Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-24 00:00:00

Позивачка, [PERSON] звернулася до суду із позовною заявою в якій, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, просить встановити факт родинних відносин, а саме те, що вона є дочкою [PERSON] , який помер [INFO] , встановити її факт постійного проживання разом, із [PERSON] , на час відкриття спадщини, тобто на момент смерті останньої, що наступила [INFO] та визнати за нею право на спадкове майно після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] , а саме на земельну частку (пай) площею 1,58 га, яка розташована на території Мельницької сільської ради Жидачівського району Львівської області. Обґрунтування позовних вимог. В обґрунтування позовної заяви позивачка покликається на те, що [INFO] помер її батько [PERSON] . Померлим не було складено заповіт. У її свідоцтві про народження в графі «батько» записано [PERSON] . В сертифікаті на право на середню частку (пай) серія ЛВ № 0154316 він значиться як [PERSON] , на це ім`я отримав паспорт громадянина України і на це ім`я видано свідоцтво про його смерть. Щодо розбіжності в іменах спадкоємця « [PERSON] », « [PERSON] », то така обставина викликана помилками у написанні її імені. Отже можна зробити висновок, що вказані розбіжності в її імені та по-батькові батька виникли в зв`язку з людським фактором, оскільки в усіх офіційних документах записано « [PERSON] » та « [PERSON] » і тільки в її свідоцтві про народження вона записана « [PERSON] », а в графі «батько» [PERSON] . Тому при видачі свідоцтва про народження було допущено помилку у не написані приголосної літери «Г» у її імені та неправильному написані по-батькові її батька. Дані помилки могли мати місце з вини особи, яка оформляла свідоцтво та допустила помилки, а в подальшому не виправила її у визначеному законодавством порядку. Також позивачка, вказує, що проживала разом із батьком без реєстрації до дня смерті, здійснювала догляд за ним та займалася його похорон, відтак вважає, що фактично прийняла спадщину, однак юридично не оформила. Вважаючи, що її спадкові права порушено, позивачка звернувся із даним позовом до суду із вимогою про встановлення факту родинних відносин між нею та спадкодавцем, встановлення факту її постійного проживання разом із спадкодавцем та визнання права на спадкове майно в порядку спадкування за законом. Процесуальні рішення, постановлені по справі. Ухвалою судді Жидачівського районного суду Львівської області Равлінко Р.Г. від 18.11.2020 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Справу призначено до відкритого підготовчого засідання в порядку загального позовного провадження на 23.03.2021 /а.с.13/. Ухвалою Жидачівського районного суду Львівської області від 23.03.2021 підготовче судове засідання відкладено на 15.06.2021/а.с.24-25/. 15.06.2021 підготовче засідання відкладено на 23.06.2021 у зв`язку із заявленим клопотанням позивачки /а.с. 29-30/. 23.06.2021 підготовче засідання відкладено на 02.08.2021 /а.с.45-46/. 02.08.2021 підготовче засідання відкладено на 11.10.2021 /а.с.51-54/. 11.10.2021 підготовче засідання відкладено на 18.11.2021 у зв`язку із залученням до справи співвідповідача [PERSON] /а.с.68/. 18.11.2021 підготовче засідання відкладено на 06.12.2021 у зв`язку з неявкою відповідача [PERSON] /а.с.74-75/. Ухвалою Жидачівського районного суду Львівської області від 06.12.2021 закрито підготовче провадження в справі. Справу призначено до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні на 25.01.2022./а.с. 85-86/. Розгляд справи по суті відбувся 25.01.2022 за відсутності сторін. Заяви та клопотання сторін, узагальнення їх доводів та інші процесуальні дії у справі. Позивачка [PERSON] , будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи в судове засідання не з`явилася, її представник адвокат Гивель В.П. через канцелярію суду, подав заяву про проведення судового засідання за його відсутності та відсутності позивачки. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. Проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] , будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, заяв про розгляд справи за його відсутності не подав, правом на подання відзиву не скористався. Згідно довідки Журавненської селищної ради Стрийського району Львівської області від 18.11.2021 № 1382 [PERSON] зареєстрований за адресою [ADDRESS] . Судом скеровувались виклики у судові засідання на зазначену адресу, однак конверт повернувся до суду із відміткою засобу зв`язку «Укрпошта» «адресат відсутній за вказаною адресою», що відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України є належним врученням виклику у судове засідання. Окрім того, судом на веб-порталі судової влади України публікувались оголошення про виклик у судове засідання [PERSON] . Представник відповідача Журавненської селищної ради Стрийського району Львівської області подав заяву про розгляд справи без його участі, також повідомляє про відсутність на час розгляду справи інформації, яка б була підставою щодо заперечення або невизнання позовних вимог. Відповідно до ст.211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. В судовому засіданні 02.08.2021 свідки [PERSON] та [PERSON] пояснили, що [PERSON] є донькою [PERSON] та зазначили, що [PERSON] проживала разом із [PERSON] на час відкриття спадщини, тобто на момент смерті останнього, що наступила [INFO] в с. Мельнич Жидачівського району Львівської області. Суд, заслухавши свідків, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, враховуючи вимоги ст. 6 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод, відповідно до якої кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків, суд вважає, що справу слід вирішити в межах тих доказів, які були отримані в ході судового розгляду, а також на підставі наявних письмових доказів, які містяться у матеріалах справи. Дотримуючись принципів змагальності та диспозитивності судового процесу, оцінивши докази з точки зору належності, допустимості та достатності, суд дійшов висновку, що неявка відповідача [PERSON] не є перешкодою для розгляду справи, оскільки в матеріалах справи достатньо доказів про права та взаємовідносини сторін і позов слід задовольнити. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] виданого повторно 08.09.2017 Жидачівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану головного територіального управління юстиції у Львівській області [PERSON] помер [INFO] у віці 66 років./а.с.6/. Відповідно до інформаційної довідки зі Спадкового реєстру № 55409165 від 11.03.2019 після смерті [PERSON] спадкова справа не заводилась /а.с.8/. Відповідно до довідки від 05.03.2019 виданою відділом у Жидачівському районі Головного управління Держгеокаждастру у Львівській області, сертифікат на право на середню частку (пай) серія ЛВ №0154316 виданий на гр. [PERSON] і зареєстрований у Книзі реєстрації сертифікатів на право на середню земельну частку (пай) по Мельницькій сільській раді від 10.03.1997 №361, площею 1,58 га., в тому числі ріллі 1,37 га, сіножаті 0,21 га на підставі Розпорядження голови Жидачівської РДА від 24.10.1996 №686. Державний акт на право власність на землю взамін на сертифікат на право земельну частку (пай) не видавався. Середня загальнонаціональна нормативна грошова оцінка по Мельницькій сільській раді за 1 га становить: рілля - 12925,55 грн, сіножаті 3623,52 грн./а.с.9/. Відповідно до довідки від 28.02.2020 №108 виданої Мельницькою сільською радою Жидачівського району Львівської області [PERSON] , її батько [PERSON] був зареєстрований і проживав в с. Мельнич Жидачівського району Львівської області до дня смерті [INFO] . Разом із ним до дня смерті проживала його дружина [PERSON] , яка померла, [INFO] . Заповіт від [PERSON] у виконкомі Мельницької сільської ради не посвідчувався /а.с.10/. Згідно довідки від 22.06.2021 №83 виданою Журавненською селищною радою Стрийського району Львівської області [PERSON] , що вона займалася похороном батька [PERSON] , який помер [INFO] і проживала без реєстрації разом з ним до дня смерті за адресою в [ADDRESS] і вели спільне господарство./а.с.37/. Відповідно до довідки від 18.06.2021 №80 виданою Журавненською селищною радою Стрийського району Львівської області [PERSON] , що [PERSON] і [PERSON] є одна і та сама особа /а.с.38/. Відповідно до довідки виданою Журавненською селищною радою Стрийського району Львівської області [PERSON] , що [PERSON] , [PERSON] і [PERSON] є одна і та сама особа./а.с.39/. Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого повторно 08.09.1964 [PERSON] народилася [INFO] , про що зроблено відповідний запис №9, а її батьками є [PERSON] та [PERSON] /а. с.40/. Згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] виданого 30.09.1978 Мельницькою сільською радою [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб 30.09.1978 про що зроблений відповідний запис №18. Після одруження дружині присвоєно прізвище « [PERSON] »/а.с.41/. Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] виданого повторно 07.10.2021 Калуським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Калуському районі Івано-Франківської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції(м. Івано-Франківськ) [PERSON] помер [INFO] у віці 56 років./а.с.67/. Згідно відповіді приватного нотаріуса Жидачівського районного нотаріального округу Посацька А.О. на звернення [PERSON] щодо заведення спадкової справи та видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , при огляді документів виявлено, що відсутні правовстановлюючі документи на майно /а.с.7/. При вирішенні позовних вимог судом підлягають застосуванню наступні норми чинного законодавства. Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з ч. 1ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. В силу вимог п. 1 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту: родинних відносин між фізичними особами. Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Згідно роз`яснення п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо твердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину та інше. Пункт 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» вказує, що суд може встановити факт родинних відносин, якщо в органах РАЦС не зберігся відповідний запис чи відмовлено в його відновленні, або ж він може бути відновлений лише на підставі рішення суду. У статті 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав і обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обов`язків, що зазначені у статті 1219 ЦК України(статті1218,1231 ЦК України). Згідно з частиною другою статті 1220ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. За змістом статті 1268 ЦК України порядок прийняття спадщини встановлюється залежно від того, чи проживав постійно спадкоємець разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Так, відповідно до частин третьої і четвертої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. Місцем проживання фізичної особи згідно з частиною першою статті 29 ЦК України є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Статтями 2,3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Місцем проживання є адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік. Таким чином, відсутність реєстрації місця проживання позивача за місцем проживання спадкодавця не може бути доказом того, що вона не проживала зі спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації згідно зі статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» не є абсолютним підтвердженням обставин, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини, встановлені частиною третьою статті 1268 ЦК України, підтверджуються іншими належними і допустимими доказами, які були надані позивачем та оцінені судом. Аналогічний висновок викладений Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові у справі № 484/747/17 від 10 січня 2019 року. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема відповідні правила ЦК України (1963 року), у тому числі щодо прийняття спадщини, спадкоємців за заповітом і за законом. Стаття 529 ЦК УРСР 1963 року визначає, що при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Спірні правовідносини у системному взаємозв`язку регулюються чинною на час виникнення спірних правовідносин ст. 549 ЦК України (в ред. 1963 року), за змістом якої визнається, що спадкоємець прийняв спадщину якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Відповідно до ст. 548 ЦК УРСР 1963 року для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Відповідно до ст. 553 ЦК УРСР 1963 року спадкоємець за законом або за заповітом вправі відмовитись від спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 3 Указу Президента України «Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва», встановлено, що право на земельну частку (пай) може бути об`єктом купівлі-продажу, дарування, міни, успадкування, застави. Документи, що підтверджують право особи спадкоємця є сертифікат на право на земельну частку (пай) спадкодавця, який є правовстановлюючим документом, виданий районною (міською) адміністрацією, що засвідчує наявність у її власника лише однієї правомочності - права розпорядження земельною часткою (паєм), а не право власності, яке виражається у володінні, користуванні та розпорядженні. Тому, коли спадкодавець був наділений лише правом на земельну частку (пай), а не правом власності, то і до спадкоємця переходить лише право на земельну частку (пай), а не право власності. Згідно зі ст. 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» від 05.06.2003 року № 899-IV право на земельну частку (пай) мають громадяни - спадкоємці права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом. Право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай) є сертифікат на право на земельну частку (пай), рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). Вищим Спеціалізованим Судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ у своєму листі № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» роз`яснено, що у разі втрати, пошкодження сертифіката про право на земельну частку (пай) порядку видачі нового сертифікату на ім`я спадкодавця спадкоємцям особи, яка мала право на земельну частку (пай), не передбачено. Отже, належним способом захисту прав спадкоємців у разі відмови нотаріуса видати свідоцтво право на спадщину на земельну частку (пай) є звернення спадкоємців з вимогами про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування. Оскільки спір про визнання права власності на земельну ділянку сільськогосподарського призначення є спором про спадкування, належним відповідачем у зазначених спорах є спадкоємці, які прийняли спадщину, а у випадку їх відсутності - відповідна територіальна громада в особі сільської, селищної ради. З роз`яснень п. 23 Постанови № 7 Пленуму Верховного суду України від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» вбачається, що при наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року за № 7 свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Оцінка доказів судом та висновки суду за результатами розгляду справи. Факт родинних відносин між [PERSON] та [PERSON] , за ступенем споріднення донька-батько, підтверджується зібраними і дослідженими письмовими доказами, а також поясненнями свідків, які сумнівів у своїй належності та допустимості не викликають. Факт постійного проживання позивачки [PERSON] та [PERSON] , підтверджується зібраними і дослідженими письмовими доказами, поясненнями свідків, які сумнівів у своїй належності та допустимості не викликають. Встановлення вищевказаних юридичних фактів має для позивачки юридичне значення, оскільки дає їй можливість для реалізації свого права щодо оформлення спадщини після смерті батька [PERSON] . Позивачка, [PERSON] успадкувала спірну земельну ділянку після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , оскільки, фактично вступила в управління та володіння спадковим майном, а отже вважається такою, що прийняла спадщину, відповідно до ст.549 ЦК УРСР 1963. Враховуючи те, що обставин, які б вказували, що спадкодавець [PERSON] за життя набув або володів спірним майном неправомірно, в суді не встановлено; позивачка оформити право на спадкове майно не має можливості; будь-яких інших спадкоємців, які б претендували на спірне майно, судом не встановлено, а тому, враховуючи наведене, зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, суд вважає позовну заяву обґрунтованою, підставною і такою, що підлягає задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved