Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-06 00:00:00

І. ОПИСОВА ЧАСТИНА Короткий зміст позовних вимог Позивач звернулася до суду з даним позовом до відповідача, третіх осіб, в якому просила визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений 02.10.2020 року приватним нотаріусом Львівського МНО Барбуляк Х.М., зареєстрованого в реєстрі за №2749 про стягнення з [PERSON] заборгованості. В обґрунтування позову вказує, що оспорюваний виконавчий напис вчинено з порушенням вимог чинного законодавства. Зокрема, зазначає, що в порушення вимог\~ст. 88 Закону України «Про нотаріат», приватний нотаріус вчинив оспорюваний виконавчий напис відносно заборгованості, яка не є безспірною. Також позивач звертає увагу, що укладений кредитний договір, на якому було вчинено оспорюваний виконавчий напис нотаріально не посвідчений. За таких обставин, з огляду на вчинення нотаріусом виконавчого напису за відсутності доказів про безспірність заборгованості, а також вчинення виконавчого напису на нотаріально не посвідченому договорі, позивач вважає, що оскаржений виконавчий напис підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню. Рух справи та процесуальні дії суду. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.12.2021 року головуючим по даній справі визначено суддю Черенкову Н.П. Справа отримана суддею Черенковою Н.П. 16.12.2021 року. Ухвалою судді від 16.12.2021 року заяву [PERSON] про забезпечення позову задоволено, зупинено стягнення на підставі виконавчого напису №2749, виданого 02.10.2020 року приватним нотаріусом Львівського МНО Барбуляк Христиною Миколаївною про звернення стягнення на рухоме майно, а саме: на автомобіль FIAT FULLBACK 2017 року випуску шасі № [NUMBER] , державний реєстраційний номер: [NUMBER] - до набрання рішенням законної сили. Ухвалою від 16.12.2021 року відкрито загальне позовне провадження, призначено підготовче судове засідання, витребувано у приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Барбуляк Христини Миколаївни копію нотаріальної справи, на підставі якої було здійснено виконавчий напис № 2749 від 02.10.2020 року. 07.04 2021 року приватний нотаріус подала до суду пояснення, у яких зазначила, що нотаріус за законом не має перевіряти спірність заборгованості. Його функцією є лише перевірка дотримання кредитором обов`язку надати усі необхідні для цього документи. Зазначила, що відповідна до ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно, поданий Кредитний договір №14602/2017, укладений 26.12.2017 року є дійсним. За такого, заявлені вимоги є необгрунтованими та такими, що не можуть бути задоволені судом. 13.04.2021 року відповідачем подано до суду відзив, який містить заперечення на позов. Викладає доводи, що оспорюваний виконавчий напис вчинено з дотриманням вимог чинного законодавства з цього питання, що підтверджено доказами. Позивач не виконував взятих на себе кредитних зобов`язань у зв`язку із чим утворилась заборгованість, яка не погашена, а відтак було звренуто стягнення на заставне майно - транспортний засіб. Щодо безспірності вимоги, то на її підтвердження приватному нотаріусу було надано належні докази. У зв`язку з наведеним просить у позові відмовити. 11.05.2021 року від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій зазначила, що на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису, заборгованість має бути безспірною, проте позивач не визнає розмір заборгованості, зазначений в оскаржуваному наптсі та вважає даний розмір заборгованості штучно створеною в одностороньому порядку із власної вигоди для Відповідача. Що вже створює наслідки відсутності безспірності. Окрім того, в оспорюваному виконавчому написі №2749 не міститься розрахунку заборгованості, а отже і неможливо встановити за який саме період було нараховано дану суму боргу, яким чином було нараховано та чи вживалися саме ті умови, які підписував Позивач при укладанні Кредитного Договору з первинним кредитором. Окрім того, оскаржуваний напис вчинений на кредитному договорі, який нотаріально не посвідчений, а тому також з цієї підстави не підлягає виконанню. 20.05.2021 року від відповідача надійшло заперечення на відповідь на відзив, в якому вказав, що представник АТ «Кредобанк» разом із заявою про вчинення виконавчого напису надав всі необхідні документи, передбачені постановою КМУ №1172 від 29.06.1999 року. Окрім того, зазначив, виконавчий напис вчинено на підставі Договору застави, який нотаріально засвідчений, а не на підставі Кредитного договору. Ухвалою суду від 25.05.2021 року закрито підготовче провадження, справу призначено до розгляду по суті, повторно направлено приватному нотаріусу Барбуляк Х.