Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-03 00:00:00

Позивачі звернулись до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що 10 вересня 2019 року сталась дорожньо-транспортна пригода. Постановою судді Інгулецького районного суду Кривого Рогу Дніпропетровської області від 09 грудня 2019 року відповідача визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та притягнуто до адміністративної відповідальності. Позивачам завдано матеріальної та моральної шкоди. Внаслідок ДТП автомобіль позивача [PERSON] отримав механічні пошкодження. Матеріальна шкода, заподіяна власнику автомобіля, становить 26 183,82 грн. 17 грудня 2019 року матеріальна шкода частково відшкодована третьою особою в розмірі 18 020,31 грн. Позивач [PERSON] просить стягнути з відповідача матеріальну шкоду в сумі 7 263,51 грн, яка є різницею між фактичним розміром шкоди та страховим відшкодуванням. Крім того, позивачу [PERSON] також завдано шкоди внаслідок ДТП. Вона є дочкою позивача [PERSON] . Вищезазначений автомобіль був у користуванні її сім`ї. Вона була пасажиром в цьому автомобілі та внаслідок ДТП була травмована, знаходилася на стаціонарному лікуванні. На лікування та відновлення здоров`я нею витрачено 5 521,61 грн. Крім того, з сімейного бюджету витрачено кошти на проведення експертного автотоварознавчого дослідження - 2 500,00 грн. Таким чином просить стягнути з відповідача матеріальну шкоду в сумі 8 021,61 грн. Крім матеріальної шкоди [PERSON] завдано моральної шкоди, яку вона оцінює в 5 000,00 грн, оскільки вона внаслідок ДТП перебувала довгий час у стресі, відчувала фізичний біль. До моменту відновлення автомобіля її сім`я відчувала труднощі щодо перевезення дітей до школи та дитячого садка, які знаходяться на великій відстані від дому. Вирішення питань щодо відновлення автомобіля та стану здоров`я забрало в неї багато часу та зусиль. Просять позов задовольнити та стягнути понесені ними судові витрати. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, надала заяву, просить розглянути справу без її участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить задовольнити. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Представник позивачів в судовому засіданні підтримала позовні вимоги, просить задовольнити. Відповідач в судовому засіданні визнав позовні вимоги у повному обсязі, підтвердив всі обставини, які викладені в позові. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, пояснень щодо позову не надав. Ухвалою суду від 22 березня 2021 року відкрито провадження у справі. Вислухав пояснення представника позивачів, відповідача, дослідивши письмові докази, суд вважає встановленими такі обставини. Відповідно до положень частини першої статті 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею ч.1 ст.5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом. Вимогами ст.10 ЦПК України передбачено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Положеннями частини 1 статі 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Позивач [PERSON] є дочкою позивача [PERSON] (а.с.53-55). [PERSON] є власником DAEWOO Lanos, реєстраційний номер [NUMBER] (а.с.7). Відповідно до частини шостої статті 82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Постановою Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 09 грудня 2019 року [PERSON] визнано винуватим за ст.124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами на строк 6 місяців. Із постанови видно, що [PERSON] , 10 вересня 2019 року о 19.35 годин, керуючи транспортним засобом ВАЗ 21063, реєстраційний номер [NUMBER] , в районі будинку №1 по вул. Каткова в м. Кривому Розі Дніпропетровської області, в момент небезпеки для руху не обрав безпечної дистанції, безпечної швидкості руху, своєчасно не застосував міри до зменшення швидкості, а натомість застосував технічно необґрунтований відворот руля ліворуч, виїхав на смугу зустрічного руху, де допустив зіткнення з автомобілем DAEWOO Lanos, реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , після чого по енерції контактував з автомобілем DAEWOO Leganza, реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] . Внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження, а [PERSON] була травмована (а.с.5,5 зворотній бік). Відповідно до частин першої, другої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода завдана не з її вини. Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 25 Закону України «Про страхування» здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком. Потерпілими було повідомлено страхову компанію «Альфа-Гарант» про дорожньо-транспортну пригоду, яка сталась 10 вересня 2019 року (а.с.6). Відповідно до виписки по картковому рахунку позивача [PERSON] , 17 грудня 2019 року на її рахунок надійшли кошти у розмірі 18 920,31 грн як страхове відшкодування (а.