Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-01 00:00:00

До Суворовського районного суду м.Одеси надійшов позов [PERSON] до ТОВ «Луї Дрейфус Компані Україна» про визнання незаконним наказу про звільнення, про скасування наказу про звільнення, про зобов`язання вчинити певні дії, а саме: - визнати незаконним та скасувати наказ №35-к від 10.08.2020 Генерального директора ТОВ «Луї Дрейфус Компані України» ЄДРПОУ 30307207 [PERSON] про звільнення, [PERSON] ІПН [NUMBER] , на підставі п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП Україн; - зобов`язати ТОВ «Луї Дрейфус Компані України» в особі генерального директора [PERSON] видати наказ про звільнення [PERSON] ІПН [NUMBER] , за рішенням працівника за порушення роботодавцем умов Трудового Договору, на підставі п.7.1 (в) трудового договору від 01.02.2016 року та ч.З. ст.38 КзПП України. Обгрунтовує свої вимоги тим, що 12.08.2020 позивач був ознайомлений з наказом №35-к від 10.08.2020 про його звільнення з ТОВ ЛДКУ, на підставі п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України та одночасно отримав трудову книжку. Позивач вказує про те, що Генеральний директор ТОВ ЛДКУ [PERSON] , діяв прямо всупереч ч. З ст. 40 КЗпП України, а саме видав наказ про його звільнення в період його тимчасової непрацездатності (позивач знаходився на лікарняному в період, з 10.08.2020 включно по 14.08.2020), тобто наказ №35-к від 10.08.2020 про його звільнення є незаконним. 01.02.2016року між позивачем та ТОВ ЛДКУ укладено, безстроковий, трудовий договір «б/н», який він бажав розірвати за власним бажанням, починаючи, з 19.04.2019 року, тобто протягом 2-ох років, весь цей час він послідовно, десятки разів, письмово, повідомляв роботодавця у особі Генерального директора ТОВ ЛДКУ [PERSON] про припинення виконання ним трудових обов`язків і його особисте не бажання працювати у ТОВ ЛДКУ. Також, позивач вказує про те, що раніше його до дисциплінарної відповідальності, за час його роботи у ТОВ ЛДКУ, жодного разу не притягували, а навпаки, послідовно, кожен рік заохочували, шляхом підвищення заробітної плати і виплати «бонусів» щорічних премій, а у 2018 році взагалі підвищили, доручивши керувати колективом Одеського офісу ТОВ ЛДКУ. Позивач вважає, що наказ №35-к від 10.08.2020 про його звільнення з ТОВ ЛДКУ на підставі п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, є таким що прямо суперечить ч. З ст. 40 КЗпП України, Рішенням та Постановам, як Конституційного так і Верховного судів України, тобто є незаконним. Позивач вказує , що Генеральний директор ТОВ ЛДКУ [PERSON], вніс до офіційних документів (наказу №35-к від 10.08.2020), завідомо неправдиві відомості про те, що позивач нібито, в період з 06.07.2020р. по 06.08.2020р., без надання пояснень, був відсутній на робочому місці. Позивач, неодноразово (десятки разів і у різний спосіб), протягом майже двох років, починаючи з 19.04.2019 року, ґрунтовно пояснював свою позицію, і всіляко, письмово, повідомляв роботодавця у особі Генерального директора ТОВ ЛДКУ [PERSON] , про своє небажання працювати у ТОВ ЛДКУ і відповідно своє незмінне і особисте прагнення звільнитись з власної ініціативи, в порядку передбаченому ст. 38 КЗпП України. Враховуючи наявність, трудового спору, між позивачем та керівництвом ТОВ ЛДКУ, і як позивач вважає, порушення вимог Закону та його права на працю, він намагався звільнитись саме на підставі і в порядку передбаченому ч. З ст. 38 КЗпП України. Позивач, намагаючись відстоювати свої права, послідовно, декілька разів, звертався до суду за захистом своїх прав, і у кожній судовій справі, ТОВ ЛДКУ виступало як відповідач або як третя особа. Так, 19.04.2019р. та 19.07.2020р., позивач подав заяви про своє небажання працювати у ТОВ ЛДКУ з вимогою звільнити його з власної ініціативи, а саме на підставі ч. З ст. 38 КЗпП України, обидві заяви були розглянуті, особисто [PERSON] який відмовив у звільнені письмово. Першу заяву від 19.04.2019 позивачем було подано за фактами порушення та невиконання Закону роботодавцем по відношенню до позивача в період, з 