Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-24 00:00:00

03.06.2021 року позивач звернувся до суду з позовною заявою до Першої полтавської державної нотаріальної контори про оскарження відмови у вчиненні нотаріальної дії, в якій просила визнати відмову Першої полтавської державної нотаріальної контори у вчиненні нотаріальної дії від 05.04.2021 року неправомірною; зобов`язати Першу полтавську державну нотаріальну контору видати позивачу свідоцтво про право на спадщину на частку квартири [ADDRESS] , що належала померлому [PERSON] . В обґрунтування вимог позивач вказав, що вона є спадкоємцем за законом [PERSON] , який помер [INFO] . Після смерті спадкодавця відкрилася спадщина, що складається із квартири [ADDRESS] . Після смерті спадкодавця позивач звернувся до Першої полтавської державної нотаріальної контори, де перебуває спадкова справа № 117/2018 із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину. 05.04.2021 року позивач отримала постанову Першої полтавської державної нотаріальної контори про відмову у вчиненні нотарільної дії видачі свідоцтва про право на спадщину. Позивач вважає постанову нотаріуса такою, що порушує його права, оскільки спадщина позивачем була прийнята та вчинені всі необхідні дії для видачі свідоцтва про право на спадщину за законом. Ухвалою суду від 08.06.2021 року було відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, з викликом сторін. Відповідач надав до суду відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити в задоволенні вимог позивача. Вказав, що з поданих нотаріусу документів вбачається, що квартира [ADDRESS] , перебуває у спільній сумісній власності [PERSON] , померлої [INFO] та [PERSON] , який помер [INFO] . Факт смерті одного із співвласників не припиняє права власності, а виникають підстави для спадкування частки у спільній сумісній власності подружжя спадкоємцями за законом або за заповітом. У зв`язку зі смертю обох із подружжя, виконати вимоги\~ст.71 Закону України «Про нотаріат»\~щодо визначення частки в спільному майні подружжя на спадкову квартиру неможливо ( у зв`язку зі смертю вони не можуть звернутися до нотаріуса та подати відповідну заяву щодо визначення частки в спільному майні подружжя). Позивачем не надано документів щодо державної реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на ім`я обох із подружжя. Позивач у судове засідання не з`явилась, будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи, подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги просила задовольнити. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, у задоволенні позовних вимог просив відмовити. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що батько позивача [PERSON] помер [INFO] . Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на квартиру [ADDRESS] . Після смерті спадкодавця позивач прийняв спадщину, звернувся до Першої полтавської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину. 05.04.2021 року позивач отримала постанову Першої полтавської державної нотаріальної контори про відмову у вчиненні нотарільної дії видачі свідоцтва про право на спадщину на квартиру [ADDRESS] , що належала померлому [PERSON] на праві спільної сумісної власності, в зв`язку з тим, що неможливо встановити склад спадкового майна. В постанові зазначено, що з поданих документів вбачається, що квартира [ADDRESS] , перебуває у спільній сумісній власності [PERSON] , померлої [INFO] та [PERSON] , який помер [INFO] . Оскільки вищевказана квартира перебуває у спільній сумісній власності, визначити частку померлого [PERSON] не вбачається за можливе, а тому, як наслідок, встановити склад спадкового майна після смерті [PERSON] також неможливо. За приписами\~ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі\~ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. ст.\~12,\~13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи або витребуваних судом доказів. Частиною 1\~ст. 1 Закону України «Про нотаріат»\~встановлено, що нотаріат в Україні це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Частиною 2\~ст. 1 Закону України «Про нотаріат»\~передбачено, що вчинення нотаріальних дій в Україні покладається на нотаріусів, які працюють в державних нотаріальних конторах, державних нотаріальних архівах (державні нотаріуси) або займаються приватною нотаріальною діяльністю (приватні нотаріуси). Статтею 50 Закону України «Про нотаріат»\~передбачено можливість оскарження в судовому порядку нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта. Закон України «Про нотаріат»\~поділяє об`єкти судового оскарження в межах нотаріального процесу на три групи: нотаріальні дії; відмова у вчиненні нотаріальних дій; нотаріальні акти. Обов`язок нотаріуса та відповідної посадової особи вчиняти нотаріальні дії передбачені ч. 3\~ст. 49 Закону України «Про нотаріат», де встановлено заборону безпідставної відмови в