Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-06 00:00:00

У червні 2021 року [PERSON] (далі по тексту - позивач) звернулася до суду із позовом до [PERSON] (далі по тексту - відповідач), про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. Позовні вимоги мотивовані тим, що [PERSON] є власником квартири за адресою: [ADDRESS] , на підставі договору дарування ННА 167117 від 21.05.2018 року та відомостями з державного реєстру речових прав на нерухоме майно №253232273 від 13.05.2021 року. Разом з тим, в належній позивачу квартирі з 23.12.2008 року по теперішній час зареєстрований відповідача. Однак, відповідач понад чотири роки не проживає у даній квартирі, не з`являється у дану квартиру, не сплачує комунальні послуги, не несе витрат на утримання житла. Враховуючи, що відповідач тривалий час не проживає у вказаній квартирі, не несе витрат на житлово-комунальні послуги, позивач звернулася до суду з даним позовом, в якому просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Ухвалою від 29.11.2021 року відкрито провадження у справі, розгляд якої вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін та надано відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву у відповідності до ст. 274 ЦПК України. Ухвалою суду від 16.09.2021 року здійснено перехід зі спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін в загальне позовне провадження та призначено розгляд справи в підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 02.12.2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач та його представник в судовому засіданні позов підтримали, просили суд про його задоволення, проти заочного розгляду справи не заперечували. Зазначили, що отримати додаткові докази, які б підтверджували, що відповідач тривалий час не проживає в спірній квартирі неможливо, оскільки в будинку проживають люди похилого віку, які побоюються відчиняти двері стороннім особам, через що адвокату двері не відчинили, а сама позивач в квартирі також давно не проживає, у зв`язку з чим, більшість сусідів її не пам`ятає. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце судового засідання повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомляв, відзиву на позов не надавав та не просив розглядати справу за його відсутності. В судовому засіданні була допитана в якості свідка позивач [PERSON] та свідок [PERSON] . Відповідно до положень ч. 1 ст. 280 Цивільного процесуального кодексу України (надалі - ЦПК України) у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та обов`язки сторін та те, що позивач проти заочного розгляду справи не заперечувала, суд, на підставі ч. 1 ст. 280 та відповідно до ч. 1 ст. 281 ЦПК України, постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Вислухавши пояснення сторони позивача, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що спірним житловим приміщенням є квартира [ADDRESS] . Вказана квартира належить позивачу на підставі договору дарування ННА 167117 від 21.05.2018 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Верповською О.В. та зареєстрованого в реєстрі за № 1686. Належність даної квартири на праві власності позивачеві підтверджується також інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, номер інформаційної довідки 259951626. Перевіряючи обставини справи, судом встановлено, що на час розгляду справи, у квартирі зареєстрований відповідач - [PERSON] , що підтверджується довідкою про реєстрацію місця проживання особи. Згідно із ст. 405 ЦК України особа втрачає право на користування цим житлом, у разі його відсутності без поважних причин понад один рік. В судовому засіданні встановлено, що відповідач ніяких витрат по утриманню спірної квартири не несе та не ніс, комунальні послуги не сплачував, доказів того, що він намагався вирішити питання про вселення до спірної квартири, суду надано не було, що свідчить про те, що квартирою він тривалий час не цікавиться. Норми статей 15,16, 386, 391 ЦК гарантують власникові майна можливість вимагати усунення порушень його права незалежно від того, чи вони вже фактично відбулися, чи є підстави передбачати можливість такого порушення його права в майбутньому. Відповідно до положень норм статей 16, 391, 386 ЦК України власник вправі звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право. Згідно ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. У силу ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до вимог ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. У судовому засіданні з`ясовано, що позивач має намір відчужити належну ій на праві власноті квартиру, а реєстрація місця проживання відповідача у даній квартирі є обставиною, яка перешкоджає позивачеві, як власнику, розпоряджатись своїм майном на власний розсуд. Відповідно до положень ч. 3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. У відповідності до ст. 90 ЦПК України показання свідка - це повідомлення про відомі йому обставини, які мають значення для справи. Допитана в якості свідка [PERSON] , будучи попередженою про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання, в судовому засіданні пояснила, що вона проживала в даній квартирі разом з відповідачем як чоловік та дружина, дану квартиру відповідач ій подарував після смерті бабусі, оскільки вона за нею доглядала, разом з тим, через проблемні відносини з відповідачем вони повністю припинили спілкування та проживання в даній квартирі приблизно з 2017 року, він переїхав жити до своїх батьків, а вона пізніше - до своєї доньки в Бориспіль, де проживає й зараз. Свідок [PERSON] , будучи попередженою про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання, в судовому засіданні пояснила, що вона є донькою позивача, її мама проживала разом з відповідачем в спірній квартирі, проте, з 2017 року відповідач взагалі не проживає в даній квартирі. Виходячи з встановлених в судовому засіданні обставин, суд вважає доведеним відсутність відповідача в спірному жилому приміщенні більше одного року без поважних причин, доказів протилежного матеріали справи не містять, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати по справі слід покласти на відповідача.

Outcome: approved