М. копію ухвали Центрального районного суду м.Миколаєві від 16.12.2020 про витребування копії нотаріальної справи, на підставі якої було здійснено виконавчий напис № 2749 від 02.10.2020 року для виконання вимог ухвали. Ухвалою суду від 25.08.2021 року витребувано: у приватного нотаріуса Львівського МНО Барбуляк Х.М. копію виконавчого напису № 2749 від 02.10.2020 року, а також копії всіх документів на підставі яких вчинено вказаний виконавчий напис; у АТ "Кредобанк" Кредитний договір №14602/2017 та Договір застави про передачу [PERSON] у заставне майно АТ «Кредобанк» автомобіль «FIAT FULLBACK», 2017 року випуску, д.р.н. [NUMBER] . 08.06.2021 року та 07.09.2021 року від приватного нотаріуса Барбуляк Х.М. надійшли копії документів на підставі яких вчинено виконавчий напис № 2749 від 02.10.2020 року. Позивач до судового засідання не з`явилася, в матеріалах справи міститься її заява, в якій просила про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Представник відповідача до судового засідання не з`явився, в матеріалах справи міститься його заява, в якій просив про розгляд справи у його відсутність, проти позовних вимог заперечує, просив відмовити у їх задоволенні у повному обсязі. Треті особи до судового засідання не з`явилися, приватний нотаріус просила про розгляд справи у її відсутність. Згідно вимог ч.2 ст.\~247\~ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. ІІ. ОБСТАВИНИ СПРАВИ ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ Судом встановлено, що 26.12.2017 року між [PERSON] та Акціонерним товариством «Кредобанк» укладено Кредитним договір № 14602/2017, відповідно до умов якого Банком надано позичальнику кредит в сумі 671\~200,00грн. на строк до 25.12.2024 року для здійснення повної/часткової оплати за договором Купівлі-пролдажу транспортного засобу марки «FIAT FULLBACK», 2017 року випуску, укладеного між позичальником та ТОВ «Флагман Авто». У порядку забезпечення виконання зобов`язання за Кредитним договором № 14602/2017 від 26.12.2017 року, між [PERSON] та АТ «Кредобанк» укладено Договір застави, який зареєстрований в реєстрі за №1019, посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Ласурія С.А., предметом якого є транспортний засіб марки «FIAT FULLBACK», 2017 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER] . 20.07.2020 року АТ «Кредобанк» на адресу [PERSON] надіслано Досудову вимогу щодо виконання договірних зобов`язань за Кредитним договором № 14602/2017 від 26.12.2017 року на суму 559117,81 грн. 02.10.2020 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Барбуляк Х.М., на підставі статті 87 Закону України «Про нотаріат» та пункту 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року № 1172, вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 2749, яким нотаріусом запропоновано: звернути стягнення на рухоме майно, а саме: транспортний засіб марки «FIAT FULLBACK», 2017 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER] , яке належить [PERSON] . Вищезазначене рухоме майно на підставі Договору застави від 26.12.2017 року передане в заставу АТ «Кредобанк». За рахунок коштів, отриманих від реалізації вищевказаного рухомого майна запропоновано задовольнити вимоги АТ «Кредобанк» за період з 21.08.2019 року по 21.08.2020 року включно в тому числі: - 532006,82 грн. - неповернута сума кредиту станом на 21.08.2020 року; - 18270,18 грн. - прострочені відсотки станом на 21.08.2020 року; - 1361,52 грн. - заборгованість по пені за період з 21.08.2019 року по 29.02.2020 року включно; - 2000,00 грн. - плата нотаріусу за вчинення виконавчого напису. Загальна сума становить 553\~638,52 грн. На підставі вищевказаного виконавчого напису, 12.11.2020 року приватний виконавець Баришніков А.Д. виніс постанову про відкриття виконавчого провадження №63607565. 18.11.2020 року, в межах зазначеного вище виконавчого провадження, приватним виконавцем Баришніковим А.Д. прийнято постанову про опис та арешт майна (коштів) боржника. IV.ДЖЕРЕЛА ПРАВА ТА ЇХ ЗАСТОСУВАННЯ.ПОЗИЦІЯ СУДУ Забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до ст.17\~Закону України\~«Про виконання\~рішень та\~застосування практики\~Європейського суду\~з прав\~людини» від\~23\~лютого 2006\~року за №3477-IV застосовуються судами при розгляді справ як джерело права. За змістом п.1 ст.6, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР, кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Відповідно до ст. ст. 1, 3 ЦК України, ст.