15.02.2019 по 19.04.2019. Заяву від 19.07.2020 позивачем подано у зв`язку з продовженням з боку ТОВ ЛДКУ порушення Трудового законодавства, вже в період, з 12.06.2019 включно по 19.07.2020. З приводу, як вважає позивач, незаконних і протиправних відмов у звільненні він неодноразово звертався з відповідними позовами до суду 02.05.2019 справа №523/6928/19 (остаточне рішення у справі №523/6928/19 не прийнято) і 04.08.2020 справа №523/11799/20 (розгляд справи №523/11799/20 призначено на 21.09.2020). Про наявність судових справ та взагалі трудового спору між ним та ТОВ ЛДКУ, [PERSON] , безумовно і достеменно обізнаний, оскільки у справі №523/6928/19 приймав участь представник ТОВ ЛДКУ, а на факт, оскарження позивачем 04.08.2020року до суду (справа №523/11799/20), його повторної відмови у звільненні, [PERSON] посилається у своєму листі від 10.08.2020 за№11632 на ім`я позивача, яким його повідомлено про звільнення. Позивач вказує про те, що він звернувся до Печерського районного суду м. Києва (справа №757/33859/19ц) з приводу незаконного прагнення з боку керівництва ТОВ ЛДКУ примусити його працювати у компанії проти його волі. Також, позивач вказує, що [PERSON] було відомо, що за заявою позивача, слідчим СВ Печерського управління поліції ГУНП у м. Києві, за фактами внесення керівництвом ТОВ ЛДКУ завідомо неправдивих відомостей до податкової звітності підприємства, стосовно того, що позивач нібито в період, з 12.06.2019 по 25.06.2020, знаходився у відпустці за власний рахунок ( заяви про надання відпустки не писав, а натомість представники ТОВ ЛДКУ постійно до суду надавали, численні акти про його відсутність на робочому місці), тобто за ознаками ч. 1 ст. 366 КК України, внесено відомості до ЄРДР та розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні №12020100060002270 від 25.06.2020.Таким чином, [PERSON] , користуючись своїми повноваженнями Генерального директора ТОВ ЛДКУ, намагаючись випередити рішення судів, діючи свідомо, вніс завідомо неправдиві відомості до офіційного документу наказу №35-к від 10.08.2020 про звільнення позивача, за прогул без поважної причини Обставини трудового спору з роботодавцем у особі керівництва ТОВ ЛДКУ 19.04.2019 позивачем прийнято рішення про припинення виконання обов`язків за трудовим контрактом (б\\н) від 01.02.2016 укладеним між позивачем [PERSON] та компанією ТОВ ЛДКУ, в порядку передбаченому ч. З ст. 38 КЗпП України та п. 7 «в» трудового контракту, у зв`язку з тим, що уповноважені власниками особи, керівництво ТОВ ЛДКУ не виконують законодавство про працю та умови трудового договору. Враховуючи те, що його заяву про звільнення, в порушення вимог ч. З ст. 38, ст. ст. 47 та 116 КЗпП України, як до речі й інші звернення з приводу порушення трудових прав позивача та з інших питань, своєчасно, розглянуто не було, 02.05.2019 позивач змушений в порядку передбаченому ст. 43 Конституції України, ст. 5-1, 22, 36, ч.З ст.38 КзГІП України, ст. 3-5, ч.І ст. 28, ст. 175 ЦПК України звернутись до Суворовського районного суду міста Одеси (судова справа №523/6928/19) з позовом про зобов`язання ТОВ ЛДКУ в особі генерального директора [PERSON] видати наказ про звільнення позивача, за порушення умов Трудового Договору, на підставі п.7.1 (в) трудового договору від 01.02.2016 року та ч.З. ст.38 КзПП України. Позивач вказує, що роботодавець у особі керівництва ТОВ ЛДКУ та особисто Генерального директора [PERSON] , вже після його звернення до суду, продовжили систематично, в період часу, з 11.06.2019 включно по 19.07.2020, порушувати вимоги Закону, 19.07.2020 позивач в порядку передбаченому п. 7 «в» трудового договору з ТОВ ЛДКУ від 01.02.2016 і відповідно ч. З ст. 38 КЗпП України, подав письмову заяву про припинення виконання ним обов`язків за вказаним трудовим контрактом, тобто про звільнення. Позивач вважає, що відповідно до положень ч.