Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-01 00:00:00

05 березня 2021 року [PERSON] (далі - позивач) звернувся до Миколаївського районного суду Миколаїської області з позовом до Державного підприємства «Племрепродуктор «Степове» (далі - відповідач) про стягнення невиплаченої заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненніта витрат на професійну правничу допомогу. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 29 січня 2020 року відповідачем Державним підприємством «Племрепродуктор «Степове» видано Наказ з особового складу № 22-к "Про прийняття на роботу", за яким з 30 січня 2020 року позивача прийнято на роботу в Державне підприємство «Племрепродуктор «Степове» на посаду інспектора з кадрів. 03 серпня 2020 року позивач звернувся до відповідача з заявою про його звільнення з посади, за п. 1 ст. 36 Кодексу законів про працю, за згодою сторін і 31 серпня 2020 року його було звільнено з займаної посади з 03 серпня 2020 року, за згодою сторін. Позивач у позовній заяві посилається на те, що за весь період праці у Державному підприємстві «Племрепродуктор «Степове», а саме, з 30 січня 2020 року по 03 серпня 2020 року, їй не було виплачено заробітну плату, у зв`язку з цим, він просить суд задовольнити його позов у повному обсязі та стягнути з відповідача на свою користь невиплачену заробітну плату у сумі 30388,61грн., а також суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. 23 квітня 2021 року відповідачем до суду подано відзив на позов, в якому відповідач заперечує проти заявлених позивачем вимог, вказуючи на те, що позивачем невірно визначено суму депонованої заробітної плати, без урахування сум, які відповідачем було утримано з заробітної плати позивача, а саме - податків та військового збору. Водночас, у відзиві відповідач вказує на те, що позивачем, у тому числі, не враховно сум, які ним отримано від відповідача за роботу на підприємстві в січні та в лютому 2020 року, а саме, позивачем не зазначено, що він отримав заробітну плату у січні у розмірі 304,16 грн. і в лютому - 3802,02грн., у зв`язку з чим, залишок заробітної плати, який підлягав видачі позивачу на момент його звільнення, складав 20356,66грн. При цьому, у зв`язку з неявкою позивача на підприємство, йому не було виплачено зазначену вище суму заробітної плати. Вказуючи у відзиві на те, що оскільки позивач не з`явився на підприємстві для отримання розрахунку у день звільнення та не пред`являв вимог про здійснення з ним розрахунку по заробітній платі, на думку відповідача, відсутні підстави для стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку. Крім цього, відповідач у відзиві вказував на те, що позивач працював на підприємстві за сумісництвом і фактично не знаходився на робочому місці. Посилаючись на викладене вище, представник відповідача просив відмовити у задоволені позову. Також у відзиві на позов відповідач заперечував проти зазначеного у позові розміру витрат, понесених позивачем на правову допомогу, вважаючи його неспівмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, ціною позову та (або) значенням справи для сторони. 11.05.2021 року від позивача на адресу суду надішла відповідь на відзив, у якій позивач заперечував проти доводів відповідача, викладених у відзиві та просив суд стягнути з відповідача на свою користь розмір невиплаченої заробітної плати, що складає 30388,61грн. Щодо заперечень відповідача проти розміру понесених позивачем витрат на правову допомогу, позивач посилалася на те, що між ним та його представником укладено Договір про надання правової допомоги; розрахована сума у розмірі 5000 грн., яку позивачем сплачено представнику за виконанну ним роботу, у зв`язку з чим, позивач просив, у тому числі, стягнути з відповідача на свою користь вказану суму витрат, понесених на правову допомогу. 25.05.2021року відповідач подав на адресу суду заперечення проти позову, у яких зазначив, що відповідач не заперечує факт неотримання позивачем заробітної плати, вказуючи на те, що факт неотримання позивачем заробітної плати стався саме з вини позивача. Також відповідач вказував на те, що за даними підприємства, позивач обліковувалася на підприємстві з 30 січня 2020 року до 03 серпня 2020 року, при цьому доказів того, що він постійно (в робочі дні) був присутній на роботі та виконувала свої трудові обов`язки, на підприємстві відсутні. Фактично позивач був присутній на підприємстві тричі. Зазначаючи у запереченнях про те, що невиплата позивачу заробтної плати сталася саме з вини позивача, заперечуючи проти позову, відповідач просив відмовити у задоволені позову. Ухвалою Миколаївського районного суду Миколаївської області від 11 березня 2021 року вказану позовну заяву прийнято до розгляду, у цивільній справі відкрито провадження. Постановлено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження, справу призначено до розгляду по суті у судовому засіданні. У судове засідання позивач не з`явився, при цьому його представник - Черевков Михайло Юрійович подав суду заяву, в якій підтримав позов у повному обсязі та просив розглядати справу за їх із позивачем відсутності. Представник відповідача Державного підприємства «Племрепродуктор «Степове», належним чином повідомленого про дату, час і місце судового засідання, у судове засідання не з`явився без повідомлення причин. Всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і об`єктивному розгляді справи, дослідивши докази у справі,

Outcome: approved