Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовною заявою про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що дитина [PERSON] , [INFO] , проживає за адресою: [ADDRESS] . У свідоцтві про народження дитини батьками записані: [PERSON] та [PERSON] . Розпорядженням голови Франківської районної адміністрації від 04.01.2019р. №03 «Про відібрання [PERSON] , [INFO] , від [PERSON] і [PERSON] та влаштування дитини у КНП ЛОР «Львівська обласна інфекційна клінічна лікарня», відібрано від батьків та влаштовано у КНП ЛОР «Львівська обласна інфекційна клінічна лікарня». Розпорядженням голови Франківської районної адміністрації від 24.10.2019р. №602 [PERSON] , [INFO] , надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування. Враховуючи наказ Управління «Служби у справах дітей» департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради від 24.10.2019 № 252 «Про зміну обліку та тимчасове влаштування» дитині [PERSON] , [INFO] , надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування та тимчасово влаштовано у сім`ю [PERSON] , яка проживає за адресою: с. Горбачі, Пустомитівський район, Львівська область. Розпорядженням Пустомитівської районної державної адміністрації від 01.11.2019 № 626 «Про призначення гр. [PERSON] опікуном над дитиною, позбавленої батьківського піклування [PERSON] ». У свідоцтві про народження дитини [PERSON] , [INFO] , серія [NUMBER] , виданого 13.01.2010, Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції, батьками записані: [PERSON] та [PERSON] . Мати дитини, [PERSON] , померла [INFO] [PERSON] запрошено на засідання комісії з питань захисту прав дитини на 01.09.2020р., 29.09.2020р., для пояснень у справі, однак, [PERSON] , жодного разу не прибув на засідання комісії з питань захисту прав дитини та не повідомив про причини відсутності. Враховуючи фактичне невиконання [PERSON] батьківських обов`язків покладених на нього чинним законодавством України потягом тривалого часу, з метою захисту прав та інтересів дитини, позивачем видано висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . Крім того, просить ухвалити рішення, яким стягувати аліменти із [PERSON] на утримання [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/4 частки від його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання позову до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 19.11.2020р. відкрито провадження у справі та призначено до судового розгляду по суті цивільну справу. В чергове судове засідання учасники судового процесу не прибули, про причини неявки суд не повідомили, хоча належним чином повідомлялися про дату, час та місце розгляду справи. Представник позивача подала заява про розгляд у відсутності позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, щодо заочного рішення не заперечує. Згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). За згодою позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. У зв`язку з неявкою учасників справи в судове засідання, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, розгляд справи проведено судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Статтею 150 СК України, встановлено обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини. Зокрема, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства», передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно з ч. 4 ст. 155 СК України, ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона (він) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Згідно з роз`ясненнями, що містяться в п.16 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 30.03.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення та позбавлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх батьківських обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, підготовку її до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] , [INFO] , є батьком неповнолітньої [PERSON] , [INFO] . Згідно висновку Франківської районної адміністрації Львівської міської ради від 06.10.2020р. №260001-вих-7в144 про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно дитини [PERSON] , [INFO] , дитина проживає з у сім"ї [PERSON] за адресою Львівська область, Пустомитівський район, с. Горбачі, яка здійснює опіку та турботу відносно дитини. Батько не займається вихованням дитини, не цікавиться успіхами в навчанні, розвитком та станом здоров"я, матеріально не утримує дитину. Статтею 180 СК України визначено, що кожен з батьків повинен утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 2 ст. 166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Частиною 3 ст. 181 Сімейного кодексу України встановлено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Статтею 3 Конвенції про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1989 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх з відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Відповідно до ч.1 ст. 3 Конвенції про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до статті 51 Конституції України, статті 5 СК України, держава охороняє сім`ю, дитинство, материнство, батьківство, забезпечує охорону прав матері та батька, створює умови для зміцнення сім`ї. Ніхто не може зазнавати втручання в його сімейне життя, крім випадків , встановлених Конституцією України. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини. Відповідно із статтею 9 Конвенції про права дитини, держава має забезпечити, щоб дитина не розлучалась з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків , коли за рішенням суду встановлено, що таке розлучення необхідне в інтересах дитини. Відповідно до Декларації прав дитини від 20.11.1959, малолітня дитина не повинна, крім випадків коли є виключні обставини , бути розлучена зі своєю матір`ю. Судовим розглядом встановлено, що відповідач свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками, не забезпечує дитину необхідним харчуванням, медичним доглядом і лікуванням, що негативно впливає на її фізичний та духовний розвиток, не створює їй належних умов проживання, матеріально не забезпечує, мати не в повній мірі усвідомлює свою батьківську роль. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, розцінюються як свідоме ухилення відповідача від батьківських обов`язків по вихованню неповнолітньої дитини, що передбачене ст. 150 СК України. Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що позивачем надано належні та допустимі докази на підтвердження того, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Згідно з ч. 3 ст. 166 СК України, при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Відповідно до ч. 3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частиною 2 статті 182 СК України, зазначено, що мінімальний розмір аліментів на дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Окрім цього, вирішуючи питання стягнення судових витрат, суд приходить до висновку, що на підставі ст. 141 ЦПК України, з відповідача в користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1681 (одна тисяча шістсот вісімдесят одна) 60 коп. На підставі наведеного,

Outcome: approved