Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-03 00:00:00

У червні 2021 року позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором, в обґрунтування якої зазначив, що 24.06.2014 року між відповідачем ПАТ «Альфа-Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 490918676, за умовами якого Банк надав Позичальнику кредит у розмірі 15887,24 грн. зі сплатою 39,90 % річних. Банк належним чином виконав свої зобов`язання за Кредитним договором, відкривши позичальнику відновлювальну кредитну лінію з лімітом 15887,24 грн. 28.01.2019 між АТ «Альфа-Банк» та ТОВ «ФК «Веста» було укладено договір факторингу № 2019-1АБ/ВЕСТА, відповідно до умов якого, останнє набуло право вимоги за кредитними договорами, в тому числі кредитним договором № 490918676 від 24.06.2014. 29.01.2019 року між ТОВ «ФК «Веста» та ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» було укладено Договір про відступлення прав вимоги № 29-01/19/2, відповідно до якого ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» набуло права вимоги за кредитним договором до позичальників, в тому числі за Договором кредиту № 490918676 від 24.06.2014. Однак, відповідач не виконав взяті на себе зобов`язання, тому станом на 28.04.2021 року, утворилася заборгованість у розмірі 33721,98 грн., яка складається з : заборгованості за тілом кредиту - 11166,36 грн., заборгованості за відсотками на дату відступлення права вимоги - 7614,85 грн. та пені - 11750,00 грн., 3% річних - 1005,89 грн. та втрати від інфляції - 2184,88 грн., яку позивач просить стягнути на свою користь. 28.09.2021 відповідачем надано відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити в задоволенні позову, оскільки відповідач з ТОВ «Вердикт Капітал» ніяких договірних відносин не мав, станом на день укладення 28.01.2019 р. між ПАТ «Альфа-Банк» та ТОВ «ФК «Веста», а 29.01.2019 договорів факторингу та відступлення права вимоги між ТОВ «ФК «Веста» та ТОВ «Вердикт-Капітал», відповідач не мав ніякої заборгованості по вказаному кредитному договору. Крім того, відповідач зазначає, що у листопаді 2019 р. за зверненням ТОВ «Вердикт-Капітал», приватний нотаріус Броварського районного нотаріального округу Гамзатова А.А. винесла виконавчий напис № 8220, на підставі якого приватний виконавець Головченко І.П. відкрив виконавче провадження № 61087074 та 12.02.20222 звернув стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи [PERSON] .В рамках вказаного виконавчого провадження з відповідача відраховували на користь ТОВ «Вердикт-Капітал» частку із заробітної плати, а після виходу на пенсію по даний час відрахування здійснюються з пенсії. 18.10.2021 позивачем надано відповідь на відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що ТОВ «Вердикт Капітал» є новим кредитором за кредитним договором № 490918676 на підставі правочинів. Оскільки відповідач не повернув кредитні кошти, у позивача виникло права на їх стягнення в судовому порядку Представник позивача в судове засідання не з`явився, подав клопотання про розгляд справи без його участі, позов підтримує та просить задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, його представник [PERSON] подав заяву про розгляд справи без його участі, проти позову заперечує в повному обсязі. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе вирішити справу за відсутності сторін на підставі наявних матеріалів справи. Враховуючи, що сторони по справі в судове засідання не з`явились, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Відповідно до ч. 5,6 ст. 263 ЦПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Суд, перевіривши матеріали справи, дослідивши письмові докази вважає, позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 24.06.2014 року між ПАТ "Альфа-банк" (змінило найменування на Публічне АТ «Альфа-Банк») та [PERSON] було укладено договір №490918676, згідно якого кредитодавець надав позичальнику, кредит у розмірі 15887,24 грн., процентна ставка становить 39.90 % річних, дата остаточного повернення кредиту, яка є датою припинення нарахування відсотків є 25.06.2018. Банк належним чином виконав взяті на себе зобов`язання, відкривши позичальнику відновлювальну кредитну лінію з лімітом 15887,24 грн., що підтверджується матеріалами справи та визнається відповідачем. За період користування кредитними коштами відповідачем здійснені часткові платежі на погашення основної суми кредиту, а саме: 24.07.2014 - 710,00 грн.; 20.08.2014 - 697,22 грн.; 24.10.2014 - 690 грн.; 29.11.2014 - 667,76 грн.; 24.12.2014 - 736,50 грн.; 22.07.2015 - 685 грн.; 28.06.2015 - 3405 грн.; 24.05.2015 - 687,46 грн.,що підтверджується наданими відповідачем копіями квитанцій, проте заборгованість відповідача за кредитним договором в повному обсязі не погашена. 28.01.2019 між Акціонерним товариством «Альфа-Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Веста» було укладено договір факторингу № 2019-1АБ/ВЕСТА, відповідно до умов якого АТ «Альфа-Банк» відступило, а ТОВ «ФК «ВЕСТА» набуло право грошової вимоги заборгованості за договорами кредиту, в тому числі за договором кредиту № 490918676 від 24.06.2014. 29.01.2019 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Веста» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» було укладено договір відступлення прав вимоги № 29-01/19/2, відповідно до умов якого ТОВ «ФК «ВЕСТА» відступило, а ТОВ «Вердикт Капітал» набуло право вимоги грошової вимоги заборгованості за договорами кредиту, в тому числі за договором кредиту № 490918676 від 24.06.2014. Відповідно до додатку 1-1 до договору факторингу № 2019-1АБ/ВЕСТА від 28.01.2019 та додатку до договору відступлення права вимоги № 29-01/19/2, позивач набув права грошової вимоги до відповідача [PERSON] за кредитним договором № 490918676 від 24.06.2014 в сумі: 11166,36 грн. - залишок по тілу кредиту; 11115,82 грн. - залишок по відсотках та 12750,00 грн. - залишок по пені і штрафам. Відповідач, як позичальник за даним кредитним договором не надав доказів оскарження або визнання недійсними договорів відступлення прав вимоги від АТ «Альфа_банк» до ТОВ «ФК« Веста» та ТОВ «ФК «Веста» до ТОВ «Кредит Капітал», тому суд виходить із того, що дані договори є чинними, а ТОВ «Вердикт Капітал» є належним позивачем у справі і має право вимоги до боржника за вказаним кредитним договором. Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до п.1 ч.1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Статтею 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Станом на день подачі позовної заяви та розгляду справи в суді відповідачем умови кредитного договору не виконуються, кредит та відсотки за його користування не повертаються. Згідно зі ст.1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Судом встановлено, що кредитний договір його сторонами укладено в письмовій формі, зазначено розмір та умови надання кредиту. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Всупереч умовам кредитного договору відповідач порушив узгоджений сторонами графік погашення суми кредиту та допустив виникнення заборгованості. З розрахунку заборгованості встановлено, що станом на 28.04.2021 р. за відповідачем рахується прострочена заборгованість за кредитом 33721,98 грн., яка складається з 11166,36 грн. заборгованості за тілом кредиту; 7614,85 грн. заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги; 11750,00 грн. заборгованість за пенею. Відповідач, не сплативши у вказаний в договорі строк кредит, порушив вимоги ст.530 ЦК України, відповідно до якої, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін), тобто згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). За змістом статті 526, частини першої статті 530, статті 610 та частини першої статті 612 ЦК України для належного виконання зобов`язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням. Відповідно до частини першої статті 1048 та частини першої статті 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Сплата відсотків, обумовлена договором (п 2.2 договору) і підлягає стягненню, оскільки відповідач своєчасно не погасив суму кредиту та відсотки за користування кредитом. На підставі викладеного, суд приходить до висновку про стягнення з [PERSON] заборгованості на користь позивача (тіло кредиту) в сумі 18781,21 грн (11166,36 - тіло кредиту та 7614,85 - заборгованість за відсотками). Щодо стягнення пені у розмірі 11750,00 грн., суд приходить до переконання у відмові від стягнення такої, як недоведеної, оскільки ані кредитним договором № 490918676 від 24.06.2014, ані додатком № 1 до кредитного договору, ані загальними умовами рефінансування кредитної карти ПАТ «Альфа-Банк», які підписані відповідачем, не визначено розмір пені та не передбаченого обов`язок відповідача сплачувати пеню за прострочення зобов`язання. Щодо стягнення трьох відсотків річних та інфляційних втрат. Наслідки прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх, також врегульовані законодавством. У цьому разі відповідно до частини другої статті 625 ЦК боржник зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За ст. 625 ЦК України, Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У постанові Верховного Суду України від 01 червня 2016 року у справі № 910/22034/15 зроблений висновок, що стаття 625 ЦК поширює свою дію на всі види грошових зобов`язань. Тому у разі прострочення виконання зобов`язання, зокрема щодо повернення безпідставно одержаних чи збережених грошей, нараховуються 3 % річних від простроченої суми відповідно до частини 2 статті 625 ЦК. Відповідно до статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Положеннями ст. 611 ЦК передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Якщо зобов`язання виконано не належним чином, то воно не припиняється, а, навпаки, на особу, яка допустила неналежне виконання, покладаються додаткові юридичні обов`язки, у тому числі ті, що передбачені статтею 625 ЦК України. Отже, нарахування 3% річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання. Вони є способом захисту майнового права й інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів і отриманні компенсації (плати) від боржника, який користується утримуваними грошовими коштами, що належить сплатити кредиторові (постанови Верховного Суду України від 6 червня 2012 р. у справі № 6-49цс12, від 24 жовтня 2011 р. у справі № 6-38цс11). Отже, проценти, передбачені ст. 625 ЦК, не є штрафними санкціями (постанова Верховного Суду України від 17 жовтня 2011 р. у справі 6-42цс11). Унаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання кредитор дістає право на отримання сум, передбачених статтею 625 ЦК, за весь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням. Тому право подати позов про стягнення інфляційних втрат і 3% річних за кожен місяць виникає з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення. Таким чином, вимога про стягнення з відповідача 1005,89 грн. 3 % річних та 2184,88 інфляційних втрат, є обґрунтованою та підлягає до задоволення. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з наступного. Відповідно до ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути спів мірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Так, позивач просить стягнути на свою користь судові витрати в сумі 20000,00 грн., які були понесені ним при зверненні до суду. Як вбачається із матеріалів справи, позивачем на підтвердження понесених ним витрат надано копії: договіру про надання правової допомоги № 05-03/2021 від 05.03.2021; прайс-листа АО «Лігал Ассістанс», заявки на надання юридичної допомоги № 16 від 08.03.2021, витягу з Акту №1 про надання юридичної допомоги №1 від 23.03.2021, платіжного доручення № 195390019 від 02.04.2021 на суму 200 000,00 грн. Разом з тим, доказів того, що кошти були сплачені саме за дану позовну заяву в матеріалах справи відсутні, а відтак в цій частині позовних вимог слід відмовити. Крім того, відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial