Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-31 00:00:00

Позивач [PERSON] у липні 2021 року звернувся до суду з позовною заявою, в якій просив розірвати укладений з відповідачем Договір № 0002339 від 01.06.2021, стягнувши з останнього на користь позивача сплачені за договором кошти у розмірі 147 528,00 грн, штрафні санкції у розмірі 73 764,00 грн, моральну шкоду у розмірі 30 000,00 грн та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 20 000,00 грн. Свої позовні вимоги позивач мотивував тим, що 01.06.2021 він з відповідачем ТОВ «ЄВРО АВТО ГРУП» уклав Договір № 0002339, згідно умов якого останній зобов`язався надати позивачу послуги з купівлі-продажу автомобіля, пов`язаних з організацією вибору автомобіля, його придбанням, доставкою, передачею замовнику, проходження митного оформлення, а також інші дії за погодження сторін. Відповідно до умов Договору відповідач зобов`язався надати автомобіль протягом 31-го робочого з дня підписання Договору та набрання ним юридичної сили. На виконання умов договору позивач [PERSON] сплатив на рахунок відповідача ТОВ «ЄВРО АВТО ГРУП» кошти у розмірі 147 528,00 грн, а саме за автомобіль «NISSAN Primastar Combi 2.0 dCi» та частково у якості сплати за розмитнення зазначеного автомобіля. Однак, станом на день звернення до суду відповідачем так і не виконані умови договору, автомобіль не переданий позивачу, а сплачені за нього грошові кошти не повернуті. Тому додатково позивач вважає необхідним стягнути з відповідача штрафні санкції, а саме 50 % від раніше внесеної оплати у розмірі 73 764,00 грн. Окрім того, позивач повідомляє суду, що вказаними неправомірними діями йому завдано моральної шкоди, яку він оцінює у розмірі 20 000,00 грн. 19 серпня 2021 року за вищевказаним позовом відкрито спрощене позовне провадження. Позивач у судове засідання не з`явився, про час та місце повідомлявся належним чином, надав заяву про розгляд справи без його участі, в якій також позов підтримав та проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідач у судове засідання не з`явився, про час та місце повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив. Відповідно до положень ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та обов`язки сторін та те, що позивач проти заочного розгляду справи не заперечує, суд, на підставі ч. 1 ст. 280 ЦПК України та відповідно до ч. 1 ст. 281 ЦПК України, постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Заслухавши пояснення представника позивача та третьої особи, дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що позов необхідно задовольнити частково з огляду на таке. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. 01 червня 2021 року позивач [PERSON] та відповідач ТОВ «ЄВРО АВТО ГРУП» уклали Договір № 0002339, згідно умов якого останній зобов`язався надати позивачу послуги з купівлі-продажу автомобіля «NISSAN Primastar Combi 2.0 dCi», пов`язаних з організацією вибору автомобіля, його придбанням, доставкою, передачею замовнику, проходження митного оформлення, а також інші дії за погодження сторін. Відповідач зобов`язався надати автомобіль протягом 31-го робочого з дня підписання Договору та набрання ним юридичної сили, тобто до 16 липня 2021 року. На виконання умов договору позивачем було сплачено на рахунок ТОВ «ЄВРО АВТО ГРУП» грошові кошти у розмірі 147 528,00 грн, що підтверджується відповідними квитанціями. Відповідно до п. 2.4.5. Розділу 2 Договору № 0002339 від 01.06.2021 замовник має право звернутись до виконавця із заявою про повернення оплати за автомобіль та послуги, якщо Виконавець не виконає свої обов`язки згідно п. 2.1. При цьому виконавець виплачує штраф замовнику в розмірі 50 процентів від раніше внесеної оплати за автомобіль та послуги. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Частинами 2-4 ст. 653 ЦК України встановлено, що у разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються. У разі зміни або розірвання договору зобов`язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни. Якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов`язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили. Сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними за зобов`язанням до моменту зміни або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо договір змінений або розірваний у зв`язку з істотним порушенням договору однією із сторін, друга сторона може вимагати відшкодування збитків, завданих зміною або розірванням договору. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Статтею 901 ЦК України визначено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання. Відповідно до ст. 907 ЦК України договір про надання послуг може бути розірваний, у тому числі шляхом односторонньої відмови від договору, в порядку та на підставах, встановлених цим Кодексом, іншим законом або за домовленістю сторін. Порядок і наслідки розірвання договору про надання послуг визначаються домовленістю сторін або законом. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Однак, не зважаючи на вказану норму, відповідач ТОВ «ЄВРО АВТО ГРУП» станом на день розгляду справи не надав належних та допустимих доказів того, що він виконав вказані вище умови Договору № 0002339 від 01.06.2021, натомість позивач стверджує про порушення зобов`язань відповідачем, на підставі чого суд вважає необхідним розірвати зазначений Договір № 0002339 від 01.06.2021. Відповідно до ч. 2 ст. 903 ЦК України у разі неможливості виконати договір про надання послуг, що виникла не з вини виконавця, замовник зобов`язаний виплатити виконавцеві розумну плату. Якщо неможливість виконати договір виникла з вини замовника, він зобов`язаний виплатити виконавцеві плату в повному обсязі, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ч. 1 ст. 906 ЦК України збитки, завдані замовнику невиконанням або неналежним виконанням договору про надання послуг за плату, підлягають відшкодуванню виконавцем, у разі наявності його вини, у повному обсязі, якщо інше не встановлено договором. Виконавець, який порушив договір про надання послуг за плату при здійсненні ним підприємницької діяльності, відповідає за це порушення, якщо не доведе, що належне виконання виявилося неможливим внаслідок непереборної сили, якщо інше не встановлено договором або законом. Верховний Суд України у своїх Постановах від 22.03.2016 у справі № 6-2978цс15 та від 03.06.2016 у справі № 6-100цс15 дійшов правового висновку, що якщо укладений сторонами договір розірвано в судовому порядку, тоді правова підстава для придбання автомобіля відпадає. Відтак після розірвання договору у позивача виникає право повернення безпідставно набутого майна на підставі ч. 1 ст. 1212 ЦК України. Згідно ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. У зв`язку з тим, що відповідачем не виконано умови Договору № 0002339 від 01.06.2021 та отримано від позивача грошові кошти у розмірі 147 528,00 грн, суд вважає необхідним стягнути на користь останнього з відповідача зазначену суму коштів, а також штрафні санкції відповідно до п. 2.4.5. Розділу 2 Договору № 0002339 від 01.06.2021, а саме 50 % від раніше внесеної оплати, що складає 73 764,00 грн. Згідно з положеннями ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Згідно ч. 3, 4, 5 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Тому визначаючи розмір грошового відшкодування моральної шкоди, суд вбачає справедливим та розумним стягнути з відповідача на користь позивача грошове відшкодування моральної шкоди у розмірі 5 000,00 грн. Саме така сума, на думку суду, є співмірною з понесеними позивачем моральними стражданнями. Згідно ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до ч. 3, 4 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Частинами 5, 6 ЦПК України встановлено, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. На підтвердження своїх вимог стороною позивача надано Деталізацію витрат адвоката щодо супроводу судового спору у суді першої інстанції, відповідно до якого загальна вартість процесуального супроводу адвоката позивача склала 20 000,00 грн. На підтвердження фактично понесених витрат позивачем надано квитанцію про сплату послуг з професійної правничої допомоги та акт виконаних робіт у загальному розмірі 20 000,00 грн. Визначаючи час на надання вищенаведених послуг та видів правничої допомоги, суд виходить із наявності у адвоката позивача повної вищої юридичної освіти, стажу роботи в галузі права, у зв`язку з чим такі дії не вимагали значного обсягу юридичної і технічної роботи. З матеріалів справи вбачається, що представник позивача не брав особистої участі у судових засіданнях. У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява № 19336/04). Вищевказане в повній мірі відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній в додатковій постанові від 24.01.2019 у справі № 922/15944/17. Враховуючи викладене, а також те, що заявлені позивачем витрати у сумі 20 000,00 грн є неспівмірними із складністю цієї справи, наданим адвокатом обсягом послуг у суді, затраченим ним часом на надання правничої допомоги, не відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру, беручи до уваги ціну позову, а також те, що стягнення витрат на правову допомогу адвоката з відповідача становить надмірний тягар для нього, що суперечить принципу розподілу таких витрат, а також виходячи з того, що позов задоволено частково, а не у повному обсязі, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача 10 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу. Відповідно до ст. 133, 141 ЦПК України суд вбачає правильним стягнути з відповідача на користь держави судовий збір за розгляд позовних вимог майнового і немайнового характеру у загальному розмірі 3 170,92 грн. Враховуючи наведене, відповідно до положень ст. 4-5, 12-13, 133, 137, 141, 263-265, 280, 281 ЦПК України, ст. 23, 526, 629, 638, 651, 653, 901, 903, 906, 907, 1167, 1212 ЦК України, суд -

Outcome: partial