Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-27 00:00:00

\~ \~ \~ \~03 листопада 2021 року позивач звернулась до суду із позовом до відповідача в якому просила суд стягнути з Лікувально-діагностичного центру Міністерства оборони України (на користь [PERSON] недоотриманий середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 05.01.2016 року по 22.02.2021 року в розмірі 273503,06 грн., та моральну шкоду у розмірі 50000 грн. \~ \~ \~ \~Свій позов обґрунтовувала тим, що вона, [PERSON] , [INFO] , відповідно трудової книги 01 серпня 2008 року прийнята на посаду лікаря -лаборанта діагностичного відділення військової частини [NUMBER] . 31 грудня 2008 року переведена на посаду завідувача лабораторії лікаря лаборанта. 01 листопада 2012 року переведена на посаду начальника лабораторії лікаря-лаборанта. 30 червня 2013 року військову частину [NUMBER] перейменовано на Лікувально-діагностичний центр. 11 листопада 2014 року звільнена з роботи за пунктом 3 ст.40 КЗпП України. 04 січня 2016 року рішенням Подільського районного суду м. Києва, по цивільній справі №758/14732/14, поновлено [PERSON] на роботі на посаді начальника клінічної лабораторії-лікаря лаборанта Лікувально-діагностичного центру з 11 листопада 2014 року та стягнуто на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 11.11.2014 року по 04.01.2016 року в загальній сумі 57609 грн.36 коп. 19 липня 2016 року ухвалою Апеляційного суду м. Києва, по цивільній справі №758/14732/14, рішення Подільського районного суду міста Києва від 04 січня 2016 року залишено без змін. 6 червня 2018 року постановою Верховного Суду, по цивільній справі №758/14732/14, рішення Подільського районного суду міста та ухвали Апеляційного суду міста Києва від 04 січня 2016року залишено без змін. 22 лютого 2021 року рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області стягнуто з Лікувально-діагностичного центру на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 241\~935, 31 грн. 03 червня 2021 постановою Київського апеляційного суду рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 22 лютого 2021 залишено без змін. Ухвалою від 14 липня 2021 року Верховного суду було відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Лікувально-діагностичного центру. До теперішнього часу, рішення Подільського районного суду м. Києва від 04 січня 2016 року, по цивільній справі №758/14732/14, про поновлення [PERSON] на посаді начальника клінічної лабораторії- лікаря лаборанта Лікувально-діагностичного центру з 11 листопада 2014 року, відповідачем Лікувально-діагностичним центром Міністерства оборони України не виконано, позивач на посаді не поновлена. Відповідач надав довідку про середній заробіток позивача за останні два місяці роботи, розрахований відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995р. №100: (4431,41 +1414,39)/31 (кількість відпрацьованих робочих днів) х 22,5=4242.92 грн., середньоденна заробітна плата складає: 188,57грн. Період вимушеного прогулу з 05.01.2016 року по 22.02.2021 року становить 1283 робочих днів. При цьому, якщо за період від часу звільнення працівника до часу поновлення його на роботі підприємство здійснювало підвищення розміру тарифних ставок і посадових окладів, при обчисленні розміру середнього заробітку за час вимушеного прогулу заробітна плата працівника підлягає коригуванню на коефіцієнт підвищення тарифних ставок і посадових окладів. Слід зазначити, що коефіцієнт підвищення, на який необхідно було прокоригувати виплати, що включаються при обчисленні середньої заробітної плати, розраховується шляхом ділення тарифної ставки (окладу встановленого працівнику після підвищення, на тарифну ставку (оклад), яку він мав до підвищення. Тобто, з 05.01.2016 коефіцієнт підвищення на який необхідно було прокоригувати виплати дорівнює 1,56(3030/1934). Середньоденна заробітна плата повинна становити з 05.01.2016 по 31.12.2016- 294,16 грн/день (1,56х188.57грн/день). 251 робочих днів - період вимушеного прогулу х 294,16 розмір середньоденного заробітку=73 834,16 грн. Середньоденна заробітна плата повинна становити 01.01.2017 року по 31.12.2017- 354,12 грн/день (1,87x188.57грн/день). 