її вчиненні. Як випливає з п. 9 ч. 1\~ст. 49 Закону України «Про нотаріат», підстави для відмови у вчиненні нотаріальної дії можуть встановлюватися тільки цим Законом. Перелік підстав для відмови нотаріусом у вчиненні нотаріальних дій, зазначений у\~ст.49 Закону України «Про нотаріат», не є вичерпним. За наявності умов, передбачених 49\~Закону України «Про нотаріат»\~нотаріус може відмовити у вчиненні нотаріальної дії, якщо вона суперечить вимогам чинного законодавства; по-друге, обґрунтувати своє рішення на підставі норм чинного законодавства. Відповідно до ч. 2\~ст. 50 Закону України «Про нотаріат»\~право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. Як роз`яснено Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ із посиланням на Постанову Пленуму ВССУ «Про узагальнення судової практики розгляду справ про оскарження нотаріальних дій або відмову в їх вчиненні» від 07.02.2014 року № 2, можливість оскарження нотаріальних дій або відмови у їх вчиненні забезпечує законність нотаріального провадження і захист прав та інтересів учасників нотаріального процесу. Судовий контроль за діяльністю нотаріусів має забезпечити виправлення нотаріальних помилок, тлумачення чинного законодавства та сприяти дотриманню законності у сфері цивільних правовідносин, що виникають із вчинення нотаріальних дій. Предметом судової діяльності у справах про оскарження нотаріальних дій або відмови в їх вчиненні є перевірка законності дії нотаріусів або відповідних посадових осіб, які вчиняють нотаріальні дії чи які відмовили в їх вчиненні. Предметом доказування під час судового розгляду у справах про оскарження нотаріальних дій або про відмову в їх вчиненні є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Доказами у справах щодо оскарження нотаріальних дій або відмови в їх вчиненні можуть бути документи, що стосуються вчиненої нотаріальної дії (оригінали нотаріально посвідченого договору, заповіту, свідоцтва про право на спадщину, про право власності на частку в спільному майні подружжя, довіреності, інші документи, видані нотаріусами; документи, що підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника, тощо); постанова нотаріуса або відповідний акт посадової особи, яка вчиняє нотаріальні дії, про відмову вчинити дану нотаріальну дію; документи, які заявник просив засвідчити або посвідчити. Згідно з пунктом 4.14. Порядку при видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріус обов`язково перевіряє: факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства, якщо має місце спадкування за законом, прийняття спадкоємцем спадщини у встановлений законом спосіб, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. На підтвердження цих обставин від спадкоємців витребовуються документи, які підтверджують вказані факти. Згідно з підпунктом 4.15 пункту 4 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого\~наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 №296/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 р. за №282/20595, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Відповідно п.4.18, 10 глави «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», який затверджений\~наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012 року, якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, нотаріус отримує інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно шляхом безпосереднього доступу до нього. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів, нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. З матеріалів справи вбачається, що для видачі свідоцтва про право на спадщину на квартиру [ADDRESS] , що належала померлому [PERSON] на праві спільної сумісної власності з [PERSON] , надано Договір купівлі-продажу, посвідчений Першою полтавською державною нотаріальною конторою 20.07.1992 року за реєстровим № 3-5239. У постанові про відмову у вчиненні нотаріальної дії, яка є предметом даного спору, державний нотаріус послався на те, що в даному випадку встановити склад спадкового майна після смерті [PERSON] неможливо. Крім того, згідно відзиву на позов, у зв`язку зі смертю обох із подружжя, виконати вимоги\~ст.71 Закону України «Про нотаріат»\~щодо визначення частки в спільному майні подружжя на спадкову квартиру неможливо. Також, не надано документів щодо державної реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на ім`я обох із подружжя. Таким чином, розглянувши справу в межах визначених позивачем предмету спору та підстав для задоволення позову, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, оскільки державним нотаріусом відповідно до законодавства було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, видати свідоцтво про право на спадщину за законом неможливо, а тому суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог позивача в повному обсязі. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed