Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-01 00:00:00

ПрАТ «Страхова група "ТАС» 07.12.2021 року звернулось до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до [PERSON] про стягнення виплаченого страхового відшкодування в сумі 24846,46 грн. та судових витрат. Позовні вимоги вмотивовані тим, що 04 березня 2017 року о 18 год. 45 хв. в м. Одесі по вул. Адміральський проспект, 35 сталася дорожньо - транспортна пригода за участю автомобіля марки «Mitsubishi» державний номерний знак [NUMBER] , під керуванням громадянина [PERSON] . Під час цієї пригоди було заподіяні механічні пошкодження автомобілю марки «Кіа» державний номерний знак [NUMBER] . На момент коли матеріальна шкода була спричинена, діяв договір Обов`язкового страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АК/4535175 від 31.10.2016 року, укладеного Приватним акціонерним товариством «Страхова група «ТАС», згідно з яким, Позивач прийняв на себе ризики щодо експлуатації автомобіля марки «Mitsubishi» державний номерний знак [NUMBER] , з лімітом відповідальності за шкоду, заподіяну майну в сумі 100 000 (сто тисяч) гривень 00 копійок та з розміром франшизи 00 (нуль) гривень 00 копійок. Відповідач самовільно залишив місце дорожньо - транспортної пригоди. Постановою Київського районного суду м. Одеси від 26.05.2017 року у справі №520/5177/17, яка набрала законної сили, Відповідач був визнаний винним та притягнутий до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративних правопорушень, які були передбачені: ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення (порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна), та ст. 122-4 Кодексу України про адміністративні правопорушення (залишення водіями транспортних засобів, іншими учасниками дорожнього руху на порушення встановлених правил місця дорожньо- транспортної пригоди, до якої вони причетні). До Позивача звернулися з претензією про страхове відшкодування № 292/01/18 від 17.01.2018 року. Претензія була розглянута та на підставі: Рахунку № АО-00000064 від 07.03.2017 року; Страхового акту № 153731 від 20.06.2017 року; Платіжного доручення від 03 липня 2017 року; Страхового акту № 6752Р/01/2018 від 13.03.2018 року; Розрахунку суми страхового відшкодування від 13.03.2018 року, Позивач, відповідно до умов полісу №АК/4535175 від 31.10.2016 року в межах ліміту, з урахування франшизи, здійснив виплату страхового відшкодування за пошкоджений автомобіль марки «Кіа» державний номерний знак [NUMBER] в розмірі 26 376 (двадцять шість тисяч триста сімдесят шість) гривень 46 копійок. Позивач зазначає, що страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо - транспортну пригоду якщо він після дорожньо- транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди. Позивач також посилається на те, що відповідач свої зобов`язання визнав та добровільно сплатив позивачеві частину страхового відшкодування в сумі 1500 грн., решта боргу складає 24846,46 грн. Ухвалою суду від 20.12.2021 року по справі відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін з призначенням судового засідання на 02.02.2022 року. 02.02.2022 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача просив відмовити у задоволенні позову повністю, посилаючись на те, що позивач пропустив строк позовної давності звернення до суду. У судове засідання 02.02.2022 року учасники справи не з`явилися, викликані, представник позивача просив провести судове засідання за його відсутності. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Судом встановлено, що 04 березня 2017 року о 18 год. 45 хв. в м. Одесі по вул. Адміральський проспект, 35 сталася дорожньо - транспортна пригода за участю автомобіля марки «Mitsubishi» державний номерний знак [NUMBER] , під керуванням громадянина [PERSON] . Під час цієї пригоди було заподіяні механічні пошкодження автомобілю марки «Кіа» державний номерний знак [NUMBER] . На момент коли матеріальна шкода була спричинена, діяв договір Обов`язкового страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АК/4535175 від 31.10.2016 року, укладеного Приватним акціонерним товариством «Страхова група «ТАС», згідно з яким, Позивач прийняв на себе ризики щодо експлуатації автомобіля марки «Mitsubishi» державний номерний знак [NUMBER] , з лімітом відповідальності за шкоду, заподіяну майну в сумі 100 000 (сто тисяч) гривень 00 копійок та з розміром франшизи 00 (нуль) гривень 00 копійок. Постановою Київського районного суду м. Одеси від 26.05.2017 року у справі №520/5177/17, яка набрала законної сили, Відповідач був визнаний винним та притягнутий до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративних правопорушень, які були передбачені: ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення (порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна), та ст. 122-4 Кодексу України про адміністративні правопорушення (залишення водіями транспортних засобів, іншими учасниками дорожнього руху на порушення встановлених правил місця дорожньо- транспортної пригоди, до якої вони причетні). До Позивача звернулися з претензією про страхове відшкодування № 292/01/18 від 17.01.2018 року. Претензія була розглянута та на підставі: Рахунку № АО-00000064 від 07.03.2017 року; Страхового акту № 153731 від 20.06.2017 року; Платіжного доручення від 03 липня 2017 року; Страхового акту № 6752Р/01/2018 від 13.03.2018 року; Розрахунку суми страхового відшкодування від 13.03.2018 року, Позивач, відповідно до умов полісу №АК/4535175 від 31.10.2016 року в межах ліміту, з урахування франшизи, здійснив виплату страхового відшкодування за пошкоджений автомобіль марки «Кіа» державний номерний знак [NUMBER] в розмірі 26 376 (двадцять шість тисяч триста сімдесят шість) гривень 46 копійок (платіжне доручення № 66941 від 27 березня 2018 року). Ці факти не оспорюються сторонами. Частиною першою та другою ст. 1187 Цивільного кодексу України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підсдаві (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ст. 1191 Цивільного кодексу України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимого (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Відповідно підпункту в) підпункту 38.1.1 пункту 38.1 ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо - транспортну пригоду якщо він після дорожньо- транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди чи відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду щодо стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, або вжив алкоголь, наркотики чи лікарські препарати, виготовлені на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником). Отже, суд вважає, що позивач як страховик, після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника (відповідача) або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди. Проте, відповідно до ст.ст. 256, 257 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Позивач, зазначаючи про виплату страхового відшкодування 27.03.2018 року, звернувся до суду з даним позовом лише 07.12.2021 року, тобто з пропуском строку позовної давності. Позивач посилається на те, що [PERSON] добровільно почав виплачувати суму сплаченого позивачем страхового відшкодування, та виплати 1500 грн. частинами по 500 грн., на підтвердження чого надає меморіальні ордери від 01.02.2020 року, 02.03.2020 року та від 30.12.2020 року. Суд виходить з того, що відповідно до ст.ст. 76-81 ЦПК України, сторони, на підтвердження обставин, яким вони обгрунтовують свої вимоги чи заперечення, повинні надати суду належні, достовірні, допустимі та достатні докази. Однак, зазначені меморіальні ордери, а також інші матеріали справи не містять інформації про те, що платником вказаних платежів є саме Відповідач, а відтак, суд критично відноситься до тверджень позивача, що останній платіж з повернення суми страхового відшкодування відповідачем здійснений 30.12.2020 року. Відповідно до положень ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. За таких обставин, суд, враховуючи встановлений сплив позовної давності для вимог позивача, та той факт, що відповідач заявив про застосування позовної давності до ухвалення рішення, приходить до висновку про відмову у задоволенні позову ПрАТ «Страхова група «ТАС». Враховуючи положення ст. 141 ЦПК України, судові витрати у разі відмови у задоволенні позову покладаються на позивача.

Outcome: dismissed