З ст.38 КЗпП України та в порядку передбаченому пунктами 7.1 «в» та 7.2 трудового контракту, роботодавець у особі Генерального директора ТОВ ЛДКУ [PERSON] повинен був звільнити його, видавши наказ про його звільнення одразу після отримання заяви, і протягом одного дня відшкодувати всі витрати, понесені ним у зв`язку з виконанням своїх посадових обов`язків. В своїй заяві позивач вказав, та повідомив про припинення виконання ним обов`язків за трудовим контрактом та відповідно до вимог ч.3 ст.38 КЗпП України визначив строк розірвання/припинення трудового договору, а саме 20.07.2019, або одразу після її отримання. Так, позивач неодноразово 19.04.2019 та 19.07.2020 повідомляв роботодавця у особі Генерального директора ТОВ ЛДКУ про припинення виконання мною обов`язків на підставі п. 7 «в» трудового договору та ч. З ст. 38 КЗпП України, і в подальшому, послідовно оскаржив відмову у звільненні до суду. Також позивач вказує про те, що його до 10.08.2020року, за весь час роботи у ТОВ ЛДКУ, в період з 01.02.2016 року включно по 10.08.2020рік, жодним чином не притягували до дисциплінарної відповідальності і до його роботи у керівництва ТОВ ЛДКУ не було жодних зауважень. Позивач 19.04.2019 року (за 16-ть місяців до його фактичного 10.08.2020 звільнення) повідомив роботодавця у особі Генерального директора ТОВ ЛДКУ [PERSON] про припинення виконання ним обов`язків або розірвання ним трудового договору (б/н) від 01.02.2016 в порядку передбаченому ч. З ст. 38 КЗпП України та відповідно п 7 «в» трудового договору. З цього приводу, позивач, 02.05.2019року звернувся до суду судова справа №523/6928/19 з позовом про зобов`язання ТОВ ЛДКУ в особі генерального директора [PERSON] де просить видати наказ про його звільнення, за заявою працівника за порушення роботодавцем умов Трудового Договору, на підставі п.7.1 (в) трудового договору від 01.02.2016 року та ч.З. ст.38 КзПП України. У зв`язку із тим, що роботодавець ТОВ «ЛДКУ» в особі директора [PERSON] , в період часу, з 12.06.2019 включно по 19.07.2020, продовжив систематично порушувати його громадянські права, в тому числі права на працю, постійного, довготривалого порушення вимог чинного законодавства та по відношенню до нього вчинив низку злочинів, він 19.07.2020р. спочатку звернувся з заявою про звільнення, а після того як йому у звільненні відмовили 04.08.2020р. він звернувся з позовом до суду (справа №523/11799/20). Позивач вважає, що роботодавець в особі керівництва ТОВ ЛДКУ, діючи з мотивів особистої помсти, в тому числі намагаючись сховати факти вчиення ними злочинів, не зважаючи на те, що 16-ть місяців він намагався звільнитись з ТОВ ЛДКУ, сфальсифікувало факт прогулу і користуючись своїми повноваженнями, намагаючись його дискредитувати, посягнули на його честь, гідність та ділову репутацію, видали протиправний наказ про його звільнення на підставі п.4 ч.І ст. 40 КЗпП України. Він як працівник ТОВ ЛДКУ, жодним чином не вчиняв дій пов`язаних з умисним чи з необережності, неналежним виконанням своїх трудових обов`язків, а навпаки користуючись своїми правами, захищає своє право на звільнення та інші права. Позивач вказує стосовно притягнення його до дисциплінарної відповідальності за прогул саме за період, з 06.07.2020року по 06.08.2020рік, вказує, що його звільнили 10.08.2020 р., а не набагато раніше, тому що, керівництво ТОВ ЛДКУ, намагаючись створити видимісь порушення Трудового законодавства, саме позивачем, весь час, кожен день, починаючи з 12.06.2019 і включно по 10.08.2020 складали акти, про його відсутність на робочу місці, і таких актів складено біля двохсот. Позивач вважає, що відповідач, застосовуючи до нього практики МОБІНГУ, бажаючи завдати йому шкоди і моральних страждань, у будь якій спосіб, і з метою перервати його страховий стаж, керівництво ТОВ ЛДКУ не оплачувало щодо нього Єдиний соціальний внесок «ЄСВ» Так, згідно до інформації наданій йому ГУПФУ в Одеській області, підприємством ТОВ ЛДКУ, в порушення вимог Закону України «Про збір та облік єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», не сплачується ЄСВ щодо позивача як працівника ТОВ ЛДКУ шляхом внесення завідомо неправдивих відомостей до податкової звітності підприємства. Керівництво ТОВ ЛДКУ, подавало до податкової звітність у якій відображало, що позивач нібито знаходиться у відпустці без збереження заробітної плати, тобто подали неправдиву інформацію що позивач майже 2-ва роки знаходився у відпустці. Однак, представники ТОВ ЛДКУ, неодноразово надавали до суду інформацію та копії актів про його відсутність на робочому місці, тобто про те, що саме позивач порушує вимоги Трудового законодавства, а після того як відповідачу стало відомо про кримінальне провадження №12020100060002270 від 25.06.2020, відповідач звільнив позивача. 18.06.2021 року позивач [PERSON] звернувся до суду з заявою до ТОВ «Луї Дрейфус Компані Україна» про зміну предмету позову. Позивач просить суд: - визнати незаконним наказ №35-к від 10.08.2020 Генерального директора ТОВ Луї Дрейфус Компанії України» [PERSON] про звільнення [PERSON] , на підставі п. 4 ч. 1 ст. 40 України; - визнати незаконним та скасувати наказ №40-к від 09.09.2020 Генерального директора ТОВ «Луї Дрейфус Компанії України » [PERSON] про звільнення [PERSON] , на підставі п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України. Обгрунтовує свої вимоги тим, що в період часу, з 10.07.2020року по 31.07.2020рік співробітниками Одеського офісу ТОВ ЛДКУ було складено акти про відсутність позивача на робочому місці. 06.08.2020фахівцем з персоналу ТОВ ЛДКУ [PERSON], юрисконсультом ТОВ ЛДКУ [PERSON] та начальником юридичного відділу ТОВ ЛДКУ [PERSON] складено акт. 06.08.2020фахівцем з персоналу ТОВ ЛДКУ [PERSON] керівництву ТОВ ЛДКУ було подано докладну записку, про встановлення, фактів відсутності позивача на робочому місці. На підставі зазначених документів, 10.08.2020 Генеральним директором ТОВ ЛДКУ [PERSON] видано Наказ №35-к, про звільнення позивача на підставі п. 4 ч. 1 ст. 40, ст.ст. 147- 149 КЗпП України. 12.08.2020позивач був ознайомлений з наказом №35-к від 10.08.2020 про його звільнення з ТОВ ЛДКУ на підставі п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України та одночасно отримав трудову книжку. 07.09.2020року судом відкрито провадження у справі №523/13340/20, за позовом [PERSON] віддо ТОВ «Луї Дрейфус Компані Україна» (надалі ТОВ ЛДКУ) про визнання незаконним та скасування наказу №35-к від 10.08.2020 про звільнення та щодо зобов`язання вчинити певні дії. 09.09.2020генеральний директор ТОВ ЛДКУ [PERSON] видав, наказ №40-к від « Про звільнення » позивача, на підставі одних і тих самих документів, а саме: Актів про відсутність на робочому місці, складених співробітниками Одеського офісу ТОВ ЛДКУ в період часу, з 10.07.2020 по 31.07.2020; Акту від 06.08.2020 складеного фахівцем з персоналу ТОВ ЛДКУ [PERSON], юрисконсультом ТОВ ЛДКУ [PERSON] та начальником юридичного відділу ТОВ ЛДКУ [PERSON]; Доповідної записки від 06.08.2020 фахівця з персоналу ТОВ ЛДКУ [PERSON] керівництву ТОВ ЛДКУ. Рішення про звільнення позивача з ТОВ ЛДКУ, а саме наказ №35-к від 10.08.2020 та наказ №40-к від 09.09.2020 прийняті за результатами розгляду і з прямим посиланням, на одні й ти самі документи. Фактично, обидва накази про його звільнення, тотожні по відношенню один до одного, як за змістом так і за текстом. Позивач вказує про те, що [PERSON] двічі притягнув його до дисциплінарної відповідальності за одним і тим самим, фалисьфікованим фактом, порушення трудової дисципліни. Позивач вважає, що відповідач видавши наказ №40-к від 09.09.2020р., [PERSON] прямо порушив вимоги ст. 148 КЗпП України, а саме притягнувши позивача до відповідальності в термін понад місяць, від дня виявлення (Розділ Підстави наказу 40-к від 09.09.2020, п.2, акт від 06.08.2020 складений співробітниками ТОВ ЛДКУ) так званого проступку; Видавши наказ №40-к від 09.09.2020, [PERSON] прямо порушив вимоги ст. 149 КЗпП України, а саме - до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен вимагати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення, однак пояснення в період, з 10.08.2020року по 09.09.2020рік, не відбирались; Видавши наказ №40-к від 09.09.2020року, [PERSON] прямо порушив вимоги ст.149 КЗпП України, а саме - за кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. За фактом, фальсифікованого прогулу в період, з 10.07.2020 року по 31.07.2020 року, [PERSON] двічі притягував позивача Наказом №35-к від 10.08.2020 року до дисциплінарної відповідальності. Позивач просить суд задовольнити позовні вимоги. Ухвалою Суворовського районного суду м.