Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-24 00:00:00

В квітні 2021р. позивачка [PERSON] звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до відповідача [PERSON] , в якому просила суд: стягнути з відповідача на свою користь суму заборгованості у розмірі 42000,0 грн. Свої позовні вимоги позивачка обґрунтовувала тим, що 23 лютого 2021р. відповідачем особисто було складено розписку, відповідно до якої він взяв на себе зобов`язання щодо зняття заборони з будинку за адресою: [ADDRESS], в рахунок чого отримав від позивачки грошові кошти у розмірі 42000,0 грн. досудовому порядку, 15 березня 2021р. позивачка надіслала на адресу відповідача претензію, в якій просила його повернути грошові кошти, у зв`язку з невиконанням відповідачем своїх зобов`язань. Оскільки в досудовому порядку вирішити спір не можливо, і відповідач не повернув позивачці отримані грошові кошти, остання вимушена була звернутись до суду з вказаним позовом для захисту своїх прав. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 08 вересня 2021р. відкрито провадження по справі, та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомлення (викликом) сторін. До судового засідання стороною позивача було подано на адресу суду заяву про розгляд справи у відсутність сторони позивача, яка заявлені позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, за останнім відомими місцем проживання, судове засідання не з`явився, про поважність причин неявки в судове засідання не повідомив, відзив на позов, стороною не подавався. Суд, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, що 23 лютого 2021р. відповідачем особисто було складено розписку, наступного змісту: «Я, [PERSON] , мешкаю за адресою: [ADDRESS] ), паспорт серії [NUMBER] , виданий 06 серпня 2002 року Святошинським РУГ УМВС МВС України в м. Києві отримав від [PERSON] 42.000 (сорок дві тисячі) гривень в рахунок зняття заборони з будинку за адресою: [ADDRESS] , власник [PERSON] . Написано власноручно 23.02.2021р. М. Гончар». Судом встановлено, що 15 березня 2021р. позивачка надіслала на адресу відповідача претензію, в якій просила його повернути грошові кошти, у зв`язку з невиконанням відповідачем своїх зобов`язань. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно зі ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За змістом ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. За договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором (ч. 1 ст. 901 ЦК України). За змістом ст. ст. 902, 903 ЦК України, виконавець повинен надати послугу особисто. У випадках, встановлених договором, виконавець має право покласти виконання договору про надання послуг на іншу особу, залишаючись відповідальним в повному обсязі перед замовником за порушення договору. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. У разі неможливості виконати договір про надання послуг, що виникла не з вини виконавця, замовник зобов`язаний виплатити виконавцеві розумну плату. Якщо неможливість виконати договір виникла з вини замовника, він зобов`язаний виплатити виконавцеві плату в повному обсязі, якщо інше не встановлено договором або законом. Положеннями ч. 1 ст. 907 ЦК України передбачено, що договір про надання послуг може бути розірваний, у тому числі шляхом односторонньої відмови від договору, в порядку та на підставах, встановлених цим Кодексом, іншим законом або за домовленістю сторін. Порядок і наслідки розірвання договору про надання послуг визначаються домовленістю сторін або законом. Відповідно до ст. ст. 610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства (ст. 530 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором. Судом встановлено, що позивачка зверталася до відповідача з письмовою вимогою в досудовому порядку про повернення суми позики, проте вимоги залишилися без задоволення. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону, а тому підлягають задоволенню, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума заборгованості у розмірі 42000,0 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню судовий збір у розмірі 908,0 грн.

Outcome: approved