від продажу кв. [ADDRESS] . Відповідно до положень ст. 57 СК України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є, в тому числі, майно, набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але і спільністю участі подружжя коштами або працею у набутті майна. У разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане. Сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для надання такому майну статусу спільної сумісної власності подружжя. Як роз`яснено в пунктах 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, частина третя статті 368 ЦК України) відповідно до частин другої, третьої статті 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності. Враховуючи викладене та те, що відповідач визнав позовні вимоги повність, суд вважає що позов підлягає задоволенню. За клопотанням позивача судові витрати залишити за позивачем. На підставі викладеного,

Outcome: approved