Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-27 00:00:00

До Пологівського районного суду Запорізької області надійшла позовна заява Моторного (транспортного) страхового бюро України до [PERSON] про відшкодування шкоди в порядку регресу. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив наступне. 11 квітня 2017 року о 09 год. 40 хв. трапилася дорожньо-транспортна пригода, а саме: [PERSON] , керуючи транспортним засобом «ВАЗ 2108», державний номерний знак « [NUMBER] » в с.Федорівка, допустив зіткнення з транспортним засобом «Чері», державний номерний знак « [NUMBER] ». Внаслідок вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди транспортним засобам було завдано механічних пошкоджень. Відповідно до постанови Пологівського районного суду Запорізької області у справі №324/637/17 від 05 липня 2017 року відповідач був визнаний винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 Кодексу України про адміністративні правопорушення. На дату скоєння цієї пригоди цивільно-правова відповідальність відповідача не була застрахована. Заподіяна шкода відповідачем, яка виникла внаслідок ДТП, не була відшкодована потерпілій особі. Потерпіла особа повідомила позивача про настання дорожньо-транспортної пригоди та надала останньому усі необхідні документи, надання яких передбачається ст.35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01 липня 2004 року №1961-IV (далі - Закон України №1961-IV). Зокрема, потерпіла особа подала Заяву про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Позивач визначив розмір заподіяної шкоди та здійснив регламентну виплату потерпілій особі. Відповідно до Звіту №101 вартість матеріального збитку, завданого транспортному засобу «Чері», державний номерний знак « [NUMBER] », становить 14 912,81 грн. Сума витрат на збір документів складає 1 180,00 грн. Загальний розмір витрат з урахуванням витрат на збір документів та визначення розміру шкоди складає 15 345,94 грн. Оскільки цивільно-правова відповідальність відповідача не була застрахована, відповідач як особа, що винна у настанні дорожньо-транспортної пригоди, на переконання позивача, зобов`язана відшкодувати позивачу в порядку регресу завдану шкоду. З огляду на вищевикладене МТСБУ просить суд стягнути з [PERSON] на свою користь завдану шкоду в порядку регресу в розмірі 15 345,94 грн., а також суму сплаченого судового збору в розмірі 2270,00 грн. У той же час, представником відповідача адвокатом Білоусом Г.Б. було подано до суду відзив на позовну заяву, в якому він зазначив, що сторона відповідача не може погодитись з доводами, викладеними у позовній заяві, оскільки вони не відповідають дійсності, є помилковими і необґрунтованими, а тому позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Так, зокрема, у позовній заяві сторона позивача посилається на постанову Пологівського районного суду Запорізької області від 05 липня 2017 року у справі №324/637/17, якою нібито було встановлена винуватість відповідача у настанні дорожньо-транспортної пригоди, що сталося 11 квітня 2017 року, та притягнуто його (відповідача) до відповідальності за ст.124 КУпАП. Доводи позивача не відповідають дійсності, оскільки вищевказана постанова суду першої інстанції скасована постановою Запорізького апеляційного суду від 18 січня 2018 року у справі №324/637/17, провадження № 33/778/21/18, а матеріали провадження відносно [PERSON] за ст.124 КУпАП були повернуті для належного оформлення до Пологівського ВП ГУНП в Запорізькій області. Надалі постановою Пологівського районного суду Запорізької області від 12 лютого 2018 року у цій же справі, провадження №3/324/85/2018, вказану справу про адміністративне правопорушення відносно [PERSON] за ст.124 КУпАП було закрито у зв`язку із закінченням на момент надходження справи до суду строків, передбачених ст.38 КУпАП. Постанова набрала законної сили після закінчення строку на її оскарження в апеляційному порядку. Таким чином, за твердженням представника відповідача, доводи позивача про наявність вини відповідача у вказаному ДТП, що є єдиним обґрунтуванням і підставою для пред`явлення ним позову по відповідача, не відповідають дійсності, є неправдивими та такими, що мають ознаки