248 робочих днів-період вимушеного прогулу х 354,12 розмір середньоденного заробітку=87 821,76 грн. Середньоденна заробітна плата повинна становити 01.01.2018 року по 31.12.2018- 388,45 грн/день (2,06x188.57грн/день). 250 робочих днів - період вимушеного прогулу х 388,45 розмір середньоденного заробітку=97112,50 грн. Середньоденна заробітна плата повинна становити 01.01.2019 року по 31.12.2019- 424,28 грн/день (2,25х188.57грн/день). 250 робочих днів - період вимушеного прогулу х 424,28 розмір середньоденного заробітку=106070 грн. Середньоденна заробітна плата повинна становити 01.01.2020 року по 31.12.2020- 492,16 грн/день (2,61x188.57грн/день). 251робочих днів - період вимушеного прогулу х 492,16 розмір середньоденного заробітку=123 532,16 грн. Середньоденна заробітна плата повинна становити 01.01.2021 року по 22.02.2021- 590,22 грн/день (3,13x188.57грн/день). 34 робочих днів - період вимушеного прогулу х 590,22 розмір середньоденного заробітку=20 067,48 грн. Таким чином, ЛДЦ МО повинно відшкодувати на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу та за час затримки виконання судового рішення за період з 05.01.2016 по 31.12.2016 - всього у розмірі = 515 438,06 грн. Фактично було стягнуто 241935 грн. 31 коп. З урахуванням вище зазначеного недоотриманий середній заробіток за весь час склав 273503,06 грн. Так, позивачу було заподіяно моральну шкоду, з часу незаконного звільнення, вона полягає в тому, що до дня звернення до суду із позовом, рішення Подільського районного суду міста Києва від 04 січня 2016 року про поновлення [PERSON] на посаді начальника клінічної лабораторії - лікаря лаборанта Лікувально-діагностичного центру з 11 листопада 2014 року, відповідачем Лікувально - діагностичним центром Міністерства оборони України-не виконано, вона на посаді не поновлена, залишається без роботи протягом семи років. На даний час позивач зазначає, що вона позбавлена нормальних умов існування проживання. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Таким чином, захист порушеного права у сфері трудових відносин забезпечується як відновлення становища, яке існувало до порушеного права, так і механізмом компенсації моральної шкоди, як негативних наслідків (втрат) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких особа зазнала у зв`язку з посяганнями на її трудові права та інтереси. Вважає, що стягнення моральної шкоди у розмірі 50000 грн. на її користь з Лікувально-діагностичним центром Міністерства оборони України, буде відповідати засадам розумності, справедливості та виваженості на даний час. 05 листопада 2021 року ухвалою судді Броварського міськрайонного суду Київської області Радзівіл А.Г. прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за позовом за правилами спрощеного позовного провадження. Призначено судовий розгляд на 18 січня 2022 року. \~ \~ \~ \~04 січня 2022 року до суду представником відповідача подано відзив, в якому відповідач просить відмовити\~в задоволенні\~позову в\~повному обсязі. Посилається на те, що рішенням Подільського районного суду м. Києва від 04.01.2016 у справі № 758/14732/14-ц зобов`язано Лікувально-діагностичний центр поновити [PERSON] на посаді начальника клінічної лабораторії - лікаря-лаборанта Лікувально-діагностичного центру з 11.11.2014; стягнуто з Лікувально-діагностичного центру середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 11.11.2014 по 04.01.2016 в загальній сумі 57609 грн. 36 коп.; у задоволенні позову про стягнення матеріальної та моральної шкоди - відмовлено. На сьогодні вказане рішення Подільського районного суду м. Києва не виконане з поважних причин, що встановлено Подільським районним судом м. Києва в ухвалі від 22.09.2016 у справі № 758/14732/14-ц. Однак, у червні 2020 року позивач звернулася з позовом до ЛДЦ МО України про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди Позивач просила суд стягнути з ЛДЦ МО України на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 04 січня 2016 року по червня 2020 року, а взагалі до дати винесення судового рішення в розмірі 676667 грн., та моральну шкоду у розмірі 100000 грн. Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області 22.02.2021 у справі №361/4165/20 позов [PERSON] до ЛДЦ МО України задоволено частково, стягнуто з ЛДЦ МО України на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 241935,31 грн: стягнуто з ЛДЦ МО України на користь [PERSON] суму в розмірі 5000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди. Суд встановив, що середньоденна заробітна плата позивачки, розрахована відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженим становою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100, складала 188,57 грн. Час затримки виконання рішення суду з 05.01.2016 по 22.02.2021 становить 1283 робочих дні. На підставі статті 236 КЗпП України, суд дійшов висновку про те, що відповідач має сплатити позивачу середній заробіток за час вимушеного прогулу за 1283 робочих днів при затримці виконання рішення суду про поновлення її на роботі в загальній сумі 241935,31 грн., що розраховується за наступною формулою: 1283 робочих днів - період вимушеного прогулу (з 05.01.2016 р. по 22.02.2021 р.) х 188,57 грн. - розмір її середньоденного заробітку = 241935,31 грн. Не погоджуючись з рішенням, позивач звернулась з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Однак, апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції щодо розміру середнього заробітку за час вимушеного прогулу, зокрема порядку його розрахунку, та моральної шкоди. Постановою Київського апеляційного суду від 03.06.2021 у справі № 361/4165/20 рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 12.02.2021 залишено без змін. У позовній заяві у цій справі позивачка по суті не погоджується із висновками судів у справі № 361/4165/20 та просить суд стягнути з ЛДЦ України середній заробіток за час вимушеного прогулу за той самий період, за який Броварський міськрайонний суд Київської області вже стягнув середній заробіток за час вимушеного прогулу. Розрахунок середнього заробітку за час вимушеного прогулу здійснюється виходячи з розміру середньоденної заробітної плати працівника. Період з 05.01.2016 по 22.02.2021 становить 1283 робочих дні. Середньоденна заробітна плата позивачки складала 188,57 грн. Таким чином, відповідно до статті 236 КЗпП України середній заробіток за час вимушеного прогулу за 1283 робочих днів при затримці виконання рішення суду про поновлення позивачки на роботі в загальній сумі становить 241935,31 грн. (1283 робочих днів - період вимушеного прогулу (з 05.01.2016 р. по 22.02.2021 р.) х 188,57 грн. - розмір середньоденного заробітку = 241935,31 грн). Застосування іншого порядку розрахунку середнього заробітку за час вимушеного прогулу за вказаний період суперечитиме чинному законодавству. Зазначений розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 05.01.2016 по 22.02.2021 рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 22.02.2021 у справі № 361/4165/20, залишеним постановою Київського апеляційного суду від 03.06.2021 без змін, стягнуто з ЛДЦ МО України. Позивачем не надано жодного доказу, який би підтверджував існування її душевних страждань та з чого виходить при оцінці заподіяної шкоди, що свідчить про відсутність моральної шкоди. Разом з тим, питання стягнення моральної шкоди було предметом розгляду справи №361/4165/20. Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 22.02.2021 у справі № 361/4165/20, залишеним постановою Київського апеляційного суду від 03.06.2021 без змін, стягнуто з ЛДЦ МО України на користь [PERSON] суму в розмірі 5000 грн.в рахунок відшкодування моральної шкоди. Відповідно до пункту 3 частини першої статті 255 Цивільного процесуального кодексу України набрання законної сили рішення суду, ухвалені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, є підставою для закриття провадження. \~ \~ \~ \~В судовому засіданні позивача підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити. Пояснення надали аналогічні змісту позовної заяви. \~ \~ \~ \~Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала, пояснення надала аналогічно відзиву на позовну заяву. \~ \~ \~ \~Суд вислухавши позивача, представника відповідача, дослідивши письмові докази у справі, встановив обставини у справі, виниклі правовідносини, дійшов наступного висновку. Відповідно ч. 1, 2 ст. 76 ЦПК Україн и доказами\~є будь-які\~дані,\~на підставі\~яких суд\~встановлює наявність\~або відсутність\~обставин (фактів),\~що обґрунтовують\~вимоги і\~заперечення учасників\~справи,\~та інших\~обставин,\~які мають\~значення для\~вирішення справи. Ці\~дані встановлюються\~такими засобами: 1)\~письмовими,\~речовими і\~електронними доказами; 2)\~висновками експертів; 3) показаннями свідків. Відповідно \~ч.