Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-23 00:00:00

У липні 2021 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] , третя особа: районна адміністрація Запорізької міської ради по Дніпровському району як орган опіки та піклування, про позбавлення батьківських прав. В обґрунтування позовної заяви зазначено, що сторони перебували у шлюбі, від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей - доньку [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] , які проживають разом з позивачкою та знаходяться на повному її утриманні. З моменту фактичного припинення шлюбних відносин (з 2015 року) відповідач не цікавиться своїми дітьми, не піклується про здоров`я дітей, їх фізичний, духовний та моральний розвиток, жодної участі у їх вихованні не приймає, не переймається про стан їх здоров`я, не спілкується з ними та не відвідує їх, тобто не виконує обов`язків щодо виховання та розвитку дітей, як це встановлено ст.ст.11, 12 Закону України «Про охорону дитинства». Окрім того, відповідач має значну заборгованість зі сплати аліментів, сукупний розмір яких перевищує суму відповідних платежів за шість місяців і становить 33996 гривень 60 коп., що підтверджується розрахунком заборгованості зі сплати аліментів за виконавчим провадженням ВП №62221612 від 02.07.2021 року, виданою державним виконавцем Дніпровського відділу ДВС у м. Запоріжжі Грінберг Ю.М. Всі питання щодо виховання та лікування дітей позивач вирішує самостійно без участі та підтримки з боку відповідача. Відповідач жодного разу не звертався з питанням щодо визначення часу та місця побачень зі своїми дітьми. Вищезазначене свідчить про те, що відповідач самоусунувся від виконання батьківських обов`язків, та його дії у подальшому будуть істотно суперечитимуть інтересам дітей. Ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, в тому числі, перешкоджає вирішенню життєвих питань дітей, таких як реєстрація їх місця проживання, подачі документів до навчального закладу тощо. З наведених підстав просить позбавити батьківських прав [PERSON] відносно його неповнолітніх дітей - доньки [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] . В судовому засіданні позивачка позов підтримала та просила задовольнити у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві. Відповідач відзив на позовну заяву не надав, у судове засідання не з`явився повторно, про дату, час і місце судового засідання повідомлений у порядку, встановленому ЦПК України. Представник третьої особи звернувся із заявою про розгляд справи без участі представника та з проханням позов задовольнити. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ст. 280 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З урахуванням думки позивача щодо заочного розгляду справи, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів та провести заочний розгляд справи. Вивчивши матеріали справи, взявши до уваги обставини, викладені у позовній заяві, та перевіривши їх наявними в матеріалах справи доказами, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що сторони у справі перебували у шлюбі, який був зареєстрований 26 жовтня 2012 року Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції, про що складно актовий запис №1015. 14.04.2015 року шлюб між сторонами розірвано на підставі рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя. Від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей - доньку [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження Серія № [NUMBER] та свідоцтвом про народження Серія № [NUMBER] відповідно. Діти проживають разом з матір`ю [PERSON] та знаходяться на повному її утриманні. Так, відповідач має заборгованість зі сплати аліментів, сукупний розмір яких становить 33996 гривень 60 коп., що підтверджується розрахунком заборгованості зі сплати аліментів за виконавчим провадженням ВП №62221612 від 02.07.2021 року, виданою державним виконавцем Дніпровського відділу ДВС у м. Запоріжжі Грінберг Ю.М. Згідно доводів позову, які не спростовані відповідачем, з 2015 року він не цікавиться своїми дітьми, жодної участі у їх вихованні не приймає, не переймається про стан їх здоров`я, не спілкується з ними та не відвідує їх, тобто не виконує обов`язків щодо виховання та розвитку дітей. За час відвідування донькою [PERSON] ДНЗ «Перлина» відповідач дитину у дошкільному закладі не відвідував. З 01.09.2018 року вказаний дошкільний заклад відвідує син [PERSON] . З цього часу батько дитини не звертався до ДНЗ, з вихователями не спілкувався, з садочка дитину не забирав, батьківські збори та свята, а також спільні заходи ДНЗ з батьками не відвідував. Вказані обставини підтверджуються довідкою, виданою 12.07.2021 року за №35 в.о. директора закладу [PERSON] . 23.09.2021 спеціалістами відділу по Дніпровському району служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради (далі відділ служби) відвідано [PERSON] за адресою реєстрації: [ADDRESS] . [PERSON] (бабуся) повідомила, що батько малолітніх дітей [PERSON] 2013 р.н., та [PERSON] , 2015 р.н., на даний час перебуває за межами України, були надані контакти відділу служби, адресу електронної пошти для зв`язку та надання пояснень батька дітей, проте жодних пояснень не надходило. Відповідно до ч. 5 ст. 19 СК України, орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району дійшов висновку, що [PERSON] не виконує свої батьківські обов`язки по відношенню до малолітніх дітей, права і інтереси яких повинні бути захищені у встановленому законом порядку, з метою захисту прав та інтересів дітей, вважає за можливе позбавити [PERSON] батьківських прав відносно малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Статтею 150 СК України передбачені обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини. Згідно із ч. 4 ст. 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного Кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей. Згідно вимог статті 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Позбавлення батьків батьківських прав не припиняє їхнього аліментного обов`язку щодо дитини. Стаття 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року передбачає, що батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Пунктом 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" передбачено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Для позбавлення батьківських прав мало впевнитися в невиконанні обов`язків по вихованню. Належить також встановити, що батьки ухиляються від їх виконання свідомо. Згідно п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК ( 2947-14 ). Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язкам. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава до позбавлення батьківських прав можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками Досліджені судом докази свідчать про те, що відповідач [PERSON] не цікавиться життям, здоров`ям, успіхами та долею своїх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , не забезпечує необхідного медичного догляду, лікування та харчування, не піклується про фізичний і духовний розвиток, навчання та підготовку до самостійного життя, не надає дітям доступ до культурних цінностей, не сприяє засвоєнню загальноприйнятих норм моралі, чим ухиляється від батьківських обов`язків. Вирішуючи позовні вимоги про позбавлення [PERSON] батьківських прав суд враховує вимоги ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, яка набула чинності для України 27.09.1991 року, де зокрема зазначено, що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Таким чином, після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, суд дійшов переконання про обґрунтованість позовних вимог щодо позбавлення батьківських прав [PERSON] по відношенню до малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , оскільки в судовому засіданні встановлено, що відповідач з дітьми не спілкується, долею, станом здоров`я дітей не цікавиться, участі у їх матеріальному забезпеченні не бере, тобто не виявляє щодо дітей батьківського піклування, ухиляється від виконання обов`язків з їх виховання та утримання. Зазначені факти, як кожен окремо, так і у сукупності, суд розцінює як свідоме нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками, що є підставою для позбавлення його батьківських прав з метою захисту прав та інтересів неповнолітніх дітей. Суд роз`яснює, що згідно ч.1 ст.166 СК України, особа, яка позбавлена батьківських прав, втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов`язків щодо її виховання; перестає бути законним представником дитини; втрачає права на пільги та державну допомогу, що надаються сім`ям з дітьми; не може бути усиновлювачем, опікуном та піклувальником; не може одержати в майбутньому тих майнових прав, пов`язаних із батьківством, які вона могла б мати у разі своєї непрацездатності (право на утримання від дитини, право на пенсію та відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, право на спадкування); втрачає інші права, засновані на спорідненості з дитиною. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України при ухваленні рішення суд вирішує питання про розподіл судових витрат. Відповідного до ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на оплату судового збору, понесені позивачем при зверненні дог суду з даним позовом.

Outcome: approved