Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-24 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог та доводів позивача. Великобурлуцька селищна рада звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] з вимогами: усунути перешкоди у користуванні службовим житловим приміщенням, а саме: квартирою [ADDRESS] , належній Великобурлуцькій селищній раді (код ЄДРПОУ 04399192) на праві комунальної власності, шляхом виселення відповідача [PERSON] , який народився [INFO] в м. Красногорівка Мар`їнського району Донецької області, реєстраційний номер облікової картки платника податків: [NUMBER] , з усіма особами, які з ним проживають, без надання іншого житлового приміщення; судові витрати покласти на відповідача. Позовна заява мотивована тим, що Великобурлуцькій селищній раді на праві комунальної власності належить квартира за адресою: [ADDRESS] . Рішенням виконавчого комітету Великобурлуцької селищної ради від 20.01.2009 № 1 вказану квартиру було надано як службове житло [PERSON] , якому 20.02.2009 було видано службовий ордер № 000070 із корінцем до нього. Так як квартира [ADDRESS] [PERSON] фактично для проживання не використовувалася і залишалася вільною, рішенням виконавчого комітету Великобурлуцької селищної ради від 18.11.2013 № 87 вона була передана як службове житло Великобурлуцькому РВ ГУМВС України в Харківській області. Рішенням виконавчого комітету Великобурлуцької селищної ради № 12 від 18.02.2014 зазначене службове приміщення було надане для проживання начальнику Великолуцького РВ ГУМВС України в Харківській області [PERSON] . На підставі вказаного рішення виконавчого комітету Великобурлуцької селищної ради [PERSON] було видано службовий ордер № 000083 із корінцем до нього, на підставі якого він вселився до службового жилого приміщення (квартири) і зареєстрував своє місце проживання за цією адресою. Наказом Міністра внутрішніх справ України по особовому складу № 340 о/с від 27.02.2015 [PERSON] звільнено з органів внутрішніх справ у запас. При цьому, він продовжив займати вказане службове жиле приміщення. В січні 2016 року [PERSON] звернувся до Великобурлуцького районного суду Харківської області із позовом до Великобурлуцької селищної ради, [PERSON] про визнання недійсними ненормативних правових актів, що порушують право володіння, їх скасування та витребування майна із чужого незаконного користування. Рішенням Великобурлуцького районного суду Харківської області від 06.05.2016 у справі № 616/14/16-ц, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 09.08.2016, було визнано недійсним рішення виконавчого комітету Великобурлуцької селищної ради № 12 від 18.02.2014 «Про надання службового жилого приміщення [PERSON] » та службовий ордер № 000083 із корінцем до нього. Судове рішення набрало законної сили 09.08.2016. Окрім того,\~розглядаючи цивільну\~справу №\~616/321/18\~за позовом\~ [PERSON] \~до Великобурлуцької\~селищної ради,\~ [PERSON] \~про визнання\~рішення виконавчого\~комітету Великобурлуцької\~селищної ради\~незаконним та\~визнання особи\~такою,\~що втратила\~право користування\~житловим приміщенням,\~Великобурлуцький районний\~суд в\~рішенні від\~19.11.2019\~дійшов наступного\~висновку:\~з огляду\~на встановлені\~судом обставини\~суд дійшов\~висновку про\~відмову в\~ задоволенні\~позову,\~оскільки спірна\~квартира знаходиться\~у власності\~Великобурлуцької селищної\~ради Великобурлуцького\~району Харківської\~області та знаходиться на балансі Великобурлуцького КВКП «Водоканал» як службова квартира. Позивач на даний час не має законних підстав на користування службовою спірною квартирою, (абзац 38-й мотивувальної частини рішення). Дане судове рішення набрало законної сили 20.12.2019. Таким чином правові підстави користування [PERSON] спірною квартирою вже були предметом судового розгляду в цивільній справі № 616/321/18, і саме відсутність у нього законних підстав для користування спірною квартирою стала причиною задоволення позову [PERSON] у справі № 616/14/16-ц та відмови в задоволенні позову [PERSON] у справі № 616/321/18. Відповідно до частини 4 статті 82 Цивільного процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Отже, відсутність у [PERSON] права користування спірною