Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-24 00:00:00

у травні 2021 року заявник звернулась до Голосіївського районного суду м. Києва із заявою, в якій просила суд встановити факт постійного проживання [PERSON] зі спадкодавцем [PERSON] на час відкриття спадщини та прийняття [PERSON] спадщини. В обґрунтування заяви зазначено про те, що [INFO] померла [PERSON] , яка є матір?ю заявника [PERSON] . Остання є єдиним спадкоємцем після смерті [PERSON] , на користь [PERSON] складено заповіт. Заявник зазначає, що у зв?язку із похилим віком, в умовах пандемії та кардіологічних хвороб [PERSON] , [PERSON] проживала разом з нею за адресою: [ADDRESS] . Постановою державного нотаріуса Другої київської державної нотаріальної контори від 18.03.2021 року відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті матері [PERSON] у зв?язку із пропущенням нею строку встановленого законом на прийняття спадщини. Заявник зазначає, шо оскільки існують перешкоди у реалізації спадкових прав після смерті матері, остання звернулась до суду із даною заявою. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 21.05.2021 року заяву залишено без руху, надано заявнику строк для усунення недоліків (а.с. 34). Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 01.06.2021 року відкрито провадження у справі (а.с. 43-44). 11.01.2021 року до суду надійшов відзив на позов, в якому представник заінтересованої особи просив розглянути справу у його відсутність на підставі наявних у справі доказів. Представник заявника надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. З матеріалів справи вбачається, що [INFO] народилась [PERSON] , що стверджується даними свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с. 6). Батьками [PERSON] згідно вказаного вище свідоцтва є [PERSON] та [PERSON] . [INFO] [PERSON] померла, що стверджується даними свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого Київським міським відділом державної реєстрації смерті Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України 11.07.2020 року (а.с. 5). 11.03.2021 року [PERSON] звернулась до Другої київської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини (а.с. 2), у зв?язку із чим 11.03.2021 року державним нотаріусом Другої київської державної нотаріальної контори заведено спадкову справу щодо майна померлої [PERSON] . Постановою державного нотаріуса Другої київської державної нотаріальної контори від 18.03.2021 року відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті матері [PERSON] , у зв?язку із пропуском встановленого законом строку та відсутністю документів, що підтверджують фактичне прийняття спадщини. На підставі ч. 3, 5 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу (шість місяців), він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до п. 211 «Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженої наказом Міністра Юстиції України №20/5 від 03 березня 2004 року, доказом постійного проживання разом зі спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом зі спадкодавцем; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; реєстраційний запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, та інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем. Заявнику відмовлено у видачі свідоцтва про прийняття спадщини після смерті матері в зв`язку з пропуском строку, встановленого для прийняття спадщини. Таким чином, метою звернення заявника до суду є встановлення факту його постійного проживання, як спадкоємця зі спадкодавцем на час відкриття спадщини для подальшого оформлення прав на спадкове майно в нотаріальному порядку на підставі ч. 3 ст. 1268 ЦК України. Згідно зі ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. З наведеного слід дійти висновку про те, що відсутність реєстрації спадкоємця за останнім місцем проживання спадкодавця сама по собі не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини ч. 3 ст. 1268 ЦК України підтверджуються достатністю інших належних і допустимих доказів. Аналогічні правові висновки містяться в ухвалі Верховного Суду України № 6-7165св09 від 03 листопада 2010 року, рішенні Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6048327св14 від 11 листопада 2015 року, ухвалі Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6-20158св15 від 21 жовтня 2015 року. Судом достовірно встановлено, що від встановлення факту постійного проживання заявника зі спадкодавцем на час смерті залежить виникнення та зміна його майнових та немайнових прав, що пов`язані з можливістю звернення до нотаріуса за видачею свідоцтва про право на спадщину за законом як спадкоємцем за законом першої черги. Відповідно до ч. 1 ст. 1221ЦК України, місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Згідно роз`яснень викладених у п.п.2, 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах спадкування" №7 від 30.05.2008 року, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд про встановлення цих фактів. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку з цим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутись в суд з заявою про встановлення факту постійного проживання з спадкодавцем на час відкриття спадщини. З огляду на те, що в складі спадщини наявне нерухоме майно, в силу вимог ч. 1 ст. 1299 ЦК України, спадкоємці зобов`язані зареєструвати право на спадщину в органах, які здійснюють державну реєстрацію нерухомого майна, для цього заявниці необхідно отримати свідоцтво про право на спадщину. Так як такі документи у заявниці відсутні, то вона звернулася до суду із заявою про встановлення факту постійного проживання з спадкодавцем на час відкриття спадщини, маючи за мету оформлення та видачу нотаріусом свідоцтва про право на спадщину. З положень ч. 2 ст. 1120 ЦК України вбачається, що часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, із якого вона оголошується померлою. З наданих копій рахунків на оплату за телекомунікаційні послуги, послуги за технічне обслуговування домофонів, вбачається, що оплата вартості вказаних послуг, що надавались у квартиру [ADDRESS] , здійснювалось заявником [PERSON] . Таким чином, оцінивши отримані в ході розгляду справи докази в їх сукупності, суд вважає доведеним той факт, що заявник [PERSON] та її матір [PERSON] , яка померла [INFO] , постійно проживали разом на час відкриття спадщини за адресою: [ADDRESS] . Встановлення цього факту має для заявника юридичне значення. Юридичний факт встановлюється з метою оформлення спадщини після смерті [PERSON] . В ході розгляду справи, судом було встановлено, що інші спадкоємці майна після смерті [PERSON] відсутні. Оскільки спору про майнове або особисте немайнове право не існує, а встановити зазначений факт в позасудовому порядку неможливо, суд вважає вказані вимоги обґрунтованими, які відповідно до вищезазначених норм права підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved