Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення із [PERSON] , [PERSON] заборгованості за житлово-комунальні послуги, в обґрунтування якого зазначив, що відповідач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , який перебуває на балансі АТ «Запорізький завод феросплавів». 04.12.2006 року між ВАТ «Запорізький завод феросплавів», правонаступником якого є АТ «Запорізький завод феросплавів», та споживачем укладено договір №1/157 про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій. За період з вересня 2016 року по січень 2019 року відповідачі оплату за комунальні послуги не здійснювали, у зв`язку із чим утворилася заборгованість у розмірі 5 347,38 грн. Оскільки заборгованість відповідачами в добровільному порядку не сплачено, позивач змушений був звернутися до суду. 10.09.2021 року ухвалою судді позовну заяву прийнято до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, призначено розгляд справи у судовому засіданні на 03.11.2021 року. 12.10.2021 року до суду від відповідачів надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначають про те, що докази, надані позивачем, а саме довідка про склад сім`ї та технічний паспорт на квартиру [ADDRESS] є недостовірними доказами, оскільки відповідно до витягу з Реєстру прав на нерухоме майно, власником вказаної квартири на підставі договору дарування, з 02.03.2008 року, є [PERSON] . Як зазначено у п.7.2 договору №1/157 від 04.12.2006 року, договір може бути розірваний достроково у разі переходу права власності на квартири до іншої особи. З урахуванням того, що відповідно до спірного договору з надання житлово-комунальних послуг він був укладений [PERSON] у 2006 році, а з 02.03.2008 року власником стала [PERSON] , з якою договір не переукладався, відповідачі вважають, що спірний договір розірвано на підставі п. 7.2. договору №1/157 від 04.12.2006 року, а тому просять у задоволенні позову АТ «Запорізький завод феросплавів» відмовити у повному обсязі. Разом із відзивом на позовну заяву відповідачі подали до суду заяву, у якій просять про застосування наслідків пропуску позовної давності, оскільки, згідно із позовною заявою позивачу стало відомо про порушення строків сплати за житлово-комунальні послуги у вересні 2016 року, тобто саме із цієї дати у нього розпочався перебіг позовної давності щодо порушених, на його думку, прав на отримання грошових коштів. 28.10.2021 року, за п`ять днів до першого засідання у справі, позивач АТ «Запорізький завод феросплавів» подав до суду заяву про зміну підстав позову. Зазначає, що відповідачі не надавали, а позивач не отримував заяв, листів, повідомлень, чи інших відомостей щодо переходу права власності на квартиру від [PERSON] до [PERSON] , зняття [PERSON] із реєстрації місця проживання, переоформлення особового рахунку. Тому позивач не може надати до суду типовий договір про надання послуг саме із [PERSON] , оскільки керувався п. 7.1 Договору №1/157, відповідно до якого, договір вважається щороку продовженим, якщо за місяць до закінчення його строку однією із сторін не буде письмово заявлено про розірвання або необхідність перегляду. Так, позивач, посилаючись на ч. 3 ст. 49 ЦПК України, просить, зокрема, вважати власником квартири [ADDRESS] [PERSON] . Щодо перебігу строку позовної давності позивач вважає, що останній, в силу п. 12 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України продовжено на строк дії карантину. Тому вважає, що АТ «Запорізький завод феросплавів» звернувся до суду з дотриманням строку позовної давності. Судове засідання, призначене на 03.11.2021 року, через першу неявку відповідачів, було відкладено на 14.12.2021 року. 14.12.2021 року судове засідання, у зв`язку із перебуванням судді в нарадчій кімнаті з розгляду іншої справи, було відкладено на 25.01.2022 року. Учасники справи в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, зокрема шляхом направлення смс-повідомлень на номери мобільних телефонів, які містяться в матеріалах справи. Представник позивача надала заяву, в якій просить провести розгляд справи без її участі, проти ухвалення рішення не заперечує. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] у судове засідання не з`явилися, причини неявки не повідомляли, заяв про відкладення судового розгляду не подавали. Всебічно з`ясувавши обставини справи, вивчивши її матеріали, дослідивши надані у справі докази у сукупності, суд дійшов до висновку, що заявлений позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується електронним Витягом з реєстру територіальної громади міста Запоріжжя щодо реєстрації проживання місця фізичної особи, сформованим 03.08.2021 року, а також відповіддю на запит суду Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради від 06.09.2021 року №04-47/5911. Будинок [ADDRESS] перебуває на балансі Акціонерного товариства «Запорізький завод феросплавів». AT «Запорізький завод феросплавів» надає житлово-комунальні послуги відповідачам на підставі Закону України «Про житлово-комунальні послуги», Типового договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій та інших нормативних актів. На виконання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, АТ «Запорізький завод феросплавів» уклав із споживачем договір №1/157 від 04.12.2006 року, згідно п. 1.1 якого, виконавець зобов`язався забезпечити надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньо-будинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньо будинкових мереж, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо) у будинку [ADDRESS] , а споживач зобов`язався своєчасно оплачувати ці послуги за встановленим тарифом у строки та на умовах, передбачених договором. Станом на час укладання вказаного договору власником зазначеної квартири був [PERSON] . Пунктами 2.1, 3.2 вказаного договору також передбачено, що розрахунковим періодом є календарний місяць. У разі застосування щомісячної системи оплати послуг платежі вносяться не пізніше 10 числа місяця, що настає за розрахунковим. Споживач зобов`язаний оплачувати послуги в установлені договором строки. У період з вересня 2016 року по січень 2019 року позивачем надавались послуги відповідно до умов договору, однак відповідачі не здійснювали оплату їх оплату. Згідно Витягу із особистого рахунку № [NUMBER] , оформленого на [PERSON] , за послуги з утримання будинку за вказаний період у відповідачів накопичилась заборгованість у розмірі 5 347, грн. Із Витягу з Реєстру прав власності на нерухоме майно Орендного підприємства Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації від 02.04.2008 року вбачається, що квартира за адресою: [ADDRESS] , на підставі договору дарування від 02.03.2008 року перейшла у власність [PERSON] . Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона зобов`язана вчинити на користь другої сторони певну дію або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Підстави виникнення цивільних прав та обов`язків визначені в ст. 11 ЦК України, до яких зокрема відносяться договори та інші правочини. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно зі ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно зі статтями 525, 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння зміна умов зобов`язання не допускається, якщо інше не передбачено договором або законом. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Частиною першою статті 903 ЦК України передбачено що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки порядку, що встановлені договором. Як вбачається з п.п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (далі - Закон) споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Частина 1 ст. 9 цього Закону передбачає, що споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісячно, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Ціни (тарифи) на житлово-комунальні послуги встановлюються за домовленістю сторін, крім випадків, коли відповідно до закону ціни (тарифи) є регульованими. У такому разі ціни (тарифи) встановлюються уповноваженими законом державними органами або органами місцевого самоврядування відповідно до закону (ч. 1 ст. 10 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»). Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ч.ч. 1,4 ст. 543 ЦК України, у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Виконання солідарного обов`язку у повному обсязі одним із боржників припиняє обов`язок решти солідарних боржників перед кредитором. Посилання відповідачів у відзиві на позовну заяву на те, що власником квартири є не [PERSON] , а [PERSON] , з якою договір про надання житлово-комунальних послуг не переукладався, а відтак, спірний договір розірвано, суд вважає необґрунтованим, оскільки судом встановлено, що відповідачі фактично отримували житлово-комунальні послуги, а отже між сторонами були наявні фактичні договірні відносини. Так, відповідно до позиції Верховного суду України, викладеній у постанові від 10.10.2012 року № 6-110цс12, укладання договору на надання житлово-комунальних послуг є обов`язком споживача, якщо запропонований виконавцем послуг договір відповідає Типовому договору. Відмова споживача послуг від укладання договору в такому разі суперечить вимогам ч. 3 ст. 6 ст.ст. 627,630 ЦК України, ст.ст. 19,20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги». Аналогічна позиція міститься і у постанові Верховного Суду України від 20.04.2016 року у справі № 6-2951цс15, де зроблено висновок, що «споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі». Оскільки відповідачі не виконували свого обов`язку із своєчасної сплати за надані позивачем комунальні послуги, а також не спростували розрахунок заборгованості, зроблений позивачем, суд доходить до висновку, що позовні вимоги АТ «Запорізький завод феросплавів» про стягнення з відповідачів у солідарному порядку заборгованості за надані житлово-комунальні послуги є обґрунтованими. Разом із тим, відповідачами подано суду письмову заяву про застосування строку позовної давності до позовних вимог про стягнення заборгованості. Згідно зі ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Вона обчислюється за загальними правилами обчислення цивільно-правових строків. Позовна давність установлюється в законі з метою упорядкування цивільного обороту за допомогою стимулювання суб`єктів, права чи законні інтереси яких порушені, до реалізації права на їх позовний захист протягом установленого строку. Згідно з ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Метою встановлення в законі позовної давності є забезпечення захисту порушеного суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу в межах певного періоду часу, тобто тимчасове обмеження отримати захист за допомогою звернення до суду, можна зробити висновок, що об`єктом дії позовної давності є право на позовний захист (право на позов у матеріальному сенсі), що є самостійним правом (не ототожнюється із суб`єктивним матеріальним правом і реалізується в межах охоронних правовідносин), яким наділяється особа, право якої порушене. Відповідно до ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Зазначений трирічний строк діє після порушення суб`єктивного матеріального цивільного права (регулятивного), тобто після виникнення права на захист (охоронного). За ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові. Пунктом 12 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України встановлено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Тобто строк позовної давності за вимогою про стягнення з відповідача заборгованості в силу пункту 12 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України продовжено на строк дії карантину. Вказаний закон набрав чинності з 02.04.2020 року. Пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України №211 від 11.03.2020 року «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» установлено на всій території України карантин з 12.03.2020 року. З позовом до суду АТ «Запорізький завод феросплавів», згідно відмітки на штампі вхідної кореспонденції, звернулось 02.08.2021 року. Строк позовної давності продовжено з дня набрання чинності змін у Розділі «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України щодо продовження строку позовної давності, з 02.04.2020 року. Враховуючи викладені обставини, суд доходить до висновку, що позивач пропустив строк позовної давності за вимогами, які виникли з вересня 2016 року по березень 2017 року включно, оскільки за вимогою про стягнення заборгованості за березень 2017 року, яка є простроченою відповідачем, станом на дату подання позову строк позовної давності було продовжено. Таким чином, із відповідачів на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за надані житлово-комунальні послуги, у межах строку позовної давності за вирахуванням сплачених відповідачем у ході судового розгляду справи сум, у загальному розмірі 4 474,62 грн. Водночас, у частині вимог про стягнення заборгованості з оплати житлово-комунальних послуг за період з вересня 2016 року по березень 2017 року включно слід відмовити у зв`язку з пропуском позивачем строку позовної давності до цих позовних вимог. З огляду на викладені обставини, суд доходить до висновку, що позов АТ «Запорізький заводі феросплавів» підлягає частковому задоволенню. У відповідності з ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а саме у розмірі 1906,8 грн., тобто по 953,40 грн. з кожного.

Outcome: partial