Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-01 00:00:00

21 грудня 2021 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом в якому просить: визначити [PERSON] , [INFO] , додатковий двомісячний строк для прийняття спадщини після [PERSON] , який помер [INFO] . Позов мотивований тим, що після смерті брата позивача [PERSON] , померлого [INFO] , залишилось майно в тому числі у вигляді земельної ділянки. Однак позивач не подав у передбачений законодавством шестимісячний строк заяву про прийняття спадщини, у зв`язку з тим, що з померлим вона мала складні стосунки, останній мав таємничий характер, а про наявність у померлого земельної ділянки вона дізналася лише в цьому році, про, що її повідомили працівники сільської ради. Оскільки вказане питання вирішується виключно в судовому порядку, позивач заявив відповідні вимоги. На судове засідання представник позивача не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, просив позов задовольнити. Представник відповідача на судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнав, проти задоволення вимог позивача не заперечував. Суд, в межах наданих доказів, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов задоволенню не підлягає, виходячи з наступного. Згідно зі ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлено строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини, яким за ст.1220 ЦК України є день смерті особи. Відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Судом встановлено, що [INFO] помер брат позивачки [PERSON] , (свідоцтво про смерть серія [NUMBER] ) який був зареєстрована та проживав сам за адресою:[ADDRESS] , що підтверджено довідкою виданою 14.05.2021 року виконавчим комітетом Борозенської сільської ради Херсонської області. Відповідно листа виданого 07.09.2021 року відділом № 1 у Бериславському районі Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області [PERSON] був власником земельної ділянки розміром 12,5458 га, відповідно до державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ-Х №006659, відповідно вказана земельна ділянка після смерті власника набула статус спадкового майна. Відповідно до листа виданого 21 травня 2021 року № 230/01-16 приватним нотаріусом позивачу було відмовлено в задоволенні заяви про прийняття спадщини після смерті її брата [PERSON] так як позивачем пропущений строк для подачі заяви на прийняття спадщини. Згідно з листом державного нотаріуса Карастан О.І. від 10 січня 2022 року № 2/01-09 та Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) спадкова справа після смерті [PERSON] не заводилась. Відтак у визначений ч.1 ст.1270 ЦК України шестимісячний строк ніхто зі спадкоємців, в тому числі й позивач, спадщину не прийняв. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа лише в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. За змістом положень ст.ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Відповідно до частини першої статті 77 ЦПК належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно зі статті 78 ЦПК обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. За загальним правилом положення про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України). Згідно зі ст.ст. 1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців), яке може здійснюватися за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст.ст. 1220-1221, 1223 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою, і саме з нього виникає право на спадкування, а місцем відкриття - є останнє місце проживання спадкодавця. Частиною першою та другою статті 1269 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України). Отже, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Наслідки пропущення строку для прийняття спадщини визначені статтею 1272 ЦК України. Відповідно до частини першої статті 1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу за місцем відкриття спадщини. Разом з тим, частиною третьою статті 1272 ЦК України передбачено, що за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, зокрема пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо. Такий правовий висновок висловлений Верховним Судом у постанові від 26 червня 2019 року по справі №565/1145/17. Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини, то правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні. Подібна правова позиція міститься у постановах Верховного Суду від 11 липня 2018 року у справі № 381/4482/16-ц (провадження № 61-12844св18). Крім того, неспілкування позивача зі спадкодавцем внаслідок неприязних відносини між ними, таємничість характеру померлого, а також необізнаність спадкоємця про наявність спадкового майна не є об`єктивними та непереборними труднощами, з якими закон пов`язує поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини. Також, суд вважає за необхідне відзначити, що датою відкриття спадщини є 24.05.2005 року, а позивачу відповідь нотаріуса складена 21.05.2021 року та з позовною заявою до суду останній звернувся 21.12.2021 року, тобто через 15 років з дня закінчення шестимісячного строку для прийняття спадщини. Системний аналіз закону вказує на те, що позов про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини може бути задоволений в разі надання позивачем доказів наявності поважних причин пропуску строку для прийняття спадщини, якими є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій, що також узгоджується з правовими позиціями, викладеними в п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування». Водночас, закон не містить застережень, які саме причини є поважними. Відтак визнання поважною причини пропуску строку для прийняття спадщини залежить від обставин конкретної справи і має бути доведено відповідними доказами. Правила частини третьої статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої зави; 2) ці обставини визнані судом поважними. Аналогічний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 26.06.2019 року у справі № 565/1145/17, від 23 серпня 2017 року у справі № 6-1320цс17, від 23 серпня 2017 року, справа № 6-1320цс17, від 26 вересня 2012 р. у справі № 6-85цс12. Відповідно до принципу диспозитивності цивільного процесу сторони справи на власний розсуд розпоряджаються наданими їм законом правами та обов`язками щодо предмета спору (стаття 13 ЦПК), а суд на засадах змагальності сторін може лише сприяти застосуванню таких прав та виконанню обов`язків, ураховуючи при цьому принципи справедливості та рівності учасників процесу перед законом та судом. Звертаючись до суду із даним позовом, позивач не надав належних та допустимих доказів того, що починаючи з 2005 року, з часу смерті брата, вона не могла оформити спадщину, а також доказів того, що ці причини були пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для неї на вчинення дій щодо прийняття спадщини у встановлений законом строк, у зв`язку із чим позивач не виконав свій процесуальний обов`язок із доведення тих обставин, на які посилався як на підставу своїх вимог і заперечень. Позивач, протягом встановленого законом строку після смерті брата та в подальшому протягом 15 років не реалізувала своє право на оформлення спадщини. Пропуск спадкоємцем строку для прийняття спадщини без поважних причин не свідчить про наявність у такого спадкоємця порушеного, невизнаного або оспорюваного права, яке підлягає захисту в судовому порядку. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у справі № 592/9058/17-ц від 06.06.2018 року. На думку суду, наведені позивачем в позовній заяві причини не є тими об`єктивними, непереборними та істотними труднощами, які у відповідності до положень ч.3 ст.1272 ЦК України можуть бути визнані поважними для визначення додаткового строку для прийняття спадщини. Наведений висновок суду узгоджується з правовою позицією, висловленою Верховним Судом в постанові від 11 листопада 2020 року по справі №750/262/20, а також у постановах Верховного Суду України від 26.09.2012 №6-85цс12, від 14.09.2016 №6-1215цс16., від 5 грудня 2018 року №756/2764/15-ц. Так, посилання на те, що позивачка не могла з 2005 року по 2021 рік, тобто 15 років поспіль, звернутися до нотаріуса із відповідною заявою на підставі того, що з померлим вона мала складні стосунки, останній мав таємничий характер, а про наявність у померлого земельної ділянки вона дізналася лише в цьому році, викликають обґрунтований сумнів. Інших причин позивачкою не наведено. При цьому, на виконання вимог ч.5 ст.12 ЦПК України суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, сприяв учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом. Таким чином, враховуючи викладені обставини, даний позов є необґрунтованим і не підлягає задоволенню.

Outcome: dismissed