Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-01 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до Селидівської міської ради Донецької області про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, в обґрунтування якої зазначила, що [INFO] померла [PERSON] . Після смерті [PERSON] залишилось спадкове майно, яке складається з земельної ділянки (пай) площею 4.8549 гектарів. 31.08.2021 року вона звернулася до державного нотаріуса Першої селидівської державної нотаріальної контори з проханням прийняти від неї заяву про прийняття спадщини, однак їй було відмовлено у зв`язку тим, що нею пропущено встановлений законом строк для прийняття спадщини. Вважає, що нею було пропущено встановлений законом строк для прийняття спадщини з поважних причин, оскільки вона перебувала на лікуванні, та не змогла вчасно звернутися до нотаріуса. Просить суд визначити їй додатковий строк для прийняття спадщини, що залишилася після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 01.10.2021 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 16.11.2021 року закрито підготовче судове провадження, призначено справу до судового розгляду. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, надала суду заяву про слухання справу за її відсутності, позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Представник відповідача - Селидівська міська рада Донецької області у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Надав заяву про розгляд справи за його відсутності. Дослідивши матеріали справи, вирішивши питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно з ч. 1 ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Судом встановлено, що відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку серії ДН № 023764 від 30.10.2003 року, виданого [PERSON] на підставі рішення Селидівської міськради від 24.06.2003 року вбачаться, що остання є власником земельної ділянки площею 4,62 га, яка розташована на території Селидівської міської ради Донецьької області. Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 05.10.2020 року, виданого Селидівським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), [PERSON] , [INFO] , померла [INFO] . Частиною 1 статті 1268 ЦК України, передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. У відповідності ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Згідно ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 2 ст. 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи. Згідно ч. ч. 3, 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Постановою державного нотаріуса Першої селидівської державної нотаріальної контори Доценко О.В. № 810/02-14/21 від 31.08.2021 року, [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченим 06.12.2017 приватним нотаріусом Селидівського міського нотаріального округу Шарафєєвою І.В. за № 1271, оскільки позивачем пропущено строк, встановлений для подачі заяви про прийняття спадщини. Крім того, матеріали справи містять інформаційні довідки зі Спадкового реєстру щодо померлої [PERSON] , у відповідності до яких спадкова справа не заводилась, наявний заповіт № 1271 від 06.12.2017 року, який посвідчувався приватним нотаріусом Шарафєєвою І.В.. Відповідно до ст. 1272 ЦК України, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Згідно п. 24 Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 30.05.2008 року, «Про судову практику у справах про спадкування», особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України. Крім того, суд враховує ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» згідно з якою практика ЄСПЛ застосовується українськими судами як джерело права. Так, право на захист власності викладено у ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка гарантує, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства та на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. Конвенція в ст. 1 Першого протоколу, практично в єдиному приписі, що стосується майна, об`єднує всі права фізичної або юридичної особи, які містять у собі майнову цінність. На відміну від традиційного розуміння інституту права власності, ЄСПЛ тлумачить поняття «майно» (possessions) набагато ширше й у контексті ст. 1 Першого протоколу під «майном» розуміє не тільки «наявне майно» (existing possessions). Принцип «пропорційності» тісно пов`язаний із принципом верховенства права: принцип верховенства права є фундаментом, на якому базується принцип «пропорційності», натомість принцип «пропорційності» є умовою реалізації принципу верховенства права і водночас його необхідним наслідком. Судова практика ЄСПЛ розглядає принцип «пропорційності» як невід`ємну складову та інструмент верховенства права, зокрема й у питаннях захисту права власності. Дотримання принципу «пропорційності» передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, все одно буде розглядатися як порушення ст. 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано розумної пропорційності між втручанням у право особи та інтересами суспільства. Оцінюючи пропорційність, слід визначити, чи можливо досягти легітимної мети за допомогою заходів, які були б менш обтяжливими для прав і свобод заінтересованої особи, оскільки обмеження не повинні бути надмірними або такими, що є більшими, ніж необхідно для реалізації поставленої мети. Зазначені обставини свідчать про поважність причин пропуску [PERSON] строку для прийняття спадщини, а тому, суд вважає необхідним задовольнити позовні вимоги та визначити [PERSON] додатковий строк у два місяці з дня набрання чинності судовим рішенням для подання заяви про прийняття спадщини, що відкрилась після смерті [PERSON] , померлої [INFO] . На підставі викладеного,

Outcome: approved