Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-31 00:00:00

У жовтні 2021 року позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з [PERSON] заборгованості за надані послуги, в обґрунтування якого зазначив, що відповідачка є споживачем послуг, які надає Концерн «МТМ» за адресою: [ADDRESS] . За період з 01.10.2014 року по 31.08.2021 року отримала послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води на загальну суму 34673,29 грн. Споживачкою за вказаний період оплата здійснена частково у сумі 2493,83 грн., а тому сума непогашеної заборгованості за вказаний період становить 32179,46 грн., яку позивач просить стягнути разом з понесеними ним судовими витратами у вигляді судового збору у розмірі 2270,00 грн. Представник позивача в судове засідання не з`явився, звернувся із заявою про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги просив задовольнити у повному обсязі. Відповідачка [PERSON] звернулась до суду із заявою про розгляд справи за її відсутності, просить при вирішенні справи застосувати позовну давність. Вивчивши матеріали справи, дослідивши докази та оцінивши їх у сукупності, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно до ч. 1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно до ст. ст. 81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Згідно зі статутом концерну «МТМ», основною метою діяльності концерну є здійснення виробничо-технічної діяльності, спрямованої на надійне та безперебійне забезпечення споживачів тепловою енергією, одержання прибутку для здійснення діяльності концерну та задоволення на його основі соціально - економічних інтересів трудового колективу концерну. Концерн «МТМ» є власником виробленої теплової енергії. Судом встановлено, що Концерном «МТМ» надаються послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води за адресою: [ADDRESS] . Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно об`єкт нерухомого майна - квартира за адресою: [ADDRESS] належить на праві власності [PERSON] . На ім`я [PERSON] відкрито особовий рахунок № [NUMBER] . За період з 01.10.2014 року по 31.08.2021 року Концерн «МТМ» надав послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води у житлове приміщення, розташоване за адресою: [ADDRESS] , на загальну суму 34673,29 грн. Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості по особовому рахунку, за вказаний період відповідачем було сплачено за надані послуги 2493,83 грн., у зв`язку з чим виникла заборгованість за послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води у сумі 32179,46 грн. Між сторонами виникли правовідносини у сфері надання житлово-комунальних послуг, зокрема послуг з централізованого теплопостачання та гарячого водопостачання, що регулюються загальними нормами Цивільного кодексу України, що регулюють договірні відносини, Житловим кодексом України, Законом України «Про житлово-комунальні послуги», Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою КМУ №630 від 21.07.2005р. Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Стаття 526 ЦК України визначає, що зобов`язання, підстави виникнення передбачені в ст. 11 ЦК України, повинні виконуватися належним чином згідно умов договору, вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов і вимог згідно звичаям ділового звичаям ділового обороту або інших вимог, які звичайно висуваються. Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно зі ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором чи законом. Відповідно до ст.67, 68 ЖК України наймачі (власники) квартир зобов`язані своєчасно вносити плату за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інше) за затвердженими в установленому порядку тарифами. Згідно зі ст.19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Згідно зі ст. 20 вказаного закону споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору (п.1 ч.3), оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом (п.5 ч.3). Відповідно до ч. ч.1, 2 ст.32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Розмір плати за комунальні послуги розраховується, виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. У разі наявності засобів обліку оплата комунальних послуг здійснюється виключно на підставі їх показників на кінець розрахункового періоду згідно з умовами договору, крім випадків, передбачених законодавством. Згідно п.18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк. Згідно п.20 Правил плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо) або відповідно до умов договору на встановлення засобів обліку. Статтею 24 Закону України «Про теплопостачання» передбачено обов`язок відповідача, як споживача послуг позивача, своєчасно укласти з ним договір на постачання теплової енергії, а за ст. 25 вказаного Закону у разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії заборгованість стягується у судовому порядку. За таких обставин, оцінивши досліджені докази, суд вважає, що відповідач порушив зобов`язання щодо оплати послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води (підігріву питної води). Відповідачка просить застосувати позовну давність та відмовити у задоволенні позову. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки статтею 257 ЦК України. Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Відповідно до ст. 253 ЦК України, перебіг строку позовної давності починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якої пов`язано його початок. Відповідно до ст. 264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Оскільки заборгованість за житлово-комунальні послуги нараховувалась позивачем щомісяця, то перебіг загальної позовної давності слід відраховувати від кожного щомісячного платежу. Як випливає з наданого розрахунку заборгованості, в межах трирічного строку позовної даності, який розпочинається з жовтня 2018 року, оплата за надані комунальні послуги відповідачем не здійснювалась, підстави для зупинення або переривання строку позовної давності відсутні, а тому суд приходить до висновку, що за період з жовтня 2014 року по вересень 2018 року сплинули строки позовної давності, а тому за цей період у задоволенні позову необхідно відмовити. За таких обставин, з відповідача підлягає стягненню сума заборгованості за надані житлово-комунальні послуги за період з 01.10.2018 по 31.08.2021, яка згідно розрахунку позивача становить 22691,12 грн. Згідно ч.1 ст. 141 ЦПК судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому з відповідачки підлягає стягненню витрати на сплату судового збору в сумі 1600,35 грн.

Outcome: partial