Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-24 00:00:00

25\~\~серпня 2021\~року\~до\~ Василівського\~районного\~ суду\~Запорізької\~ області\~надійшов\~ позов\~ [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач [PERSON] зазначає, що він та відповідачка [PERSON] 19.01.2017 року зареєстрували шлюб, про що Василівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області у книзі реєстрації актів зроблено відповідний актовий запис № 01 та видано свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] . Від шлюбу дітей не мають. У пред`явленому позові просить розірвати шлюб, укладений між ним, [PERSON] та [PERSON] , який зареєстрований 19.01.2017 року Василівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, актовий запис №01. Ухвалою Василівського районного суду від 13 жовтня 2021 року відкрито провадження у даній справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін по справі. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений судом своєчасно, належним чином та у встановленому законом порядку, проте позивачем до суду надано заяву про розгляд справи без його участі, на заявлених позовних вимогах наполягає та просить позов задовольнити за підставами, викладеними у позовній заяві. Проти ухвалення заочного рішення, на підставі наявних у справі доказів, не заперечує. В судове засідання відповідачка [PERSON] повторно не з`явилася, про день та час розгляду справи була повідомлена судом своєчасно, належним чином та у встановленому законом порядку, що підтверджується поштовим повідомленням про вручення судової повістки 05.01.2022 року особисто. Проте, документів на підтвердження поважності причин неявки відповідачкою на адресу суду не подано, відзиву на позов, заперечень проти заявлених [PERSON] позовних вимог до суду не надійшло. Тому, відповідно до положень ст.281, ч.4 ст.223 ЦПК України, зі згоди позивача [PERSON] , суд постановив про заочний розгляд справи, на підставі наявних у справі доказів. Всебічно дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши всі обставини по справи, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, давши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами справи, суд вважає, що заявлені [PERSON] позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони по справі [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, який 19 січня 2017 року зареєстрований Василівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, актовий запис №01, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, копія якого міститься в матеріалах справи. Після реєстрації шлюбу прізвище дружини змінено на « [PERSON] » (а.с.6). Спільних дітей від шлюбу сторони не мають. Подружні стосунки між сторонами припинені по причині розбіжностей характерів та різних поглядів на життя, що в цілому призвело до втрати почуття любові та довіри один до одного, та припинення шлюбних відносин, у зв`язку з чим позивач звертається до суду з даним позовом про розірвання шлюбу. Крім того, відповідачка [PERSON] проти розірвання шлюбу безпосередньо в органах РАЦСу заперечує, тому позивач вимушений звернутися до суду з даним позовом. Чинним законодавством України передбачено право подружжя на розірвання шлюбу за позовом одного із них на підставі рішення суду: зокрема, положеннями ст.ст.104 ч.2,105 ч.3,110 ч.1 Сімейного кодексу України (далі СК України). Частинами 3,4 ст.56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно зі ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою, чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Згідно ст.111 СК України суд приймає міри до збереження шлюбу, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. В даному випадку, сторони вважають неможливим з моральної точки зору, продовжувати шлюбні відносини, тому суд не може зобов`язати їх прийняти заходи до примирення. Відповідно до статті 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх неповнолітньої дитини, що мають істотне значення. Відповідно до ст.113 СК України, у рішенні суду про розірвання шлюбу зазначається про вибір прізвища тим з подружжя, який змінив прізвище під час державної реєстрації шлюбу, що розривається. Тому, з урахуванням тих обставин, що відзиву проти позову відповідачкою не подано, будь-яких клопотань про зміну її прізвища на дошлюбне, на адресу суду не надійшло, тому суд вважає необхідним після розірвання шлюбу прізвище відповідачки залишити без змін « [PERSON] ». Згідно п.10 Постанови Пленуму Верховного суду України від 21 грудня 2007 року №11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", шлюб може бути розірвано у судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Таким чином, враховуючи вищевикладене, аналізуючи вищенаведені законодавчі норми, виходячи з принципів об`єктивності, розумності, справедливості та доцільності, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] обґрунтовані та підлягають задоволенню у повному обсязі та суд приходить до висновку, що дана сім`я розпалася остаточно та будь-яких підстав до її збереження судом не встановлено та відповідачем в суді не доведено. Крім того, оскільки позивач [PERSON] наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно, відмова в розірванні шлюбу буде примушенням його до шлюбу та шлюбних відносин, що є неприпустимим. Примушування до шлюбу не допускається. А тому, подальше спільне подружнє життя і збереження шлюбу між сторонами суперечило б їх інтересам, що має істотне значення. Повно та всебічно дослідивши матеріали справи, вивчивши обґрунтування заявлених [PERSON] позовних вимог, суд приходить до висновку, що шлюб між сторонами не може бути збережений, оскільки факти, викладені у позовній заяві свідчать про те, що шлюб між сторонами фактично розпався, спільне життя подружжя і збереження сім`ї стало неможливим, шлюбні стосунки сторони не підтримують, та формальне існування шлюбу обмежує особисту свободу позивача та порушує його особисті інтереси, що мають істотне значення, тому суд приходить до висновку, що заявлені [PERSON] позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі, оскільки подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved