Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-02 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом, в якому просить стягнути із сина [PERSON] аліменти на її утримання у твердій грошовій сумі в розмірі 2000,00 грн, щомісячно, починаючи стягнення від дня пред`явлення заяви до суду заяви. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачка є матір`ю [PERSON] , [INFO] , вона мешкає та зареєстрована окремо, є інвалідом ІІ групи, перебуває у сімейного лікаря з діагнозом: Ішемічна хвороба серця. Дифузний кардіосклероз. Гіпертонічна хвороба ІІ ст., ризик високий. Хронічний пієлонефрит, стадія ремісії. Деформуючий остеоартроз колінних суглобів ІІ-ІІІ ст. Хронічний холецистопанкреатит. ДЕП гіпертоніко- атеросклератична. Як вказала позивачка, вона потребує постійного прийому лікарських засобів, а пенсії її не вистачає на життя і лікування. [PERSON] зазначила, що відповідач має можливість сплачувати аліменти, так як він працездатний та має задовільний стан здоров"я, не сплачує аліментів. Позивач вказала, що син їй не допомогає і не спілкується з нею. Враховуючи те, що нею виконувалися батьківські обов"язки сумлінно, батьківських прав вона позбавлена не була, позивачка просить стягнути з [PERSON] аліменти на її утримання. Ухвалою від 12.10.2021 року у справі відкрито провадження та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, надано сторонам час для подання заяв по суті. Відповідачем було надано відзив на позов, в якому він вказав, що міркування в позові є необґрунтованими, деякі факти перекручені, а інші не висвітлені. Так, [PERSON] зазначив, що [PERSON] не вказала, що отримує субсидію на оплату комунальних послуг, не зазначила, що в неї є ще один син, який є працездатним та має можливість надавати допомогу матері. Відповідач вказав і на те, що з доказів наданих позивачем неможливо зробити висновок про дійсність лікування від хвороб, зазначених у медичних документах. [PERSON] зазначив також, що останні 20 років забезпечував матір всім необхідним, на початку 2002 року вона перенесла операцію на хребті, які він оплатив, з часу отримання інвалідності до 2021 року мати знаходилася на повному його утриманні, а пенсію, яку отримує, позивачка залишала собі. Відовідач вказав, що у 2000 році у нього народилася донька, яка до 10 років була інвалідом, дуже хворіла иа перенесла 3 важких операції і майже рік була в гіпсі з середини тулубу до нижніх кінцівок включно, втрати на лікування були важким тягарем. Потім донька зростала, поїхала навчатися та він оплачував її навчання. Як вказав відповідач, у вересні 2021 році донька поїхала на навчання в м.Москва. Через важкий характер позивачки, в сім"ї [PERSON] було вирішено мешкати порізно, тому матері була куплена однокімнатна квартира, яку вам собі обрала в тому ж дворі в будинку навпроти, в квартирі було зроблено ремонт за його рахунок, були придбані матеріали та побутова техніка. З травня 2019 року [PERSON] стала мешкати за адресою: [ADDRESS] , як зазначив відповідач, перед переїздом позивачка написала йому та невістці розписку про добровільність переїзду та відсутність претензій до них. Оплату за комунальні послуги в квартирі, де мешкає мати, сплачує відповідач та його дружина, крім того вони купували постійно їй продукти харчування і ліки. З липня 2021 року, після укладення мирової угоди, в рамках розгляду справи за її позовом про розірвання спадкового договору, [PERSON] почала жити самостійно. Також [PERSON] додав, що на його повному утриманні знаходиться його дружина, яка має невиліковну хворобу, та якій майже кожного року необхідно робити операцію (з 2010 року дружині було зроблено 6 операцій, вартість якої складає понад 20000, 00 грн. Крім того, щомісяця на лікування дружини витрачається понад 6000,00 грн, також є витрати на комунальні послуги, мобільний зв"язок, орендну плату за місце на "Авторинку", навчання доньки, харчування. Відповідач вказав, що при задоволенні позовних вимог, остання буде отримувати 4 688, 91 грн, які буде витрачати виключно на себе, а йому з дружиною залишиться 3000,00 грн на двох. Зважаючи на вище викладене, [PERSON] просив відмовити у задоволенні позову. Відповідач надав до суду клопотання про розгляд справи в загальному порядку та залучення співвідповідач, в задоволенні яких було відмовлено. Позивачка надала відповідь на відзив, в якій вказала, що відповідач посилається у відзиві на хворобу дружини, однак стан її не став підставою для встановлення інвалідності, він не має протипоказань для працевлаштування, працює та забезпечує себе матеріально. Також зазначила, що долучені відповідачем квитанції дублюються декілька разів. Додатково [PERSON] вказала, що звернулась до суду 14.09.2021 року та не акцентує увагу на тій допомозі, яку надавала сину під час спільного проживання. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, у зв`язку з неявкою у судове засідання всіх учасників справи. Дослідивши матеріали справи суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [PERSON] є матір`ю [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копіями свідоцтв про народження серії [NUMBER] та серії [NUMBER] (а.с.7, Том 1;а.с.13, Том 2). [PERSON] звернулася до суду з позовом про стягнення аліментів з [PERSON] у твердій грошовій сумі в розмірі 2000, 00 грн. Позивачка та відповідач мешкають та зареєстровані окремо. [PERSON] є інвалідом ІІ групи, перебуває на обліку у сімейного лікаря з діагнозом: Ішемічна хвороба серця. Дифузний кардіосклероз. Гіпертонічна хвороба ІІ ст., ризик високий. Хронічний пієлонефрит, стадія ремісії. Деформуючий остеоартроз колінних суглобів ІІ-ІІІ ст. Хронічний холецистопанкреатит. ДЕП гіпертоніко- атеросклератична(а.с.5-6,8, Том 1). Відповідач є працездатним, займається підприємницькою діяльністю та має задовільний стан здоров`я, не сплачує аліментів. Станом на час розгляду справи, матеріальної допомоги матері не надає. Позивачка отримує пенсію у розмірі 2 688, 91 грн, про що свідчить виписка(а.с.11). [PERSON] має дружину, яка хворіє та потребує лікування(а.с.152-158), Том 1), та дитину, яка навчається, у зв"язку з чим є витрати на на навчання(а.с.31, 46 Том 1). Вище вказане не оспорюється сторонами. Згідно рецептів позивачка потребує постійного прийому ліків (а.с.10, Том 1). Заперечення викладені відповідачем щодо постійної потреби в ліках ні чим не підтверджені. Відповідач надавав матеріальну допомогу матері, про що свідчать надані виписки по рахункам та квитанції(а.с.32-44, Том 1). Також [PERSON] має витрати на сплату податку, оплати місця на ринку(а.с.68-74, 77-79, Том 1), витрати за мобільний зв"язок(а.с.5-67, Том 1), витрати на ліки(а.с.84, 86, 88-90, 92, 94, 96, 98, 100, 102, 104-105, 107, 109-110, 112, 114, 117, 119, 121, 123, 126, 128, 131-151, 159-167, Том 1), витрати на комунальні послуги (а.с.168-250, Том 1; 1-10, Том 2). Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 202 СК України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Згідно ст. 203 зазначеного Кодексу дочка, син, крім сплати аліментів зобов`язані брати участь у додаткових витратах на батьків, викликаних тяжкою хворобою, інвалідністю або немічністю. У судовій практиці при визначенні осіб, що є непрацездатними, найчастіше використовують за аналогією ч. 3 ст. 75 СК України, яка регулює право одного з подружжя на утримання й передбачає, що такими є особи, які досягли пенсійного віку, встановленого законом, або особи з інвалідністю І, ІІ чи ІІІ групи (постанова Одеського апеляційного суду від 10.04.2020 р. у справі № 523/9834/17). Також у судовій практиці при визначенні осіб, які є непрацездатними, використовують й абз. 17 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», де вказано, що непрацездатними громадянами є особи, які досягли встановленого ст. 26 цього Закону пенсійного віку, або особи з інвалідністю, а також особи, які мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до закону. Згідно з ч. 1 ст. 26 указаного Закону за загальним правилом пенсійний вік складає 60 років. Ці положення, наприклад, були використані Київським апеляційним судом у постанові від 27.02.2019 р. у справі № 758/13173/17. Зважаючи на вищевказане, суд вважає, що так як [PERSON] є інвалідом та пенсіонером, вона, з урахуванням судової практики та чинного законодавства, вважається непрацездатною. Верховний Суд неодноразово вказував на те, що необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку залежно від матеріального становища батьків. До уваги приймається отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, яке може приносити дохід тощо (постанови від 28.11.2018 р. у справі № 676/5118/16-ц, від 10.10.2018 р. у справі № 301/160/17). Згідно ЗУ "Про державний бюджет України на 2022 рік", у 2022 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 1 січня - 2393 гривні, з 