квартирою є преюдиційним фактом, який не потребує доказування. Проте, незважаючи на відсутність права користування спірною квартирою, відповідач [PERSON] її не звільнив, ключі від вхідних дверей квартири не передав, з реєстрації місце свого проживання не зняв, продовжує використовувати службове жиле приміщення Великобурлуцької селищної ради для власного проживання та проживання членів його сім`ї. На даний час в квартирі знаходяться особисті речі відповідача та членів його сім`ї, а тому без судового рішення про виселення Великобурлуцька селищна рада не має правових підстав для проникнення до житла та здійснення примусового виселення. Отже, враховуючи, що відсутність у відповідача права користування спірною квартирою є преюдиційним фактом, який встановлений рішенням Великобурлуцького районного суду від 06.05.2016 у справі № 616/14/16-ц, яке набрало законної сили 09.08.2016 та рішенням Великобурлуцького районного суду від 19.11.2019 у справі № 616/321/18, яке набрало законної сили 20.12.2019, єдина обставина, яка підлягає встановленню під час розгляду даного спору - наявність підстав для виселення відповідача без надання іншого жилого приміщення. Щодо підстав для виселення відповідача без надання іншого жилого приміщення Великобурлуцька селищна рада зазначає наступне. Відповідно до\~положень частини\~першої статті\~122\~Житлового кодексу\~Української РСР\~ордер на\~службове жиле\~приміщення є\~єдиною підставою\~для вселення\~у надане\~службове жиле\~приміщення.\~Враховуючи,\~що службовий\~ордер №\~000083\~та корінець\~до нього,\~на підставі\~яких [PERSON] \~вселився до\~спірного жилого\~приміщення (квартири),\~визнані судом\~недійсними,\~то він не мав правових підстав для такого вселення, а тому не має права користуватися даним службовим жилим приміщенням та, відповідно, підлягає виселенню з нього. Відповідач по справі не входить до переліку осіб, яких не може бути виселено з службових жилих приміщень без надання іншого жилого приміщення, передбачених статтею 125 ЖК УРСР та пунктом 35 постанови Ради Міністрів УРСР від 04.02.1988 р. № 37 "Про службові жилі приміщення". Враховуючи, що [PERSON] наказом Міністра внутрішніх справ України по особовому складу № 340 о/с від 27.02.2015 був звільнений з ОВС у запас, тобто, припинив трудові відносини з Міністерством внутрішніх справ України, відповідно до вимог ст. 124 ЖК Української PCP він підлягає виселенню зі службового жилого приміщення з усіма особами, які з ним проживають, без надання іншого жилого приміщення. Згідно даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно у відповідача у приватній спільній сумісній власності знаходиться об`єкт житлової нерухомості (квартира), яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . За таких умов, виселення відповідача із займаного ним службового жилого приміщення є не тільки законним, але й жодним чином не буде порушувати його права на житло, гарантоване статтею 47 Конституції України, так як він має у приватній власності житлове приміщення - квартиру. Таке виселення (без надання іншого жилого приміщення) повністю відповідає правовій позиції Верховного Суду, який викладений у постанові від 16 грудня 2020 року у справі № 182/7347/18. Користування відповідачем квартирою [ADDRESS] \~створює перешкоди Великобурлуцькій селищній раді, яка є її власником, а саме позбавляє її можливості розпорядитися службовим жилим приміщенням відповідно до статті 118 ЖК УРСР, тобто надати його для заселення громадянам, які у зв`язку з характером їх трудових відносин повинні проживати за місцем роботи або поблизу. Зазначені обставини стали підставою для звернення до суду з цим позовом. Процесуальні дії у справі. Ухвалою від 08.10.2021 прийнято позовну заяву та відкрито провадження у справі у порядку загального позовного провадження та призначено справу в підготовче засідання. Ухвалою суду від 03.12.2021 закрито підготовче провадження в справі та призначено справу до судового розгляду. Участь у справі сторін та інших учасників справи. Від Великобурлуцького селищного голови Терещенка В.М. надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності представника позивача, позовні вимоги підтримує, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] повторно у судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи був повідомлений своєчасно і належним чином в порядку\~статті 128 Цивільного процесуального кодексу України,\~про\~причини неявки суду не повідомив, відзиву або будь-яких заяв з процесуальних питань від нього не надійшло. Враховуючи, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до частини 2 статті 247 Цивільного процесуального кодексу України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. У зв`язку з повторною неявкою в судове засідання належним чином повідомленого про дату, час та місце судового засідання відповідача, який не повідомив про причини неявки та не подав відзив відповідно до статті 280 Цивільного процесуального кодексу України, суд за згодою позивача вважає за можливе проводити заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин. Як вбачається з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухому майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна (інформаційна довідка №272885799 від 02.09.2021) квартира [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкта нерухомо майна 248430163214) належить на праві комунальної власності Великобурлуцькій селищній раді (підстава для державної реєстрації: рішення Великобурлуцького районного суду Харківської області від 23.06.2008 у справі № 2-о-39/2008) (а. с. 10). Рішенням виконавчого комітету Великобурлуцької селищної ради № 87 від 18.11.2013 службову жилу квартиру [ADDRESS] надано у користування на умовах договору найму Великобурлуцькому РВ ГУМВС України в Харківській області для проживання працівників районного відділу та рекомендовано начальнику РВ надати Великобурлуцькій селищній раді на засідання виконавчого комітету необхідні документи особи на ім`я якої буде видано рішення на отримання службового ордеру (а. с. 16). Рішенням виконавчого комітету Великобурлуцької селищної ради №12 від 18.02.2014 зобов`язано директора Великобурлуцького КВКП «Водоканал» видати спеціальний ордер на службове жиле приміщення: квартиру [ADDRESS] на ім`я начальника Великобурлуцького РВ ГУМВС України в Харківській області [PERSON] , укласти договір найму службового жилого приміщення з [PERSON] ; зобов`язано [PERSON] укласти договір найму службового приміщення з Великобурлуцьким КВКП «Водоканал» (а. с. 17). На підставі вищезазначеного рішення, [PERSON] , сім`я якого складається з 1 ч., було видано ордер № 000083 на право зайняти двокімнатну квартиру, загальною площею 42,10 кв.м., [ADDRESS] . З довідки Великобурлуцької селищної ради від 30.08.2021 вих. №1137 та копії паспорту [PERSON] вбачається, що [PERSON] значиться зареєстрованим за адресою: [ADDRESS] (а. с. 11). Рішенням Великобурлуцького районного суду Харківської області від 06.05.2016 у справі № 616/14/16-ц, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 09.08.2016, було визнано недійсними: рішення виконавчого комітету Великобурлуцької селищної ради №87 від 18.11.2013 «Про надання службового жилого приміщення», № 12 від 18.02.2014 «Про надання службового жилого приміщення [PERSON] » та службовий ордер № 000083 із корінцем до нього. Рішення набрало законної сили 09.08.2016 (а. с. 20-22, 23-26). З копії наказу МВС України №845 о/с від 19.09.2013 вбачається, що [PERSON] призначено начальником Великобурлуцького РВ ГУМВС України в Харківській області (а. с. 27). Рішенням Великобурлуцького районного суду Харківської області від 19.11.2019, яке набрало законної сили 20.12.2019, у задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] , Великобурлуцької селищної ради Великобурлуцького району Харківської області про визнання незаконним рішення виконавчого комітету Великобурлуцької селищної ради № 1 від 20.01.2009, яким затверджено рішення адміністрації Великобурлуцької КВКП «Водоканал`від 12.09.2008 про надання службового житла (квартири [ADDRESS] ) [PERSON] та визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS] , відмовлено (а. с. 29-36). З актів депутата Великобурлуцької селищної ради Скидана О.