\~1,\~2,\~3\~ст.\~77\~ ЦПК\~України належними\~є докази,\~які містять\~інформацію щодо\~предмета доказування. Предметом\~доказування є\~обставини,\~що підтверджують\~заявлені вимоги\~чи заперечення\~або мають\~інше значення\~для розгляду\~справи і\~підлягають встановленню\~при ухваленні\~судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Відповідно ч.1,\~5,\~6\~ст.\~81\~ЦПК України кожна\~сторона повинна\~довести ті\~обставини,\~на які\~вона посилається\~як на\~підставу своїх\~вимог або\~заперечень,\~крім випадків,\~встановлених цим\~Кодексом. Докази\~подаються сторонами\~та іншими\~учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно ч.\~4,\~6\~ст.\~82\~ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. \~ \~ \~ \~Судом встановлено, що позивач, відповідно трудової книги 01 серпня 2008 року прийнята на посаду лікаря - лаборанта діагностичного відділення військової частини [NUMBER] . 31 грудня 2008 року переведена на посаду завідувача лабораторії лікаря лаборанта. 01 листопада 2012 року переведена на посаду начальника лабораторії лікаря-лаборанта. 30 червня 2013 року військову частину [NUMBER] перейменовано на Лікувально-діагностичний центр. 11 листопада 2014 року звільнена з роботи за пунктом 3 ст.40 КЗпП України. 04 січня 2016 року рішенням Подільського районного суду м. Києва, по цивільній справі №758/14732/14, поновлено [PERSON] на роботі на посаді начальника клінічної лабораторії-лікаря лаборанта Лікувально-діагностичного центру з 11 листопада 2014 року та стягнуто на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 11.11.2014 року по 04.01.2016 року в загальній сумі 57609 грн. 36 коп. 19 липня 2016 року ухвалою Апеляційного суду м. Києва, по цивільній справі №758/14732/14, рішення Подільського районного суду міста Києва від 04 січня 2016 року залишено без змін. 6 червня 2018 року постановою Верховного Суду, по цивільній справі №758/14732/14, рішення Подільського районного суду міста та ухвали Апеляційного суду міста Києва від 04 січня 2016 року залишено без змін. 22 лютого 2021 року рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області стягнуто з Лікувально-діагностичного центру на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 241\~935, 31 грн. 03 червня 2021 постановою Київського апеляційного суду рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 22 лютого 2021 залишено без змін. Ухвалою від 14 липня 2021 року Верховного суду було відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Лікувально-діагностичного центру. Відповідно до довіки про середній заробіток позивача за останні два місяці роботи, розрахований відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995р. № 100: (4431,41 +1414,39)/31(кількість відпрацьованих робочих днів) х 22,5 = 4242,92 грн., середньоденна заробітна плата складає:188,57грн. Період вимушеного прогулу з 05.01.2016 року по 22.02.2021 року становить 1283 робочих днів. При цьому, якщо за період від часу звільнення працівника до часу поновлення його на роботі підприємство здійснювало підвищення розміру тарифних ставок і посадових окладів, при обчисленні розміру середнього заробітку за час вимушеного прогулу заробітна плата працівника підлягає коригуванню на коефіцієнт підвищення тарифних ставок і посадових окладів. Слід зазначити, що коефіцієнт підвищення, на який необхідно було прокоригувати виплати, що включаються при обчисленні середньої заробітної плати, розраховується шляхом ділення тарифної ставки (окладу встановленого працівнику після підвищення, на тарифну ставку (оклад), яку він мав до підвищення. Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України ?