Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-24 00:00:00

Львівська міська рада звернулася до суду із позовом, у якому просить визнати право власності за територіальною громадою м. Львова в особі Львівської міської ради на квартиру [ADDRESS] після здійсненої прибудови двох веранд площею 3,4 кв.м. та 6,9 кв.м., загальною площею 50,2 кв.м. Позовна заява обґрунтована тим, що відповідачі проживають у квартирі [ADDRESS] , яка не приватизована, а отже перебуває у власності територіальної громади м. Львова. Відповідачами здійснено самочинну реконструкцію квартири за рахунок будівництва двох веранд площею 3,4 та 6,9 кв.м. на прибудинковій території будинку. Окрім цього, зазначено, що як вбачається із заяви та поданих документів, сім`я проживає у квартирі [ADDRESS] з 1975 року. У квартирі зазначеній квартирі зареєстровано та проживає п`ять осіб, а саме, [PERSON] , 1959 року народження, [PERSON] , 1987 року народження - донька, [PERSON] , 1984 року народження - донька, [PERSON] , 2013 року народження - внучка та [PERSON] , 2019 року народження - внук. Квартира складалась з двох житлових кімнат площею 16,0 та 8,5 кв.м., кухні 5,2 кв.м., ванни площею 2,0 кв.м. та вбиральні 1,2 кв.м. Окрім цього, вказано, що мешканці суміжних квартир будинку [ADDRESS] не заперечують стосовно здійсненої прибудови двох веранд до квартири [ADDRESS] . Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 16.11.2021 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрити провадження у справі, яку постановлено розглядати у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Призначено судове засідання для розгляду справи по суті у приміщенні Залізничного районного суду м. Львова (а.с. 80). Уповноважений представник позивача у судове засідання будучи належним чином повідомленим про час та місце судового засідання у судове засідання не з`явився. Однак, 24.01.2022 року подав до суду письмову заяву, у якій зазначив, що свої позовні вимоги підтримує повністю та наполягає на їх задоволенні, просив справу розглянути без його участі. Відповідачі та їх представник, а також представник третьої особи - Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради у судове засідання не з`явились хоча про дату, місце та час проведення судового засідання були належним чином повідомлені. Однак,\~24.01.2022\~року відповідачами\~подано до\~суду письмову\~заяву про\~те,\~що вони\~не заперечують\~щодо задоволення\~у цілому позовних вимог. Суд, вважає за можливе розглядати справу на підставі наявних матеріалів справи за відсутності сторін, згідно ч. 2\~ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Відповідно до положень ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Зі змісту\~ст.\~76-80\~ЦПК України\~доказами є\~будь-які\~дані,\~на підставі\~яких суд\~встановлює наявність\~або відсутність\~обставин (фактів),\~що обґрунтовують\~вимоги і\~заперечення учасників\~справи,\~та інших\~обставин,\~які мають\~значення для\~вирішення справи. Ці\~дані встановлюються\~такими засобами: письмовими,\~речовими і\~електронними доказами; висновками\~експертів; показаннями свідків. Докази повинні відповідати ознакам належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність достатності. Статтями 12, 81\~ЦПК України визначено,\~що цивільне\~судочинство здійснюється\~на засадах\~змагальності сторін,\~кожна сторона\~повинна довести\~ті обставини,\~на які\~вона посилається\~як на\~підставу своїх\~вимог або\~заперечень,\~крім випадків,\~передбачених цим\~Кодексом.\~Докази подаються\~сторонами та\~іншими учасниками\~справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав є визнання права. Згідно із ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється порядку іншого судочинства. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] не приватизована. Згідно технічного\~паспорта,\~який виготовлений\~26.10.2020\~року ОКП\~ЛОР «Бюро\~технічної інвентаризації\~та експертної\~оцінки»,\~встановлено,\~що зазначена\~квартира розташована\~на першому\~поверсі і\~складається з\~наступних приміщень:\~двох житлових\~кімнат площею\~16,0\~та 8,5\~кв.м.,\~коридору площею\~7,0\~кв.м.,\~кухні площею\~5,2\~кв.м.,\~ванної площею\~2,0\~кв.м.,\~вбиральні площею\~1,2\~кв.м.,\~та двох\~самочинно збудованих\~веранд площею\~3,4\~кв.м. та 6,9 кв.м. Загальна площа квартири становить 50,2 кв.м., житлова 24,5 кв.м. (а.с. 8-12). Згідно Довідки з місця проживання про склад сім`ї і прописки ЛКП «Сяйво» № 2485 від 16.10.2020 року у квартирі за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані п`ять осіб: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (а.с. 13). Окрім цього, Довідкою про реєстрацію місця проживання особи № 52466 від 22.09.2021 року стверджується, що [PERSON] з 15.09.2003 року зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с. 27). Довідкою про реєстрацію місця проживання особи № 52463 від 22.09.2021 року стверджується, що [PERSON] з 18.08.1975 року зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с. 28). Довідкою про реєстрацію місця проживання особи № 52472 від 22.09.2021 року стверджується, що [PERSON] з 03.07.2001 року зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с. 29). Довідкою про реєстрацію місця проживання особи № 52475 від 22.09.2021 року стверджується, що [PERSON] з 27.05.2013 року зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с. 30). Довідкою про реєстрацію місця проживання особи № 52474 від 22.09.2021 року стверджується, що [PERSON] з 27.06.2019 року зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с. 31). Матеріали справи містять також письмову заяву, посвідчену директором ЛКП «Сяйво» від 15.09.2021 року про те, що сусіди не заперечують щодо експлуатації самочинно здійсненої [PERSON] прибудови (а.