неправомірного наміру позивача до умисного введення суду в оману для досягнення ним (позивачем) мети незаконного стягнення з відповідача вказаної суми позову в судовому порядку. Крім того, за твердженням представника відповідача, стягнення з відповідача на користь позивача суми завданої шкоди в порядку регресу у даному позовному провадженні можливе лише за умови пред`явлення позивачем до суду належних і допустимих доказів вини відповідача у ДТП, а саме: відповідної постанови суду про притягнення відповідача як винного учасника ДТП до адміністративної відповідальності. Оскільки позивачем не надано і не може бути надано суду таких (допустимих і належних) доказів в обґрунтування його позову, позовні вимоги не підлягають задоволенню. Крім того, представник відповідача також звертає увагу на те, що із матеріалів позовної заяви дійсно вбачається, що належна заява від потерпілої [PERSON] до МТСБУ про відшкодування шкоди була подана 08 листопада 2017 року, відповідний Наказ МТСБУ про відшкодування шкоди винесено 23 квітня 2018 року, а платіж на користь потерпілої проведено (сплачено) позивачем 24 квітня 2018 року. Відтак, у порушення вимог п.36.2 ст.36 Закону України №1961-IV позивач виплатив потерпілій вказану суму відшкодування шкоди майже через 6 місяців після отримання ним заяви від потерпілої, що складає значно більше ніж 90 днів, передбачених законодавством, а тому вказані порушення строків з боку позивача, на переконання представника відповідача, є також підставою для відмови судом у задоволенні позову. Зі свого боку, представником позивача Бутенко М.О. було надіслано до суду відповідь на відзив, в якій вона із посиланням на правові позиції Верховного суду наполягає на тому, що така підстава, як закриття провадження про притягнення особи до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП, не звільняє особу, яка відповідальна за вчинені дії, від цивільно-правових наслідків. Адже обов`язок відшкодовувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірні, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки - незалежно від наявності вини. Враховуючи той факт, що між діями відповідача та завданою шкодою, на переконання представника позивача, є безпосередній причинний зв`язок, то незалежно від того, чи підтверджена зазначена вина відповідача постановою суду, відповідач зобов`язаний відшкодувати завдану шкоду. Тому представник позивача Бутенко М.О. просила задовольнити позовні вимоги МТСБУ у повному обсязі. У судове засідання представник позивача за довіреністю Бутенко М.О. не з`явилася, але у позовній заяві клопотала про розгляд даної справи за відсутності представника позивача, а також зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити та не заперечує проти винесення заочного рішення у справі. У судове засідання відповідач [PERSON] та його представник адвокат Білоус Г.Б. не з`явилися, але представник відповідача надіслав до суду письмову заяву про розгляд справи за відсутності сторони відповідача, в якій просив відмовити у задоволенні позову з підстав, які викладені у відзиві на позовну заяву від 17 березня 2021 року. На підставі ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Беручи до уваги підтримання позовних вимог представником позивача, невизнання відповідачем та його представником позовних вимог, дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено і не оспорюється сторонами, що 11 квітня 2017 року о 09 год. 40 хв. в с.Федорівка (Чубарівка) Пологівського району Запорізької області на перехресті вул.1 Травня та вул.Молодіжна [PERSON] , керуючи автомобілем «ВАЗ 2108», державний номерний знак « [NUMBER] », перед початком руху не впевнився в безпеці та скоїв зіткнення з автомобілем «Чері», державний номерний знак « [NUMBER] », під керуванням [PERSON] , який рухався у попутному напрямку та виконував поворот наліво, чим [PERSON] порушив п.10.1 ПДР. Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Постановою Пологівського районного суду Запорізької області від 05 липня 2017 року у праві №324/637/17, провадження №3/324/280/2017, [PERSON] було визнано винним у вчиненні вказаної ДТП і притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП. Вищевказана постанова Пологівського районного суду Запорізької області була скасована постановою апеляційного суду Запорізької області від 18 січня 2018 року у справі №324/637/17, яка набрала законної сили 18 січня 2018 року, а матеріали провадження відносно [PERSON] за ст.124 КУпАП були повернуті для належного оформлення до Пологівського ВП ГУНП в Запорізькій області. Надалі постановою Пологівського районного суду Запорізької області від 12 лютого 2018 року у справі №324/637/17, провадження №3/324/85/2018, яка набрала законної сили 23 лютого 2018 року, справу про адміністративне правопорушення відносно [PERSON] за ст.124 КУпАП було закрито у зв`язку із закінченням на момент надходження справи до суду строків, передбачених ст.38 КУпАП. При цьому у вказаній постанові судом не вирішувалося питання про наявність або відсутність у діях [PERSON] вини у вчиненні ДТП, яка мала місце 11 квітня 2017 року. Розмір завданих збитків за пошкоджений автомобіль «СНЕRY», державний реєстраційний номер [NUMBER] , що належав [PERSON] на підставі Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] від 03 січня 2018 року, відповідно до Звіту про оцінку автомобіля «СНЕRY AMULET A15» державний реєстраційний номер [NUMBER] від 20 липня 2017 року №101, складеного оцінювачем [PERSON] , та ремонтної калькуляції №69/17 від 20 липня 2017 року, становить 14912,81 грн. Відповідач згідно телеграми і фіскального чеку запрошувався оцінювачем на 20 липня 2017 року на 10:00 годину на огляд і оцінку пошкодженого транспортного засобу. З копії посвідчення про підвищення кваліфікації оцінювача серії МФ №97-ПК від 19 вересня 2016 року встановлено, що [PERSON] підвищено кваліфікацію оцінювача за напрямком оцінки майна «оцінка об`єктів у матеріальній формі» та спеціалізація ми в межах напряму «оцінка колісних транспортних засобів». Зазначена шкода не була відшкодована потерпілій особі, автомобіль «ВАЗ 2108», державний номерний знак « [NUMBER] », яким керував [PERSON] , не був забезпечений полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, і тому власник пошкодженого автомобіля [PERSON] звернулася з відповідною заявою від 08 листопада 2017 року до Моторного (транспортного) страхового бюро України з метою отримання страхового відшкодування матеріальної шкоди. Згідно наказу Моторного (транспортного) страхового бюро України №3785 від 23 квітня 2018 року та довідки №1 від 22 лютого 2018 року про розмір відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих [PERSON] підлягає виплаті страхове відшкодування матеріальної шкоди в сумі 14165,94 грн., яке було сплачено 24 квітня 2018 року згідно платіжного доручення №904052. У той же час, судом встановлено, що жодних доказів на підтвердження понесення позивачем витрат на збір документів у сумі 1 180,00 грн. до позовної заяви та відповіді на відзив долучено не було. Судом враховано, що відповідно до ч.6 ст.82 ЦПК України, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. У той же час, судом враховано, що закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків притягнення до адміністративної відповідальності, передбачених статтею 38 КУпАП, не є реабілітуючою обставиною, тобто не є обставиною, яка спростовує факт наявності вини особи в скоєнні ДТП. Із вказаних вище і досліджених судом під час розгляду справи доказів вбачається, що не притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності мало місце не у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, а у зв`язку із закінченням строків притягнення до відповідальності, що не є підставою для звільнення від цивільно-правової відповідальності за завдану шкоду. Крім того, суд зауважує, що незважаючи на отримання механічних пошкоджень також і його автомобілем, про що зазначено у вказаних вище постановах судів першої та апеляційної інстанцій, [PERSON] не ставив вимог про виплату йому відшкодування. З огляду на презумпцію вини заподіювача шкоди (ч.2 ст.1166 ЦК України) особа звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду якщо доведе, що шкоди було завдано не з її вини. Однак, відповідачем не було надано належних доказів щодо відсутності його вини у ДТП. Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини завдавача шкоди. Якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. Судом також враховано, що цивільно-правова відповідальність володільця джерела підвищеної небезпеки відрізняється від загальних підстав відповідальності тим, що передбачає її настання незалежно від вини заподіювача шкоди. Так, відповідно до ч.1 ст.1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Керування автомобілем є діяльністю, пов`язаною з використанням джерела підвищеної небезпеки, а відповідач, як особа, яка здійснює керування, відповідає за шкоду, задану іншому транспортному засобу незалежно від наявності або відсутності його вини. Згідно із ч.2. ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Частина 5 ст.1187 ЦК України містить лише два виключення, які звільняють водія від відшкодування шкоди. Так, зокрема, особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Як вбачається з матеріалів справи та наданих сторонами доказів, при вчиненні ДТП відповідач не знаходився під впливом непереборної сили, як і не встановлено умислу водія іншого автомобіля на завдання шкоди своєму транспортному засобу. За таких обставин суд приходить до висновку, що не встановлення судом при розгляді справи про адміністративне правопорушення у діях відповідача вини у вчиненні ДТП не звільняє його від цивільно-правової відповідальності, передбаченої ст.1187 ЦК України. Судом також враховано, що ст.1191 ЦК України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Відповідно до пп.«а» п.41.1 ст.41, п.п.38.2.1 ст.38 Закону України №1961-IV МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність. МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Як випливає із приписів вищенаведених правових норм, перехід прав страхувальника до страховика після виплати страхового відшкодування здійснюється на підставі договору, за яким страхувальник на добровільній основі фактично передає свої права страховику і приймає на себе зобов`язання сприяти останньому у здійсненні його суброгаційних прав. При цьому, право вимоги передається у тому ж обсязі, в якому воно могло б бути здійснено самим страхувальником. Право регресу - це право зворотної вимоги, що виникає у страховика (регредієнта) до винної особи (регресата) на тій основі, що страховик попередньо провів виконання за страховим зобов`язанням, виплативши страхове відшкодування страхувальникові. За наведених обставин суд вбачає правові підстави для покладення на відповідача обов`язку відшкодувати в порядку регресу витрати МТБСУ на виплату страхового відшкодування потерпілій у ДТП особі у сумі 14912,81 грн. Наведені висновки суду не спростовуються доводами представника відповідача, викладеними у відзиві на позовну заяву. При цьому суд не бере до уваги і вважає безпідставним посилання представника відповідача на порушення позивачем вимог п.36.2 ст.36 Закону України №1961-IV, оскільки дана обставина не спростовує самого факту виплати потерпілій страхового відшкодування, що є підставою для пред`явлення даного позову до відповідача. У той же час суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог МТБСУ щодо стягнення з відповідача витрат на збір документів у сумі 1 180,00 грн., оскільки у порушення вимог ст.ст.81-83 ЦПК України представником позивача взагалі не було надано до суду жодного документу на підтвердження факту понесення даних витрат. З врахуванням викладеного суд приходить до висновку про часткову обґрунтованість заявлених вимог та про наявність обов`язку відповідача відшкодувати позивачу здійснені ним документально підтверджені витративитрати. На підставі викладеного суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, з відповідача слід стягнути на користь позивача суму сплаченого відшкодування в розмірі 14912,81 грн. Крім того, в силу вимог ч.2 ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача належить стягнути понесені останнім судові витрати, які складаються із витрат по оплаті судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в сумі 2205,93 грн. (розрахунок: судовий збір, сплачений позивачем за подачу позову до суду 2270,00 грн. множимо на суму задоволених позовних вимог 14912,81 грн. і ділимо на суму заявлених позовних вимог 15345,94 грн.). На підставі викладеного,

Outcome: partial