Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-06 00:00:00

1.Описова частина Короткий зміст вимог та аргументів учасників справи 08.04.2021 року позивач [PERSON] ( [ADDRESS] ) звернувся до суду з вказаним позовом до відповідача Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України (м. Київ, вул. Боричів Тік, 28, код ЄДРПОУ 40210180) про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди. 30 квітня 2021 року позивач скерував до суду уточнену позовну заяву в якій просив суд визнати незаконним та скасувати наказ директора Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України №02-15-к від 04 березня 2021року згідно якого позивача звільнено з 09 березня 2021 року з роботи виконуючого обов`язки начальника управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Черкаській області в зв`язку з закінченням строку п. 2 ч. 1 ст. 36 КЗпП України. Поновити його на посаді начальника управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Черкаській області. Стягнути з відповідача по справі на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу, тобто з 10 березня 2021 року по день винесення рішення про поновлення на роботі. Стягнути з відповідача по справі на його користь всі судові витрати, в тому числі за надання правової допомоги адвокатом. В обґрунтування позовної посилався на те, що згідно наказу директора Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України № 02-15-к від 04 березня 2021 року його звільнено з 09 березня 2021року з роботи виконуючого обов`язки начальника управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Черкаській області в зв`язку закінченням строку п.2 ч. 1 ст.36 КЗпП України. Копію наказу про звільнення він отримав в день звільнення. Вважає, що наказ про його звільнення є незаконним і підлягає скасуванню, виходячи з наступного. Згідно наказу в.о. директора Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України №02-137-к від 16 грудня 2019 року його призначено з 17 грудня 2019 року за строковим трудовим договором виконуючим обов`язки начальника управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Черкаській області на період до дати призначення керівника управління. В даному випадку його звільнено незаконно. Станом на 09 березня 2021 року факт зумовлений трудовим договором не настав, так як начальник управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Черкаській області не був призначений. Про звільнення його повідомлено листом №09-09-571 від 05.03.2021року, що підтверджує незаконність звільнення. З 26 лютого 2021 року по 12 березня 2021 року він перебував на лікарняному, що підтверджується листком непрацездатності. До роботи був зобов`язаний стати з 13 березня 2021 року. Відповідач по справі незаконно звільнив його з роботи в період тимчасової непрацездатності, що також підтверджує незаконність звільнення. Питання його звільнення чи можливого призначення на посаду керівника управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Черкаській області повинно було розглядатись на Комісії. В даному випадку таке питання не розглядалось, що свідчить про незаконність його звільнення. Наказом №592-вд від 03.12.2020 року виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України з 03 грудня 2020року його було відсторонено від здійснення повноважень за посадою виконуючого обов`язки начальника управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Черкаській області. Було призначено службове розслідування. При цьому строк розслідування не може перевищувати двох місяців. Після завершення розслідування працівника обов`язково ознайомлюють з результатами вказаного розслідування. Його з такими результатами не ознайомлювали. На момент звільнення відповідач по справі не поновив його повноваження. Звільнення його з роботи без фактичного поновлення повноважень та допуску до виконання посадових обов`язків є порушенням трудового законодавства. Його звільнено тактично в період тимчасової непрацездатності, що є порушенням ч. 3 ст.40 КЗпП України. Згідно довідки його середній заробіток за 6 робочих днів становить 10285,74 гривень. тобто його середньоденна заробітна плата становить 1714,29 гривень (10285,74: 6 днів). Вважає, що з відповідача по справі повинно бути стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу з моменту звільнення по день винесення рішення про поневолення на роботі. 23 червня 2021 року представник відповідача скерував до суду відзив на позовну заяву, який обґрунтовано тим, що позивача звільнено уповноваженою особою в порядку та у спосіб, передбачені нормами ЗУ «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» та КЗпП України. Керівники управлінь виконавчої дирекції Фонду та їх відділень виконують свої повноваження на умовах контракту. Рішення про звільнення начальників відповідних управлінь та відділень приймає директор виконавчої дирекції Фонду, згідно чинного законодавства. Постановою управління Фонду від 02.10.2020 №16 [PERSON] призначено директором виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України.04.03.2021 наказом виконавчої дирекції Фонду №02-15-к [PERSON] звільнено 09.03.2021 з роботи виконуючого обов`язки начальника управління виконавчої дирекції Фонду у Черкаській області у зв`язку з закінченням строку п.2 ч. 1 ст. 36 КЗпП України). Таким чином, позивача звільнено наказом уповноваженої на це особи - директора виконавчої дирекції Фонду, в порядку, у спосіб, передбачені нормами КЗпП України та Закону №1105. Позивача звільнено у зв`язку із закінченням строкового трудового договору. 16.12.2019 позивач подав виконуючому обов`язки директора виконавчої дирекції Фонду [PERSON] заяву з проханням призначити його з 17.12.2019 року за строковим трудовим договором виконуючим обов`язки нальника управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Черкаській області на період до дати призначення керівника управління. 16.12.2019 наказом виконуючого обов`язки директора виконавчої дирекції Фонду [PERSON] № 02-137-к [PERSON] з 17.12.2019 призначено, за строковим трудовим договором, виконуючим обов`язки начальника управління виконавчої дирекції Фонду у Черкаській області на період до дати призначення керівника управління. Отже, між позивачем та Фондом соціального страхування України було укладено строковий трудовий договір, строк якого закінчувався з моменту прийняття відповідного рішення уповноваженим органом управління - правління Фонду. Позивач погодився із строковим трудовим договором, підтверджується підписаною ним заявою. Надавши згоду на призначення виконуючим обов`язки начальника правління виконавчої дирекції Фонду у Черкаській області до дати визначення керівника цього управління у встановленому Законом №1105 г рядку, [PERSON] мав усвідомлювати, що він виконуватиме такі обов`язки тимчасово до вирішення правлінням Фонду питання про призначення керівника управління, а відтак може бути звільнений від їх виконання на підставі наказу виконавчої дирекції Фонду. Так 25.02.2021 правління Фонду постановою № 14 «Про погодження призначення начальників управлінь виконавчої дирекції Фонду соціального України в областях та місті Києві» погодило кандидатури осіб на посади управлінь виконавчої дирекції Фонду в областях та м. Києві. Пунктом 2 постанови від 25.02.2021 № 14 правління Фонду рекомендувало директору виконавчої дирекції Фонду [PERSON] укласти з кандидатами на посади начальників управлінь виконавчої дирекції з областях та м. Києві на строк, згідно з додатком 1. Згідно здодатком 1 до постанови правління Фонду від 25.02.2021 управління погодило кандидатуру [PERSON] для призначення на посаду начальника управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Черкаській області строком на 1 рік. Оскільки, між Фондом та позивачем був укладений строковий трудовий договір, строк дії якого визначався настанням юридичного прийняттям відповідного рішення директором Фонду про призначення керівника управління, а з 10.03.2021 [PERSON] призначено на посаду начальника управління виконавчої дирекції Фонду у Черкаській області згідно з наказом виконавчої дирекції Фонду від 04.03.2021 № 02-14-к на підставі контракту від 04.03.2021, тому звільнення позивача з урахуванням змісту наказу про призначення відповідає пункту частини першої статті 36 КЗпП України. Кандидатуру [PERSON] погоджено постійною комісією Фонду з питань кадрового та науково-інформаційного забезпечення, контрольно-ревізійної роботи. Враховуючи вищевикладене виконавчою дирекцією Фонду та правлінням Фонду забезпечено дотримання норм нормативно-правових Фонду при ухваленні рішення щодо призначення [PERSON] на начальника управління виконавчої дирекції Фонду у Черкаській області. Кандидатура позивача для погодження призначення на посаду начальника управління виконавчої дирекції Фонду у Черкаській області постійною комісією Фонду з питань кадрового та науково-інформаційного печення, контрольно-ревізійної роботи не розглядалася. Таким чином, рішення про звільнення позивача у зв`язку з закінченням строкового трудового договору прийнято директором виконавчої дирекції Фонду самостійно без погодження з правлінням Фонду, без розгляду цього питання постійною комісією Фонду з питань кадрового та науково-інформаційного забезпечення, контрольно-ревізійної роботи Фонду, оскільки це не передбачено ні Законом №1105, ні положеннями про виконавчу дирекцію Фонду та управління ВД Фонду у Черкаській області. Припинення трудового договору на підставі п. 2 ч. 1 ст. 36 КЗпП України не передбачає обов`язку роботодавця персонально попереджати працівника про наступне звільнення не пізніше ніж за два місяці в порядку ст. 49-2 КЗпП України. Оскільки, позивача звільнено 09.03.2021 з роботи виконуючого обов`язки начальника управління виконавчої дирекції Фонду у Черкаській області у зв`язку із закінченням строку дії строкового трудового договору на підставі п. 2 ч. 1 ст. 36 КЗпП України, роботодавець не зобов`язаний персонально попереджати позивача про наступне звільення не пізніше ніж за два місяці в порядку ст. 49-2 КЗпП України. Трудове законодавства України не