Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-01 00:00:00

позивач в інтересах недієздатного [PERSON] звернулась до суду із позовом до Головного управління Національної поліції у Львівській області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - Перша Львівська державна нотаріальна контора Головного територіального управління юстиції у Львівській області, [PERSON] , Орган опіки та піклування Франківської районної адміністрації Львівської міської ради про скасування обтяження на нерухоме майно в Єдиному реєстрі речових прав на нерухоме майно за адресою: [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 353471946101), номер запису про обтяження 5557558, реєстраційний номер обтяження 4414287, вид обтяження: арешт нерухомого майна, що зареєстроване на підставі листа Франківського РВ ЛМУ УМВС України у Львівській області №71/2174 від 10.10.2003 року. В обґрунтування своїх вимог вказує на те, що рішенням Франківського районного суду м. Львова від 17.06.2005 її брата [PERSON] визнано недієздатним та таким, що потребує стороннього догляду та опіки. Цим же рішенням її призначено його опікуном. [PERSON] належить право приватної власності на Ѕ частки квартири [ADDRESS] . Решту Ѕ частки квартири належить на праві власності [PERSON] . Згідно відомостей Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна на вказану квартиру накладено арешт, що зареєстрований Першою Львівською державною нотаріальною конторою 29.01.2017. Підставою обтяження став лист Франківського РВ ЛМУ УМВС України у Львівській області №71/2174 від 10.10.2003 року в межах досудового розслідування у кримінальній справі №144-3592 за ч.3 ст.190 КК України. Відомості про закриття кримінальної справи та скасування вказаного арешту відсутні. Наявність вказаного арешту обмежує право позивача на розпорядження майном [PERSON] для здійснення необхідного догляду за останнім. [PERSON] по даній кримінальній справі не є свідком, підозрюваним чи обвинуваченим. Право власності на згадане нерухоме майно набуто [PERSON] у встановленому Законом порядку, а відтак вважає, що відсутні законні підстави для існування подальшого арешту та позбавлення [PERSON] права власності. Позивач та її представник подали заяви про розгляд справи за їх відсутності, згідно яких позов підтримали та просили задовольнити. В судовому засіданні 04.10.2021р. позивач та представники позивача позов підтримали, просили йогго задоволити. Представник відповідача - Головного управління Національної поліції у Львівській області, будучи належним чином повідомлений про місце та час розгляду справи, в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. Представник Першої Львівської державної нотаріальної контори Головного територіального управління юстиції у Львівській області подав заяву про розгляд справи без участі представника третьої особи. Правом на подачу пояснень не скористався. Представник Органу опіки та піклування Франківської районної адміністрації Львівської міської ради в судове засідання не з`явився. Будучи присутнім в судовому засіданні 04.10.2021р., надав пояснення, відповідно до якого просить прийняти законне та обгрунтоване рішення, не заперечив щодо задоволення позову. Третя особа - [PERSON] подала до суду пояснення на позовну заяву, у яких просить позов задовольнити та скасувати арешт на нерухоме майно за адресою: [ADDRESS] . Розгляд справи просила провести за її відсутності. У зв`язку з неявкою в судове засідання сторін, представників сторін, третіх осіб та представників третіх осіб, з огляду на те, що всі належним чином були повідомлені про місце та час розгляду справу, суд вважає за необхідне розглядати справи за їх відсутності та без фіксації судового процесу відповідно до вимог ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд доходить такого висновку. [PERSON] та [PERSON] є співвласниками квартири [ADDRESS] . Кожному зі співвласників на праві приватної власності належить Ѕ частки вказаної квартири, про що свідчить інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав влаксності на нерухомей майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, номер інформаційної довідки 278806955, дата формування 08.10.2021р. Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 17.06.2005, яке набрало законної сили, [PERSON] , 1956 р.н., визнано недієздатним та позивача [PERSON] призначено опікуном [PERSON] . Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, на підставі листа Франківського РВ ЛМУ УМВС України у Львівській області №71/2174 від 10.10.2003 в межах досудового розслідування у кримінальній справі №144-3592, за фактом вчинення шахрайських дій щодо [PERSON] та [PERSON] , за ознаками вчинення злочину, передбаченого ч.3 ст.190 КК України, накладено арешт на квартиру [ADDRESS] , що зареєстрований Першою Львівською державною нотаріальною конторою 29.01.2007. Згідно з ч.1 ст.72 ЦК України опікун зобов`язаний дбати про збереження та використання майна підопічного в його інтересах. Правочини від імені недієздатної фізичної особи та в її інтересах вчиняє її опікун (ч.3 ст.41 ЦК України). Встановлено, що арешт, який просить зняти позивач, накладено органом досудового слідства у кримінальній справі на підставі положень КПК України 1960 року. Спір щодо звільнення майна з-під арешту є приватноправовим, якщо арешт накладений на майно особи, яка не була учасником кримінального провадження, розпочатого за Кримінально-процесуальним кодексом України (далі - КПК України 1960 року) та завершеного (вирок, постанова про закриття провадження) у порядку, передбаченому КПК України 1960 року (постанова Великої Палати Верховного Суду від 15 травня 2019 року у справі № 372/2904/17-ц) або КПК України 2012 року (постанова Великої Палати Верховного Суду від 24 квітня 2019 року у справі № 2-3392/11). Залежно від суб`єктного складу учасників цього спору його слід розглядати за правилами цивільного чи господарського судочинства. Також, відповідно до висновків Великої Палати Верховного Суду, які викладені у постанові від 30.06.2020 року у справі № 727/2878/19 у разі, якщо арешт накладений на майно особи, яка не є учасником кримінального провадження, розпочатого в період дії КПК 1960 року, спір щодо зняття арешту з майна є приватноправовим і має розглядатися за правилами цивільного судочинства. Згідно зі ст.41 Конституції України, ч.1 ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст.316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Зміст права власності визначено у статті 317 ЦК України, згідно з якою власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Спеціальні підстави законного обмеження особи у реалізації права власності передбачені, зокрема, нормами кримінального процесуального закону для виконання завдань кримінального провадження як легітимної мети відповідного втручання у право мирного володіння майном. Зокрема, відповідно до статті 126 КПК України 1960 року, чинного на час накладення слідчим арешту на майно позивача, зазначений захід міг тимчасово застосовуватися слідчим або судом на період досудового слідства та/або судового розгляду для забезпечення цивільного позову і можливої конфіскації майна. Як було визначено в цій же статті, накладений на майно арешт мав бути скасований органом досудового слідства, коли в застосуванні цього заходу відпаде потреба. У разі закриття кримінальної справи постановою слідчого арешт майна згідно з частиною першою статті 214 КПК України 1960 року підлягав скасуванню на підставі цього ж процесуального рішення. Арешт майна має тимчасовий характер, і його максимально можлива тривалість обмежена часовими рамками досудового розслідування та/або судового розгляду до прийняття процесуального рішення, яким закінчується кримінальне провадження. Зі змісту частини третьої статті 174 КПК України 2012 року у разі закриття кримінального провадження на стадії досудового розслідування одночасно з винесенням відповідної постанови прокурор зобов`язаний скасувати арешт майна, якщо воно не підлягає спеціальній конфіскації. Зазначена норма процесуального права є аналогічною наведеній у частині першій статті 214 КПК України 1960 року. Із припиненням кримінальної справи арешт майна стає публічним обтяженням права власності, підстави для подальшого існування якого відпали. Причому втрачається можливість застосування специфічного порядку скасування такого обтяження, зумовленого кримінальними процесуальними відносинами. Із огляду на зазначене, будь-які публічно-правові процедури, які з тих чи інших причин не завершені до закриття кримінального провадження (кримінальної справи), з моменту такого закриття втрачають кримінальний процесуальний характер. Арешт майна у такому разі з заходу забезпечення кримінального провадження перетворюється на неправомірне обмеження права особи користуватися належним їй майном. Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. (ст. 81 ЦПК України). Як видно з листа Франківського відділу поліції м. Львова ГУ НП у Львівській області від 25.05.2020 №Б-45Аз/41/02/07-20, 25.09.2004 досудове розслідування у кримінальній справі №71/2174 від 10.10.2003 зупинено на підставі п.3 ст.206 КПК України (в редакції 1960 року), у зв`язку з невстановленням осіб, що вчинили злочин. Також, за інформацією Франківського відділу поліції м. Львова ГУ НП у Львівській області копію листа Франківського РВ ЛМУ УМВС України у Львівській області №71/2174 від 10.10.2003 року, який став підставою для накладення арешту на квартиру [ADDRESS] , надати неможливо, оскільки матеріали кримінальної справи №144-3592 були втрачені під час подій, що мали місце у ніч з 18 на 19 лютого 2014 року, а саме знищення адмінбудівлі Франківського ВП ГУ НП у Львівській області шляхом підпалу. Отже, арешт на майно [PERSON] не скасовано. Встановлені судом обставини свідчать, що існування нескасованого арешту квартири порушує право власника на мирне володіння та розпорядження своїм майном. За таких обставин, суд доходить висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, та з метою ефективного захисту прав та інтересів власника майна необхідно скасувати обтяження на нерухоме майно в Єдиному реєстрі речових прав на нерухоме майно за адресою: [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 353471946101), номер запису про обтяження 5557558, реєстраційний номер обтяження 4414287, вид обтяження: арешт нерухомого майна, що зареєстроване на підставі листа Франківського РВ ЛМУ УМВС України у Львівській області №71/2174 від 10.10.2003 року. Отже, позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У разі задоволення позову - на відповідача. При поданні позову позивач судовий збір не сплачувала, оскільки звільнена від його сплати на підставі п.9 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір». Згідно ч.6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Outcome: approved