Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-26 00:00:00

У грудні 2021 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, в обґрунтування якого вказав, що він [PERSON] 14 жовтня 2000 року зареєстрував шлюб відповідачкою [PERSON] у Дзержинському відділі реєстрації актів громадянського стану м. Харкова, Україна, актовий запис № 741. Від шлюбу мають дітей [PERSON] , який наразі повнолітній, [PERSON] , [INFO] . Позивач зазначає, з травня 2019 року сім`я розпалась через втрату почуття любові та взаємоповаги. Примирення неможливе. Позивач просив суд розірвати шлюб між [PERSON] , [INFO] , і [PERSON] , [INFO] , зареєстрований 14 жовтня 2000 року у Дзержинському відділі реєстрації актів громадянського стану м. Харкова, Україна, актовий запис № 741. Відповідачка надала заяву, в якій позовні вимоги визнала, після розірвання шлюбу просила залишити прізвище « [PERSON] ».. Сторони в судове засідання не з`явились, надали заяви про розгляд справи за їх відсутністю. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені обставини про те, що 14 жовтня 2000 року між [PERSON] і [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON] ) зареєстровано шлюб у Дзержинському відділі реєстрації актів громадянського стану м. Харкова, Україна, актовий запис № 741, що підтверджується Свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] , виданим Дзержинським відділом реєстрації актів громадянського стану м. Харкова, Україна, 14 жовтня 2000 року. Сторони по справі мають неповнолітню дочку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданим міським відділом реєстрації актів цивільного стану №3 Харківського обласного управління юстиції 08 вересня 2006 року Згідно ст. 21, 24 Сімейного кодексу\~України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді чоловіка і жінки. Дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги (ч. 1 ст. 55 Сімейного кодексу України). Частинами 3, 4 статті 56\~Сімейного кодексу\~України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. З позовної заяви та доданих до неї матеріалів вбачається, що фактичні шлюбно-сімейні відносини подружжя припинені, сторони припинили ведення спільного господарства, подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить інтересам позивачки, сторони не бажають примиритися і строк для примирення їм не потрібен. Відповідно до ч.4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до частини 2 статті 104, частини 3 статті 105 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання, зокрема, за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Частиною 3 статті 109 Сімейного кодексу України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі чоловіка та дружини і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Враховуючи викладене, приймаючи до уваги, що сторони сумісного господарства не ведуть, на примирення не згодні, шлюбно-сімейні відносини припинені, суд вважає що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить їхнім інтересам. З урахуванням викладених обставин суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 2 ст. 114 та абз. 2 ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Згідно частини 2 статті 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 142 ЦПК України та ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Понесені позивачем судові витрати підтверджуються квитанцією №0.0.2388310797.1 від 20 грудня 2021 року про сплату судового збору у сумі 908 грн. У зв`язку із викладеним, враховуючи, що відповідачка визнала позовні вимоги повністю, суд вважає за необхідне повернути позивачу з державного бюджету суму сплаченого судового збору в розмірі 454 грн (50% від загального розміру судового збору) та стягнути з відповідачки на користь позивача суму сплаченого судового збору в розмірі 454 грн (50% від загального розміру судового збору).

Outcome: approved