Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом, який мотивує тим, що 14 листопада 2020 року о 23-10 год. на перехресті вул. Соборності з вул. Земляки у м. Кривий Ріг, відповідач [PERSON] , керуючи транспортним засобом ВАЗ 21102 н.з. , своєчасно та відповідно не відреагував на зміну дорожньої обстановки, перед поновленням руху, змінюючи напрямок руху при повороті ліворуч на дозволений сигнал світлофору, не надав перевагу в русі транспортному засобу, що рухався у зустрічному напрямку прямо, в наслідок чого сталося зіткнення з автомобілем ВА321099 н.з. під керуванням позивача [PERSON] . Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобілі отримали механічні пошкодження, чим спричинено матеріальні збитки. Відповідно до Постанови Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 09.12.2020 року у справі № 210/6737/20 - визнано винним [PERSON] за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та застосовано до нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340,00 гривень в дохід держави. Постанова суду набрала законної сили. Відповідно до висновку автотоварознавчої експертизи вартість досліджуваного КТЗ становить 48 601, 39 грн. Крім того, позивачем були понесені витрати на проведення автотоварознавчого дослідження в розмірі 2800 грн. Тобто, загальна сума майнової шкоди становить 51401, 39 грн. Крім того, під час ДТП, дружина позивача перебувала на передньому пасажирському сидінні автомобіля та внаслідок зіткнення транспортних засобів отримала тілесні ушкодження , у зв`язку із чим перебувала на амбулаторному лікуванні, відчувала болі в голові. Окрім того, автомобіль позивача був повністю пошкоджений, відновлювальний ремонт коштує більше ніж ринкова вартість аналогічного автомобіля. Внаслідок чого, позивач переніс моральні страждання та стрес, перебував у пригніченому стані. Однак відповідач проявив байдужість до втрат, причинених його неправомірними діями і не відшкодував їх. Як відомо позивачу, цивільно-правова відповідальність відповідача на час ДТП була зареєстрована у товариства з додатковою відповідальністю страхова компанія Гардіан. На виклики позивача та експерта представник страхової компанії відповідача не з`являвся на огляд пошкодженого автомобіля, тому експертиза пошкодженого транспортного засобу позивача проводилась за їх відсутності. Позивач вважає, що [PERSON] , будучи винним у виникненні ДТП, зобов`язаний відшкодувати йому - спричинену шкоду відповідно до ч.2 ст.1187 ЦК України. Саме тому позивач звернувся до суду та просить суд, стягнути солідарно з [PERSON] та Товариства з додатковою відповідальністю страхова компанія Гардіан на користь позивача в рахунок відшкодування матеріальної шкоди внаслідок ДТП в розмірі 51 401,39 грн., в рахунок відшкодування моральної шкоди 50 000 грн. Ухвалою суду від 10.12.2021 р. відкрито провадження у даній цивільній справі та призначено до розгляду справу за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. В судове засідання сторони не з`явились. Від позивача через канцелярію суду надійшла заява про розгляд справи без його участі. Відповідачам направлялась позовна заява з додатками та копія ухвали про прийняття до розгляду та відкриття провадження за адресою місця реєстрації. Вказане повернулось на адресу суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання». Крім цього, відповідач повідомлявся про розгляд справи судом шляхом розміщення на офіційному сайті Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу відповідного оголошення. Станом на 26.01.2022 року відповідачами відзиву не надано. Клопотань про відкладення або перенесення розгляду до суду не надходило. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Дослідивши надані позивачем і долучені до матеріалів справи письмові докази, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст. 4,5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно з ст.12,13,81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Частиною 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року №2 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" роз`яснено, що відповідно до ст.ст. 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. У п.33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі "Христов проти України" суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. У відповідності до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст.ст. 81,83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. На підставі ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно з ст.1166 ЦК України майнова шкода, заподіяна майну фізичної чи юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо доведе, що шкоди завдано не з її вини. Згідно з ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Однак відповідно до вимог Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» власники наземних транспортних засобів зобов`язані застрахувати свою цивільно-правову відповідальність з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України. Відповідно до ст.22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Судом встановлено, що позивач [PERSON] має право користування автомобілем «ВАЗ210099», д.н.з. [NUMBER] на підставі довіреності від 26.04.2017р. (а.