передбачає будь-яких обмежень щодо припинення трудового договору на підставі п. 2 ч. 1 ст. 36 КЗпП України з особою, відстороненою від виконання обов`язків. Позивача звільнено не з ініціативи власника, а у зв`язку із закінченням строку дії строкового трудового договору на підставі п. 2 ч. 1 ст. 36 КЗпП України, ч. 3 ст. 40 КЗпП України не забороняє припиняти трудові відносини з відстороненим від роботи працівником, отже, звільнення позивача відбулося з дотриманням норм трудового законодавства. Оскільки частиною третьою статті 40 КЗпП України встановлено заборону щодо звільнення працівників у період тимчасової непрацездатності та перебування у відпустці лише з ініціативи роботодавця, тобто з підстав, передбачених у статтях 40,41 КЗпП України, звільнення позивача відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 36 КЗпП України в період його тимчасової непрацездатності не є порушенням норм чинного законодавства. На момент звільнення позивач не займав посаду начальника управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування у Черкаській області, відповідний наказ директор виконавчої дирекції Фонду не видавав, а отже, позовні вимоги про поновлення його на посаді начальника управління ВД Фонду у Черкаській області не підлягають задоволенню. Фонд соціального страхування України заперечує проти вимог позивача про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, моральної шкоди та судових витрат (в тому числі за надання правничої допомоги), оскільки вони є похідними від необґрунтованих вимог щодо визнання його звільнення незаконним. Виконавча дирекція є підзвітною правлінню Фонду та провадить діяльність імені Фонду в межах та в порядку, визначених статутом Фонду та положенням про виконавчу дирекцію Фонду, що затверджується його правлінням, організовує та забезпечує виконання рішень правління Фонду. Відповідач у справі - виконавча дирекція Фонду соціального страхування України є виконавчим органом правління Фонду, який не зареєстровано у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців громадських формувань, не є юридичною особою. Позивач [PERSON] , представник позивача адвокат Топор І.О. в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили суд їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні вимог з підстав, викладених у відзиві. Відповідно до п.3 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02.06.2016 року №1402-VІІІ «Про судоустрій та статус суддів», районні, міжрайонні, районні у містах, міські, міськрайонні суди продовжують здійснювати свої повноваження до утворення та початку діяльності місцевого окружного суду, юрисдикція якого розповсюджується на відповідну територію. Суд вислухавши в судовому засіданні учасників процесу, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Хід розгляду справи 09 квітня 2021 року ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси залишено без руху заяву [PERSON] до виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди - надавши позивачеві строк для усунення недоліків в 5 (п`ять) днів з дня отримання копії ухвали, в інакшому випадку позов вважати неподаним та повернути позивачеві. 05 травня 2021 року ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси відкрито провадження у справі за позовом [PERSON] до Фонду соціального страхування України про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди та розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 2.Мотивувальна частина Фактичні обставини, встановлені судом Судом встановлено, що 16.12.2019 року наказом виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України «Про призначення виконуючим обов`язки начальника управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Черкаській області» № 02-137-7 призначено [PERSON] з 17 грудня 2019 року за строковим трудовим договором, виконуючим обов`язки начальника управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Черкаській області на підставі заяви від 16.12.2019р. на період до дати призначення керівника управління. Відповідно до п. 5.2.10 Положення про виконавчу дирекцію Фонду соціального страхування України затверджено постановою правління Фонду соцівального страхування України від 24.01.2017 року № 5 За погодженням з правлінням Фонду призначає начальників управлінь виконавчої дирекції Фонду в Автономної Республіки Крим, областях, містах Києві та Севастополі. Рішення про звільнення начальників відповідних управлінь та відділень приймає директор виконавчої дирекції Фонду, згідно чинного законодавства. Заступників начальників управлінь виконавчої дирекції Фонду в Автономної Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, керівників їх відділень призначають та звільняють начальники цих управлінь за погодженням із директором виконавчої дирекції Фонду. Пунктом 5.3 Положення про управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Черкаській області затверджене наказом виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України від 25.01.2018 № 49-ОД Управління очолює начальник, який призначається директором виконавчої дирекції Фонду за погодженням з правлінням Фонду. Рішення про звільнення начальника Управління приймає директор виконавчої дирекції Фонду. 