с. 14). Згідно Висновків експерта по результатах проведення будівельно-технічної експетизи ТзОВ «СЕРБ» [PERSON] № 28/21 від 23.06.2021 року встановлено, що: 1. Самочинно збудована прибудова (веранди) площею 3,4 кв.м. та 6,9 кв.м. до квартири [ADDRESS] відповідає вимогам ДБН В.2.2-15:2019 «Житлові будинки. Основні положення» та нормативно-правовим актам у галузі будівництва в частині щодо рівня комфорту, параметрів квартири та приміщень у багатоквартирному будинку; 2. Виконані будівельні роботи по будівництву прибудови (веранд) площею 3,4 кв.м. та 6,9 кв.м. до квартири [ADDRESS] відповідають вимогам нормативно-правових актів у галузі будівництва щодо влаштування приміщень у багатоквартирному будинку; 3. Технічний стан самочинно збудованої прибудови (веранд) площею 3,4 кв.м. та 6,9 кв.м. до квартири [ADDRESS] відповідає «доброму» технічному стану. Експлуатація самочинно збудованої прибудови (веранд) площею 3,4 кв.м. та 6,9 кв.м. до квартири [ADDRESS] - технічно можлива (а.с. 32-39). У відповідності до приписів ст. 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», Львівська міська рада є органом місцевого самоврядування, що представляє територіальну громаду м. Львова та здійснює від її імені та в її інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України та іншими законами України. При розгляді позовів про визнання права власності на добудову чи прибудову до будинку, споруди, що зроблені безпосередньо на земельній ділянці, необхідно керуватися нормою ст. 376 ЦК щодо здійснення самочинного будівництва. Згідно роз`яснень постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 30.03.2012 року № 6 «Про практику застосування судами ст. 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)», у справах, пов`язаних із самочинним будівництвом нерухомого майна, суди мають враховувати, що за загальним правилом особа, яка здійснила або здійснює таке будівництво, не набуває права власності на нього (ч. 2 ст. 376 ЦК України). Разом із цим власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно (ч. 2 ст. 375 ЦК України), тому на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудовано на ній, якщо це не порушує права інших осіб (ч. 5 ст. 376 ЦК України) (п. 12). У випадку, коли квартира в будинку розташована на першому (цокольному) поверсі й власник здійснив прибудову до неї з одночасним зайняттям частини прибудинкової земельної ділянки, спір повинен вирішуватися відповідно до правил ст. 376 ЦК України (п. 13). Відповідно до ст. 142-145 Конституції України до матеріальної основи органів місцевого самоврядування, крім інших об`єктів, належить земля, управління якою здійснюють територіальні громади через органи місцевого самоврядування в межах наданих їм повноважень шляхом прийняття рішень. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про розмежування земель державної та комунальної власності» від 05.02.2004 року № 1457-IV, до земель комунальної власності територіальних громад сіл, селищ, міст належать усі землі в межах населених пунктів, крім земель приватної власності та земель, віднесених до державної власності. Стаття 12 Земельного кодексу України визначає, що до повноважень місцевих рад відноситься розпорядження землями територіальних громад передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього кодексу. Окрім цього, суд зазначає, що із приписів ст. 83 Земельного кодексу України вбачається, що суб`єктами права власності на землю є територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування на землі комунальної власності. Відповідно до ч. 1 ст. 83 Земельного кодексу України землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст є комунальною власністю. Згідно п.\~а,\~б,\~в ч.\~2\~ст.\~83\~Земельного кодексу\~України у\~комунальній власності\~перебувають усі\~землі в\~межах населених\~пунктів,\~крім земельних\~ділянок приватної\~та державної\~власності;\~земельні ділянки,\~на яких\~розташовані будівлі,\~споруди,\~інші об`єкти\~нерухомого майна\~комунальної власності\~незалежно від\~місця їх\~розташування; землі та земельні ділянки за межами населених пунктів, що передані або перейшли у комунальну власність із земель державної власності відповідно до закону. Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦКУ житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Згідно ч. 5 ст. 376 ЦКУ на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. Вданому випадку самочинне будівництво не порушило права інших осіб, і збудовано на земельній ділянці, що знаходиться в комунальній власності. У відповідності до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Враховуючи наведене, а також те, що відповідачі визнали позов, а також те, що здійснена реконструкція квартири не порушує права інших осіб, відповідає вимогам чинних будівельних та санітарних норм і правил, відповідачі, особисто звернулися до позивача з проханням щодо визнання права власності за територіальною громадою м. Львова в особі Львівської міської ради (а.с. 6-7), що свідчить про те, що відповідачі не заперечують проти задоволення позову, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є підставними та підлягають задоволенню. Згідно з ч. 1\~ст. 142 ЦПК України\~у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Враховуючи те, що відповідачами позов визнано до початку розгляду справи по суті, при поданні позову позивачем сплачено 5\~647 грн. 50 коп. судового збору (а.с. 5), тому позивачу слід повернути з державного бюджету 2\~823 грн. 75 коп. (50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову). Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, сплачений позивачем судовий збір у розмірі 2\~823 грн. 75 коп. (50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову) підлягає стягненню з відповідачів у солідарному порядку на користь позивача.

Outcome: approved