Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом та просить визнати [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою [ADDRESS] на підставі ст. ст. 71, 72 ЖК України. Свої вимоги позивач мотивує тим, що відповідно до даних про мешканців КП «ЖЕК-13» ЧМР від 19.05.2021 р. та довідки Управління адміністративних послуг Чернігівської міської ради № 2659 від 19.05.2021 р., позивач є квартиронаймачем квартири [ADDRESS] , загальною площею 28,5 кв м, має реєстрацію за цією адресою та фактично постійно там проживає. Разом з позивачем в квартирі зареєстровані його колишня дружина, [PERSON] , шлюб розірвано за рішенням Деснянського районного суду міста Чернігова від 08.12.2014 року, та їх спільний повнолітній син, [PERSON] . Основним квартиронаймачем в документах КП «ЖЕК-13» ЧМР зазначена відповідач [PERSON] . Після розірвання шлюбу відповідачі певний час проживали з позивачем, але з 23.05.2020 року виїхали з квартири [ADDRESS] і вже понад рік в ній не проживають. Ці відомості підтверджуються Актом про не проживання осіб за місцем реєстрації від 30.05.2021 р. Відповідно до Інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта відповідач [PERSON] з 07.03.2019 року має інше житло на праві приватної власності загальною площею 62,4 кв. м за адресою: [ADDRESS] , де вона фактично проживає з сином. Однак, відповідачі не знімаються з реєстрації в квартирі позивача, і це порушує його майнові права. Так, позивач несе всі витрати по утриманню даного житла, сплачуючи деякі комунальні платежі не за фактично спожиті послуги, а й за кількість зареєстрованих в житловому приміщенні осіб. Рішенням Деснянського районного суду міста Чернігова від 19.01.2017 року в позові [PERSON] про встановлення порядку користування спірним житлом було відмовлено через невелику площу приміщення, неможливість встановити порядок користування таким приміщенням для кількох осіб, відповідно, неможливість поділити рахунки. Також позивач посилається на те, що відповідачка як основний квартиронаймач звернулась до АТ «Облтеплокомуненерго», Комунального підприємства «Чернігівводоканал» Чернігівської міської ради з заявами про відключення квартири від послуг по водопостачанню, водовідведенню, опалення та підігріву води, що на думку позивача свідчить про відсутність в неї наміру проживати у спірній квартирі. В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали та наполягали на їх задоволенні. Відповідачі та їх представник проти задоволення позову заперечували, посилаючись на те, що відповідачка [PERSON] ще в 1996 році, до вступу у шлюб з відповідачем, як співробітник Чернігівської обласної лікарні, отримала дозвіл на заселення до кімнати [ADDRESS] , що відносилась на той час до гуртожитку Чернігівської обласної лікарні, згодом згідно рішення виконкому ЧМР, змінено статус кімнати [ADDRESS] на «квартиру» та закріплено її за медичною сестрою Чернігівської обласної лікарні, [PERSON] з сім`єю з трьох чоловік (вона, чоловік та син). Також сторона відповідача посилається на те, що вироком Деснянського районного суду м. Чернігова від 18.12.2018 року, позивача [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України відносно [PERSON] та призначено йому покарання у вигляді двох років позбавлення волі. Відповідачка [PERSON] стверджує про те, що з часу розлучення з [PERSON] , останній постійно вчиняє сварки та конфлікти з нею та погрожує фізичною розправою. З приводу вказаних неправомірних дій [PERSON] неодноразово зверталась з заявами до ЧВП ГУНП в Чернігівській області. Після вступу вироку Деснянського районного суду м. Чернігова від 18.12.2018 року в силу, відповідачі близько місяця боялися з`являтись за місцем їхньої реєстрації в квартиру [ADDRESS] , однак в подальшому продовжили користування вказаним житловим приміщенням. До цього часу, відповідачі живуть в страху, оскільки позивач продовжує ображати їх, погрожує фізичною розправою та шантажує. Так, відповідачі мають ключі від спірної квартири та постійно здійснюють користування квартирою [ADDRESS] у відсутність позивача. До цього часу в даній квартирі знаходяться особисті речі відповідачів. Також з доходів [PERSON] проводяться щомісячні утримання у розмірі 20% на виконання рішення суду про стягнення коштів на користь КП «Чернігівводоканал» за надані послуги водопостачання за адресою: [ADDRESS] . На підставі судового наказу Деснянського районного суду м. Чернігова від 29.03.2021 року з [PERSON] та позивача [PERSON] стягнуто заборгованість за послуги з водопостачання та водовідведення за квартиру [ADDRESS] за період з 01.08.2018 до 01.03.2021 в сумі 9326 грн. 64 коп. На підставі судового наказу від 26.12.2018 року з [PERSON] стягнуто на користь ПАТ "Облтеплокомуненерго" заборгованість за отримані послуги з централізованого теплопостачання за квартиру [ADDRESS] . Крім цього, на підставі судового наказу Деснянського районного суду м. Чернігова від 14.07.2021 року з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] стягнуто заборгованість користь ПАТ "Облтеплокомуненерго" за отримані послуги з централізованого теплопостачання за квартиру [ADDRESS] за період з 01.11.2018 року до 30.04.2021 року у сумі 13548.64 грн., та заборгованість за послуги з централізованого постачання гарячої води в розмірі 26145,92 грн. Таким чином, відповідачі посилаються на те, що несуть витрати на утримання спірної квартири. Щодо квартири, про яку вказує позивач в позовній заяві за адресою по [ADDRESS] , відповідачка [PERSON] пояснила, що вона лише формально зареєстрована за відповідачем [PERSON] , оскільки кошти на її придбання надав брат [PERSON] - [PERSON] , який на даний час проживає в м. Симферополь та у зв`язку зі станом здоров`я не зміг приїхати на момент її купівлі в м. Чернігів та виступити в якості покупця, а тому [PERSON] і виступила покупцем даної квартири, однак реальним її власником являється [PERSON] . Заслухавши пояснення сторін, їх представників, показання свідків та дослідивши матеріали справи, суд доходить наступного висновку. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 1999 року, який розірвано 08.12.2014 року на підставі рішення Деснянського районного суду м. Чернігова. Від шлюбу мають повнолітнього сина - співвідповідача по справі - [PERSON] , [INFO] . Згідно довідки КНП «Чернігівська обласна лікарня» від 21.09.2021 року №3- 04/2368, співвідповідач [PERSON] у 1996 році, до вступу в шлюб з відповідачем, отримала дозвіл на заселення до кімнати [ADDRESS] , що відносилась на той час до гуртожитку Чернігівської обласної лікарні. Згідно витягу із рішення №134 від 30.05.2014 року, змінено статус кімнати [ADDRESS] на квартиру та закріплено її за медичною сестрою Чернігівської обласної лікарні, [PERSON] з сім`єю з трьох чоловік (вона, чоловік та син). Суд бере до уваги посилання відповідачів на те, що вироком Деснянського районного суду м. Чернігова від 18.12.2018 року, [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України відносно співвідповідача [PERSON] та призначено йому покарання у вигляді двох років позбавлення волі. Таким чином, обставини, на які посилається сторона відповідача щодо вчинення позивачем сварок та конфліктів, погроз фізичною розправою, підтверджуються вироком суду, що свідчить про вчинення позивачем перешкод відповідачам у користуванні спірним житлом. Також в судовому засіданні встановлено, що відповідачі мають ключі від спірної квартири та у відсутність позивача періодично здійснюють користування цим житловим приміщенням, що підтверджується показаннями свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Згідно довідки КНП «Чернігівська обласна лікарня» від 17.09.2021 року, з доходів [PERSON] проводяться щомісячні утримання у розмірі 20% на виконання рішення суду про стягнення коштів на користь КП «Чернігівводоканал» за надані послуги водопостачання за адресою: [ADDRESS] . На підставі судового наказу Деснянського районного суду м. Чернігова від 29.03.2021 року (Справа № 750/2967/21) з [PERSON] та позивача [PERSON] стягнуто заборгованість за послуги з водопостачання та водовідведення за квартиру [ADDRESS] за період з 01.08.2018 до 01.03.2021 в сумі 9326 грн. 64 коп. На підставі судового наказу від 26.12.2018 року (справа №750/13768/18) з [PERSON] стягнуто на користь ПАТ "Облтеплокомуненерго" заборгованість за отримані послуги з централізованого теплопостачання за квартиру [ADDRESS] . Крім цього, на підставі судового наказу Деснянського районного суду м. Чернігова від 14.07.2021 року (справа №750/7420/21) з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] стягнуто заборгованість на користь ПАТ "Облтеплокомуненерго" за отримані послуги з централізованого теплопостачання за квартиру [ADDRESS] за період з 01.11.2018 року до 30.04.2021 року у сумі 13548.64 грн., та заборгованість за послуги з централізованого постачання гарячої води в розмірі 26145,92 грн. Таким чином, відповідачі несуть витрати за утримання спірної квартири на виконання судових рішень. Суд критично ставиться до показань свідків [PERSON] та [PERSON] , які поставили свої підписи в акті про не проживання особи за місцем реєстрації від 20.05.2021 року, зважаючи на те, що вони, будучи особами похилого віку, стверджуючи про догляд за позивачем, не довели цього факту в судовому засіданні. За змістом статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду. Згідно із частиною четвертою статті 9 Житлового кодексу УРСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Стаття 71 ЖК УРСР встановлює загальні правила збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами. За змістом цієї статті при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Відповідно до статті 72 ЖК УРСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Аналіз статей 71, 72 ЖК УРСР дає підстави для висновку, що особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщеннями за двох умов: не проживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин такого не проживання. Вичерпного переліку таких поважних причин житлове законодавство не встановлює, у зв`язку з чим поважність причин відсутності особи за місцем проживання визначається судом у кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи. Процесуальний закон покладає обов`язок саме на позивача довести факт відсутності відповідача понад встановлені статтею 71 ЖК УРСР строки у жилому приміщенні без поважних причин. Початок відліку часу відсутності визначається від дня, коли особа залишила приміщення. Повернення особи до жилого приміщення, яке вона займала, перериває строк тимчасової відсутності. При тимчасовій відсутності за особою продовжує зберігатись намір ставитися до жилого приміщення як до свого постійного місця проживання, тому при розгляді позову про визнання особи такою, що втратила право на жилу площу, суд повинен ре тельно дослідити обставини, які мають значення для встановлення причин довготривалої відсутності. Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 24 жовтня 2018 року у справі № 490/12384/16-ц, від 22 листопада 2018 року у справі № 760/13113/14-ц, від 26 лютого 2020 року у справі № 333/6160/17, від 18 березня 2020 року у справі № 182/6536/13-ц. Таким чином, виходячи з недоведеності позивачем факту відсутності відповідачів у спірній квартирі понад шість місяців без поважних причин, та, встановивши, що між сторонами існують конфліктні відносини з приводу користування нею й відповідачі позбавлені можливості проживати за місцем реєстрації та не втрачали інтерес до цього житла, суд доходить висновку про відсутність підстав для визнання відповідачів такими, що в силу положень статей 71, 72 ЖК Української РСР втратили право користування спірним житловим приміщенням, у зв`язку з чим позов задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed