Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-02 00:00:00

[PERSON] звернувся до Малиновського районного суду м. Одеси із позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя, в якому просив визнати за [PERSON] право власності\~на 1/2\~частки квартири\~ [ADDRESS] ,\~та визнати\~за [PERSON] право власності на 1/2 частки квартири [ADDRESS] . Позов обґрунтований такими обставинами. У період з 20.07.1997 року по 11.12.2001 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. В період шлюбу сторонами, на підставі договору купівлі-продажу № 98/737М від 06.11.1998 року набуто спільне майно квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 53,7 кв.м, корисною площею 51,4 кв.м, житловою площею 30,6 кв.м. Право власності за вказаною квартирою було зареєстроване за позивачем. Позивач вказує, що, придбана в період шлюбу квартира є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а тому підлягає поділу в порядку ст. 22 КпШС УРСР. У відкрите підготовче судове засідання, сторони та їх представники не з`явились. Позивач подав до суду заяву, в якій позов підтримав в повному обсязі, просив розгляд справи проводити у його відсутність. Представник відповідача подала до суду заяву, в якій позов визнала, просила розгляд справи проводити у її відсутність. Вивчивши матеріали справи, дослідивши і оцінивши докази в їх сукупності суд вважає, що позов належить задовольнити зважаючи на такі обставини. Як встановлено судом, та підтверджується матеріалами справи, у період з 20.07.1997 року по 11.12.2001 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі (а.с. 9). В період шлюбу, 06.11.1998 року, на підставі договору купівлі-продажу № 98/737М від 06.11.1998 року, [PERSON] придбав квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 53,7 кв.м, корисною площею 51,4 кв.м, житловою площею 30,6 кв.м. (а.с. 11-12). Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд вважає, що вони виникли в зв`язку із здійсненням права на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, а тому регулюються Главою 6 КпШС УРСР. У\~статті 22 КпШС УРСР\~закріплено, що майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. Відповідно до ст. 28 КпШС УРСР\~в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. В окремих випадках суд може відступити від начала рівності часток подружжя, враховуючи інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу. Суд може визнати майно, нажите кожним із подружжя під час їх роздільного проживання при фактичному припиненні шлюбу, власністю кожного з них. Зазначені норми\~закону\~свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц, від 05 квітня 2018 року у справі № 404/1515/16-ц. Тому суд, враховуючи викладені обставини та визнання відповідачем позову, яке прийняте судом, вважає встановленим той факт, що квартира, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 53,7 кв.м, корисною площею 51,4 кв.м, житловою площею 30,6 кв.м, є об`єктом права спільної сумісної власності, набуте за час шлюбу сторін, а тому підлягає поділу в рівних частках. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Матеріалами справи підтверджується, що при зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір у розмірі 4570,00 гривень, відповідно до квитанцій №42162 від 02.11.2021 року (а.с. 26). Згідно ч.\~1\~ст.\~142\~ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Враховуючи те, що відповідач до початку розгляду справи по суті повністю визнала позовні вимоги, суд вважає за необхідне повернути з державного бюджету на користь позивача 50% судового збору, сплаченого позивачем при зверненні до суду.

Outcome: approved