Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-06 00:00:00

Позивач звернувся до Харківського районного суду Харківської області з позовом, в якому просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в розмірі 8896,70 грн. та судові витрати. В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що [PERSON] звернувся до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав Заяву б/н від 21.09.2012 року, згідно якої отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua, складає між ним і банком Договір, що підтверджується підписом у заяві. 20.01.2015 року АТ КБ «Приватбанк» звернувся до Харківського районного суду Харківської області з позовною заявою про стягнення заборгованості з відповідача. Рішенням Харківського районного суду Харківської областівід 27.04.2015 року з відповідача стягнуто заборгованість в розмірі 12562,36 грн. Прострочена сума заборгованості становить 6270,32 грн. Оскільки, з відповідача було стягнено заборгованість за кредитним договором за період з 21.09.2012 року по 30.11.2014 року, то за період після подання позовної заяви від 20.01.2015 року, з 21.01.2015 по 26.04.2021 року. Відповідач має заборгованість у розмірі - 8896,70 грн., яка складається з наступного: - 7718,57 грн. - індекс інфляції за прострочення виконання зобов`язання; - 1178,13 грн. - 3% річних від простроченої суми. На підставі вищевикладеного, представник позивача і був змушений звернутися до суду з даним позовом. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова суду від 04.12.2020року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у цивільній справі за позовною заявою Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості.Призначено судове засідання. Представник позивача, Сопін Д.О., який діє на підставі довіреності від 13.09.2019 року, в судове засідання не з`явився, в матеріалах справи міститься клопотання про розгляд справи за відсутності позивача, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідач по справі в судове засідання не з`явився, про день, час та місце слухання справи повідомлений належним чином, причина неявки суду не відома. Клопотання про відкладення справи до суду не надходили. Відзив на позовну заяву до суду також не надходив. У зв`язку з цим, суд, згідно вимогам ч. 4 ст. 223 та ст. ст. 280, 281 ЦПК України, вважає можливим провести заочний розгляд справи, проти чого не заперечувала і представник позивача по справі. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть учать у справі фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов до наступного висновку. 21.09.2012 відповідачем було підписано анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанк. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява складає між ним і банком Договір, що підтверджується підписом відповідача у заяві та, що відповідач ознайомлений та згоден з «Умовами та правилами надання банківських послуг», та «Тарифами банку». (а.с.31-32) Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 27.04.2015 позовПублічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» задоволено. Стягнуто з [PERSON] на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованості за кредитним договором б/н від 21.09.2012 року в розмірі 12562 гривні 36 копійок та судові витрати. (а.с.14-15) Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість у відповідача за період з 21.01.2015 року по 26.04.2021 становить 8896,70 грн., яка складається з наступного: 7718,57 грн. індекс інфляції за прострочення виконання зобов`язання; 1178,13 грн. три відсотки річних від простроченої суми. Частиною 1 статті 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною 1 статті 530 ЦК України визначено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно статі 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язанням є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Частиною 1 статі 611 ЦК України зазначено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. У випадках, коли боржник порушив умови договору, прострочивши виконання грошового зобов`язання, за частиною 1 статті 1050 ЦК України застосуванню у таких правовідносинах підлягає положення статті 625 цього Кодексу. Згідно з частини 2 статті 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. З правового аналізу зазначених норм вбачається, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 ЦК України, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і трьох відсотків річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення. Законодавець визначає обов`язок боржника сплатити суму боргу з урахуванням рівня інфляції та трьох відсотків річних за увесь час прострочення, у зв`язку із чим таке зобов`язання є триваючим. Така правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08.11.2019 року у справі № 127/15672/16, провадження № 14 -254цс19. Судом встановлено, що позивач скористався правом звернення з вимогою про дострокове повернення кредиту, звернувшись 20.01.2015 року до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитом, вимоги якого задоволено рішенням Харківського районного суду Харківської області від 27.04.2015 року. Згідно правового висновку, викладеного Верховним Судом в постанові від 14.02.2018 по справі № 564/2199/15-ц, наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора надає кредитору право лише на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України. З матеріалів позову вбачається, що позивачем заявлено вимоги про стягнення коштів саме на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України. Оскільки у цій справі відповідач не надав суду жодних доказів виконання ним його грошового зобов`язання, то позивач має право на відшкодування останнім понесених ним інфляційних втрат, а також трьох відсотків річних. Суд приймає до уваги розрахунок наданий позивачем та приходить до висновку про задоволення позову, та стягує з відповідача на користь позивача 8896,70 грн. з яких: 7718,57 грн. індекс інфляції за прострочення виконання зобов`язання; 1178,13 грн. три відсотки річних від простроченої суми. Відповідно дост. 141 ЦПК Українистороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати пропорційно до задоволених вимог. На підставі викладеного та

Outcome: approved