1 липня - 2508 гривень, з 1 грудня - 2589 гривень, а для основних соціальних і демографічних груп населення: дітей віком до 6 років: з 1 січня - 2100 гривень, з 1 липня - 2201 гривня, з 1 грудня - 2272 гривні; дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня - 2618 гривень, з 1 липня - 2744 гривні, з 1 грудня - 2833 гривні; працездатних осіб: з 1 січня - 2481 гривня, з 1 липня - 2600 гривень, з 1 грудня - 2684 гривні; працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді: з 1 січня - 2102 гривні; працездатних осіб, який застосовується для визначення посадових окладів працівників інших державних органів, оплата праці яких регулюється спеціальними законами, а також працівників податкових і митних органів: з 1 січня - 2102 гривні; працездатних осіб, який застосовується для визначення посадового окладу прокурора окружної прокуратури: з 1 січня - 1600 гривень; осіб, які втратили працездатність: з 1 січня - 1934 гривні, з 1 липня - 2027 гривень, з 1 грудня - 2093 гривні. [PERSON] є непрацездатною особою. На час розгляду справи, прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, становить 1934, 00 грн. Як встановлено судом, [PERSON] отримує пенсію у розмірі 2 688,91 грн. Щодо посилань відповідача на отримання субсидії позивачем, доказів цього надано суду не було. Інших пільг, майна та інших доходів позивача встановлено не було. У постанові від 05 вересня 2019 року Верховний Суд у справі № 212/1055/18-ц зробив висновок про застосування норм права та зазначив, що отримання матір`ю чи батьком доходів, які є більшими за прожитковий мінімум, автоматично не свідчить, що батько (мати) не потребують матеріальної допомоги. При цьому вказав, що не відступає від висновку, викладеного в постанові Верховного Суду від 16.04.2018 р. у справі № 759/1315/17, оскільки в ній колегія суддів враховувала прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, який отримує позивачка як один із доводів у сукупності з іншими доказами для вирішення спору, а тому не посилалася на положення статті 75 СК України. Верховний Суд в інших справах неодноразово дублював вказану позицію (постанови від 26.02.2020 р. у справі № 233/4252/18, від 02.10.2019 р. у справі № 301/1359/16-ц). Як вбачається з положень ст. 205 СК України визначено, що суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і(або) у частці від заробітку(доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін. При визначенні розміру аліментів та додаткових витрат суд бере до уваги можливість одержання утримання від інших дітей, до яких не пред`явлено позову про стягнення аліментів, дружини, чоловіка та своїх батьків. Про необхідність врахування можливості одержання утримання від інших дітей, до яких не пред`явлено позову про стягнення аліментів, також зазначав Верховний суд. Частиною 1 ст.204 СК України визначено, що дочка, син можуть бути звільнені судом від обов`язку утримувати матір, батька та обов`язку брати участь у додаткових витратах, якщо буде встановлено, що мати, батько ухилялися від виконання своїх батьківських обов`язків. З викладеного сторонами вбачається, що мати не ухилялася від батьківських обов"язків. Щодо цього заперечень відповідачем не надавалося. Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Згідно ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Дослідивши матеріали справи, вивчивши заяви по суті, враховуючи, що позивачка є особою пенсійного віку, інвалідом ІІ групи, не працездатною, не ухилялася від виконання батьківських обов"язків та потребує матеріальної допомоги, а відповідач з урахуванням сум його витрат, про які вказує у відзиві, має задовільне матеріальне становище, а також є працездатним та займається підприємницькою діяльністю, тому суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову [PERSON] частково. Так, суд бере до уваги те, що у [PERSON] є два сина, а позов вона подає тільки до одного, також суд приймає до уваги те, що позивачка отримує пенсію, яка є більшою ніж прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, однак позивачка є інвалідом та у неї є витрати, пов"язані з лікуванням, тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача аліменти у розмірі 1000,00 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, отже з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 908,00 грн. На підставі ст. ст. 202, 203, 205 Сімейного Кодексу України,

Outcome: partial