Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-30 00:00:00

АТ КБ «Приватбанк» звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. У позовній заяві викладено наступну позицію: 16.09.2008 між АТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] укладено кредитний договір №VIV9A80000112138, за умовами якого банк надав відповідача кредитні кошти в сумі 12119,18 дол. США на строк до 08.07.2013, а відповідач зобов"язався повернути кредит, сплатити відсотки за користування кредитом в строки та в порядку, встановленому кредитним договором. Відповідач не надав своєчасно банку кошти для погашення заборгованості за кредитним договором, а тому 23.09.2011 банк звернувся до Вінницького районного суду із позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором. Рішенням суду від 17.10.2011 з відповідача було стягнуто заборгованість за кредитним договором станом на 05.08.2011 в розмірі 11110,08 дол. США. Посилаючись на норми ст.ст. 526, 599 ЦК України, вказує, що винесення рішення суду не свідчить про припинення договірних відносин сторін, оскільки договір діє до повного виконання сторонами зобов`язань та не звільняє відповідача від відповідальності за невиконання ним грошового зобов"язання. Прострочена сума заборгованості становить 7923,72 дол. США. Оскільки з відповідача було стягнуто заборгованість за кредитним договором за період з дати його укладення до дати поточної заборгованості, яка була вказана в рішення суду від 17.10.2011, тобто за період з 16.09.2008 по 05.08.2011, то період після подання позову від 23.09.2011, з 24.09.2011 по 02.06.2021 відповідач має заборгованість у розмірі 2303,52 дол. США, що становить 3% річних від простроченої суми. Враховуючи викладене просить стягнути із відповідача на користь позивача заборгованість у сумі 2303,52 дол. США, що за курсом НБУ від 02.06.2021 складає 63185,55 грн., також стягнути судові витрати. Представник позивача в судове засідання не з`явився, подав клопотання, в якому просив справу розглянути у його відсутність. У разі неявки відповідача не заперечував проти ухвалення заочного рішення (а.с. 5). Суд вважає можливим розглянути справу за відсутності представника позивача відповідно до ст. 211 ч.3 ЦПК України, враховуючи що він скористався своїми процесуальними правами. Заяв та клопотань не надходило. Ухвалою від 22.07.2021 позовну заяву АТ КБ «Приватбанк» прийнято до розгляду та відкрито провадження, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін (а.с. 49) Ухвалою суду від 31.01.2022 постановлено, розгляд даної справи здійснювати в заочному порядку. Відповідач [PERSON] судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про час, дату та місце його проведення відповідно до зареєстрованого місця проживання (а.с. 47, 48), направлені судом судові повістки повернулися до суду із відміткою «адресат відсутній», відзиву на позов не подав, про причини неявки не повідомив. Підстав для відкладення розгляду справи, передбачених ст. 223 ЦПК України не вбачається. З огляду на вищевикладене та за умов існування усіх підстав, суд прийшов до висновку про ухвалення заочного рішення, про що було постановлено мотивовану ухвалу від 31.01.2022. Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню. Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Відповідно до ч. ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Судом встановлено, що 09.07.2008 року між [PERSON] та ПАТ КБ «Приватбанк» укладено Кредитно-заставний договір № VIV9A80000112138 (а.с. 16-23). Згідно п.2.1 Договору банк зобов`язується надати позичальникові кредит у розмірі та на умовах, встановлених у цьому договорі, а позичальник зобов`язується прийняти, належним чином використати та повернути кредит і сплатити проценти за користування кредитом, а також інші платежі відповідно до умов договору. Кредит надається на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання. Заочним рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 17.11.2011 стягнуто з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк»(49094, м. Дніпропетровськ, вул. Набережна Перемоги, 50, код ЄДРПОУ 14360570, рах. № [NUMBER] /для погашення заборгованості/, рах. № [NUMBER] /для відшкодування судових витрат/, МФО № 305299) заборгованість за кредитним договором № VIV9А80000112138 від 09.07.2008 року в сумі 11110,98 доларів США, що відповідно до службового розпорядження НБУ від 04.08.2011 року складає 88547 (вісімдесят вісім тисяч п`ятсот сорок сім) грн. 30 коп. (а.с. 8-9). Як слідує із розрахунку заборгованості сума штрафних санкцій за період прострочення грошового зобов`язання з 24.09.2011 по 02.06.2021 становить 2303,52 доларів США (а.с. 10-11). Згідно ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. За змістом положень статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (стаття 530 ЦК України). Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Положеннями статті 611 цього Кодексу передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Зокрема, статтею 625 ЦК України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають особливості. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Зазначена правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі N 310/11534/13-ц (провадження N 14-154цс18), від 4 червня 2019 року у справі N 916/190/18 (провадження N 12-302гс18). Таким чином, з ухваленням рішення про стягнення заборгованості за кредитними договором станом на 05.08.2011 в сумі 11110,98 дол. США, зобов`язання відповідача сплатити заборгованість за кредитним договором не припинилося та триває до моменту фактичного виконання грошового зобов`язання. Відтак кредитор має право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення до моменту фактичного виконання грошового зобов`язання. Главою 19 ЦК України визначено строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, тобто позовну давність, з налізу змісту якої випливає, що до правових наслідків порушення грошового зобов`язання, передбачених статті 625 ЦК України, застосовується загальна позовна давність тривалістю у три роки (стаття 257 цього Кодексу). Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (стаття 267 ЦК України). Порядок відліку позовної давності наведено у статті 261 ЦК України. Зокрема, відповідно до частини першої цієї статті, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення 3 % річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення. Законодавець визначає обов`язок боржника сплатити суму боргу з урахуванням 3 % річних за увесь час прострочення, у зв`язку із чим таке зобов`язання є триваючим. Враховуючи викладене, невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову. Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 8 листопада 2019 року у справі №127/15672/16-ц (провадження №14-254цс19). Відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Проте відповідачем [PERSON] такого клопотання про засутосування строків позовної даності не надходило. З урахуванням правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 року по справі № 464/3790/16-ц (провадження №14-465цс18) згідно якого зазначено, що при обрахунку 3 % річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні, а не її еквівалент у національній валюті України, суд вважає за необхідне зазначити, що сума заборгованості підлягає стягненню з відповідача на користь позивача у валюті кредиту, тобто - доларах США. Отже, виходячи з наведеного вище, беручи до уваги, що зобов`язання за кредитним договором відповідачем у повному обсязі не виконано, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача 3% річних за невиконання грошового зобов`язання за кредитним договором № VIV9А80000112138 від 09.07.2008 у розмірі 2303,52 дол. США. Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України з відповідача [PERSON] слід стягнути на користь позивача понесені ним витрати по сплаті судового збору в сумі 2270,00 грн. (а.с. 1)

Outcome: approved