М., складених в присутності свідків [PERSON] та [PERSON] від 10.04.2019, 25.07.2019 та 26.09.2019 вбачається, що [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , фактично не проживає (а. с. 37, 38, 39). Як вбачається з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухому майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна (інформаційна довідка № 256294592 від 13.05.2021) [PERSON] на праві спільної сумісної власності, на підставі свідоцтва про право власності № [NUMBER] , виданого 07.07.1997 ВАТ «Красногорівський вогнетривкий завод» належить об`єкт житлової нерухомості (квартира), яка розташована за адресою: [ADDRESS] (а. с. 40). Мотиви, з яких виходив суд, застосовані норми права та висновки суду. Відповідно до частини 1\~статті 16 Цивільного кодексу України\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 Цивільного процесуального кодексу України). Відповідно до\~статті 41 Конституції України\~кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Згідно зі статтями\~316,\~317 Цивільного кодексу України\~правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Відповідно до частини першої\~статті 319 Цивільного кодексу України\~власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно\~статті 321 Цивільного кодексу України\~право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 391 Цивільного кодексу України\~визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 47 Конституції України\~передбачено, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону або за рішенням суду. Згідно із частиною четвертою\~статті 9 Житлового кодексу Української РСР\~ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Відповідно до частини 1\~статті 118 Житлового кодексу Української РСР, службові жилі приміщення призначаються для заселення громадянами, які у зв`язку з характером їх трудових відносин повинні проживати за місцем роботи або поблизу від нього. Жиле приміщення включається до числа службових рішенням виконавчого комітету районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів. Під службові жилі приміщення виділяються, як правило, окремі квартири. Згідно частини 1\~статті 122\~ Житлового\~кодексу Української\~РСР на підставі рішення про надання службового жилого приміщення виконавчий комітет районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення у надане службове жиле приміщення. Згідно п. 20, 21 Положення про порядок надання службових жилих приміщень і користування ними в Українській РСР, затвердженого\~постановою Ради Міністрів УРСР № 37 від 04.02.1988,\~службові жилі приміщення, що звільняються, надаються особам, які мають право на їх одержання, в порядку, встановленому цим Положенням. На підставі рішення про надання службового жилого приміщення виконавчий комітет районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів видає громадянинові спеціальний ордер (додаток N 2), який є єдиною підставою для вселення в надане службове жиле приміщення. Згідно п. 26 зазначеного вище положення на підставі спеціального ордера (пункт 21 Положення) між наймодавцем (житлово-експлуатаційною організацією, а в разі її відсутності- відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім`я якого виданий ордер, укладається договір найму службового жилого приміщення. Таким чином, житлове приміщення може набути статуту службового виключно на підставі відповідного рішення виконавчого комітету районної ради чи міської ради, а підставою для вселення до службового приміщення є спеціальний ордер, який видається районною чи міською радою на підставі рішення адміністрації підприємства. Відповідно до статті 124 Житлового кодексу Української РСР робітники і службовці, що припинили трудові відносини з підприємством, установою, організацією, а також громадяни, які виключені з членів колгоспу або вийшли з колгоспу за власним бажанням, підлягають виселенню з службового жилого приміщення з усіма особами, які з ними проживають, без надання іншого жилого приміщення. Відповідно до статті 125 Житлового кодексу\~Української РСР без надання іншого жилого приміщення у випадках, зазначених у\~статті 124\~цього Кодексу, не може бути виселено: осіб з\~інвалідністю внаслідок\~війни та\~інших осіб\~з інвалідністю\~з числа\~військовослужбовців,\~які стали\~особами з\~інвалідністю внаслідок\~поранення,\~контузії або\~каліцтва,\~що їх\~вони дістали\~при захисті\~СРСР чи\~при виконанні\~інших обов`язків\~військової служби,\~або