25 лютого 2021 року постановою правління Фонду соціального страхування України № 14 «Про погодження призначення начальників управлінь виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в областях та місті Києві» пунктом 1 погоджено кандидатури осіб для призначення на посади начальників управлінь виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в областях та м. Києві, згідно з додатком 1. Відповідно до додатку 1 до постанови правління Фонду від 25.02.2021 № 14 список кандидатів на посади начальників управлінь виконавчої дирекції Фонду в областях на місті Києві - [PERSON] терміном на 1 рік. Наказом виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України від 04.03.2021 року № 02-14-к «Про призначення [PERSON] » пунктом 1 призначено [PERSON] начальником управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Черкаській області, за строковим трудовим договором, з 10.03.2021 по 09.03.2022. Пункт 1.1. Контракту з керівником управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Черкаській області від 04.03.2021 року За цим контрактом Керівник зобов`язується безпосередньо здійснювати керівництво Управлінням виконавчої Фонду соціального страхування України у Черкаській області (далі-Управління), та нести персональну відповідальність за результати його діяльності, забезпечувати його безперебійну роботу і ефективне використання та зберігання закріпленого за Управлінням майна, забезпечувати дотримання законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на адміністративній території, яка закріплена за Управлінням, забезпечувати виконання завдань Управління, передбачених Статутом Фонду соціального страхування України (далі-Статут), Положенням про виконавчу дирекцію Фонду соціального страхування України (далі-Положення), Положенням про Управління, нормативно-правовими актами, та розпорядчими актами Фонду зобов`язується створювати необхідні умови для роботи Керівника та сплачувати йому грошову винагороду. Протоколом № 1 постійної комісії Фонду соціального страхування України з питань кадрового та науково-інформаційного забезпечення контрольно-ревізійної роботи від 25 лютого 2021 року п. 2 рекомендовано для розгляду на засіданні правління Фонду кандидатури для погодження призначення на посади начальників управлінь виконавчої дирекції Фонду в областях та місті Києві за списком - Черкаська [PERSON] 1 рік. 04.03.2021 року наказом виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України «Про призначення [PERSON] "№ 02-14-к призначено [PERSON] з 10.03.2021р. по 09.03.2022р. начальником управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Черкаській області. 04.03.2021 року наказом виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України « Про звільнення [PERSON] № № 02-15-к звільнено 09.03.2021 року з роботи виконуючого обов`язки начальника управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Черкаській області Леонова Олексія Павловича у зв`язку із закінченням строку (п.2 ч. 1 ст. 36 КЗпП України) Відповідно до листа від 05.03.2021 року № 09-09-571 управління виконавчої дирекції Фонду у Черкаській області повідомлено [PERSON] про припинення трудових відносин. Відповідно до листка непрацездатності серії АЛГ № 350032 [PERSON] перебував на лікарняному з 26.02.2021 року по 11.03.2021 року. Застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд Спірні правовідносини регулюються нормами трудового законодавства. Відповідно до ст. 3 ЦПК України та ст. 15 ЦК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України). Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України). Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи. Трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін (стаття 21 КЗпП України). Відповідно до статті 23 КЗпП України трудовий договір може бути: 1) безстроковим, що укладається на невизначений строк; 2) на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; 3) таким, що укладається на час виконання певної роботи. Строковий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений термін з урахуванням характеру наступної роботи або умов її виконання, або інтересів працівника, та в інших випадках, передбачених законодавством. У пункті 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» роз`яснено, що при укладенні трудового договору на визначений строк цей строк встановлюється погодженням сторін і може визначатись як конкретним терміном, так і часом настання певної події (наприклад, повернення на роботу працівниці з відпустки по вагітності, родах і догляду за дитиною; особи, яка звільнилась з роботи в зв`язку з призовом на дійсну строкову військову чи альтернативну службу, обранням народним депутатом чи на виборну посаду (або виконанням певного обсягу робіт). Аналіз наведених норм права свідчить про те, що трудові відносини, які виникли між виконуючим обов`язки управління та власником або уповноваженим ним органом не можуть бути встановлені на невизначений термін, оскільки посада виконуючого обов`язки керівника закладу є тимчасовою і припинення таких трудових відносин закон пов`язує з часом призначення керівника управління в установленому порядку. Статтею 36 КЗпП України встановлені підстави припинення трудового договору. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 36 КЗпП України підставою припинення трудового договору є закінчення строку (пункт 2 і 3 статті 23), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна із сторін не поставила вимогу про їх припинення. Судом встановлено, що наказом від 16.12.2019 № 02-137-к на підставі його заяви з 16.12.2019 призначено [PERSON] з 17 грудня 2019 року за строковим трудовим договором, виконуючим обов`язки начальника управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Черкаській області на підставі заяви від 16.12.2019р. на період до дати призначення керівника управління Наказом виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України від 04.03.2021 року № 02-14-к «Про призначення [PERSON] » пунктом 1 призначено [PERSON] начальником управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Черкаській області, за строковим трудовим договором, з 10.03.2021 по 09.03.2022р. 04.03.2021 року наказом виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України « Про звільнення [PERSON] № № 02-15-к звільнено 09.03.2021 року з роботи виконуючого обов`язки начальника управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Черкаській області Леонова Олексія Павловича у зв`язку із закінченням строку (п.2 ч. 1 ст. 36 КЗпП України). Суд виходить з того, що позивач, уклавши строковий трудовий договір на відповідних умовах із зазначенням підстав припинення трудових відносин після призначення начальника управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Черкаській області, тим самим висловив свою згоду на його майбутнє звільнення у зв`язку з настанням вказаної події. У наказі про призначення позивача відповідачем чітко обумовлено, що строк закінчення трудового договору не є невизначеним, а обумовлений настанням певної події - призначення на посаду начальника управління в установленому порядку. Отже, такі умови були погоджені сторонами при укладенні трудового договору і позивач проти них не заперечував. На час призначення позивача не існувало будь-яких обставини, які би примусили позивача всупереч його волі погодити зазначену умову строкового трудового договору з відповідачем. У пункті 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» роз`яснено, що при укладенні трудового договору на визначений строк цей строк встановлюється погодженням сторін і може визначатись як конкретним терміном, так і часом настання певної події (наприклад, повернення на роботу працівниці з відпустки по вагітності, родах і догляду за дитиною; особи, яка звільнилась з роботи в зв`язку з призовом на дійсну строкову військову чи альтернативну службу, обранням народним депутатом чи на виборну посаду (або виконанням певного обсягу робіт). Враховуючи, що подія, з якою умови строкового трудового договору між сторонами пов`язували закінчення строку виконання особою обов`язків начальника, настала, що підтверджується наказом про призначення № 02-14-к від 04.03.2021р., це свідчить про наявність підстав для звільнення позивача за пунктом 2 частини першої статті 36 КЗпП України. Доводи позову про те, що позивач не був попереджений про звільнення за два місяці, суд вважає такими, що не обгрунтовують позовні вимоги, виходячи з такого. Підстави припинення трудового договору встановлено статтею 36 КЗпП України, підстави розірвання трудового договору з ініціативи працівника - статтями 38 і 39 цього Кодексу, підстави розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу - статтями 40, 41, 43, 43-1 і підстави розірвання трудового договору з керівником на вимогу виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) - статтею 45 цього Кодексу. Верховний Суд у постанові від 25 жовтня 2021 року у справі № 607/3393/18 сформулював правову позицію про те, що припинення трудового договору після закінчення строку не вимагає заяви або якогось волевиявлення працівника. Власник також не зобов`язаний попереджати або в інший спосіб інформувати працівника про майбутнє звільнення за пунктом 2 частини першої статті 36 КЗпП України. Про настання події, з якою сторони пов`язували закінчення строку трудового договору, а саме призначення 04.03.2021р. начальника управління, відповідач невідкладно повідомив позивача листом 05.03.2021р. з попередженням про звільнення. Позивач мав усвідомлювати тимчасовий характер виконання ним обов`язків начальника управління і можливість відповідача у будь-який час припинити виконання позивачем обов`язків за вказаною посадою. Посилання позивача на неправомірність процедури призначення начальника управління не обґрунтовують позовні вимоги, у разі незгоди з наказом про призначення начальника управління позивач вправі його оскаржити у встановленому законом порядку. Що стосується того, що закінчення строку трудового договору мало місце в період тимчасової непрацездатності позивача, суд враховує наступне. Відповідно до частини третьої статті 40 КЗпП України не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пунктом 5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці. Таким чином, трудове законодавство не просто визначає перелік підстав розірвання трудового договору з ініціативи роботодавця, але й встановлює юридичні гарантії забезпечення прав працівника від незаконного звільнення, однією з яких є передбачена частиною третьою статті 40, частиною другою статті 41 КЗпП України заборона звільнення працівника в період його тимчасової непрацездатності. Отже, звільнення працівника з підстав, не передбачених законом, або з порушенням установленого законом порядку свідчить про порушення зазначених гарантій, застосовуваних під час реалізації процедури звільнення працівника, та тягне за собою поновлення порушених прав працівника. Рішенням Конституційного Суду України від 04 вересня 2019 року № 6-р(ІІ)/2019 визнано такими, що відповідають Конституції України (є конституційними), положення частини третьої статті 40 Кодексу законів про працю України. У зазначеному Рішенні Конституційний Суд України зазначив, що істотними умовами укладення контракту є передбачення строку його дії, підстав його припинення чи розірвання. Таким чином, контракт укладається на строк, який встановлюється за погодженням сторін та містить чітке зазначення, коли розпочинається строк дії контракту та коли він закінчується. Проте наведене не може бути підставою для незастосування до працівників, які працюють відповідно до укладеного контракту, положень частини третьої статті 40 Кодексу, і такі працівники не можуть бути звільнені в день тимчасової непрацездатності або в період перебування у відпустці, оскільки це зумовить нерівність та дискримінацію цієї категорії працівників, ускладнить їх становище та знизить реальність гарантій трудових прав громадян, встановлених Конституцією і законами України. З урахуванням наведеного, враховуючи, що позивача було звільнено 04 березня 2021 року, тобто у період його тимчасової непрацездатності з 26.02.2021 року по 11.03.2021 року (до роботи стати з 13 березня 2021 року), фактично з урахуванням того, що 13 березня 2021 року був вихідним днем (суббота), позивач мав стати до роботи 15 березня 2021 року. Наявність підстав для звільнення позивача за пунктом 2 частини першої статті 36 КЗпП України доведена відповідачем під час розгляду справи, не спростована позивачем та підтверджується зібраними доказами. Таким чином, судом встановлено відсутність підстав для поновлення позивача на посаді. Порушення прав позивача, які виникли після видання оскаржуваного ним наказу про звільнення, може бути усунуто судом шляхом зміни дати звільнення, тобто визначення дати припинення трудових відносин у перший день після закінчення періоду непрацездатності за наявності підстав для звільнення. Саме так зобов`язаний був вчинити роботодавець, змінивши відповідно дату звільнення, а також оплативши дні, коли звільнюваний працівник був тимчасово непрацездатним, згідно з вимогами чинного законодавства про оплату праці. Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про необхідність виправлення допущеного відповідачем порушення вимог частини третьої статті 40 КЗпП України, шляхом зміни дати звільнення позивача з 09 березня 2021 року на 15 березня 2021 року. Щодо вимоги про стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, суд виходить з такого. Відповідно до ст. 235 Кодексу законів про працю (далі - КЗпП) у разі поновлення на роботі працівника, звільненого без законної підстави, орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Враховуючи, що судом відмовлено в поновленні позивача на роботі, не підлягає до задоволення позовна вимога про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Щодо вимоги про стягнення моральної шкоди. Відповідно до ч.1 ст.237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Суд вважає не доведеним факт спричинення позивачу моральних страждань та порушення трудових прав позивача при звільненні, тому приходить до висновку про відмову в задоволенні вимоги про стягнення моральної шкоди. При подачі позову про поновлення на роботі та оспорюванні наказу про звільнення позивач був звільнений від сплати судового збору 908 грн, тому у зв`язку з частковим задоволенням вимоги позивача у відповідності до ст. 141 ЦПК України судовий збір в розмірі 454 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь держави. Сплачений позивачем судовий збір в сумі 908 грн. при подачі позову про відшкодування моральної шкоди не підлягає відшкодуванню позивачу у зв`язку з відмовою у задоволенні вимог у цій частині. Представник позивача заявив клопотання про вирішення питання про судові витрати на правничу допомогу відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України.

Outcome: partial