Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-23 00:00:00

[PERSON] , звернулася до Перемишлянського районного суду з позовом, в якому просить: розірвати шлюб, укладений між нею - [PERSON] та [PERSON] , укладений 07.03.2018 р., актовий запис №2 та стягувати з [PERSON] , аліменти на її користь на утримання неповнолітньої дитини, доньки - [PERSON] , [INFO] в розмірі 10000 на дитину щомісячно, починаючи стягнення з дня подачі позовної заяви та до повноліття дитини. Заяву мотивує тим, що 07 березня 2018 року у Вовківській сільській раді Перемишлянського району Львівської області між нею і відповідачем був укладений шлюб, актовий запис № 2. Зазначає, що вiд шлюбного життя у них є одна дитина: [PERSON] - [INFO] . Стверджує, що подальше спiльне життя і збереження шлюбу неможливе, насамперед виходячи з її інтересів та інтересів дитини. Звертає увагу, що за останній час спільного проживання між нею та вiдповiдачем стали виникати непорозуміння, сварки із-за будь-яких обставин. Наголошує, що відповідач влаштовує скандали, оскільки має вiдмiннi погляди на спiльне життя, наносить образи, неналежно ставиться до неї як до дружини, чим створив ненормальні умови для спільного проживання. Вважає, що їхнє сумісне життя та збереження сім`ї стали неможливими і перспектив на її поновлення немає. Додатково зазначає, що протягом двох років вони не проживають подружнім життям, не ведуть спільне господарство і вона втратила до відповідача почуття поваги та любові, миритися не бажає, категорично настоює на розірванні шлюбу. Додатково наголошує, що відповідач не цікавиться життям та вихованням дитини, її забезпеченням, жодноi матеріальної допомоги на її утримання добровільно не надає, працює, однак місце його працi їй не вiдоме, а також їй відомо, що він має добрi заробiтки та зобов`язаний утримувати дитину на рівні із нею. Звертає увагу, що дитина проживає разом із нею і її утримання та утримання помешкання лежать на ній, що ставить її сім`ю в тяжке матерiальне становище, а її доходи не забезпечують їй прожиткового мінімуму встановленого законом, оскільки вважає, що обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері так і батька. Позивач в судове засідання з`явилася та просила позов задовольнити частково, оскільки погодили з відповідачем розмір аліментів у розмірі 2000 грн.. Відповідач та його представник в судовому засіданні, позов визнали частково та пояснили, що проти розірвання шлюбу не заперечують, оскільки близько двох років позивач та відповідач спільно не проживають, однак в частині позовних вимог, щодо стягнення аліментів, погоджуються на розмір 2000 грн., оскільки відповідач в змозі сплачувати такі у зазначеній сумі. Дослідивши обставини справи, оцінивши в сукупності зібрані по справі докази, вирішуючи спір в межах заявлених позовних вимог, судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Як вбачається зі свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 07.03.2018 р., Вовківською сільською радою Перемишлянського району Львівської області, 07.03.2018 р., між [PERSON] та [PERSON] , зареєстровано шлюб, про що 07.03.2018 р., зроблено відповідний актовий запис за №2. Після державної реєстрації шлюбу, дружині присвоєно прізвище - « [PERSON] ». Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 16.06.2018 р., батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до довідки виданої директором ПРФ ЛОЦЗ №19 від 05.01.2022 р., [PERSON] , який проживає в с.Мерещів, з 01.07.2021 р. по 31.12.2021 р., не перебував на обліку в службі зайнятості і не отримував допомогу з безробіття. Згідно довідки виданої старостою Вовківського старостинського округу №5 від 10.01.2022 р., [PERSON] , 1976 р.н., дійсно ніде не працює з 24.01.2014 р., згідно трудової книжки, наказ №6 від 24.01.2014 р., земельна ділянка для ОЖБ, ОСГ та товарного виробництва за ним не числиться. У відповідності до вимог ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно з ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. В судовому засіданні встановлено, що шлюб існує формально, сторони не підтримують подружніх стосунків, примирення та збереження їх сім`ї є неможливим. Причинами розпаду сім`ї є непорозуміння, сварки через різнобічність та несумісність характерів, образи зі сторони відповідача, неналежне ставлення до неї, як до дружини, а також неналежне забезпечення відповідачем їхньої сім`ї. Належної матеріальної допомоги на утримання дитини відповідач не надає. Відповідно до статті 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до вимог частини другої статті 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Суд задовольняє позовні вимоги позивача про розірвання шлюбу, оскільки побудова сімейних відносин повинна здійснюватися на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги і підтримки (ст. 1 СК України) та не може будуватись на примушуванні сторони до навіть формального знаходження в зареєстрованому шлюбі, а тим більш в подружніх відносинах. З огляду на вищенаведене, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, а тому шлюб між ними слід розірвати. Відповідно до чч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Як випливає зі змісту положень принципу 6 Декларації прав дитини проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН від 20.11.1959р. - дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння, вона повинна, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Згідно зі ст.150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати честь та гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно з ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 3 ст. 181, ст. 183 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. При визначенні розміру аліментів, суд враховує стан здоров`я дитини, її потреби у цьому віці, стан здоров`я батька, його матеріальне становище та матеріальне становище дитини, відсутність у відповідача інших неповнолітніх дітей, обов`язок обох батьків утримувати дітей, виходячи з принципів справедливості, добросовісності та розумності, які є одними з загальних засад регулювання сімейних відносин. Таким чином, суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позову, оскільки обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька. У відповідності до ст. 141 ЦПК України з відповідача слід стягнути судовий збір.

Outcome: approved