Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-24 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду з цим позовом і вказала, що, вона була прийнята в члени колективного сільськогосподарського підприємства «Одеське», що знаходилося на території Красносільської сільської ради Комінтернівського району Одеської області та працювала в КСП «Одеське» з 26.06.1982 по 02.05.1992 року, звільнена у зв`язку зі скороченням чисельності штату. Оскільки [PERSON] була звільнена у зв`язку зі скороченням штату і не працювала на інших підприємствах з моменту звільнення, її мали б внести до списків членів КСП, що містилися в додатках до державного акту на право власності на земельну частку (пай), та видати сертифікат на право на земельну частку (пай), але з невідомих причин її не було внесено до зазначеного списку, чим було обмежено її право на отримання своєї частки із земель КСП «Одеське», та не видано їй сертифікат, який дає право на виділення в натурі земельної частки (паю). 07.10.2019 року позивачка звернулася до Красносільської сільської ради з проханням отримати земельну частку (пай) із земель колективної власності колишнього КСП «Одеське», на що листом від 31.10.2019 року їй було відмовлено в реалізації права на отримання земельної частки (паю), по причині відсутності позивачки у списку членів колективного сільськогосподарського підприємства, які додаються до державного акту на право колективної власності на землю КСП та відповідно по причині відсутності сертифіката на право на земельну частку (пай). На думку позивача зазначена відповідь Красносільської сільської ради суперечить нормам чинного законодавства та порушує права позивачки, у зв`язку з чим вона вимушена звернутись до суду із даним позовом. Представник позивача адвокат Лященко С.Л. надала до суду заяву якою просила проводити розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала, у повному обсязі та просила суд задовольнити позов у повному обсязі. Представник відповідача Красносільської сільської ради Одеського району Одеської області в судове засідання не з`явився, про день слухання справи сповіщений, надав відзив у відповідності до якого проти задоволення позовних вимог заперечує спираючись на те, що [PERSON] відсутня у списку громадян-членів колективного сільськогосподарського підприємства «Одеське» від 15.02.1997 року. Згідно наявної в матеріалах справи трудової книжки гр. [PERSON] звільнено у зв`язку із скороченням штатів у 1992 році. Також відповідач зазначає, що державний акт на право колективної власності на землю виданий КСП «Одеське» 23.02.1998 року, а отже, виданий пізніше вже звільнення [PERSON] та після втрати чинності нормативно-правового акта (декрету Кабінету Міністрів України від 17.05.1993 № 51- 93) який прирівнював до членів трудових колективів підприємств, шо приватизуються, а також сільськогосподарських товаровиробників - осіб, звільнених у зв`язку із скороченням штатів. На підставі викладеного відповідач вказує, що [PERSON] не відповідає вимогам ч. 2 указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям», а отже, не має право на земельну часту (най). Судовим розглядом встановлено, що [PERSON] працювала на різних посадах в радгоспі «Одеський» у період з 26.06.1982 року по 02 травня 1992 року та була звільнена у зв`язку із скороченням чисельності штату працівників на підставі ст. 40 п. 1 КЗпП.(а.с.10) Судом також -досліджено список громадян - членів КСП «Одеське» який є додатком до Державного акту на право колективної власності на землю, позивач [PERSON] у вказаному списку відсутня.(а.с. 87-113) Суд критично оцінює покази свідка [PERSON] , оскільки відсутність наказів про виключення [PERSON] та протоколів засідань КСП на яких розглядались питання про включення осіб до списків на переконання суду, не можуть поза розумним сумнівом доводити належність [PERSON] права на отримання земельної частки(паю). Суд також не вважає переконливими покази свідка [PERSON] , про те, що прізвище позивача [PERSON] було внесено до списку людей які мали право на отримання частки(паю), який формувався понад двадцять років тому. При ухваленні рішення суд вважає надані свідками покази «неповними через слин часу», що узгоджується із рішеннями Європейського суду з прав людини (п. 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою N 14902/04 у справі ВАТ "Нафтова компанія "Юкос" проти Росії"; п. 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами N 22083/93, 22095/93 у справі "Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства")." так як правовідносини які є предметом судового розгляду виникли більш як 20 років покази свідків не можуть бути надійним та безсумнівним доказом. Відповідно до п. 45 Справа «Бочаров проти України» (заява №21037/05 наголошено, що суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), Series A № 25, cc. 64-65, n. 161). Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів (див. рішення у справі «Салман проти Туреччини» (Salman v. Turkey) [ВП], заява № 21986/93, п. 100, ECHR 2000-VII). Дослідивши матеріали справи, вислухавши доводи сторін та покази свідків, суд вважає за необхідне у задоволенні позову відмовити за недоведеністю правомірності вимог позивача. Дослідженням наданих позивачем доказів не можливо встановити, чи була [PERSON] членом КСП «Одеське» на момент видачі підприємству державного акту про право колективної власності на землю. З наданої суду копії трудової книжки, не можливо встановити чи працювала [PERSON] , після звільнення з радгоспу «Одеський» на іншому підприємстві, де могла б бути включеною до списку на отримання земельної частки(паю). Статтею 1 Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство» визначено, що колективне сільськогосподарське підприємство є добровільним об`єднанням громадян у самостійне підприємство для спільного виробництва сільськогосподарської продукції та товарів і діє на засадах підприємництва та самоврядування. Відповідно до ст. ст.5,7\~Закону України\~«Про колективне\~сільськогосподарське підприємство» членство в підприємстві ґрунтується на праві добровільного вступу до членів підприємства і безперешкодного виходу із складу його членів. Членами підприємства можуть бути громадяни, які досягли 16-річного віку, визнають і виконують його статут. Об`єктами права колективної власності підприємства є земля, інші основні та оборотні засоби виробництва, грошові та майнові внески його членів, вироблена ними продукція, одержані доходи, майно, придбане на законних підставах. Об`єктами права власності підприємства є також частки у майні та прибутках міжгосподарських підприємств та об`єднань, учасником яких є підприємство. Майно у підприємстві належить на праві спільної часткової власності його членам. Суб`єктом права власності у підприємстві є підприємство як юридична особа, а його члени - в частині майна, яку вони одержують при виході з підприємства. Згідно зі ст. 23 ЗК(в редакції, що діяла на час видачі Державного акту на право колективної власності на землю 28.06.1995 року) державний акт на право колективної власності на землю видається колективному сільськогосподарському підприємству, сільськогосподарському кооперативу, сільськогосподарському акціонерному товариству із зазначенням розмірів земель, що перебувають у власності підприємства, кооперативу, товариства і у колективній власності громадян. До державного акта додається список цих громадян. Відповідно до п.п. 2,4 Указу Президента України від 10 листопада 1994 року N 666/94 «Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва» місцевим Радам народних депутатів за участю Державного комітету України по земельних ресурсах рекомендовано ужити заходів щодо прискорення передачі відповідно до земельного законодавства безплатно у колективну власність земель колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі створеним на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, трудові колективи яких виявили бажання одержати землю у власність. Кожному члену підприємства, кооперативу, товариства видається сертифікат на право приватної власності на земельну частку (пай) із зазначенням у ньому розміру частки (паю) в умовних кадастрових гектарах, а також у вартісному виразі. Установлено, що кожний член колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства має право безперешкодно вийти з нього та одержати безкоштовно у приватну власність свою частку землі (пай) у натурі (на місцевості), що засвідчується державним актом на право приватної власності на землю. Статтею 2 Декрету Кабінету Міністрів України «Про особливості приватизації майна в агропромисловому комплексі» від 17 травня 1993 року N 51-93 встановлено, що приватизація майна радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств і організацій (крім тих, що підлягають приватизації за погодженням з Кабінетом Міністрів України) здійснюється шляхом перетворення їх у колективні сільськогосподарські підприємства. До членів трудових колективів підприємств прирівнюються також особи, вказані у частині третій статті 1 цього Декрету. У ч. 3 ст. 1 вищевказаного Декрету також йдеться і про те, що до членів трудових колективів підприємств, що приватизуються, а також сільськогосподарських товаровиробників прирівнюються також особи, які вийшли на пенсію, звільнені у зв`язку із скороченням штатів і не працюють з моменту звільнення на інших підприємствах, особи, які мають право відповідно до законодавства повернутися на попереднє місце роботи на цьому підприємстві, та інваліди, які звільнені у зв`язку з каліцтвом або професійним захворюванням. Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) та видачі державного акта про право власності на землю (пункт 17 розділу X "Перехідні положення" ЗК). Член колективного сільськогосподарського підприємства (далі - КСП), включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. При неможливості надати такій особі земельну частку (пай) з колективної власності через відсутність необхідної для цього землі остання відповідно до пункту 7 Указу Президента України від 8 серпня 1995 р. N 720/95 "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" має бути надана із земель запасу, створеного місцевою радою під час передачі землі у колективну власність. Позови громадян, пов`язані з паюванням земель (зокрема, про визнання права на земельну частку (пай), її розмір, незаконність відмови у видачі сертифіката, виділення паю в натурі), можуть бути предметом розгляду судів. Відповідачами в таких справах є КСП, сільськогосподарські кооперативи, районна державна адміністрація, яка затверджувала розмір паю, вирішувала питання про видачу сертифіката, а також виконавчий орган чи орган місцевого самоврядування, що має вирішувати питання про виділення земельної частки (паю) в натурі, тощо. Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків. Статтею 78 ЦПК України передбачено, що суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією ( стаття 129 Конституції України). За змістом статті 12 Ц1ІК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до частини першої та п`ятої ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Outcome: dismissed