Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-06 00:00:00

Представник позивача в липні 2021 року звернувся до суду з позовом до відповідача в якому просить суд стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на його утримання в розмірі ј частин заробітку доходів відповідача щомісячно , починаючи з дня подачі позову та довічно. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідач є сином [PERSON] , який в свою чергу є пенсіонером з 31.10.2018 року та потребує допомоги на утримання, яку відповідач в добровільному порядку йому не надає у зв`язку з викладеним позивач вимушений звернутися до суду з даним позовом. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 26.07.2021 року прийнято до провадження цивільну справу, розгляд справи визначено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Копію ухвали про відкриття спрощеного позовного провадження у справі була направлена позивачу та відповідачу. У зазначений в ухвалі термін від сторін не надійшло заперечень щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження. Позивач та його представник в судове засідання не з`явилися, від представника на адресу суду надійшла заява про підтримання позовних вимог, просив розглянути справу без його участі. Відповідач та його представник в судове засідання не з`явилися, надали на адресу суду заяви про розгляд справи за їх відсутності, не заперечували проти задоволення заявлених позовних вимог. У відповідності до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідно до ч.2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши письмові докази, вивчивши матеріали справи, встановив такі обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що батьком [PERSON] [INFO] є [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] виданим 20.04.1992 року Нововолодимирівською селищною радою Голопристанського району Херсонської області актовий запис № 7. З довідки про доходи № 2334223762331316 виданої пенсіонеру [PERSON] Пенсійним фондом вбачається, що останній перебуває на обліку в Олешківському об`єднаному управлінні ПФУ в Херсонській області та отримує пенсію за віком. За період червень 2020 - травень 2021 року отримав 25 500 грн. Згідно довідки № 0С00-000013 від 16.06.2021 року [PERSON] працює в ТОВ «Світова лінія ЛТД» з 04.01.2021 року. Його дохід за період з 04.01.2021 року по 30.05.2021 року склав 44 717,23грн. без урахування утримань. Відповідно до ч. 1 ст. 202 Сімейного кодексу України, повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Слід враховувати, що вказане право батьків, якому кореспондує обов`язок повнолітніх дітей виникає за наявності двох умов: непрацездатності батьків та наявності у них потреби у матеріальній допомозі і не залежить від майнового стану повнолітніх дочки, сина. Звільнення від обов`язку утримувати матір, батька та обов`язку брати участь у додаткових витратах можливі лише коли буде встановлено, що мати, батько ухилялися від виконання своїх батьківських обов`язків, що передбачено частиною 1 статті 204 Сімейного кодексу України. Відповідно до статті 201 Сімейного кодексу України, обов`язкові умови та підстави покладення на дітей обов`язку утримувати своїх батьків: діти досягли вісімнадцяти років; батьки є непрацездатними за віком або за станом здоров`я; батьки потребують матеріальної допомоги; відсутні обставини для звільнення дітей від обов`язку утримувати своїх батьків. Таким чином, моментом виникнення обов`язку утримувати своїх батьків є наявність усіх перерахованих умов. Необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку в залежності від матеріального становища батьків. До уваги приймається отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід тощо. Сам факт непрацездатності батьків не є безумовною підставою для виникнення у дітей обов`язку надання їм утримання - стан непрацездатності має супроводжуватися необхідністю отримувати сторонню матеріальну допомогу. Тобто, батьків слід визнавати такими, що потребують матеріальної допомоги. Свідченням такої потреби є отримання матір`ю чи батьком доходів, які є меншими за прожитковий мінімум. Згідно діючого законодавства, держава забезпечує необхідним утриманням непрацездатних осіб - пенсією за віком, пенсією з інвалідності, державною допомогою тощо. Тому при вирішенні спору необхідно враховувати розмір такого державного утримання і ставити його у залежність із прожитковим мінімумом. Непрацездатними визнаються особи, що досягли пенсійного віку та інваліди I, II та III груп. Згідно статті 205 Сімейного кодексу України, суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін. При визначенні розміру аліментів та додаткових витрат суд бере до уваги можливість одержання утримання від інших дітей, до яких не пред`явлено позову про стягнення аліментів, дружини, чоловіка та своїх батьків. При визначенні розміру аліментів суд бере до уваги можливість одержання утримання від інших дітей, до яких не пред`явлено позову про стягнення аліментів, дружини, чоловіка та своїх батьків. При цьому судом враховуються всі інтереси сторін: непрацездатність батьків та їх потреба у матеріальній допомозі, матеріальне становище дітей, догляд дітей за батьками тощо. Відповідно до роз`яснень, наданих у п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 березня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України», при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів, згідно з ч. 2 ст. 205 СК України при визначення розміру аліментів на непрацездатних батьків необхідно враховувати можливість отримання ними матеріальної допомоги від інших дітей, до яких не пред`явлено позову про стягнення аліментів, а також від дружини, чоловіка та своїх батьків. Таким чином, непрацездатним і таким, що потребують матеріальної допомоги батькам, надається право звернутися до суду за примусовим стягненням аліментів зі своїх дітей. Обов`язок виплачувати аліменти своїм батькам в судовому порядку може бути покладено тільки на повнолітніх дітей. Аналізуючи зібрані у справі докази та встановлені судом обставини, суд дійшов до висновку, що позивач є пенсіонером за віком, тобто в правовому розумінні непрацездатними, отримує пенсію в розмірі 2200 грн., тому приходить до висновку, що останній потребує утримання від свого повнолітнього сина. Відповідно ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. З огляду на вищезазначене, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення з відповідача аліментів підлягають задоволенню. Згідно зі ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у межах суми виплати за один місяць. Питання про судові витрати, суд вирішує відповідно до положень ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного і

Outcome: approved