с.38). Відповідно до частини другої статті 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Згідно роз`яснень, викладених у пункті 14 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», при визначені розміру та способу відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого, судам слід врахувати положення статті 1192 ЦК України. Наприклад, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ такого ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Згідно з висновком автотоварознавчого дослідження №Д22/11/19 від 27 листопада 2019 року сума матеріального збитку внаслідок пошкодження автомобіля DAEWOO Lanos, реєстраційний номер [NUMBER] складає 26 183,82 грн (а.с.8-37). Як видно із квитанції №001671 від 18 листопада 2019 року за проведення вищевказаного дослідження сплачено 2 500,00 грн (а.с.39). Відповідно до ст. 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Згідно правового висновку Великої Палати Верховного Суду, наданого в постанові від 04 липня 2018 року у справі №755/18006/15-ц, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Також, аналогічний висновок міститься у постанові Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 15 жовтня 2020 року у справі № 755/7666/19. На підставі наведених доказів та застосувавши висновки Верховного Суду, враховуючи визнання відповідачем позову, суд вважає, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача [PERSON] різниця між фактичним розміром завданої шкоди у розмірі 26 183,82 грн та сумою страхового відшкодування позивачу Страховою компанією «Альфа-Гарант» в розмірі 18 920,31 грн, яка становить 7 263,51 грн. Відповідно до медичної документації позивач [PERSON] в період з 11 вересня 2019 року по 20 вересня 2019 року перебувала на стаціонарному лікуванні з діагнозом: ОЧМТ, струс головного мозку, забійна рана голови. Травма побутова. ДТП 10 вересня 2019 року о 19.00 годині по вул. Каткова в м. Кривому Розі (а.с.40). Згідно з квитанціями, [PERSON] понесла витрати на лікування на суму 5 521,61 грн (а.с.42-52). Отже матеріальна шкода завдана позивачу [PERSON] складає 5 521,61 грн та її розмір відповідачем повністю визнається. Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року, із змінами, внесеними Постановою Пленуму Верховного Суду України №5 від 25 травня 2001 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди" суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних, тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення, тощо) та з урахуванням інших обставин. Частиною 3 ст. 23 ЦК України передбачено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Визначаючи розмір відшкодування позивачу моральної шкоди, суд враховує конкретні обставини справи, обсяг фізичних та моральних страждань позивача, їх інтенсивність та довготривалість, істотність вимушених змін у її життєвих стосунках, наслідків, що наступили. З урахуванням вищезазначеного, враховуючи визнання відповідачем позову, суд вважає, що належною компенсацією спричиненої позивачу [PERSON] моральної шкоди є сума 5 000,00 грн, що буде відповідати тим стражданням і переживанням, що вона зазнала внаслідок ушкодження здоров`я, спричиненого ДТП за участі відповідача. На підставі ст. ст. 12, 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, кожна сторона також несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Згідно із ч. ч.1, 2 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. За вимогами ст. 81 ЦПК України Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Стандарт доказування, тобто ступінь доведеності обставин справи сторонами є питанням досить складним для Суду, яке він вирішує у кожній справі окремо. Загальне правило, сформульоване у рішенні по справі Ireland v. the United Kingdom (5310/71, § 161, 18 January 1978) наступним чином: оцінюючи докази Суд застосовуватиме стандарт доказування «поза розумним сумнівом», але додає, що такий доказ може слідувати з співіснування достатньо сильних, чітких та узгоджених припущень або інших схожих неспростованих презумпцій факту. В цьому контексті поведінка Сторін при отриманні доказу також приймається до уваги. Слід також наголосити, що переконливість кожного доказу доводиться у змагальній процедурі безпосередньо перед тим складом суду, який дає цьому доказу юридично значущу оцінку. Згідно ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до ст. 49 ЦПК України відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу. Отже, оцінив кожний доказ з точки зору їх належності та допустимості, а сукупності доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, а також враховуючи визнання відповідачем позову у повному обсязі, суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже з відповідача підлягає стягненню на користь позивачів сплачений ними судовий збір. Згідно з п.1 ч.2 ст. 141 ЦПК України судові витрати у разі задоволення позову покладаються на відповідача. Отже, на користь позивача [PERSON] підлягають стягненню підтверджені належним чином понесені витрати на правову допомогу, що складають 3 000,00 грн та витрати, пов`язані з проведенням експертизи у розмірі 2 500,00 грн.

Outcome: approved