Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-01 00:00:00

Адвокат Іванчук Л.Ю., яка діє в інтересах позивача [PERSON] , звернулась в суд з позовом до [PERSON] про позбавлення останнього права користування житловим приміщенням, розташованим по [ADDRESS] . Позовні вимоги обгрунтовувала тим, що відповідач, який являється колишнім зятем [PERSON] , за місцем реєстрації не проживає. Відповідач перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] (донька позивача), однак остання [INFO] померла. У даному випадку із припиненням сімейних правовідносин фактично відпадає і підстава, передбачена законом для встановлення такого сервітутного права, тому припинення сімейних відносин повинно мати наслідком і припинення права користування житлом колишніми членами сім`ї власника. У зв`язку з виявленням щодо позивача зі сторони відповідача психологічного та фізичного насильства, позивач змушений звернутись до суду з даним позовом. Відповідно до частин 2-6статті 19 ЦПК Україницивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, серед іншого, у порядку позовного провадження (загального або спрощеного). З огляду на предмет та ціну позову дана справа підпадає під ознаки малозначної справи та не віднесена до категорії справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження. Обставини справи, що згідно частини третьоїстатті 274 ЦПК України, мають значення для вирішення питання про можливість розгляду справи в порядку спрощеного провадження, також свідчать про наявність підстав для розгляду цієї справи в спрощеному порядку. Згідно ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Ухвалою Тлумацького районного суду Івано-Франківської області від 07.09.2021 року вирішено розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін та свідків. Крім цього, даною ухвалою було встановлено відповідачам п`ятнадцятиденний строк з дня вручення цієї ухвали для подання ними відзиву на позовну заяву та п`ятиденний строк з дня отримання відповіді на відзив для подання ними заперечення, а позивачам встановлено п`ятиденний строк з дня отримання відзиву для подання відповіді на відзив. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.174 ЦПК України при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Згідно ч.1 ст. 178 ЦПК України у відзиві відповідач викладає заперечення проти позову. У відповідності до ч.ч. 1, 8 ст. 279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. 13.10.2021 року судом було задоволено клопотання представника відповідача [PERSON] - адвоката Лесюка В.М. про виклик свідків: [PERSON] та [PERSON] . Проте вказані свідки в жодне судове засідання не з`явились, не повідомили причин своєї неявки. 14.01.2022 року ухвалою Тлумацького районного суду Івано-Франківської області було відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача [PERSON] - адвоката Лесюка В.М. про зупинення провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про позбавлення права користування житловим приміщенням у зв`язку з припиненням сервітуту. У відповідності до ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. В ході розгляду справи відповідач [PERSON] та його представник - адвокат Лесюк В.М. заперечували проти задоволення позову, з тих підстав, що відповідач [PERSON] проживав з покійною дружиною [PERSON] в літній кухні у господарстві по [ADDRESS] .Під час шлюбу вони збудували інший будинок, який не введений в експлуатацію, а тому вважав, що на даний момент відповідач немає житла придатного для проживання. Після смерті його дружини, з 28.12.2020 року він проживає по [ADDRESS] . Також відповідач зазначав, що під час проживання по [ADDRESS] здійснював ремонтні роботи в цьому господарстві. Позивач [PERSON] в судове засідання 02.02.2021 року не з`явився, однак його представник - адвокат Іванчук Л.Ю. в судовому засіданні позов підтримала, просила його задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] та його представник - адвокат Лесюк В.М. в судове засідання 02.02.2022 року не з`явились, однак відповідач [PERSON] направив на адресу суду письмову заяву, в якій вказав, що позов визнає в повному обсязі, у зв`язку з чим просив прийняти відповідне рішення. Заслухавши думку представника позивача, відповідача та його представника, дослідивши та оцінивши дані, що містяться в письмових доказах по справі, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. Судом встановлено, що згідно копії витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 25.08.2020 року (а.с. 7) [PERSON] (позивач) на праві приватної власності належить житловий будинок, що розташований по [ADDRESS] . Відповідно до копії довідки Тлумацької міської ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області № 578 від 02.09.2021 року (а.с. 8) та відповіді Тлумацької міської ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області № 1191 від 08.09.2021 року (а.с. 26) [PERSON] (відповідач) зареєстрований по [ADDRESS] . Відповідно до витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до статтей 126, 133, 135 СК України від 08.09.2021 року [PERSON] (позивач) являється рідним батьком [PERSON] , [INFO] (а.с. 32). Згідно копії виписки з погосподарської книги № 2 Прибилівської сільської ради Тлумацького району Івано-Франківської області станом на 01.07.1990 року за адресою [ADDRESS] значився колгоспний двір, у якому були зареєстровані: [PERSON] (голова двору), [PERSON] (дружина), [PERSON] (донька) та [PERSON] (донька) (а.с. 53-54). 17.11.2001 року [PERSON] (донька позивача) зареєструвала шлюб з [PERSON] (відповідач) та після державної реєстрації шлюбу їй було присвоєно шлюбне прізвище « [PERSON] », що підтверджується копією свідоцтва про одруження (а.с. 64). Згідно копії виписки з погосподарської книги № 2 Прибилівської сільської ради Тлумацького району Івано-Франківської області за 2006-2010 роки у господарстві значились: [PERSON] (голова двору), [PERSON] (дружина), [PERSON] (донька), [PERSON] (зять) та [PERSON] (донька) (вибула 22.02.2008 року) (а.с. 102). [INFO] [PERSON] (донька позивача) померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 11). Згідно копії довідки Тлумацької міської ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області № 777 від 12.11.2021 року [PERSON] від дня свого народження до дня смерті проживала по [ADDRESS] (а.с. 101). Отже, відповідач [PERSON] (відповідач), зареєстрований у вищевказаному домоволодінні як колишній член сім`ї (зять), однак, як зазначив представник позивача та ствердив в судовому засіданні сам відповідач [PERSON] , останній в належному позивачу будинку не проживає. Після смерті дружини ( [INFO] ), [PERSON] став колишнім членом сім`ї власникажитла [PERSON] , припинив користування житлом, фактично протягом тривалого часу проживає в новозбудованому житловому будинку по [ADDRESS] , забрав з будинку позивача належні йому речі, однак продовжує періодично без дозволу власника приходити до будинку позивача. Дані обставини підтверджуються копією довідки Тлумацької міської ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області № 583 від 06.09.2021 року (а.с. 31), з якої вбачається, що [PERSON] (відповідач) зареєстрований по [ADDRESS] , однак з 01.01.2021 року в даному господарстві не проживає, а проживає за іншою адресою без реєстрації. Згідно копії довідок Тлумацької міської ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області № 773 від 12.11.2021 року (а.с. 83) та № 758 від 09.11.2021 року (а.с. 100) [PERSON] (відповідач) проживає у незавершеному будівництвом житловому будинку по [ADDRESS] , який не введений в експлуатацію, без присвоєного погосподарського номеру, та є платником за електричну енергію по вказаній адресі, про що свідчать копії рахунків ТОВ «Прикарпатенерготрейд» (а.с. 84-86). При цьому, відповідач в судовому засіданні підтвердив факт наявності у нього незавершеного житлового будинку по [ADDRESS] , який зображено на долучених до матеріалів справи представником позивача фото-таблицях (а.с. 87-88). Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 09.11.2021 року відомості про реєстрацію прав власності на нерухоме майно за [PERSON] (відповідач) у реєстрі відсутні (а.с. 99). Також відповідно до копії талону-повідомлення єдиного обліку № 2092 02.09.2021 року о 18 год. 15 хв. в чергову частину ВП № 5 (м. Тлумач) Івано-Франківського РУП ГУНП в Івано-Франківській області надійшла заява [PERSON] (позивач) про те, що 31.08.2021 року близько 20 год. 00 хв. зять [PERSON] (відповідач) без дозволу зайшов на його подвір`я та вчинив з ним конфлікт, однак результати розгляду цього повідомлення в матеріалах справи відсутні (а.с. 33). Згідно Акту прийому-передачі від 20.01.2022 року, [PERSON] передав, а [PERSON] отримав речі згідно переліку (а.с. 126). Суд не приймає до уваги посилання відповідача на те, що він має право власності на домоволодіння позивача, оскільки здійснював ремонтні роботи у належному [PERSON] (позивач) на праві приватної власності житловому будинку, тому що надані відповідачем накладні, рахунки-фактури та замовлення (а.с. 60-63) стосовно придбаних ним будівельних матеріалів, не підтверджують того факту, що зазначені будівельні матеріали були використані саме для ремонту житлового будинку розташованого по [ADDRESS] . Крім цього, фотоматеріали (а.с. 55-59), які додані представником відповідача до матеріалів справи, не є належними та допустимими доказами по справі, оскільки на них зображений відповідач та невідомі особи, невідомо в якому місці та невідомо в який час. У відповідності до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. У справі «Прокопович проти Росії» (рішення від 18 листопада 2004 року, заява № 58255/00) Європейський суд з прав людини визначив, що концепція «житла» за змістом статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не обмежена житлом, яке зайняте на законних підставах або встановленим у законному порядку. «Житло» - це автономна концепція, що не залежить від класифікації у національному праві. То чи є місце конкретного проживання «житлом», що б спричинило захист на підставі пункту 1 статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, залежить від фактичних обставин справи, а саме - від наявності достатніх триваючих зв'язків з конкретним місцем проживання. Згідно ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Право на житло є конституційним правом людини, яке гарантується Основним Законом України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, а тому позбавлення цього права, у тому числі шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житлом, можливо лише на підставі закону. Позбавлення особи житла повинно мати легітимну мету та відповідати принципу пропорційності втручання. У відповідності до ст. 317 ЦК України власнику належать право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч.1 ст. ЦК України). Згідно ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. У відповідності до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Частиною 1 ст. 402 ЦК України визначено, що сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. Згідно ч. 3 ст. 404 ЦК України, право користування чужим майном може бути встановлено щодо іншого нерухомого майна (будівлі, споруди тощо). Права члена сім`ї власника житла на користування цим житлом визначено у ст. 405 ЦК України, у якій зазначено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. У ст. 406 ЦК України унормовано питання припинення сервітуту. Сервітут припиняється у разі, зокрема, припинення обставини, яка була підставою для встановлення сервітуту. Сервітут може бути припинений в інших випадках, встановлених законом. Аналіз положень глави 32 ЦК України свідчить, що сервітут - це право обмеженого користування чужою нерухомістю в певному аспекті, не пов`язане з позбавленням власника нерухомого майна правомочностей володіння, користування та розпорядження щодо цього майна. Відповідно до ч. 2 ст. 406 ЦК України сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. Як встановлено судом, відповідач вселився у спірне домоволодіння в якості члена сім`ї власника житлового будинку і набув право користуванням чужим майном, яке по своїй суті є сервітутом. Після смерті дружини, відповідач залишив зареєстроване місце проживання, спільним побутом із позивачем не пов`язаний, витрат на його утримання не несе, протягом тривалого часу проживає за іншою адресою у новозбудованому житловому будинку, який повністю відповідає поняттю "житло", забрав з будинку позивача належні йому речі, визнав позовні вимоги, а тому його право на користування чужим майном підлягає припиненню на вимогу власника цього майна (позивача) на підставі ч. 2 ст. 406 ЦК України. Згідно із частиною четвертою статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Відповідно до правового висновку, викладеного у постановах Верховного Суду України від 15 травня 2017 року у справі № 6-2931цс16, від 29 листопада 2017 року у справі № 753/481/15-ц (провадження № 6-13113цс16), від 09 жовтня 2019 року у справі № 695/2427/16-ц, (провадження № 61-29520св18), від 09 жовтня 2019 року у справі № 523/12186/13-ц (провадження № 61-17372св18) власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час. Оскільки підставою для встановлення особистого сервітуту був факт реєстрації шлюбу відповідачем з донькою позивача, то факт припинення між ними сімейних відносин внаслідок смерті дружини, тягне за собою припинення особистого сервітуту, оскільки особа, що зареєстрована у будинку, що належить іншій особі втратила статус члена сім`ї власника, тому відповідач [PERSON] втратив право користування спірним житловим будинком. До аналогічного висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13.10.2020 року у справі № 447/455/17 від 13.10.2020, в якій зазначено, що втрата сімейних зв`язків є підставою для припинення сервітуту на житлове приміщення, а також у постановах від 16 січня 2019 року в справі № 243/7004/17-ц (провадження № 61-25371св18) та від 14 серпня 2019 року в справі № 702/101/18 (провадження № 61-42856св18). Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Оскільки таке становище має місце по даній справі, суд вважає встановленими обставини, викладені позивачем в позовній заяві на обгрунтування своїх вимог. У відповідності до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. За встановлених судом обставин, позов слід задовольнити. Враховуючи те, що сторонами по справі не заявлялось вимог про відшкодування судових витрат, клопотань про відшкодування витрат до закінчення судових дебатів до суду не надходило, суд не може вийти за межі заявлених вимог, а тому питання розподілу судових витрат судом не вирішується. На підставі ст. 317, 319, 321, 386, 391, 402, 404-406 ЦК України,

Outcome: approved