внаслідок\~захворювання,\~зв`язаного\~з перебуванням\~на фронті;\~учасників Другої\~світової війни,\~які перебували\~у складі\~діючої армії;\~сім`ї\~військовослужбовців і\~партизанів,\~які загинули\~або пропали\~безвісти при\~захисті СРСР\~чи при\~виконанні інших\~обов`язків\~військової служби;\~сім`ї\~військовослужбовців;\~осіб з\~інвалідністю з\~числа осіб\~рядового і\~начальницького складу\~органів Міністерства\~внутрішніх справ\~СРСР,\~які стали\~особами з\~інвалідністю внаслідок\~поранення,\~контузії або\~каліцтва,\~що їх\~вони дістали\~при виконанні\~службових обов`язків; осіб, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації, що надали їм службове жиле приміщення, не менш як десять років; осіб,\~що звільнені\~з посади,\~у зв`язку\~з якою\~їм було\~надано жиле\~приміщення,\~але не\~припинили трудових\~відносин з\~підприємством,\~установою,\~організацією,\~які надали\~це приміщення; осіб, звільнених у зв`язку з ліквідацією підприємства, установи, організації або за скороченням чисельності чи штату працівників; пенсіонерів по\~старості,\~персональних пенсіонерів;\~членів сім`ї\~померлого працівника,\~якому було\~надано службове\~жиле приміщення;\~осіб з\~інвалідністю внаслідок\~нещасного випадку\~на виробництві\~або професійного\~захворювання I\~і II\~груп,\~осіб з\~інвалідністю I\~і II\~груп з\~числа військовослужбовців\~і прирівняних\~до них\~осіб та\~осіб рядового\~і начальницького\~складу Державної\~служби спеціального\~зв`язку\~та захисту\~інформації України; одиноких осіб з неповнолітніми дітьми, які проживають разом з ними. Відповідно до частини 2 статті 82 Цивільного процесуального кодексу України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Рішенням Великобурлуцького районного суду Харківської області від 19.11.2019 у справі №616/321/18, яке набрало законної сили, встановлено, а відповідно, не підлягає доказуванню той факт, що законні підстави на користування [PERSON] службовою квартирою [ADDRESS] , відсутні. Відповідно до частини 4 статті 263 Цивільного процесуального кодексу України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Велика Палата Верховного Суду вважає, що з моменту, коли перестали існувати правові підстави для користування службовим житлом, особа, якій воно було надане, володіє ним незаконно, і власник має право вимагати усунення перешкод у користуванні та розпорядженні таким майном шляхом виселення. Отже, позов про виселення є негаторним. (постанова ВП ВС від 04.07.2018 в справі 653/1096/16-ц). Відповідно до\~статті 81 Цивільного процесуального кодексу України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Згідно зі\~статтею 89 Цивільного процесуального кодексуУкраїни\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Таким чином, суду надано докази того, що квартира [ADDRESS] є об`єктом комунальної власності територіальної громади в особі Великобурлуцької селищної ради, яка має право володіти, користуватися і вільно розпоряджатися своєю власністю. [PERSON] , який не має законних підстав на користування зазначеним житлом, не звільнив його, ключі від квартири не передав, особисті речі не забирає, чим чинить перешкоди. Суд зазначає, що відповідач не входить до переліку осіб, яких не може бути виселено зі службового житла без надання іншого жилого приміщення відповідно до статті 125 Житлового кодексу РСР. Відповідач, в свою чергу, не прибув у судове засідання, доводів позовної заяви не спростував та не надав будь-яких доказів в підтвердження наявності законних підстав для проживання у спірному житловому службовому приміщенні в силу закону чи договору. Відтак, позовні вимоги в частині виселення [PERSON] з квартири [ADDRESS] є обнґрунтованими та підлягають задоволенню. При цьому, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог в частині виселення інших осіб, які проживають за адресою: [ADDRESS] , оскільки суду не надано доказів на підтвердження даних обставин. За таких обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги належить задовольнити частково. Розподіл судових витрат між сторонами. Відповідно до\~статті 141 Цивільного процесуального кодексу України, з відповідача на користь позивача належить стягнути сплачений ним судовий збір.\~

Outcome: partial