Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до відповідачки [PERSON] про розірвання шлюбу. В обгрунтування позову позивач [PERSON] вказав, що 18 червня 1994 року між ним та відповідачкою [PERSON] було зареєстровано шлюб, що підтверджується актовим записом № 01, складеним виконавчим комітетом Ільпибоцької сільської ради Демидівського району Рівненської області. Від спільного подружнього життя у них є двоє дітей: [PERSON] , [INFO] , на даний час заміжня та [PERSON] , [INFO] . Після одруження він із відповідачкою проживав в с. Ільпибоки, Демидівського району. На сьогодні відповідачка виїхала на сезонні заробітки за кордон та до їхньої сім`ї не повертається. З її слів він зрозумів, що в неї є інший чоловік з яким вона будує відносини. Фактично з серпня 2021 року вони не проживають спільно. На початку їхнє сімейне життя складалось добре, проте протягом останнього періоду шлюбні відносини між ними суттєво погіршились, що в кінцевому результаті призвело до їх фактичного припинення. Тепер у їхніх відносинах взагалі відсутнє порозуміння та повага. За його глибоким переконанням подальшого сенсу відновлювати сімейні відносини немає, оскільки як у нього, так і у відповідачки на грунті побутових проблем та діаметрально протилежних поглядів на сімейне життя, розвинулась неприязнь один до одного, втрачені почуття любові та поваги, що унеможливлює подальше їхнє перебування у шлюбі. Відповідачка не розуміє та не хоче розуміти сутності проблем, які виникли між ними, піклуватися про побудову сімейних відносин на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Вважає, що шлюб між ними є лише формальним, оскільки особисті відносини між ним та відповідачкою припинені, між ними взагалі відсутнє спілкування. Продовжувати такі шлюбні відносини він не бажає. Вважає також, що надання строку на примирення не виправить стану їхніх шлюбних відносин, так як спроби примирення між ними в минулому не принесли жодних результатів. Збереження їхнього шлюбу суперечить його інтересам. Позивач [PERSON] звернувся до суду із заявою в якій просить справу розглянути без його участі. Позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Просить позов задовільнити. Проти винесення заочного рішення не заперечує /а.с.23/. Відповідачка [PERSON] на розгляд справи не з`явилася, хоча належним чином була повідомлена про дату, час та місце розгляду справи в суді, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення /а.с.17,18/ та через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України /а.с.21/. Причини неявки в судове засідання відповідачка суду не повідомила, клопотань про проведення судового розгляду справи без її участі, відкладення судового засідання, чи відзиву на позов, до суду не подавала. Відповідно до ст. 6 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст. 6 даної Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод (рішення Європейського суду з прав людини від 08 листопада 2005 року у справі «Смірнова проти України»). Враховуючи те, що відповідачка у судове засідання не з`явилася та в силу того, що судовий розгляд здійснюється упродовж розумного строку та за наявної згоди позивача, суд дійшов висновку про вирішення справи у заочному розгляді, на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням статті 280 Цивільного процесуального кодексу України. Суд дослідивши докази по справі та оцінивши їх, як кожен окремо, так і в їх сукупності, за внутрішнім переконанням, дійшов до висновку про задоволення позову з наступних підстав. В ході розгляду справи сторони заяв та/чи клопотань не подавали. Судом не вирішувалося питання про забезпечення доказів, не вживалися заходи забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо. Під час розгляду справи судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно свідоцтва про одруження серії [NUMBER] [PERSON] та [PERSON] зареєстрували свій шлюб 18 червня 1994 року /а.с.6/. Відповідно до свідоцтва про народження Серії [NUMBER] та Серії [NUMBER] батьками [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] є [PERSON] та [PERSON] /а.с.7/. З позовної заяви вбачається, що заходи для збереження сім`ї сторонами не вживаються, шлюбні відносини подружжя не підтримує. Відповідно до ст. 112 Сімейного кодексу України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. На підставі ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ст.109 СК України шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей. Згідно ч.2 ст.114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Розірвання шлюбу між сторонами по справі не буде суперечити інтересам відповідача та інтересам їхньої неповнолітньої дитини. Спорів між сторонами про поділ майна, на час розгляду справи, немає. За таких обставин, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог позивача [PERSON] про розірвання шлюбу. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України понесені позивачем судові витрати, що становлять 908 гривень судового збору, сплаченого на час подання до суду позивачем позовної заяви, суд покладає на відповідачку [PERSON] , оскільки понесення таких витрат позивачем [PERSON] , підтверджено документально (а.с. 1). Підстав для звільнення відповідачки [PERSON] від сплати судового збору не встановлено. У позовній заяві позивач, обґрунтовуючи свої позовні вимоги, посилався на положення ст.ст. 105, 110, 112 СК України. Застосування вказаних правових норм при вирішенні справи, суд вважає обґрунтованим. На підставі ст.ст. 24, 105, 110, 112, 113 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved