Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-27 00:00:00

позивачка [PERSON] , в інтересах якої діє адвокат - Крукеницька Т.М., 24.05.2021 звернулась в суд із позовом, в якому просить визнати об`єктом права спільної сумісної власності подружжя транспортний засіб марки «Opel», моделі «Insignia», кузов № [NUMBER] , р.н. [NUMBER] , 2014 року випуску, та стягнути з відповідача в її користь компенсацію за 1/2 вартості транспортного засобу у розмірі 135 500, 00 грн. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що вона перебувала з відповідачем в зареєстрованому шлюбі з 6 грудня 2004 року. У листопаді 2020 року вона звернулась до Сихівського районного суду м.Львова із позовною заявою про розірвання шлюбу, рішенням суду від 22.12.2020 шлюб між сторонами розірвано. Під час перебування у шлюбі, сторонами придбано (набуто) рухоме майно - транспортний засіб марки «Opel», моделі «Insignia», кузов № [NUMBER] , р.н. [NUMBER] , 2014 року випуску. Даний автомобіль було зареєстровано на відповідача, вартість такого згідно із п.3.1 договору купівлі-продажу автомобіля становила 340 000 грн. 21.11.2020 в територіальному сервісному центрі №4649 РСЦ МВС у Львівській області транспортний засіб був перереєстрований на нового власника, на підставі договору купівлі-продажу №4649/2020/2308408. Згідно із п.3.1 вказаного договору, за домовленістю сторін, ціна транспортного засобу склала 271 000 грн. Зазначила, що за дивним збігом обставин, відповідач відчужив транспортний засіб через десять днів від дня, коли надійшла до Сихівського районного суду м.Львова позовна заява про розірвання шлюбу. Вважає, що таке відчуження автомобіля вчинене відповідачем в порушення ст. 65 Сімейного кодексу України, з метою виключення його з об`єктів спільної сумісної власності подружжя, а відтак його вартість повинна бути врахована при поділі майна. Отже, оскільки транспортний засіб марки «Opel», моделі «Insignia», кузов № [NUMBER] , р.н. [NUMBER] , 2014 року випуску, придбано під час шлюбу та відчужено відповідачем без її згоди, а кошти від його відчуження не були використані в інтересах сім`ї, слід визнати вказаний транспортний засіб об`єктом спільної сумісної власності подружжя та стягнути в її користь з відповідача половину вартості вказаного автомобіля. Ухвалою від 18.06.2021 прийнято до розгляду позов та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Від відповідача [PERSON] 26.07.2021 надійшов відзив на позовну заяву, у якому останній позов не визнав, просив відмовити у задоволенні позовних вимог, з огляду на таке. Не відповідають дійсності твердження позивачки про те, що придбаний під час перебування у шлюбі транспортний засіб марки «Opel», моделі «Insignia», кузов № [NUMBER] , р.н. [NUMBER] , 2014 року випуску, є спільною сумісною власністю подружжя, оскільки з 2016 року вони фактично припинили сімейні відносини, не проживали однією сім`єю, не вели спільне господарство та не наповнювали свій бюджет. Вказане також підтверджується позовною заявою про розірвання шлюбу, у якій сама позивачка зазначає, що причиною розірвання шлюбу є те, що сторони з 2016 року не проживають разом та не ведуть спільне господарство. Також вказує, що спірний автомобіль було придбано частково за кошти, отримані від продажу автомобіля марки «Hyundai», 2008 року випуску, який належав його матері [PERSON] , а іншу частину грошей він позичив у [PERSON] . Таким чином, позивачка взагалі не приймала матеріальної участі у покупці автомобіля марки «Opel», моделі «Insignia», та такий не був придбаний за спільні із позивачкою кошти, набуті у шлюбі. Також зазначив, що їх син [PERSON] , [INFO] , проживає з ним та перебуває на повному його утриманні, відтак відчуження зазначеного вище автомобіля було також здійснене з метою подальшого підтримання належного рівня матеріального, культурного, фізичного та духовного розвитку спільної дитини. Грошові кошти, отримані з продажу особистої ж власності, спрямовувалися на завершення ремонтних робіт та купівлю меблів, де сьогодні проживає він з дитиною, а також на забезпечення потреб дитини. Із покликанням на ч. 6 ст.57 СК України, вважає, що транспортний засіб марки «Opel», моделі «Insignia», кузов № [NUMBER] , р.н. [NUMBER] , 2014 року випуску, хоча і був придбаний під час перебування у шлюбі, таке майно слід вважати його особистою приватною власністю, оскільки такий автомобіль був придбаний за його особисті кошти. Від представника позивачки - адвоката Крукеницької Т.