Одеси від 16 лютого 2021 року призначено підготовче судове засідання по справі на 13 травня 2021 року. Ухвалою Суворовського районного суду м.Одеси від 14 червня 2021 року прийнято до розгляду заяву позивача [PERSON] про зміну предмету позову по справі. Ухвалою Суворовського районного суду м.Одеси від 14 червня 2021 року відмовлено в задоволені клопотання представника відповідача ТОВ « Луї Дрейфус Компані Україна» про закриття провадження по справі. Ухвалою Суворовського районного суду м.Одеси від 14 червня 2021 року закрито підготовче провадження, та призначено справу до судового розгляду на 23 червня 2021 року. В судове засідання позивач [PERSON] та представник позивача не з`явилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені судом належним чином. Позивач [PERSON] надав до суду письмову заяву про розгляд справи у його відсутність, а також у відсутність його представника, просив суд позовні вимоги задовольнити. В судове засідання з`явився представник відповідача ТОВ «Луї Дрейфус Компані Україна» - адвокат Цой Д.С. позовні вимоги не визнав, заперечував проти задоволення позовних вимог. Представник відповідача надав до суду письмовий відзив, доповнення до відзиву, які містяться в матеріалах справи ( т.2, арк.сп. 2-8, арк.сп.53-55); Вивчивши матеріали справи, вислухавши стонони по справі, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] до ТОВ «Луї Дрейфус Компані Україна» про визнання незаконними наказів про звільнення, про скасування наказу про звільнення є обґрунтованими, доказаними, тому підлягають задоволенню з таких підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1ст. 5 ЦПК Україниздійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 1ст. 19 ЦПК Українисуди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин. Судом встановлено, про те, що 1 лютого 2016 року між ТОВ «Луї Дрейфус Компані Україна» та [PERSON] укладено трудовий договір ( т.1,арк.сп.37-41); Відповідно до п.1.1. трудового договору роботодавець наймає працівника на посаду менеджера в оптовій торгівлі і працівник цим погоджується виконувати зазначені в цьому договорі трудові обов`язки відповідно до статуту роботодавця, а також трудового кодексу України та інших нормативних актів України, що можуть бути застосовані до цих відносин; Відповідно до п.1.3. трудового договору договір складається як трудовий договір, що укладений на невизначений строк, зберігає свою чинність, доки не буде розірваний будь-якою із сторін, і регулюється кодексом законів про працю України. Відповідно до п.1.5 трудового договору у разі, якщо роботодавець або працівник мають намір припинити цей договір, вони повинні надіслати один одному письмове повідомлення про такий намір за п`ятнадцять календарних дній до припинення цього строку. Відповідно до п.2.5. трудового договору « Працівник працюватиме в основному за адресою: м.Одеса,вул.Ак.Корольова,92А,офіс 201 ». 10 червня 2020 року видана довідка ( на підставі акту огляду МСЕК) до акту огляду медико - соціальної експертної комісії серія 12ААБ, про те, що за результатами повторного оглягляду позивача [PERSON] , встановлено [PERSON] другу групу інвалідності за загальним захворюванням. Інвалідність встановлено до 01.07.2022 року ( т.1,арк.сп.10); Судом встановлено про те, що відповідно до наказу №35-к від 10 серпня 2020 року « Про звільнення » який видано генеральним директором ТОВ «Луї Дрейфус Компані Україна» [PERSON] ( т.1, арк.сп.11), позивач [PERSON] був звільнений з посади менеджера в оптовій торгівлі ТОВ «Луї Дрейфус Компані Україна». Оскільки [PERSON] відсутній на роботі, з 06 липня 2020 року по 06 серпня 2020 рік, включно без поважних причин, і не надав пояснення щодо наявності поважних причин, і не надав пояснення щодо наявності поважних причин такої відсутності,

Outcome: approved