Про оплату праці? за правилами передбаченими порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінетів Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100. Відповідно до абзацу 8 пункту 2 затвердженого постановою Кабінетів Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100, у разі коли зміна структури заробітної плати з одночасним підвищенням посадових окладів працівників органів державної влади та органів місцевого самоврядування відбулася у період, протягом якого за працівником зберігається середня заробітна плата, а також коли заробітна плата у розрахунковому періоді не зберігається, обчислення середньої заробітної плати провадиться з урахуванням виплат, передбачених працівникові згідно з умовами оплати праці, що встановлені після підвищення посадових окладів. Відповідно до пункту 10 Порядку №100 у випадках підвищення тарифних ставок і посадових окладів на підприємстві, в установі, організації відповідно до актів законодавства, а також за рішеннями, передбаченими в колективних договорах, як у розрахунковому періоді, так і в періоді протягом якого за працівником зберігається середній заробіток заробітна плата, включаючи премії та інші виплати, що враховуються при обчисленні середньої заробітної плати за проміжок часу до підвищення коригуються на коефіцієнт їх підвищення. Виходячи з відкоригованої таким чином заробітної плати у розрахунковому періоді, за встановленими у пунктах 6, 7, 8 розділу порядком визначається середньоденний заробіток. Відповідно до наказу Міністерства праці та соціальної політики України, Міністерства охорони здоров`я України від 05 жовтня 2005 рку № 308/519 Про впорядкування умов праці працівників закладів охорони здоров`я та установ соціального захисту настелення, Постанови від 30.08.2002 № 1298 \~ Кабінету міністрів України Про оплату праці працівників на основі Єдиної тарифної сітки розрядів і коефіцієнтів з оплати праці працівників установ, закладів та організацій окремих галузей бюджетної сфери був збільшений. Коефіцієнт підвищення, на який необхідно було прокоригувати виплати, що включаються при обчисленні середньої заробітної плати, розраховується шляхом ділення тарифної ставки (окладу встановленого працівнику після підвищення, на тарифну ставку (оклад), яку він мав до підвищення. Тобто, з 05.01.2016 року коефіцієнт підвищення на який необхідно було прокоригувати виплати дорівнює 1,56 (3030/1934). Середньоденна заробітна плата повинна становити з 05.01.2016 по 31.12.2016- 294,16 грн/день (1,56 х 188, 57 грн./день). 251 робочих днів - період вимушеного прогулу х 294,16 розмір середньоденного заробітку=73 834,16 грн. Середньоденна заробітна плата повинна становити 01.01.2017 року по 31.12.2017- 354,12 грн/день (1,87x188.57грн/день). 248 робочих днів-період вимушеного прогулу х 354,12 розмір середньоденного заробітку=87 821,76 грн. Середньоденна заробітна плата повинна становити 01.01.2018 року по 31.12.2018- 388,45 грн/день (2,06x188.57грн/день). 250 робочих днів - період вимушеного прогулу х 388,45 розмір середньоденного заробітку=97112,50 грн. Середньоденна заробітна плата повинна становити 01.01.2019 року по 31.12.2019- 424,28 грн/день (2,25х188.57грн/день). 250 робочих днів - період вимушеного прогулу х 424,28 розмір середньоденного заробітку=106070 грн. Середньоденна заробітна плата повинна становити 01.01.2020 року по 31.12.2020- 492,16 грн/день (2,61x188.57грн/день). 251робочих днів - період вимушеного прогулу х 492,16 розмір середньоденного заробітку=123 532,16 грн. Середньоденна заробітна плата повинна становити 01.01.2021 року по 22.02.2021- 590,22 грн/день (3,13x188.57грн/день). 34 робочих днів - період вимушеного прогулу х 590,22 розмір середньоденного заробітку=20 067,48 грн. Таким чином, ЛДЦ МО повинно відшкодувати на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу та за час затримки виконання судового рішення за період з 05.01.2016 по 31.12.2016 - всього у розмірі = 515 438,06 грн. Фактично було стягнуто 241935 грн. 31 коп. З урахуванням вище зазначеного недоотриманий середній заробіток за весь час склав 273503,06 грн. Тому суд приходить до висновку про стягнення недоотриманого середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 05.01.2016 року по 22.02.2021 року у розмірі 273503,06 грн. Відповідно до\~положень ч.\~2\~ст.