М. 28.07.2021 надійшла відповідь на відзив, у якій остання зазначила, що наведені відповідачем у відзиві доводи, жодним чином не спростовують заявлені позовні вимоги. Зокрема, зазначила, що не відповідають дійсності твердження відповідача про те, що з 2016 року сторони не проживали разом та не вели спільне господарство, оскільки у період з 20.11.2019 по 27.11.2019 вони разом із сином перебували у туристичній подорожі у місті Hurgada, що підтверджується відповідними відбитками візи у закордонному паспорті, а також туристичними ваучерами (путівками). Також сам відповідач у відзиві зазначає про те, що позивачка в 2017 році вивезла набуте ними у шлюбі майно, що суперечить його доводам про припинення шлюбних відносин у 2016 році. Окрім цього, відповідачем не надано доказів, які б підтверджували, що автомобіль марки «Opel», моделі «Insignia» був придбаний ним або за особисті кошти, або за подаровані кошти, або за кошти, що перейшли йому у спадок, що виключає визнання вказаного рухомого майна об`єктом спільної сумісної власності подружжя. Відповідач [PERSON] подав додаткові пояснення, у яких зазначив, що за час шлюбу із позивачкою, ними було нажито майна (побутові речі, меблі, техніка тощо) на загальну суму 328 032, 50 грн., які слід враховувати, вирішуючи спір про поділ спільного майна подружжя. Щодо туристичної поїздки зазначив, що така путівка була придбана його матір`ю в інтересах неповнолітнього внука для його оздоровлення, який бажав здійснити подорож разом із своєю матір`ю. В судовому засіданні позивачка та її представник позов підтримали з підстав, що наведені в такому. Просили позов задовольнити. Відповідач та представник відповідача заперечили щодо задоволення позовних вимог, просили відмовити у задоволенні позовних вимог з підстав, що наведені у відзиві на позовну заяву та додаткових поясненнях. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] надав показання про те, що він є братом відповідача [PERSON] . У 2019 році було придбано транспортний засіб марки «Opel», моделі «Insignia», кузов № [NUMBER] , 2014 року випуску, за кошти матері [PERSON] - 5 000 доларів США та його особисті кошти - 7 700 доларів США. При купівлі автомобіля, зареєстрували такий на брата [PERSON] . Фактично автомобіль [PERSON] купував собі, однак згодом брату цей автомобіль сподобався і вони домовились, що брат [PERSON] поверне йому 7 700 доларів США, а автомобіль залишить собі. В подальшому, кошти брат йому не віддав, а повернув автомобіль. Також свідок зазначив, що знає зі слів брата про те, що вони із дружиною не проживають разом з 2016 року. Окрім цього, вказав, що жив у брата з серпня 2018 року протягом року і чотирьох місяців за адресою: [ADDRESS] , у цей час у квартирі позивачка [PERSON] не проживала. Свідок [PERSON] , яка є матір`ю відповідача [PERSON] , у судовому засіданні надала показання про те, що у її власності перебував транспортний засіб марки «Hyundai», який вона згодом продала. Кошти від продажу даного авто в сумі 5 000 доларів США вона дала синові [PERSON] для придбання ним транспортного засобу. Свідки [PERSON] та [PERSON] у судовому засіданні надали показання про те, що вони товаришували із сім`єю [PERSON] . Із слів [PERSON] їм стало відомо, що між ними подружні відносини припинились з 2016 року. Свідок [PERSON] , яка є перукарем, та неодноразово приходила додому стригти [PERSON] , зазначила, що у 2017 році сторони разом не проживали. Також свідки зазначили, що 08.12.2018 на святкуванні дня народження [PERSON] вони були обоє. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] надав показання про те, що він із сім`єю [PERSON] знайомий із 2010 року. У 2017 році він прийшов в гості до відповідача і останній йому розповів про те, що розійшовся з дружиною. В подальшому він ще декілька разів приходив до [PERSON] , у квартирі ні [PERSON] , ні її речей не було. Заслухавши пояснення учасників справи, показання свідків, дослідивши матеріали цивільної справи №464/6276/20, дослідивши матеріали даної справи, суд дійшов до такого висновку. Частиною 1 ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом позивачка [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі із відповідачем [PERSON] із 06.12.2004. Рішенням Сихівського районного суду м.Львова від 22.12.2020 у справі №464/6276/20, шлюб між сторонами розірвано. Рішення набрало законної сили 22.01.2021 (а.с.19-20). За час перебування у шлюбі [PERSON] та [PERSON] , а саме 22.03.2019, придбано транспортний засіб марки «Opel», моделі «Insignia», кузов № [NUMBER] , р.н. [NUMBER] , 2014 року випуску, який було оформлено на відповідача [PERSON] (а.с.24-25, 28-29). Відповідно до частин першої та другої статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України. Конструкція статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом з тим, зазначена презумпція може бути спростована одним із подружжя у судовому порядку у разі оспорювання ним поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17. За загальними правилами доказування, визначеними статтями 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. В ході розгляду справи відповідач [PERSON] не визнав те, що вказаний автомобіль є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, з огляду на те, що вони із [PERSON] , як подружжя, фактично припинили відносини з 2016 року, а також на те, що автомобіль придбано за його особисті кошти. Разом з тим, такі покликання [PERSON] не узгоджуються з матеріалами справи, показаннями свідків та не підтверджуються належними доказами. Зокрема, допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] надали показання про те, що у 2018 році сторони [PERSON] та [PERSON] були разом, як подружжя, на святкуванні дня народження. Окрім цього, як встановлено в судовому засіданні, а також не оспорюється учасниками справи, у період з 20.11.2019 по 27.11.2019 сім`я [PERSON] , [PERSON] та їх неповнолітній син [PERSON] відпочивали у місті Hurgada. Таким чином, вказане свідчить про те, що хоча [PERSON] та [PERSON] не проживали разом, однак сімейні відносини між ними до пред`явлення позову про розірвання шлюбу, не припинились. Не заслуговують на увагу і покликання відповідача [PERSON] про те, що частково кошти на придбання автомобіля марки «Opel», моделі «Insignia» в сумі 5 000 доларів США, йому дала мати [PERSON] , які нею отримані від продажу транспортного засобу марки «Hyundai». Згідно із договором купівлі-продажу 6841/2018/1134453 від 05.10.2018, [PERSON] продала, а [PERSON] купив автомобіль марки «Hyundai» модель «Accent», 2008 року випуску, за домовленою ціною - 15 000 грн. (а.с. 84-85). Окрім цього, стороною відповідача не надано доказів і про те, що частково кошти на придбання автомобіля в сумі 7 700 доларів США він позичив у брата [PERSON] . Враховуючи наведене вище, суд приходить до висновку, що транспортний засіб марки «Opel», моделі «Insignia», кузов № [NUMBER] , р.н. [NUMBER] , 2014 року випуску, набутий подружжям за час шлюбу, відтак, з огляду на ст.60 СК України, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON] . Згідно із ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу (ст. 69 СК України). Частиною 1 статті 70 СК України передбачено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно ч.1, ч.4 ст. 71 СК України, майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Встановлено, що автомобіль марки «Opel», моделі «Insignia», кузов № [NUMBER] , р.н. [NUMBER] , 2014 року випуску, у відповідності до договору купівлі-продажу транспортного засобу 4649/2020/2308408 від 21.11.2020 відповідачем продано, ціна транспортного засобу за домовленістю сторін складає 271 000 грн. (а.с.30-31). Частина четверта статті 65 СК України передбачає, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. У випадку, коли при розгляді вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Таким чином, суд приходить до висновку, що автомобіль, який є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, продано відповідачем, який не компенсував позивачці половину його вартості, тому остання має право на отримання грошової компенсації 1/2 частки його вартості. При визначенні суми грошової компенсації, яка підлягає стягненню в користь позивачки з відповідача, суд приймає до уваги, як належний доказ вартості відчуженого автомобіля, договір купівлі-продажу транспортного засобу 4649/2020/2308408 від 21.11.2020, відповідно до якого ціна транспортного засобу марки «Opel», моделі «Insignia», кузов № [NUMBER] , р.н. [NUMBER] , 2014 року випуску, за домовленістю сторін складає 271 000 грн. Відтак із відповідача слід стягнути на користь позивачки половину вартості відчуженого автомобіля, а саме 135 500 грн. (271 000/2). Окрім цього, вирішуючи питання стягнення судових витрат, суд приходить до висновку, що на підставі ст.141 ЦПК України з відповідача в користь позивачки підлягають стягненню понесені нею судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору, в розмірі 2 258 грн.

Outcome: approved