Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-31 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду із позовом, в якому просив стягнути із [PERSON] на користь АТ «Кредобанк» суму заборгованості за договором кредитної лінії ПКК/667 від 22.072019 у розмірі 48845,92 грн., що складається із неповернутої суми кредиту - 44025,79 грн та заборгованості за відсотками - 4820,13 грн. Крім того, просив стягнути 2270,00 грн. сплаченого судового збору та 4884,6 грн витрат на професійну правову допомогу. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 22.07.2019 між Публічним акціонерним товариством «Кредобанк» та [PERSON] укладено договір кредитної лінії № ПКК/667, згідно з яким максимальний ліміт заборгованості за кредитною лінією становить 200 000,00 грн. терміном до 22.07.2022 року. Цільове призначення кредиту згідно договору - поточні потреби позичальника. Відповідно до п.2.4 договору фіксована процентна ставка за користування кредитними коштами є наступною: відповідно до п.п.2.4.1 - 36% у разі погашення кредиту після 25 числа місяця, наступного за місяцем отримання кредиту; відповідно до п.п.2.4.2 - 0,00001 річних, у разі погашення кредиту не пізніше 25 числа місяця, наступного за місяцем отримання кредиту, при цьому пільговий період не може перевищувати 55 календарних днів. У зв`язку із неналежним виконанням [PERSON] умов кредитного договору, станом на 16.06.2021 виникла заборгованість за кредитом у розмірі 48,845,92 грн, яка складається із 44025,79 грн - неповернута сума кредиту, 4820,13 грн - заборгованість за відсотками. Позивачем на адресу відповідача 18.05.2021 було направлено повідомлення-вимогу щодо дострокового погашення заборгованості. Однак протягом строків, встановлених досудовою вимогою, відповідач своїх зобов`язань, щодо погашення заборгованості не виконала. Ухвалою Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 19.11.2021 відкрито спрощене позовне провадження у справі з повідомленням (викликом) сторін з роз`ясненням процесуальних прав учасників справи, зокрема, щодо надання у визначені строки відповідачами відзиву на позов, а позивачем - письмової відповіді на такий відзив. Відзив на позовну заяву, заяви з процесуальних питань від відповідача до суду не надходив. Позивач до суду не з`явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином. Однак, 31.01.2022 на адресу надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності позивача та надано згоду на прийняття заочного рішення. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав в повному обсязі, не заперечував щодо суми боргу. Пояснив, що заборгованість виникла внаслідок того, що у нього скрутне матеріальне становище, та просив поділити суму заборгованості на кілька платежів. Заслухавши пояснення відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що 22.07.2019 між Акціонерним товариством «Кредобанк» та [PERSON] на умовах забезпеченості, поворотності, строковості, платності та цільового характеру використання грошових коштів був укладений договір кредитної лінії №КПК/667, на підставі якого позивач надав відповідачу кредитні кошти, розмір яких не може перевищувати 200000,00 грн. на строк до 22.07.2022 року (п. п. 2.1, 2.3 цього Договору). Відповідно до п. 2.4. Договору фіксована процентна ставка за користування кредитними коштами є наступною: 36% у разі погашення кредиту після 25 числа місяця, наступного за місцем отримання кредиту; 0,00001 % річних, у разі погашення кредиту не пізніше 25 числа місяця, наступного за місяцем отримання кредиту. Відповідно до п. 2.7 Договору, кредит видається позичальнику в безготівковій формі, у порядку, визначеному розділом 4 Договору. Відповідно до п. 6.1 Договору, позичальник здійснює погашення заборгованості за Договором (в т.ч. тіла Кредиту, процентів, комісій, та інших платежів передбачених Договором) при будь-якому надходженні коштів на рахунок. Позичальник не пізніше 25 числа кожного календарного місяця, починаючи з наступного календарного місяця за місяцем, в якому завершився Пільговий період, зобов`язується здійснювати погашення не менше 5% від розміру фактичної заборгованості. Відповідно до п. 8.2. Договору, за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань за кредитними правовідносинами, Позичальник крім відшкодування збитків, в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діяла в період прострочення від дати виникнення прострочення до дати, що передує даті погашення заборгованості Позичальника. В будь-якому разі розмір пені, нарахованої Позичальнику на підставі Договору не може перевищувати 15 % від суми несвоєчасного грошового зобов`язання. Відповідно до п. 8.3. Договору, у разі невнесення або у разі внесення платежу в сумі меншій, ніж сума Мінімального обов`язкового щомісячного платежу, Позичальник зобов`язується сплатити штраф у розмірі 100 грн. за кожен випадок порушення. Вказаний договір містить підпис відповідача. Згідно паспорта споживчого кредиту , орієнтовна загальна вартість кредиту становить 247000,00грн, загальні витрати за кредитом - 47 000,00 грн, реальна процентна ставка - 43, 38 %. Такий паспорт підписаний [PERSON] 22.07.2019. Відповідно до розрахунку заборгованості, станом на 16.06.2021 загальна заборгованість за договором кредитної лінії №ПКК/667 від 22.07.2019 складає 48845,92 грн, з яких: 44025,79 грн - неповернута сума кредиту, 4820,13 грн - заборгованість за відсотками. Також у справі міститься довідка про рух коштів з 22.07.2019 по 16.06.2021 по рахунку [NUMBER] , яка підтверджує факт надання банком кредитних коштів клієнту, отримання і використання таких коштів клієнтом, нарахування банком відсотків, а також часткове погашення позичальником заборгованості за кредитним договором. 18.05.2021 Акціонерним товариством "Кредобанк" надіслано [PERSON] досудову вимогу про дострокове стягнення заборгованості через неналежне виконання грошових зобов`язань за кредитним договором ПКК/667 від 22.07.2019, яка отримана [PERSON] 31.05.2021, що підтверджується датою отримання останнім на рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення та витягом із відстеження поштового відправлення АТ «Укрпошта», які містяться в матеріалах справи. Звертаючись до суду з даним позовом, АТ «Кредобанк» посилалося на те, що умови кредитного договору належним чином відповідачем [PERSON] не виконуються, у зв`язку з чим просило стягнути заборгованість з відповідача. Відповідно до вимог ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Якщо договором встановлено обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу. Згідно ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Частина 1 ст. 1049 ЦК України визначає, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. У відповідності до вимог ст. 1056 ЦК України, у разі невиконання позичальником обов`язків, встановлених договором позики, щодо забезпечення повернення позики, а також у разі втрати забезпечення виконання зобов`язання або погіршення його умов за обставин, за які позикодавець не несе відповідальності, позикодавець має право вимагати від позичальника дострокового повернення позики та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу, якщо інше не встановлено договором. Згідно вимог ст. 526 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином і відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до положень ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Судом встановлено, що позивачем виконано умови договору кредитної лінії №ПКК/667 від 22.07.2021, а саме - надано кредит [PERSON] на його поточні потреби, шляхом відкриття поточного рахунку за кредитною лінією № [NUMBER] , що підтверджується довідкою про рух коштів по рахунку. Як вбачається із розрахунку заборгованості, відповідачем [PERSON] порушено умови зазначеного кредитного договору в частині своєчасного повернення кредиту та сплати відсотків за його користування, у зв`язку з чим станом на 16.06.2021 загальна заборгованість за договором кредитної лінії №ПКК/667 від 22.07.2019 складає 48845,92 грн, з яких: 44025,79 грн - неповернута сума кредиту, 4820,13 грн - заборгованість за відсотками. Даного факту в судовому засіданні не заперечував і відповідач. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З огляду на вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, враховуючи відсутність заперечень щодо позовних вимог з боку відповідача, суд приходить до висновку про задоволення позову Акціонерного Товариства «Кредобанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором кредитної лінії №ПКК/667 від 22.07.2019 в частині позовних вимог щодо стягнення із відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором в загальному розмірі 48845,92 грн., що складається із неповернутої суми кредиту - 44025,79 грн. та заборгованості за відсотками - 4820,13 грн. Щодо розподілу судових витрат, зокрема в частині стягнення на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 4884,6 грн, суд зазначає наступне. Право на правничу допомогу в Україні гарантовано ст. 59 Конституції України та ст. 15 Цивільного процесуального кодексу України. Статтею 133 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. За ч. ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). При стягненні витрат на правничу допомогу слід враховувати, що представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (ч. 2 ст. 15 Цивільного процесуального кодексу України ). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Таким чином, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правничу допомогу, а саме: надано договір на правничу допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду є підстави стягненути такі витрати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення. В іншому ж випадку - такі підстави відсутні. Вказане узгоджується з правовим висновком, сформульованим у постанові Верховного Суду від 03.05.2018 у справі № 372/1010/16-ц. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених в постановах Верховного Суду (ч. 4 ст. 263 ЦПК України). Правовий аналіз договірним правовідносинам, які стосуються надання правової допомоги та сплати в порядку компенсації гонорару адвоката, детально викладено постанові Верховного Суду від 06.03.2019 у справі № 922/1163/18, в якій вказується, зокрема таке. У відповідності до ст. 26 ЗУ «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Визначення договору про надання правової допомоги міститься в ст. 1 ЗУ «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», згідно з якою договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. За приписами ч. 3 ст. 27 ЗУ «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. Договір про надання правової допомоги за своєю правовою природою є договором про надання послуг, який в свою чергу, врегульовано Главою 63 ЦК України. Зокрема, ЦК України передбачає, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Глава 52 ЦК регулює загальні поняття та принципи будь-якого цивільного договору, включаючи договір про надання послуг. Стаття 632 ЦК України регулює поняття ціни договору; за приписами вказаної статті ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін, зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом, а якщо ціна у договорі не встановлена і не може бути визначена виходячи з його умов, вона визначається виходячи із звичайних цін, що склалися на аналогічні товари, роботи або послуги на момент укладення договору. Згідно зі ст. 30 ЗУ «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Таким чином, системний аналіз наведених вище норм законодавства дозволяє зробити наступні висновки: - Договір про надання правової допомоги є підставою для надання адвокатських послуг та, зазвичай, укладається в письмовій формі (виключення щодо останнього наведені в частині 2 статті 27 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність»); - За своєю правовою природою договір про надання правової допомоги є договором про надання послуг, крім цього, на такий договір поширюються загальні норми та принципи договірного права, включаючи, але не обмежуючись главою 52 Цивільного кодексу України; - Як будь-який договір про надання послуг, договір про надання правової допомоги може бути оплатним або безоплатним. Ціна в договорі про надання правової допомоги встановлюється сторонами шляхом зазначення розміру та порядку обчислення адвокатського гонорару; - Адвокатський гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплату гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв; - Адвокатський гонорар (ціна договору про надання правової допомоги) зазначається сторонами як одна із умов договору при його укладенні. Вказане передбачено як приписами цивільного права, так і Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»; - Відсутність в договорі про надання правової допомоги розміру та/або порядку обчислення адвокатського гонорару (як погодинної оплати або фіксованого розміру) не дає як суду, так і іншій стороні спору, можливості пересвідчитись у дійсній домовленості сторін щодо розміру адвокатського гонорару. Тобто, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність». У разі відсутності у тексті договору таких умов (пунктів) щодо порядку обчислення, форми та ціни послуг, що надаються адвокатом, суди, в залежності ввід конкретних обставин справи, інших доказів, наданих адвокатом, використовуючи свої дискреційні повноваження, мають право відмовити у задоволенні заяви про компенсацію судових витрат, задовольнити її повністю або частково. Крім того, згідно з ч. 8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Як вбачається з матеріалів справи між адвокатським об`єднанням «Бізнес і право» та «АТ «Кредобанк» був укладений Договір про надання правової допомоги від 11 лютого 2019 року. Суду надана була лише копія першої та останньої сторінки такого договору, а тому позивачем залишились не доведеними умови та порядок, згідно яких, визначалась сума коштів на правничу допомогу, та умови її виплати. Доказів на підтвердження сплати витрат на правничу допомогу в розмірі 4884,6 грн та акту виконаних робіт представником позивача не надано, тому суд не вбачає підстав для задоволення заявлених вимог в цій частині. В порядку ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір, що був сплачений позивачем при звернені до суду у розмірі 2 270,00 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: partial