\~235\~КЗпП,\~при винесенні\~рішення про\~поновлення на\~роботі орган,\~який розглядає\~трудовий спір,\~одночасно приймає\~рішення про\~виплату працівникові\~середнього заробітку\~за час\~вимушеного прогулу\~або різниці\~в заробітку\~за час\~виконання нижчеоплачуваної\~роботи,\~але не\~більш як\~за один\~рік.\~Якщо заява\~про поновлення\~на роботі\~розглядається більше\~одного року\~не з\~вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Згідно з ч. 5 ст. 235 КЗпП, рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Так, ст. 27 Закону України ?Про оплату ? визначено, що порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Для обчислення пенсій середня заробітна плата визначається відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення". З урахуванням пункту 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється, виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана виплата, тобто дню звільнення працівника з роботи. Відповідно до абзацу першого п. 8 Порядку, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. За змістом ст. 236 КЗпП в разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки. Зазначена норма передбачає обов`язок власника поновити незаконно звільненого працівника шляхом видачі наказу про скасування наказу про звільнення та поновлення на посаді. Рішення про поновлення на посаді незаконно звільненого працівника підлягає негайному виконанню відразу після його оголошення судом. Порядок відшкодування моральної шкоди у сфері трудових відносин регулюється статтею 237-1 КЗпП України, відповідно до якої відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування шкоди визначається законодавством. Згідно з пунктом 13 постанови Пленум Верховного Суду України від 31.03.1995 р. №4 Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, відповідно до статті 237 1 КЗпП України, за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Пунктом 5 вказаної постанови передбачено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини. Відповідальність заподіювана шкоди без вини може мати місце лише у випадках, спеціально передбачених законодавством. Позивач посилалась на те, що їй було заподіяно моральну шкоду, з часу незаконного звільнення, вона полягає в тому, що до сьогоднішнього дня, рішення Подільського районного суду міста Києва від 04 січня 2016 року про поновлення [PERSON] на посаді начальника клінічної лабораторії- лікаря лаборанта Лікувально-діагностичного центру з 11 листопада 2014 року, відповідачем Лікувально-діагностичним центром Міністерства оборони України-не виконано, вона на посаді не поновлена, залишається без роботи протягом семи років. На даний час вона позбавлена нормальних умов існування проживання. Моральна шкода полягає: у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Таким чином, захист порушеного права у сфері трудових відносин забезпечується як відновлення становища, яке існувало до порушеного права, так і механізмом компенсації моральної шкоди, як негативних наслідків (втрат) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких особа зазнала у зв`язку з посяганнями на її трудові права та інтереси. Суд дійшов висновку про часткове задоволення позову в частині стягнення моральної шкоди у розмірі 10000 грн. на користь позивача з Лікувально-діагностичним центром Міністерства оборони України, що буде відповідати засадам розумності, справедливості та виваженості, з урахуванням досить тривалого часу невиконання судового рішення про поновлення на роботі позивача, вимушеність відстоювання своїх прав та інтересів в судовому процесі, істотності вимушених змін у її життєвих і виробничих стосунках, до яких призвели дії відповідача Лікувально-діагностичного центру Міністерства оборони України у вигляді незаконного звільнення, та невиконання рішення суду. Відповідно ч. 1, 2, 8 ст. 141 ЦПК України судовий збір\~покладається на\~сторони пропорційно\~розміру задоволених\~позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1)\~у разі\~задоволення позову\~-\~на відповідача; 2)\~у разі\~відмови в\~позові -\~на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Тому з огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову.

Outcome: partial