ст. 2, 4-5, 12-13, 19 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом. При цьому, в порядку цивільного судочинства, виходячи із його загальних засад про неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність, перш за все регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників. Кожна особа, а у випадках, встановлених законом, органи та особи, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси, мають право в порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; або прав, свобод та інтересів інших осіб, інтереси яких вони захищають, державних чи суспільних інтересів. Частина 1 ст.15\~ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права уразі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (ч.2 ст.15 ЦК України). Відповідно до статті 18\~ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з ч. 1 ст.\~1\~Закону України\~«Про нотаріат» нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Звертаючись в суд з позовом позивач посилається на те, що приватним нотаріусом Барбуляк Х.М. при вчиненні виконавчого напису було порушено вимоги закону, оскільки такий вчинений за відсутності доказів про безспірність заборгованості та на підставі нотаріально не посвідчено договору. Відповідно до ст.\~87\~Закону України\~«Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. За змістом ст.\~88\~Закону України\~«Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Главою 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 №296/5, передбачено порядок вчинення виконавчих написів. Згідно з п.п. 1.1., 1.2. п. 1, п.п. 3.1., 3.5. п. 3 гл. 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 №1172. Безспірність заборгованості - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису. Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Захист прав боржника в процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається в спосіб, передбачений підпунктом 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку. Нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів ст. ст.\~50,\~87,\~88\~Закону України\~"Про\~нотаріат" захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Таким чином, при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, перевірці підлягає не лише додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень ст.ст.87,88\~Закону "Про\~нотаріат" у такому спорі перевірці підлягають також і доводи боржника в повному обсязі, установлення та зазначення чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Аналогічний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду № 6-887цс-17 від 05.07.2017 року та № 201/11696/16-ц від 10 квітня 2019 року. Суд звертає увагу на правову позицію, викладену у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 03.06.2020 у справі №442/6469/16-ц (провадження №61-2227св19), за змістом якої з огляду на відсутність станом на день винесення оскарженого виконавчого напису судового провадження про оспорення заборгованості за кредитним договором, то спір про право був відсутній. Спір про право, який унеможливлює вчинення виконавчого напису, і, як наслідок, зумовлює певну правову реакцію нотаріуса, міг вбачатися нотаріусом винятково із заяви боржника про зупинення виконавчого провадження, поданої відповідно до частини четвертої статті 42\~Закону України\~«Про нотаріат» і обґрунтованої тим, що боржник звернувся до суду із відповідною позовною заявою про оспорювання заборгованості, а також на підставі отриманого від суду повідомлення про надходження його позовної заяви. Але навіть такі обставини свідчили б про існування спору про право, проте не змінювали б правової характеристики цього виду заборгованості як безспірної. Така ж правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 січня 2020 року у справі №305/2082/14-ц (провадження №14-557цс19). Згідно позиції ВС у постанові від 17.03.2021 у справі №361/1488/19, безспірність документа, відповідно до якого вчиняється виконавчий напис, перевіряється наступним чином: боржник повинен бути повідомлений не менш, ніж за 30 днів до вчинення виконавчого напису про порушення кредитних зобов`язань та ліквідувати допущені порушення чи оскаржити виставлену вимогу у судовому порядку або виставити заперечення кредитору. Якщо жодна із цих дій не виконана, заборгованість вважається безспірною. Як вбачається з матеріалів справи, доказів щодо вчинення позивачем вказаних вище дій відсутні. За такого, нотаріусом заборгованість вважалася беспірною на законних підставах. Разом з тим, відповідно до статті 526\~ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із частиною першою статті 589\~ЦК України у разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. У статті 20\~Закону України\~«Про заставу» встановлено, що звернення стягнення на заставлене майно здійснюється за рішенням суду або третейського суду, на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо інше не передбачено законом або договором застави. У частині першій статті 23\~Закону «Про\~забезпечення вимог\~кредиторів та\~реєстрацію обтяжень» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що відповідно до забезпечувального обтяження обтяжувач має право в разі порушення боржником забезпеченого обтяженням зобов`язання або договору, на підставі якого виникло забезпечувальне обтяження, якщо інше не передбачено законом чи договором, одержати задоволення своєї вимоги за рахунок предмета обтяження в черговості згідно із встановленим пріоритетом. У статті 26\~цього Закону визначено позасудові способи звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, серед яких і реалізація заставленого майна на підставі виконавчого напису нотаріуса. Згідно із частиною першою статті 87\~Закону України\~«Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Виконавчий напис - це розпорядження нотаріального органу про примусове стягнення з боржника на користь кредитора грошових сум або передачу чи повернення майна кредитору, вчинене на документах, які підтверджують зобов`язання боржника. В основі вчинення цієї нотаріальної дії лежить факт безспірності певної заборгованості. Відповідно до частини першої статті 50\~цього Закону нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Отже, можливість звернення стягнення на предмет застави передбачена як загальним Законом України «Про нотаріат», так і спеціальним Законом України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень». При цьому частинами першою, третьою статті 24\~Закону України\~«Про забезпечення\~вимог кредиторів\~та реєстрацію\~обтяжень» установлено порядок звернення стягнення на предмет застави. Зокрема, звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса в порядку, встановленому законом, або в позасудовому порядку згідно із цим Законом. Обтяжувач, який ініціює звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, зобов`язаний до початку процедури звернення стягнення зареєструвати в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна відомості про звернення стягнення на предмет застави. Така вимога узгоджується з частиною першою статті 27 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», згідно з якою обтяжувач, який має намір звернути стягнення на предмет забезпечувального обтяження в позасудовому порядку, зобов`язаний надіслати боржнику та іншим обтяжувачам, на користь яких встановлено зареєстроване обтяження, письмове повідомлення про порушення забезпеченого обтяженням зобов`язання. Повідомлення надсилається одночасно з реєстрацією в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження. Тобто законодавець визначив, що для звернення стягнення на предмет застави необхідно письмово повідомити боржника та зареєструвати в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна відомості про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження. Такі вимоги є імперативними і не можуть виконуватися на розсуд стягувача. У статті 27\~Закону України\~«Про забезпечення\~вимог кредиторів\~та реєстрацію\~обтяжень» передбачені вимоги до повідомлення про порушення забезпеченого обтяженням зобов`язання. Це повідомлення повинне містити таку інформацію: 1) зміст порушення, вчиненого боржником; 2) загальний розмір не виконаної боржником забезпеченої обтяженням вимоги; 3) опис предмета забезпечувального обтяження; 4) посилання на право іншого обтяжувача, на користь якого встановлено зареєстроване обтяження, виконати порушене зобов`язання боржника до моменту реалізації предмета обтяження або до переходу права власності на нього обтяжувачу; 5) визначення позасудового способу звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, який має намір застосувати обтяжувач; 6) вимогу до боржника виконати порушене зобов`язання або передати предмет забезпечувального обтяження у володіння обтяжувачу протягом 30 днів з моменту реєстрації в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження. Ухилення від надіслання боржнику повідомлення про порушення забезпеченого обтяженням зобов`язання, реєстрації в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, а також недотримання 30-денного строку з моменту реєстрації в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження вважаються порушеннями, які унеможливлюють вчинення нотаріусом виконавчого напису про звернення стягнення на предмет застави. Вказана позиція суду узгоджується з правовим висновком Верховного Суду у постанові від 30 жовтня 2019 року у справі № 331/6280/16-ц. Процедуру вчинення виконавчого напису врегульовано Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5\~(далі - Порядок № 296/5). Для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява (підпункт 2.1 пункту 2 глави 16 розділу ІІ Порядку № 296/5), а нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172\~(далі - Перелік № 1172), та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року (стаття 88 Закону України «Про нотаріат», підпункти 3.1, 3.2 пункту 3 глави 16 розділу ІІ Порядку № 296/5). Згідно з підпунктом 3.5 пункту 3 глави 16 розділу ІІ Порядку № 296/5 при вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку № 1172, якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус має право витребувати їх у стягувача, а якщо для вчинення виконавчого напису, крім документа, що встановлює заборгованість, необхідно подати й інші документи, зазначені в цьому Переліку, то вони до виконавчого напису не приєднуються, а залишаються у матеріалах нотаріальної справи (підпункт 2.2 пункту 2 та підпункт 3.6 пункту 3, підпункт 7.6 пункту 7 глави 16 розділу ІІ Порядку № 296/5). При цьому неподання стягувачем на вимогу нотаріуса на стадії підготовки до вчинення нотаріального провадження доказів реєстрації у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна відомостей про звернення стягнення на предмет застави є підставою для відмови у вчиненні нотаріальної дії на підставі пункту 2 частини першої статті 49 Закону України «Про нотаріат», а невчинення нотаріусом дій щодо вжиття заходів щодо витребування від обтяжувача згаданої інформації та документів на її підтвердження і, як наслідок, вчинення виконавчого напису без таких документів свідчить про незаконність нотаріальної дії як виконаної без усіх необхідних даних. Такі правові висновки зробила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018 року у справі № 320/8269/15-ц (провадження № 14-83цс18). За правилами, встановленими пунктом 4 Порядку, державна реєстрація відомостей про звернення стягнення на предмет обтяження проводиться шляхом внесення до Реєстру запису. Пунктом 5 Порядку встановлено, що державна реєстрація приватних обтяжень рухомого майна проводиться будь-яким нотаріусом або його помічником, які відповідно до законодавства отримали ідентифікатор доступу до Реєстру, а також адміністратором Реєстру та його філіями на підставі відповідного договору. За приписами пункту 6 Порядку заяву про виникнення, зміну, припинення обтяжень, а також про звернення стягнення на предмет обтяження (далі - заява) у паперовій формі підписує обтяжувач, справжність підпису якого нотаріально засвідчується (крім випадків подання заяви щодо публічних обтяжень та випадків подання заяви нотаріусу, яким безпосередньо вчинено дію, спрямовану на виникнення, зміну, припинення обтяження, а також на звернення стягнення на предмет обтяження). Разом з тим, відсутність у Законі №3425-ХІІ та в Порядку №296/5 вимоги до нотаріуса провести перевірку дотримання стягувачем норм спеціального Закону №1255-IV щодо реєстрації в Реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження та спливу 30-денного строку з моменту реєстрації не свідчить про можливість невиконання нотаріусом цих вимог, оскільки в разі розбіжності між загальним і спеціальним нормативно-правовими актами перевага надається спеціальному, якщо його не скасовано виданим пізніше загальним актом. Тобто, у цьому випадку необхідно дотримуватися вимог Закону №1255-IV. Встановлення нотаріусом на стадії відкриття нотаріального провадження, що заява стягувача не містить такої інформації або стягувач не надав необхідних документів, що підтверджують зазначені обставини, перешкоджає вчиненню нотаріусом виконавчого напису. Як встановлено судом, для вчинення виконавчого напису відповідач надав приватному нотаріусу оригінал розрахунку, оригінал договору застави, копію кредитного договору, досудову вимогу щодо виконання договірних зобов`язань, з доказами її відправлення боржнику, копію меморіального ордеру про надання кредиту [PERSON] у сумі 671\~200,00 грн. та виписку по особовому рахунку боржника. За такого, в порушення вимог ст.\~27\~Закону України\~«Про забезпечення\~вимог кредиторів\~та реєстрацію\~обтяжень» доказів реєстрації у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна відомостей про звернення стягнення на предмет застави відповідач не надав. Наданий відповідачем до відзиву витяг про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна (реєстрація змін) №67002490 від 20.07.2020 року, що був сформований [PERSON] на підтвердження звернення стягнення 20.07.2020 року не може бути належним доказом виконання АТ «Кредобанк» вимог щодо реєстрації в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна відомостей про звернення стягнення на автомобіль, оскільки даний витяг не містить ані підпису, ані печатки особи, що його сформував. Окрім того, як вбачається з наданих приватним нотаріусом документів, на підставі яких вчинено оскаржуваний напис, нотаріусу не надано доказів реєстрації у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна відомостей про звернення стягнення на предмет застави. У зв`язку з викладеним суд вважає, що факт недотримання стягувачем положень частини третьої статті 24, частини першої статті 27\~Закону №1255-IV і нездійснення ним до вчинення виконавчого напису реєстрації у Реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет обтяження або ненадання такого доказу нотаріусу для вчинення виконавчого напису, також є достатньою правовою підставою для визнання за рішенням суду виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. Аналогічного висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.05.2018 №74506060 (справа №320/8269/15-ц), яка відповідно до\~статті 263 Цивільного процесуального кодексу України\~(далі -\~ЦПК) підлягає урахуванню судом. Згідно ст.\~76\~ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до ст.\~78\~ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відтак, звернення стягнення на предмет застави пов`язується саме з реєстрацією у Реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет обтяження та сплив тридцятиденного строку для добровільного виконання боржником свого зобов`язання. Такий правовий висновок зроблено в постанові від 16 травня 2018 року у справі № 320/8269/15-ц (провадження №14-83цс18) Великою Палатою Верховного Суду, де серед іншого зазначено, що факт недотримання стягувачем положень частини третьої статті 24 та частини першою статті\~27\~Закону №\~1255-IV і нездійснення ним до вчинення виконавчого напису реєстрації у Реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет обтяження є достатньою правовою підставою для визнання за рішенням суду виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. Разом з тим, в матеріалах справи відсутні належні докази реєстрації у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна відомостей про звернення стягнення на автомобіль Позивача та не надані такі докази третьою особою - нотаріусом. З заяви, яку надав відповідач нотаріусу для вчинення виконавчого напису та самого виконавчого напису також не вбачається відомостей про реєстрацію у Реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет обтяження. З огляду на викладене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88\~Закону України\~«Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Аналізуючи зібрані у справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що виконавчий напис вчинено за відсутності реєстрації у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна відомостей про звернення стягнення на автомобіль Позивача, що є підставою для визнання такого виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Згідно ч.4 ст. 263 ЦПУ України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Відповідно до ч.3 ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ст. ст. 12,13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи або витребуваних судом доказів. Відповідно до ч.1ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ч.5 ст.81 ЦПК України). Доказування не може грунтуватися на припущеннях (ч.6 ст.81 ЦПК України). Суд не може збирати докази, що стосуються предмету спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом (ч.7 ст.81 ЦПК України). Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Таким чином, оцінюючи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, виходячи з принципів розумності, пропорційності, виваженості, справедливості, з урахуванням балансу інтересів сторін, меж дозволеного втручання, вирішуючи позови у межах заявлених вимог, суд приходить до висновку про визнання вказаного виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. При вирішенні даного спору, суд також враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. Зазначений Висновок також акцентує увагу й на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. Згідно позиції Європейського суду з прав людини, сформованої, зокрема у справах "Салов проти України", "Проніна проти України" та "Серявін та інші проти України": принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії"). VI. ЩОДО СУДОВИХ ВИТРАТ За приписами ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать: витрати на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведення експертизи; пов`язані із витребуванням доказів, проведенням огляду доказів, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи. Згідно ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі ст.\~141\~ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1261,20 грн за подання позову та заяви про забезпечення позову.

Outcome: approved