Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-24 00:00:00

18.10.2021 року позивачі звернулися до суду з зазначеним вище позовом. В обґрунтування позовних вимог зазначили, що у провадженні Житомирського районного відділу державної виконавчої служби Центрально-західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) знаходиться зведене виконавче провадження № 39951563, до складу якого входять: виконавче провадження № 36709539 з примусового виконання виконавчого листа № 2-2119 виданого 23.01.2013 року Голосіївським районним судом м. Києва про стягнення з боржника - [PERSON] на користь [PERSON] , яка змінила своє прізвище на [PERSON] , моральної шкоди в сумі 15000,00 грн; виконавче провадження № 38430461 з примусового виконання виконавчого листа № 2/2601, виданого 08.02.2013 року Голосіївським районним судом м. Києва про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] моральної шкоди в розмірі 15000,00 грн; виконавче провадження № 38430314 з примусового виконання виконавчого листа № 2/2601 виданого 08.02.2013 року Голосіївським районним судом м. Києва про стягнення з боржника - [PERSON] на користь [PERSON] моральної шкоди в сумі 15000,00 грн. Заочним рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 19.12.2017 року в справі № 278/1846/17 стягнуто з [PERSON] на користь позивачів інфляційні витрати на 3% річних за невиконання грошового зобов`язання за рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 06.11.2012 року та за рішенням Апеляційного суду м. Києва від 27.12.2012 року у справі № 2-2119/12. На виконання цього рішення у справі №278/1846/17 видано три виконавчих листи, які об`єднано в одне зведене виконавче провадження №39951563. На даний час рішення суду не виконано, у зв`язку з чим позивачі просять: стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] суму інфляційни втрати у сумі 5126,55 грн, 3% річних у сумі 1801,23 грн та судовий збір у сумі 908,00 грн; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] інфляційні втрати в сумі 5126,55 грн, 3% річних у сумі 1801,23 грн та судовий збір в сумі 908,00 грн; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] інфляційні втрати у сумі 4938,10 грн, 3% річних у сумі 1729,33 грн, судовий збір у сумі 908,00 грн та витрати на правничу (правову) допомогу в сумі 5770,00 грн. Позивачі у судове засідання не з`явилися. Через канцелярію суду представником позивачів подано спільну заяву про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги підтримали у повному обсязі та не заперечували проти заочного розгляду справи (а.с. 48). Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився. У відповідності до ч. 6 ст. 128 ЦПК України\~належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи за адресою проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку (а.с. 54-55, 58, 64-65, 66-67). Відповідно до ч. 4\~ст. 223 ЦПК України\~у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Враховуючи те, що у справі є достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи у відсутності відповідача та представника позивача, що відповідає вимогам ст. 280 та ч. 2 ст. 247 ЦПК України. З огляду на зазначене, суд не вбачає перешкод у судовому розгляді справи. Відповідно до ст.\~263\~ЦПК України судове\~рішення повинно\~ґрунтуватися на\~засадах верховенства\~права,\~бути законним\~і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Згідно зі ст.\~264\~ЦПК України під\~час ухвалення\~рішення суд\~вирішує такі\~питання: 1)\~чи мали\~місце обставини\~(факти),\~якими обґрунтовувалися\~вимоги та\~заперечення,\~та якими\~доказами вони\~підтверджуються; 2)\~чи є\~інші фактичні\~дані,\~які мають\~значення для\~вирішення справи,\~та докази\~на їх\~підтвердження; 3)\~які правовідносини\~сторін випливають\~із встановлених\~обставин; 4)\~яка правова\~норма підлягає\~застосуванню до\~цих правовідносин; 5)\~чи слід\~позов задовольнити\~або в\~позові відмовити; 6)\~як розподілити\~між сторонами\~судові витрати; 7)\~чи є\~підстави допустити\~негайне виконання\~судового рішення; 8)\~чи є\~підстави для\~скасування заходів\~забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог. Пунктом 2 Постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України «Про\~судове рішення\~у цивільній\~справі» №14\~від 18\~грудня 2009 року\~передбачено, що рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України\~прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом\~України принципу верховенства права. У зв`язку з цим суди повинні неухильно додержувати вимог про законність і обґрунтованість рішення у цивільній справі (частина перша статті 263 ЦПК). За змістом частини 1 ст.13\~ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Як вбачається з матеріалів справи, рішенням апеляційного суду м.Кєва від 27.12.2012 року рішення Голосіївського районного суду м.Києва від 06.11.2012 року в частині стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] моральну шкоду в розмірі 15000 грн. 00 коп. кожному та в частині стягнення судового збору скасовано та ухвалено\~ в цій частині нове рішення: стягнуто з фізичної особи підприємця [PERSON] на користь [PERSON] моральну шкоду в розмірі 15000 грн. 00 коп.; стягнуто з фізичної особи підприємця [PERSON] на користь [PERSON] моральну шкоду в розмірі 15000 грн. 00 коп.; стягнуто з фізичної особи підприємця [PERSON] на користь [PERSON] моральну шкоду в розмірі 15000 грн. 00 коп. Вирішено питання розподілу судового збору. В задоволенні позовних вимог [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] до [PERSON] про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки відмовлено. В решті\~ рішення залишено без змін (а.с. 7-16). 19.06.2014 року [PERSON] змінила прізвище на « [PERSON] » (а.с. 29). Заочним рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 19.12.2017 року стягнуто з [PERSON] на користь позивачів інфляційні витрати на 3% річних за невиконання грошового зобов`язання за рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 06.11.2012 року та за рішенням Апеляційного суду м. Києва від 27.12.2012 року у справі № 2-2119/12 за період з 19.06.2013 року по 30.07.2017 року (а.с. 17-20). Відповідно до ч. ч. 4, 5, 6 \~ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов`язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Згідно листа Житомирського відділу державної виконавчої служби у Житомирському районі Житомирської області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) № 19.5-36/3/2020/37050 від 09.08.2021 року (а.с. 21) на виконанні у відділі перебуває зведене виконавче провадження № 39951563, за яким боржником є [PERSON] , до складу якого входить: -ВП № 36709539 з примусового виконання виконавчого листа № 2-2119, станом на 17.08.2021 року заборгованість становить 15000,00 грн; -ВП № 56511740 з примусового виконання виконавчого листа № 278/1846/17, станом на 17.08.2021 року заборгованість становить 20992,05 грн; -ВП № 38430461 з примусового виконання виконавчого листа № 2/2601, станом на 17.08.2021 року забогованість становить 15000,00 грн; -ВП № 56504457 з примусового виконання виконавчого листа № 278/1846/17, станом на 17.08.2021 року заборгованість становить 20992,05 грн; -ВП № 56511831 з примусового виконання виконавчого листа № 278/1846/17, станом на 17.08.2021 року заборгованість становить 27211,50 грн; -ВП №38430314 з примусового виконання виконавчого листа № 2/2601, станом на 17.08.2021 року залишок заборгованості становить 4315,50 грн. Відповідно до ч. 1\~ст. 509 ЦК\~зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, установлених\~статтею 11 цього Кодексу. Так, у частині п`ятій\~статті 11 ЦК України\~визначено, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникнути з рішення суду. За змістом положень\~ст. 526 ЦК\~України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього \~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог\~відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 625 ЦК України\~встановлено відповідальність за порушення грошового зобов`язання. Так, ч. 1 цієї статті визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. У ч. 2 зазначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Приписи\~ст. 625 ЦК\~ України про розмір процентів, що підлягають стягненню за порушення грошового зобов`язання, є диспозитивними та застосовуються, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже, три проценти річних від простроченої суми за весь час прострочення застосовуються у випадку, якщо сторони в договорі не передбачили іншого розміру процентів річних. За змістом ч. 2\~ст. 625 ЦК\~ України нарахування інфляційних витрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (постанови Верховного Суду України від 6 червня 2012 р. у справі № 6-49цс12, від 24 жовтня 2011 р. у справі № 6-38цс11). Отже, проценти, передбачені\~ст.\~625\~ЦК України, не є штрафними санкціями (постанова Верховного Суду України від 17 жовтня 2011 р. у справі 6-42цс11). Отже, за змістом наведеної норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Аналіз положень ст. ст.\~526,\~599,\~611,\~625 ЦК\~України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за Договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього Договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених\~ст. 625 цього Кодексу, за час прострочення. Внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених\~ст. 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення. Отже, враховуючи, що між сторонами існує грошове зобов`язання, прострочення у його виконанні, нарахування вказаних витрат є грошовим зобов`язанням і вважається особливим засобом відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання та способом захисту майнового права й інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) за користування грошовими коштами. Отже, суд вважає, що строк розрахунку індексу інфляції та 3% річних слід рахувати з 01.08.2017 року по 01.08.2021 року. Відповідні індекси інфляції розраховуються Державним комітетом статистики України (раніше - Міністерство статистики України), починаючи з серпня 1991 року щомісячно і публікуються, зокрема, у газеті "Урядовий кур`єр". Повідомлені друкованими засобами масової інформації з посиланням на Державний комітет статистики України ці показники згідно зі статтями\~19,\~21\~і\~22 Закону України "Про інформацію"\~є офіційними і можуть використовуватись для визначення розміру завданих збитків. З наданих позивачами розрахунку інфляційних та 3 % річних (а.с. 22-28) вбачається, що розрахунок проведено згідно офіційних даних. Суд погоджується\~з розрахунком\~позивачів щодо\~визначення розміру\~3%\~річних та\~інфляційних втрат\~за період\~з 01.08.2017\~року по\~01.08.2021\~року.\~Відсотки інфляційних\~до суми\~боргу для\~позивачки [PERSON] становлять 5126,55\~грн,\~а 3%\~річних \~1801,23\~грн;\~для позивача\~ [PERSON] становлять 5126,55\~грн,\~а 3%\~річних \~1801,23\~грн;\~для позивача\~ [PERSON] становлять 4938,10 грн, а 3% річних 1729,33 грн. \~З огляду на наведене, зважаючи на те, що відповідач своїм правом з`явитися в суд і спростувати доводи позивачів не скористався, доказів повернення позивачам грошових коштів не надав, тобто не довів суду, що виконав свої зобов`язання належним чином, розрахунки не спростував, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивачів мають бути задоволені. Позивачами понесені судові витрати по оплаті судового збору в сумі 908,00 грн кожним, які відповідно до\~ст. 141 ЦПК України\~підлягають стягненню з відповідача на користь позивачів. Згідно ч. 3\~ст. 141 ЦПК України\~при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до\~ст. 137 ЦПК України\~витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Судом встановлено, що 11.10.2021 року між [PERSON] та адвокатом Патрик Г. Г. (а.с. 33) укладено договір про надання правової допомоги (а.с. 30), відповідно до заяви про попередній розрахунок витрат на правову допомогу [PERSON] (а.с. 32), яка подана з позовною заявою, очікує понести судові витрати у сумі 14594,00 грн. Згідно наданої копій квитанції (а.с. 31) [PERSON] сплачено по договору про надання правової допомоги коштів сумі 5770,00 грн. Таким чином, понесені позивачем судові витрати підтверджені належними доказами, відтак підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: approved