Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-27 00:00:00

У квітні 2021 року [PERSON] звернувся до Солом`янського районного суду міста Києва з позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з [PERSON] на свою користь додаткові витрати на сина [PERSON] , [INFO] , за період з 06 серпня 2018 року по 26 квітня 2021 року в сумі 173 753 грн. Свої вимоги мотивує тим, що він з відповідачкою перебував у зареєстрованому шлюбі, від якого мають спільного сина [PERSON] , [INFO] . 24 вересня 2019 року шлюб між ними розірвано. Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 25 січня 2016 року місце проживання їхньогосина визначено з ним. Крім того рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 20 жовтня 2017 року частково задоволено позов до [PERSON] про стягнення аліментів та додаткових витрат на дитину. При цьому, позивач зазначає, що задовго до розлучення вони з відповідачем вирішили, що їх спільний син буде посилено вивчати іноземні мови, англійську, німецьку та французьку, тому вже багато років, син вивчає на додаткових курсах British Council (Британська рада) - англійську мову, німецьку мову в Goethe Institut та французьку мову в Французькому Інституті в Україні, всі ці курси є на платній основі і дуже коштовні. Також, родиною було прийнято рішення щодо фізичного розвитку дитини та було придбано абонемент для відвідування фітнес-клубу « СпортЛайф », тому дитина і досі відвідує із задоволенням заняття. З огляду на викладене, вказує, що синові необхідні: лікування, літній відпочинок, забезпечення фізичного розвитку для підтримання здоров`я та навчання на курсах іноземних мов, що зумовлює необхідність здійснення постійних додаткових витрат на його утримання. З урахуванням викладеного вище вказує, що відповідачка зобов`язана брати участь у додаткових витратах на дитину у рівній мірі з позивачем, а тому просить суд стягнути із відповідачки на його користь додаткові витрати на дитину, що становить половину від загальної суми додаткових витрат (347 506 грн) у сумі 173 753 грн. 29 квітня 2021 року відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями цивільну справу було передано до провадження головуючому судді Ішуніній Л. М. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 07 червня 2021 року у вказаній справі відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання. 05 жовтня 2021 року ухвалою суду закрито підготовче провадження по вказаній справі та призначено її до судового розгляду по суті. 29 листопада 2021 року до суду надійшли письмові пояснення відповідача, в яких остання зазначила, що визнає позовні вимоги в частині додаткових витрат пов`язаних з наданням медичної допомоги [PERSON] , що стосується інших позовних вимог, то вони є необґрунтованими та задоволенню не підлягають. Відповідач вказує, що нею сплачуються щомісячно аліменти в розмірі 8 000 грн, крім того, попередні рішення судів про стягнення додаткових витрат на дитину виконано нею добровільно, тому твердження позивача, що вона ухиляється від сплати додаткових витрат є необґрунтованим. Відповідач вказує, що позивачем не надано належних доказів здійснення наведених ним додаткових витрат на сина, зокрема: сума за спортивно-оздоровчі послуги у мережі фітнес-центрів «Спорт-Лайф» загальною вартістю 27 355 грн (13 005 грн+14 350 грн) не може бути включена до витрат, оскільки не підтверджено факт надання послуги з огляду на те, що договори про надання спортивних послуг від імені [PERSON] укладені з ТОВ «Спорт-Девелопмент» та ТОВ «СЛ Сейл», а оплата за надані послуги здійснена на ФОП [PERSON] та ФОП [PERSON] , які не є сторонами зазначених договорів; квитанції № Р14А555548341А03896 від 06 лютого 2019 року, № Р24А559837129А95935 від 14 лютого 2019 року за послуги з перекладу, загальною вартістю 4 135 грн (2125+2010), не містять інформації про призначення платежу, що не дозволяє ідентифікувати для чого і з якою метою був вчинений платіж, а самі квитанції свідчать лише про переказ грошових коштів на платіжну картку; електронні квитки на літак № LPXMX9, № 5662413558848 придбані на ім`я позивача, загальною вартістю 30 461 грн (7 727+22 734), тому дані витрати взагалі не стосуються витрат на дитину, а надані копії квитків лише свідчать що вони були придбані батьком дитини для самого себе; оплата за путівку № 6078255 від 11 квітня 2019 року в сумі 8 483 грн здійснена старшим братом [PERSON] - [PERSON] , тому дана сума взагалі не може бути зарахована до додаткових витрат; надана позивачем квитанція свідчить лише про оплату послуг з перекладу в сумі 2 680 грн, однак жодним чином не дозволяє встановити чи були ці витрати пов`язані з дитиною (оскільки не вказано, що саме за документи були предметом перекладу); платіжне доручення № P24A709181766A78937 від 18 грудня 2019 року на загальну суму 12 341 грн, не містить інформації про призначення платежу, що не дозволяє ідентифікувати для чого і з якою метою був вчинений платіж, а сама квитанція свідчать лише про переказ грошових коштів на платіжну картку; квитанція про переказ коштів у сумі 1 512 грн на [PERSON] не містить інформації про призначення платежу що не дозволяє ідентифікувати для чого і з якою метою був вчинений платіж, а сама квитанція свідчать лише про переказ грошових коштів на платіжну картку; згідно з квитанцією про оплату дитячої путівки від 03 липня 2019 року в сумі 15 160 грн оплата здійснена [PERSON] , тобто не батьком дитини, крім того, до матеріалів справи не долучено договір про надання послуг трансферу між позивачем та [PERSON] , а квитанція про переказ коштів не є підтвердженням наданих послуг. Також зазначає, що витрати одного із батьків на відвідування дитиною спортивної секції та дитячого гуртка, а також витрати на літній відпочинок дитини не відносяться до додаткових витрат на дитину, оскільки обирались позивачем на власний розсуд без узгодження з відповідачем. 25 грудня 2021 року, засобами поштового зв`язку, до суду надійшли додаткові пояснення відповідача, в яких остання зазначає, що позивач із сином проживають в належній їй на праві власності квартири, при цьому, позивач володіє квартирою з такою самою жилою площею у сусідньому будинку, однак переїжджати не бажає, та здає її в оренду. Крім того, надана позивачем довідка від 21 квітня 2017 року про наявність у відповідача зареєстрованого транспортного засобу не відповідає дійсності, оскільки він давно проданий, а частина коштів витрачена на покриття аліментів та додаткових витрат на [PERSON] . Звертає увагу суду, що заборгованості по сплаті аліментів немає, а її заробітна плата за місяць не перевищує 5 000 грн, однак за період, який зазначений у позовній заяві вона сумлінно сплатила загальну суму у якості аліментів більше 256 000 грн, та на прохання позивача перерахувала йому грошові кошти для оплати за навчання [PERSON] у ВУЗі. З огляду на викладене, твердження позивач, що мати не приймає участі в житті дитини не відповідають дійсності. Також вважає, що зазначені позивачем витрати на оплату курсів з іноземних мов не підлягають оплаті, оскільки позивачем надані лише квитанції на оплату курсів з німецької мови і французької мови, однак жодного підтвердження, що [PERSON] їх дійсно відвідував матеріали справи не містять, курси з англійської мови [PERSON] вiдвiдує з 2014 року, однак за сім років навчань рiвень знань становить лише «вище середнього», однак батьком ігнорується думка матері, що для досягнення кращих результатів необхідно змiнити місце навчання. З огляду на викладене просить задовольнити позов частково. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні підтримала позов в повному обсязі, посилаючись на обставини викладені в ньому, та просила його задовольнити. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні просив позов задовольнити частково, посилаючись на обставини, викладені у письмових поясненнях та додаткових письмових поясненнях. Вислухавши представника позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи та проаналізувавши надані докази, суд виходить з наступного. За загальним правилом статей 15,16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Суд установив, що 24 вересня 2014 року було розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується рішенням Апеляційного суду міста Києва від 24 вересня 2014 року (а. с. 15). Від шлюбу сторони мають спільного сина - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження від 30 червня 2004 року (а. с. 10). Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 20 жовтня 2017 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 8 000 грн, щомісяця, починаючи з 08 червня 2016 року і до досягнення дитиною повноліття. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] додаткові витрати на утримання сина [PERSON] , [INFO] , за період з квітня 2014 року по 01 квітня 2017 року у сумі 39 590 грн (а. с. 48-53). Указаним рішенням установлено, що до розірвання шлюбу сторони спільно вирішили питання щодо вивчення [PERSON] іноземних мов. Після розірвання шлюбу [PERSON] продовжує забезпечувати таке навчання, що не оспорювалось представником відповідача. Відповідно до частини четвертої статті 82 ЦПК україни обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Дитина проживає разом з батьком (позивачем) та знаходиться на його утриманні, що не заперечується відповідачем. У позовній заяві позивач зазначає, що останній несе додаткові витрати на дитину щодо лікування, забезпечення літнього відпочинку, фізичного розвитку для підтримання здоров`я та навчання на курсах іноземних мов, на підтвердження чого було надано відповідні квитанції. Згідно з частинами першою та другою статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Частиною першою статті 51 Конституції України встановлено обов`язок батьків утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до статті 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Положеннями частини першої та другої статті 141 СК України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Частиною другою-третьою статті 181 СК України встановлено, що за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення одноразово, періодично або постійно. Таким чином, участь у додаткових витратах на дитину є не правом, а обов`язком батька (матері) незалежно від сплати ним (нею) аліментів, і закон не передбачає можливості повного звільнення особи від участі в таких витратах, а обставини, що мають істотне значення, враховуються лише при визначенні судом розміру участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі виникнення спору. Суд при розгляді позову виходить з того, що той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами. Дане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається згаданою вище статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із з хронічними або разовими проблемами зі здоров`ям дитини або які пов`язані з розвитком здібностей дитини. Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково. Ураховуючи зазначені обставини, суд визначає розмір додаткових витрат на дитину, зумовлених особливими обставинами, одному з батьків у твердій грошовій сумі. Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Тобто, заявляючи разові, періодичні або постійні витрати, необхідно надати суду докази усієї суми витрат та їх необхідність, тобто, якщо це витрати, пов`язані з розвитком здібностей дитини, то суду необхідно надати рекомендації щодо навчання дитини, підтвердити витрати, пов`язані з придбанням усіх необхідних знарядь або інструментів та вказати періодичність їх придбання. Або ж якщо це витрати, пов`язані з особливим станом здоров`я дитини, то необхідно надати медичні довідки, висновки лікарів, їх рекомендації щодо лікування дитини в Україні чи за кордоном, а також вартість ліків, які необхідно придбавати дитині та інші документи, що підтверджують відповідний стан здоров`я дитини (хвороба, каліцтво) і свідчать про необхідність додаткових витрат на лікування (спеціальний медичний догляд, санаторно-курортне лікування тощо). Відповідно до вимог закону, у витратах, понесених при звичайному способі життя, хоча вони і будуть додатковими, але не викликаними особливими обставинами, участь другого з батьків не є обов`язковою. Позивачем було надано до суду на підтвердження понесення додаткових витрат на дитину протягом 2018-2021 років наступні документи. 28 листопада 2018 року, 27 лютого 2019 року, позивачем було оплачено 4 770 грн, 5 040 грн за курси німецької мови Goethe Institut для [PERSON] за період з 06 грудня 2018 року по 28 лютого 2019 року та з 14 березня 2019 року по 03 червня 2019 року, що підтверджується копіями рахунка № 234165 та квитанції № 234165 від 28 листопада 2018 року копіями рахунка № 237670 та квитанції № 237670 від 27 лютого 2019 року (а. с. 67, 68). Квитанціями № 24385668-1 вiд 24 жовтня 2018 року на суму 8 360 грн, № 25250550-1 вiд 10 січня 2019 року на суму 8 360 грн, № 26114777-1 від 25 березня 2019 року на суму 1500 грн, № 26218356-1 від 03 квітня 2019 року на суму 6 660 грн, № 26452081-1 від 19 квітня 2019 року на суму 11 925 грн, № 29114340-1 від 28 листопада 2019 року на суму 13 250 грн, № 328044761-1 від 04 вересня 2020 року на суму 12 325 грн, № 34372619-1 від 14 грудня 2020 року на суму 14 500 грн, та відповідними рахунками до них, підтверджується оплата позивачем курсів з англійської мови British Council (Британська рада) для [PERSON] (а. с. 69-77). 08 вересня 2020 року позивачем сплачено вартість навчання [PERSON] на курсах з французької мови у Французькому Інституті в України у сумі 4 150 грн, шо підтверджується квитанцією № 0.0.1828047162.1 від 08 вересня 2020 року (а. с. 82). Згідно з договором вiд 26 жовтня 2018 року № ИДС 119888 між [PERSON] від імені [PERSON] та ТОВ «Спорт-Девелопмент» був укладений договір про надання спортивно?оздоровчих послуг фітнес-клубу «Спорт-Лайф» строком на 12 місяців на суму 13 005 грн, оплата послуг підтверджується товарними чеками від 26 жовтня 2018 року та від 23 листопада 2018 року (а. с. 86). Копіями товарного чеку від 05 лютого 2021 року та договору № ИДС 136225/MK вiд 05 лютого 2021 року, укладеного між [PERSON] та ТОВ «СЛ Сейлс» про надання спортивно?оздоровчих послуг фітнес-клубу «Спорт-Лайф» строком на 365 днів, підтверджується оплата послуг на суму 14 350 грн (а. с. 87). 05 жовтня 2019 року [PERSON] було надано консультацію лікаря-педіатра вартістю 640 грн, що підтверджується рахунком-актом 2044097 від 05 жовтня 2019 року та фіскальним чеком від 05 жовтня 2019 року (а. с. 131). Випискою з квитанції № КВ-0009977 на лікування зубів за 18 грудня 2019 року [PERSON] , випискою з квитанції № КВ-0010214 на лікування зубів за 26 грудня 2019 року [PERSON] , випискою з квитанції № КВ-0009977 на лікування зубів за 27 січня 2020 року [PERSON] , випискою з квитанції № КВ-0000644 на лікування зубів за 31 січня 2020 року [PERSON] , випискою з квитанції № КВ-0000805 на лікування зубів за 06 лютого 2020 року [PERSON] , випискою з квитанції № КВ-0005087 на лікування зубів за 21 жовтня 2020 року [PERSON] , випискою з квитанції № КВ-0001826 на лікування зубів за 16 квітня 2021 року [PERSON] , випискою з квитанції № КВ-0001944 на лікування зубів за 21 квітня 2021 року [PERSON] , випискою з квитанції № КВ-0002013 на лікування зубів за 26 квітня 2021 року [PERSON] , фіскальними чеками від 26 грудня 2019 року, від 31 січня 2020 року, від 06 лютого 2020 року, від 21 жовтня 2020 року, від 16 квітня 2021 року, від 26 квітня 2021 року підтверджується отримання [PERSON] послуг з лікування зубів та оплата їх позивачем у розмірі 20 550 грн (а. с. 132-141). Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи викладене, суд вважає, що понесені позивачем витрати викликані саме особливими обставинами, передбаченими частиною першою статті 185 СК України, оскільки пов`язані з лікуванням дитини, з розвитком здібностей дитини та доведені наданими ним доказами, а саме: квитанціями про оплату курсів іноземних мов, товарними чеками про оплату спортивно-оздоровчих послуг і фіскальними чеками про оплату консультацій лікарів та послуг лікаря-стоматолога, тому суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача та стягнення з відповідача 69 342,50 грн. Що стосується понесених позивачем витрат, пов`язаних з організацією та забезпеченням літнього відпочинку дитини, відвідуванням дитиною Школи бізнесу та розвитку для підлітків, курсів з програмування, то такі витрати не відносяться до додаткових у розумінні статті 185 СК України. Крім того, місця відпочинку дитини та гуртки обирались позивачем на власний розсуд, без узгодження з відповідачем. Аналогічна правова позиція міститься у постановах Верховного Суду від 26 вересня 2018 року у справі № 761/6933/17, 30 січня 2019 року у справі № 205/4622/16-ц. Крім того, витрати пов`язані із оплатою вартості підручників з французької мови на суму 660 грн та курсів французької мови на суму 3 950 грн і на суму 4 150 грн, позивачем не доведені, оскільки не надано доказів сплати зазначених сум. Відповідач не надала до суду докази, якими б приведені позивачем обставини спростувала, а також у судовому засіданні проти часткового задоволення позову не заперечувала. Доводи представника відповідача про те, що відповідач регулярно сплачує аліменти та надає додаткові грошові кошти на утримання сина не свідчить про безпідставність та позовних вимог. Крім того, доказів які б підтверджували, що майновий стан відповідача істотно змінився й вона не може забезпечувати оплату додаткових витрат, матеріали справи не містять. Згідно статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Слід також зазначити, що Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). У зв`язку з вищевикладеним, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача та їх часткове задоволення. Згідно з частиною першою статті 133 та частиною шостою статті 141 ЦПК України, судові витрати, що включають судовий збір у розмірі 908 грн, підлягають стягненню з відповідача на користь держави. На підставі викладеного,

Outcome: partial