Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-31 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 28.09.2012 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Глибоцького районного управління юстиції Чернівецької області він зареєстрував шлюб з відповідачкою, актовий запис № 89. 19.12.2019 року постановою Чернівецького апеляційного суду Чернівецької області шлюб між ними розірвано. Під час шлюбу, а саме 25.05.2015 року [PERSON] за їхні спільні сімейні кошти було придбано земельну ділянку розміром 0,15 га, кадастровий номер 7321055100:01:005:0287, цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташована по [ADDRESS] , вартістю 44205 грн. Рішенням виконавчого комітету Глибоцької селищної ради Чернівецької області від 17.01.2019 року №1/9, земельній ділянці кадастровий номер 7321055100:01:005:0287, яка належить [PERSON] , цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд присвоєно нову адресу - [ADDRESS] . Витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 28.01.2019 року підтверджується, що [PERSON] є власником земельної ділянки розміром 0,15 га, кадастровий номер 7321055100:01:005:0287, цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташована по [ADDRESS] . Вартість вказаної земельної ділянки на даний час становить 133545 грн., що підтверджується звітом про експертну грошову оцінку земельної ділянки від 16.07.2020 року. Просить суд, ухвалити рішення, яким поділити між [PERSON] та [PERSON] земельну ділянку, розміром 0,15 га. кадастровий номер 7321055100:01:005:0287, цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташована по [ADDRESS] , загальною вартістю 133 545 грн. та визнати за [PERSON] право власності на 1/2 ідеальної частини вказаної земельної ділянки. 23 липня 2020 року ухвалою Глибоцького районного суду Чернівецької області відкрито спрощене провадження по даній справі. 06 серпня 2020 року [PERSON] в інтересах якої діє [PERSON] направив до суду заяву про перехід розгляду справи за правилами загального позовного провадження. 12 серпня 2020 року ухвалою Глибоцького районного суду Чернівецької області перейдено на розгляд справи за правилами загального позовного провадження. 23 жовтня 2020 року [PERSON] в інтересах якої діє [PERSON] направив до суду відзив на позовну заяву, в якому вказав, що хоча сторони і перебували в шлюбі, однак спірне майно (земельну ділянку) [PERSON] купила за кошти своєї матері, а не за спільні сімейні кошти, тому дана земельна ділянка не може вважатися спільним майном подружжя. На підставі викладеного просить суд відмовити у задоволені позову в повному обсязі. 23 жовтня 2020 року ухвалою Глибоцького районного суду Чернівецької області зупинено провадження по даній справі до набрання законної сили судовим рішенням у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] та [PERSON] про визнання договору оренди землі недійсним, скасування державної реєстрації права оренди земельної ділянки, визнання житлового будинку спільною сумісною власністю подружжя, поділ житлового будинку, поділ рухомого майна, скасування державної реєстрації права власності на житловий будинок. 12 листопада 2021 року ухвалою Глибоцького районного суду Чернівецької області поновлено провадження по даній справі. 07 грудня 2021 року ухвалою Глибоцького районного суду Чернівецької області зупинено провадження по даній справі до набрання законної сили додатковим судовим рішенням у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] та [PERSON] про визнання договору оренди землі недійсним, скасування державної реєстрації права оренди земельної ділянки, визнання житлового будинку спільною сумісною власністю подружжя, поділ житлового будинку, поділ рухомого майна, скасування державної реєстрації права власності на житловий будинок. 16 грудня 2021 року ухвалою Глибоцького районного суду Чернівецької області поновлено провадження по даній справі. 18 січня 2022 року закрито підготовче провадження і справу призначено до судового розгляду. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, проте направив до суду заяву, в якій вказав, що позов підтримує, просив суд позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, а справу розглянути у його відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, від її представника [PERSON] до суду надійшла заява про перенесення розгляду справи. Суд дослідивши дане клопотання вважає його таким, що спрямоване на затягування розгляду справи і вважає можливим розглянути справу без участі відповідачки та її представника, оскільки вони висловили свою позицію відносно позову у відзиві наданому суду. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов слід задовольнити повністю з наступних підстав. На підставі ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. В силу ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 28.09.2012 року по 19.12.2019 року. За час шлюбу позивачка та відповідач набули за спільні кошти нерухоме майно - земельну ділянку. Відповідно до договору купівлі - продажу земельної ділянки від 25.05.2015 року [PERSON] передав у власність [PERSON] земельну ділянку площею 0,15 га, кадастровий номер 7321055100:01:005:0287, що розташована в [ADDRESS] . Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №38038622 від 25.05.2015 року [PERSON] належить земельна ділянка площею 0,15 га, кадастровий номер 7321055100:01:005:0287, що розташована в [ADDRESS] . Згідно ч.1 ст.71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до положень ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Стаття 61 СК України передбачає, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Речі для професійних занять (музичні інструменти, оргтехніка, лікарське обладнання тощо), придбані за час шлюбу для одного з подружжя, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч.1 ст.69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Згідно ч.1 ст.71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя. Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 СК України. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (ч.ч. 1, 2 ст. 71 СК України), або реалізується через виплату грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки (ч. 2 ст. 364 ЦК України). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18) зроблено висновок, що «у статті 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і ст.368 ЦК України. Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує». Тобто, той із подружжя, який заявляє про спростування зазначеної презумпції, зобов`язаний довести обставини, що її спростовують, на підставі належних та допустимих доказів. [PERSON] та її представник [PERSON] не надано суду належних та допустимих доказів, що спірну земельну ділянку було придбане не за спільні кошти майна подружжя. Більше того, факт придбання цієї земельної ділянки під час перебування сторін у шлюбі та побудови на ній житлового будинку підтверджується висновками, що зроблені у Постанові Чернівецького апеляційного суду від 01 листопада 2021 року у справі №715/1733/20, що має преюдиціальне значення при розгляді даної справи. У пункті 23 постанови Пленуму ВСУ №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ майна подружжя» судам роз`яснено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст.325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Пункт 24 зазначеної Постанови передбачає, що до складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї (ч.4 ст.65 СК). Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов`язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них. Порядок здійснення подружжям права спільної сумісної власності та право подружжя на розпорядження спільним сумісним майном визначено у статтях 63, 65 СК України. Як вбачається з ч.2 ст.372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. Відповідно до ч.3 ст.372 ЦК України у разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Враховуючи докази, які містяться в матеріалах справи, суд приходить до висновку, про можливість поділу спільного сумісного майна між сторонами по справі та припинення їх частки в ньому.

Outcome: approved