Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-02 00:00:00

10.08.2021 року позивач [PERSON] звернулась до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з позовом, в якому просить суд припинити сервітут та визнати відповідача [PERSON] , [INFO] таким, що втратив право користування житловим приміщенням квартири [ADDRESS] . Позовні вимоги обґрунтовані тим, що [PERSON] на праві власності належить вказана квартира. За вказаною адресою зареєстрований, крім неї, колишній зять - [PERSON] . Після розірвання шлюбу між донькою позивача та відповідачем, 25.12.2015 року останній забрав свої речі і в квартирі не проживає, житлом не цікавиться, спільного господарства не веде, плату за комунальні послуги не сплачує. Позивач надала відповідачу помешкання для проживання, коли він був у статусі члена сім`ї, однак вказаний статус він втратив, а отже втратив ті істотні підстави, згідно з якими користувався житлом позивача. 10.08.2021 року відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями вказану справу передано на розгляд судді Цуранову А.Ю. 21.09.2021 року ухвалою судді прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено розгляд в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи. 17.11.2021 року позивач подала через канцелярію суду заяву, в якій, зокрема просила суд залишити без розгляду позовну вимогу про припинення сервітуту. 03.02.2022 року позивач [PERSON] звернулась до суду із заявою, в якій просить позовну вимогу про припинення сервітуту залишити без розгляду, іншу позовну вимогу підтримує в повному обсязі, просить задовольнити та розглядати справу за її відсутності, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином за місцем реєстрації проживання. У зв`язку з наведеним, суд ухвалив провести заочний розгляд справи відповідно до ст. 280 ЦПК України. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК фіксування судового процесу технічними засобами не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. [PERSON] , [INFO] є власником квартири [ADDRESS] , що підтверджується договором дарування від 28.11.2005 року, посвідченого державним нотаріусом Першої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори Білик О.Г., реєстровий № 4-6320, та договором дарування частки від 09.04.2021 року, посвідченого приватним нотаріусом Білоцерківського міського нотаріального округу Київської області Дуб Н.М., реєстровий № 477. 31.03.2021 року та 09.04.2021 року право власності на дві частки 1/2 вказаної квартири зареєстроване за позивачем в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2330459432103, номери запису про право власності № 41360785 (індексний номер рішення 57486355 від 06.04.2021 року) та № 41419813 (індексний номер рішення 57557156 від 09.04.2021 року), що підтверджується витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 251503618 від 07.04.2021 року та № 252040515 від 09.04.2021 року. [PERSON] , [INFO] є донькою [PERSON] , що вбачається зі свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 06.05.1970 року. [PERSON] та відповідач [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано 25.12.2015 року згідно зі свідоцтвом про розірвання шлюбу серії [NUMBER] від 25.12.2015 року, актовий запис № 320. Відповідно до наявної у справі копії витягу з реєстру Білоцерківської міської територіальної громади № 15.2-03/20612 від 05.08.2021 року, за спірною адресою зареєстровані: з 14.04.2021 року - [PERSON] , [INFO] , з 17.03.1990 року - [PERSON] , [INFO] , з 03.01.1997 року - [PERSON] , [INFO] , з 25.07.2009 року - [PERSON] , [INFO] . Згідно з актом ЖБК "Ювілейний" про фактично проживаючих осіб, в квартирі [ADDRESS] прориву фактично проживають: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , тимчасово не проживає з 25.12.2015 року по 02.02.2022 року [PERSON] . При вирішенні справи суд виходить з наступного. Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно до ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно із ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Згідно зі статтею 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно з ч. 1 ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», надав роз`яснення, що відповідно до положень статей 391, 396 ЦК України, позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Згідно з ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Позивачем належними та допустимими доказами доведено ті факти, що вона є власником квартири [ADDRESS] , відповідач у квартирі не проживає більше шести років, спільним побутом не пов`язаний та не є членом сім`ї власника квартири. Судом встановлено факт об`єктивно існуючих перешкод у здійсненні позивачем як власником своїх правомочностей, тому позовна заява в частині визнання відповідача таким, що втратив право користування житлом підлягає задоволенню. Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо позивач до початку розгляду справи по суті подав заяву про залишення позову без розгляду. Враховуючи положення вищевказаної правової норми та подані позивачем заяви, суд вважає за необхідне залишити без розгляду позовну вимогу [PERSON] про припинення сервітуту.

Outcome: approved