с. 11). Крім того, судом встановлено, що 14 листопада 2020 року о 23-10 год. на перехресті вул. Соборності з вул. Земляки у м. Кривий Ріг, водій [PERSON] керуючи транспортним засобом ВАЗ 21102 н.з. [NUMBER] , своєчасно та відповідно не відреагував на зміну дорожньої обстановки, перед поновленням руху змінюючи напрямок руху при повороті ліворуч на дозволений сигнал світлофору, не надав перевагу в русі транспортному засобу, що рухався у зустрічному напрямку прямо в наслідок кого сталося зіткнення з автомобілем ВАЗ21099 н.з. [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] . Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобілі отримали механічні пошкодження, чим спричинено матеріальні збитки. Постановою Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 09 грудня 2020 року визнано винним [PERSON] , [INFO] у скоєнні правопорушення передбаченого ст.124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення. (а.с.51). Крім того, як встановлено з вищезазначеної постанови, в судовому засіданні відповідач [PERSON] вину визнав, підтвердив обставини викладені у протоколі про адміністративне правопорушення. У відповідності з ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Як вказано у постанові Верховного Суду від 05.09.2019 року у справі № 234/16272/15-ц, з огляду на презумпцію вини заподіювана шкоди (частина друга статті 1166 ЦК України) особа звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду якщо доведе, що шкоди було завдано не з її вини. Таким чином цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини завдавача шкоди. Якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. При розгляді справи про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду у справі про адміністративне правопорушення, ця постанова обов`язкова для суду з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Тому, розглядаючи цей позов, суд не вправі обговорювати вину такої особи, а може вирішувати питання лише про розмір відшкодування. У такому разі і призначення відповідної експертизи не вимагається. Згідно рішення Європейського суду з прав людини від 25 липня 2002 року у справі за заявою № 48553 / 99 «Совтрансавто - Холдинг» проти України», а також згідно рішення Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 1999 року у справі за заявою 28342 / 95 «Брумареску проти Румунії» встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь - якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів. Таким чином, вина [PERSON] у вчинені дорожньо-транспортної пригоди є встановленою та не підлягає доведенню. Відповідно до ч.1, 2 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода завдана не з її вини. Згідно з ч. 1, 2 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Статтею 1 Закону України "Про страхування" передбачено, що страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів. Згідно із абз. 2 ч. 1 ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. За правилом п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно до п. 22.1 ст. 22 ЗУ "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Згідно із ст. 29 ЗУ "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком замість завдавача шкоди. За умов, передбачених у ст. 38 вказаного Закону та ст. 1191 ЦК України, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоду. Зазначений правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 року у справі № 14-176цс18. Проте, матеріалами справи не підтверджується, що цивільно-правова відповідальність [PERSON] за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю, майну третіх осіб під час експлуатації автомобіля ВАЗ 21102 н.з. [NUMBER] , була застрахована саме ТДВ СК «ГАРДІАН». Ні позивачем, ні відповідачем цей факт не підтверджується, а отже вказане посилання позивача є припущенням, а доказування згідно ст. 81 ч. 6 ЦПК України не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно висновку щодо вартості матеріального збитку заподіяного власнику колісного транспортного засобу № 15/21, складеного 16.02.2020 року судовим експертом Рейнюк Олександром Віталійовичем, сума матеріального збитку, заподіяного власнику автомобіля «ВАЗ 21099», д.н.з. [NUMBER] складає 48 601,39 грн.(а.с.17-50). Відповідно до пункту 1 частини другої статті 22 ЦК України, збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). За змістом пункту 36.2 статті 36 Закону № 1961-IV страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна. Проте страховик заподіювача шкоди ТДВ «СК «ГАРДІАН» на виклик експерта [PERSON] не прибув на огляд пошкодженого транспортного засобу ВАЗ 21099. Огляд проводився 28 січня 2021 року. Згідно ст. 13 ч. 1, 3 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. В постановах Верховного Суду від 08.08.2019 р. у справі №450/1686/17 та від 15.07.2019 р. у справі №235/499/17 зазначено, що аналіз наведених норм процесуального та матеріального права дає підставу вважати, що кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів. Суд не може вийти за межі позовних вимог та в порушення принципу диспозитивності самостійно обирати правову підставу та предмет позову. Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з винуватця ДТП та страхової компанії в рахунок відшкодування матеріальної коди 51 401,39 грн. та моральної шкоди 50 000 грн. між виплаченим узгодженим страховим відшкодування та фактичним розміром шкоди. На підтвердження фактичного розміру шкоди позивач надав рахунок який було складено експертом Рейнюк О.В. за №15/21 від 16.02.2021 р. на суму 48 601,39 грн. (а.с. 28). Отже, позивач надав суду докази щодо розміру завданої майнової шкоди, які не спростовані відповідачами, і сумнівів у достовірності наданих доказів не виникає. Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18) сформульовано висновок, про те, що відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Закону № 1961-IV у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону № 1961-IV). За встановленими у цій справі обставинами потерпіла особа ( [PERSON] ) та страховик (ТДВ «СК «ГАРДІА» ) не визначили розмір страхового відшкодування шляхом укладення протоколу узгодження про розмір страхового відшкодування, тому потерпілим проводилась експертиза (оцінка) для визначення розміру шкоди до здійснення страхового відшкодування. Таким чином, суд дійшов висновку, що на користь позивача підлягає стягненню сума матеріальної шкоди, яку необхідно стягнути з відповідача [PERSON] , оскільки його причетність до ДТП підтверджується зібраними матеріалами справи, а саме постановою суду від 09.12.2020р. щодо притягнення останнього до адміністративної відповідальності. В частині стягнення вимог матеріального та морального характеру з відповідача ТДВ СК «ГАРДІАН» суд залишає без задоволення через їх недоведеність. У зв`язку із чим позов в частині стягнення матеріальної шкоди суд задовольняє частково. При цьому, позивачем не доведено, що ним вживалися заходи щодо досудового врегулювання спору із відповідачами. Щодо вимог про стягнення з відповідача моральної шкоди, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Статтею 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, крім іншого, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. У відповідності до п. 3 Постанови Пленуму Верховного суду України N 4 від 31.03.95 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної(немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості (п. 9 вказаної Постанови). У даному випадку ДТП сталася із вини відповідача. Позивачем доведено причинно-наслідковий зв`язок між завданою шкодою та діями з боку відповідача, які це спричинили. Безумовно, внаслідок ДТП, позивачу було завдано душевних страждань та переживань. Між тим, позивачем не в повній мірі обґрунтовано розмір моральної шкоди, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості. Обґрунтовуючи свої вимоги в частині заподіяння моральної шкоди позивач посилався на те що, у зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою, останній був позбавлена можливості вільно користуватися своїм транспортним засобом, крім того, під час ДТП дружина позивача перебувала в транспортному засобі на передньому пасажирському сидінні автомобіля та внаслідок зіткнення транспортних засобів отримала тілесні ушкодження, через що перебувала на амбулаторному лікуванні, відчувала болі в голові. Крім того, добровільно відповідач шкоду не виплатив, станом потерпілих не цікавився.. На підтвердження вищезазначеного позивачем долучено до матеріалів справи медичний висновок (а.с.13). Так, згідно з практикою ЄСПЛ, порушення прав людини вже саме по собі тягне за собою моральні страждання та виникнення моральної шкоди, а тому факт страждань доказування не потребує, для суду достатньою підставою для присудження компенсації моральної шкоди є сам факт порушення права (справа «Науменко проти України»). Завдану моральну шкоду позивачем оцінено у 50 000 грн. З огляду на обставини справи, беручи до уваги принципи, які повинні враховуватись при стягненні моральної шкоди, суд вважає, що розмір моральної шкоди, який вказаний позивачем - 50 000 грн., є завищеним, оскільки позивачем не надано доказів щодо тривалості часу неможливості користування автомобілем, витрат на оздоровлення та лікування його дружини, а визначення позивачем розміру моральної шкоди, виходячи лише з особистих його переконань, є недоведеним. Розмір відшкодування має бути адекватним нанесеній моральній шкоді, при цьому, відшкодування моральної шкоди не може бути засобом отримання доходу. Суд, враховуючи обставини справи, виходячи з засад розумності та справедливості, вважає, що достатнім для відшкодування моральної шкоди, завданої позивачу, є стягнення 2000,00 грн. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що даний позов слід задовольнити частково, потрібно стягнути з [PERSON] , на користь [PERSON] грошові кошти в рахунок моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в сумі - 2000 грн. 00 коп. У задоволенні позовних вимог [PERSON] до Товариства з додатковою відповідальністю страхова компанія «Гардіан» - відмовити в повному обсязі. Щодо стягнення з відповідачів на користь позивача солідарно витрат в розмірі 50 000,00 грн. в рахунок матеріальної шкоди, то суд задовольняє позов в цій частині частково, та вважає за необхідне зазначену суму стягнути з відповідача [PERSON] . Згідно зі ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 1014 грн. 01 коп.. На підставі викладеного і

Outcome: partial