Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-27 00:00:00

У серпні 2020 року АТ "Криворізька теплоцентраль" звернулось до суду із вказаним позовом до відповідача. В обґрунтування позовних вимог зазначили, що позивач є постачальником теплової енергії за адресою проживання відповідача: [ADDRESS] , який не здійснює оплату за отриману теплову енергію, у зв`язку із чим виникла заборгованість за період з 01 грудня 2015 року по 01 серпня 2020 року у розмірі 62085,13 грн., яку позивач просить стягнути з відповідача. А також, у зв`язку із невиконанням відповідача обов`язків щодо сплати заборгованості позивач просить також стягнути з останнього суму інфляційних витрат у розмірі 7743,66 грн., 3% річних у розмірі 4218,73 грн., а також витрати зі сплати судового збору в розмірі 2102 гривень. Ухвалою суду від 03 вересня 2020 року було відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Заочним рішенням Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 грудня 2020 року позовні вимоги АТ "Криворізька теплоцентраль" задоволені. Ухвалою суду від 30 червня 2021 року за заявою відповідача заочне рішення від 22 грудня 2020 року скасовано та призначено розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Ухвалою суду від 30 вересня 2021 року вказану цивільну справу прийнято до свого провадження суддею Власенко М.Д. у зв`язку із закінченням повноважень судді Чорного І.Я. Представник позивача у судове засідання не з`явився, у матеріалах справи міститься письмове клопотання про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить задовольнити. У судовому засіданні відповідач [PERSON] позовні вимоги визнав частково, в розмірі суми заборгованості в межах строку позовної давності за період з липня 2018 року по липень 2020 року. Суд, вислухавши пояснення відповідача, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно статті 67 ЖК України плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Відповідно до положень статті 68 ЖК України наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Акціонерне товариство "Криворізька теплоцентраль" по специфіці своєї виробничої діяльності здійснює постачання теплової енергії для потреби опалення і гарячого водопостачання населенню, яке відповідно зі ст. 67, 68, 162 Житлового Кодексу України зобов`язане робити оплату за отриману теплову енергію, згідно особового рахунка і встановлених тарифів. Відповідно до приписів норм Закону України «Про житлово-комунальні послуги», Закону України «Про теплопостачання», Правил надання послуг з центрального опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, які затверджені Постановою КМУ України № 630 від 21.07.2005 року, - між позивачем та відповідачами виникли правовідносини по наданню, з одного боку, та споживанню, з іншого боку, комунальних послуг по центральному опаленню. Відповідно до ст.1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", індивідуальний споживач - це фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги. Відповідно до ч.1 ст.9 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Відповідно до ст.5 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" до житлово-комунальних послуг належать, в тому числі, послуги з постачання теплової енергії. Споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом (пункт 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року). Споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору (частина перша статті 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 9 листопада 2017 року ). Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Судом встановлено та не заперечувалось сторонами по справі, що відповідач [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , що перебуває на обслуговуванні у Акціонерного товариства "Криворізька теплоцентраль", на який відкритий особовий рахунок № [NUMBER] на послуги централізованого опалення. Відповідач має виконувати свої зобов`язання з оплати наданих послуг з централізованого опалення у термін, який передбачений пунктом 18 Правил. Проте відповідач, як споживач послуг теплопостачання не здійснював своєчасно та в повному обсязі оплату за надані позивачем послуги, у зв`язку з чим виникла заборгованість. Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості за період з грудня 2015 року по серпень 2020 року, який перевірений судом, по особовому рахунку за адресою: [ADDRESS] , розмір заборгованості за послуги централізованого опалення складає 62085,13 гривень (а.с.4-5). Вирішуючи заяву відповідача [PERSON] про застосування строку позовної давності, суд зазначає наступне. Нормами ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Частиною четвертою статті 267 ЦК України передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Частинами першою, п`ятою статті 261 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Позовна давність, відповідно до частини першої статті 260 ЦК України, обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього кодексу. Аналіз зазначених норм цивільного права визначає, що за щомісячними платежами перебіг позовної давності щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу. Перевіривши наведені позивачем розрахунки, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги частково, стягнувши суму заборгованості в межах останніх трьох років до моменту звернення позивача до суду із даним позовом, тобто за період з 01 листопада 2018 року по 30 квітня 2020 року, що складає 24483,71 гривень. Крім того, згідно з частиною 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10 квітня 2018 року у справі № 910/10156/17 вказала, що приписи статті 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань, та погодилася з висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 01 червня 2016 року у справі № 3-295гс16, за змістом яких грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, але й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством. За змістом частини 1 статті 901, частини 1 статті 903 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Беручи до уваги вищевикладене, правовідносини, які склалися на підставі договору про надання послуг, є грошовим зобов`язанням і, зважаючи на таку юридичну природу правовідносин сторін, на них поширюється дія частини 2 статті 625 ЦК як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання (постанова Верховного Суду України від 14 листопада 2011 р. у справі № 6-40цс11). Таким чином суд вважає за необхідно також стягнути з відповідача в межах строку позовної давності нараховану суму індексу інфляції у розмірі 402,04 гривень та 3 % річних у розмірі 665,21 гривень. Відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути суму понесених ним судових витрат у розмірі частки задоволених позовних вимог, що становить 725,22 гривень (25550,96*2102/74057,52). На підставі викладеного та

Outcome: partial