Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-30 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на дитину. Просила стягувати із [PERSON] , жителя [ADDRESS] , не працюючого, аліменти на її користь на утримання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] у розмірі ј частки з усіх видів його доходів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з моменту подачі заяви до суду і до досягнення сином повноліття. Стягувати із [PERSON] , жителя [ADDRESS] , не працюючого, аліменти на її утримання у твердій грошовій сумі розмірі 1000 (одної тисячі) грн. щомісяця, до досягнення нашим сином [PERSON] , [INFO] , трьох років. В обґрунтування позову посилалась на те, що 15 травня 2020 року нею та відповідачем, [PERSON] , укладений шлюб, який зареєстрований Христинівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ). Від шлюбу вони мають дитину - [PERSON] , [INFO] . Вона та відповідач прожили у спільному шлюбі майже рік, вели спільне господарство та будували міцні сімейні відносини. Нажаль, все вище вказане більше стосується Єдина причина по якій вони не розлучені це виконання вимог ч.2 ст. 110 СК України. Вона із відповідачем намагалися говорити один з одним про наші особисті сімейні проблеми, спокійно вирішувати їх та ніяких результатів це не дало. В результаті їх розмов вона прийшла до висновку, що розлучення це єдиний вихід для них побудувати нове щасливе життя та зберегти нормальне бачення про сім`ю їх спільної дитини. Оскільки, їх дитині немає одного року офіційне розлучення не можливе, але вони фактично припинили шлюбні відносини та проживають окремо. Ведуть власний спосіб життя. Їх син проживає та буде проживати з нею, про що свідчить довідка про реєстрацію місця проживання особи від 07.07.2021 за №2254. З моменту фактичного припинення шлюбних відносин, відповідач матеріально їй та їх спільній дитині не надає, участі у вихованні сина майже не приймає, внаслідок чого вона не має можливості сама утримувати їх малолітнього сина. В судове засідання позивач [PERSON] та її представник [PERSON] не з`явись, проте від представника позивача до суду надійшла заява, в якій вказав, що позовні вимоги підтримує та просить справу розглядати без його участі та участі позивача. В судове засідання відповідач [PERSON] , не з`явився, хоча про час та місце проведення судового засідання належним чином був повідомлений, про що свідчать почтові повідомлення з відміткою про отримання. Дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню повністю з таких підстав. Судом встановлено, що 15 травня 2020 року позивачем [PERSON] та відповідачем, [PERSON] , укладений шлюб, який зареєстрований Христинівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ). Від шлюбу вони мають дитину - [PERSON] , [INFO] , який проживає та буде проживати з [PERSON] , про що свідчить довідка про реєстрацію місця проживання особи від 07.07.2021 за №2254. Позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] прожили у спільному шлюбі майже рік, вели спільне господарство та будували міцні сімейні відносини. З моменту фактичного припинення шлюбних відносин, відповідач матеріально позивачці та їх спільній дитині не надає, участі у вихованні сина майже не приймає, внаслідок чого вона не має можливості сама утримувати їх малолітнього сина. Суд враховує, що відповідно до норм визначених в ст. 75 СК України, дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом. Особливим видом права подружжя на утримання є право дружини на утримання під час вагітності та у разі проживання з нею дитини. Його особливість полягає у строковості дії, незалежності надання утримання від доходу дружини та наявністю лише однієї підстави, яка унеможливлює надання такого утримання, - можливості чоловіка надавати таке утримання. Нормами ст. 84 СК України визначено, що дружина має право на утримання від чоловіка під час вагітності. Дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу. Таким чином, сімейним законодавством передбачено право дружини-матері на утримання чоловіком-батьком до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Подання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов`язковим, оскільки право на аліменти належить дружині-матері незалежно від цієї обставини. Так судом встановлено, що матеріальну допомогу на утримання непрацездатної дружини, яка здійснює догляд за малолітньою дитиною та не працює, відповідач не надає. Доходів позивача не достатньо для самостійного утримання дитини, оскільки позивач на даний час не працює. При визначенні розміру аліментів на утримання дружини, суд враховує те, що відповідач є фізично здоровою людиною, працевлаштований та отримує стабільний заробіток, про що останній не заперечував в судовому засіданні та доказів зворотнього не надав, а також те, що позивач не працює, оскільки знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трьох років, дитина проживає разом із позивачем, що безумовно потребує постійних матеріальних затрат. Відповідно до ч. 4 ст 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. При визначенні розміру аліментів відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини і платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів, інші обставини, що мають істотне значення. Суд також враховує положення ч. 2 ст. 182 СК України про те, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, а мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно з ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, у даному випадку - з 08.09.2021 р.

Outcome: approved