Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-31 00:00:00

позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить визнати відповідача [PERSON] , [INFO] , такою, що втратила право користування житловим приміщенням будинком [ADDRESS] . В обґрунтування вимог зазначено, що позивачу [PERSON] на праві приватної власності належить будинок [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право власності № [NUMBER] від 31.07.2002 року, виданим на підставі рішення Олександрівської сільської ради від 20.06.2002 року № 27. З 11.09.2007 року у будинку, що належить позивачу, було зареєстровано місце проживання [PERSON] , [INFO] , яка не є членом сім`ї позивача та не є його родичем. [PERSON] за вказаною адресою з 2007 року не проживає, що підтверджується актом обстеження матеріально-побутових умов сім`ї від 09.12.2021 року. Відповідач фактично проживає за межами с. Олександрівка, але де саме, позивачу не відомо, оскільки вони не спілкуються, що унеможливлює її особисте звернення із заявою про зняття з реєстрації місця проживання. Реєстрація місця проживання [PERSON] в будинку позивача не дозволяє останньому в повній мірі розпоряджатися своїм житлом, що є порушенням права власності. Ухвалою судді від 29 грудня 2021 року відкрите спрощене провадження у справі та призначене судове засідання на 01 лютого 2022 року. Позивач [PERSON] в судове засідання не прибув, до позову додав заяву про розгляд справи без його участі, на задоволенні позовних вимог наполягає, проти ухвалення заочного рішення у справі не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не прибула, відзив на позовну заяву не надіслала, судова повістка направлялась їй за зареєстрованим місцем проживання і була повернута підприємством поштового зв`язку з відміткою, що адресат відсутній. На підставі п. 3 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, суд вважає відповідача належним чином повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. З метою дотримання права позивача на доступ до правосуддя, суд вважає можливим провести заочний розгляд справи без участі відповідача, на підставі ст. 280 ЦПК України за наявними у справі доказами. Відповідно до ст. 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою сторін, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що [PERSON] народився [INFO] в с. Олександрівка Приазовського району Запорізької області, що підтверджується копією паспорта [NUMBER] , виданого 06 липня 1995 року. З 14.11.2017 року місце проживання [PERSON] зареєстровано за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] на праві приватної власності належить житловий будинок\~\~ [ADDRESS] , що підтверджується копією Свідоцтва про право власності на житловий будинок, виданого на підставі рішення Олександрівської сільської ради 20.06.2002 року № 27. Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 291501602 від 21.12.2021 року, житловий будинок [ADDRESS] , загальною площею 71,36 кв.м., на праві приватної власності зареєстрований за [PERSON] , рнокпп [NUMBER] ; підстава виникнення права власності: свідоцтво про право власності, серія та номер [NUMBER] , видане 31.07.2002 року Приазовським районним державним комунальним госпрозрахунковим бюро технічної інвентаризації та архітектурного планування Запорізької області. Відповідно до наданих позивачем копій сторінок з домової книги, [PERSON] , [INFO] , з 11.09.2007 року зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , і до цього часу не знята з реєстрації. У акті обстеження матеріально-побутових умов від 09.12.2021 р., складеному директором ЦНАП Бреус Г.В., фахівцем з соціальної роботи [PERSON] та власником [PERSON] зазначено, що [PERSON] зареєстрована по [ADDRESS] , але не проживає за вказаною адресою. Стаття 41 Конституції України\~передбачає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним Стаття 47 Конституції України\~та\~ст. 9 ЖК України\~передбачають, що кожен має право на житло і ніхто не може бути обмежений у праві користуванням інакше ніж з підстав і в порядку визначеним законом. Відповідно до ч.1\~ст.317 ЦК України\~власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно до ч. 1\~ст.319 ЦК України\~власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1\~ст. 321 ЦК України\~право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Наявність реєстрації відповідачки в будинку позивача приводить до обмеження права власності позивача, що виражається в неможливості розпорядитись об`єктом власності на свій розсуд. Конституцією України\~(ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до\~Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно до ч. 1\~ст.383 ЦК України\~власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Відповідно до п. 1 ч. 1\~ст.346 ЦК України\~право власності припиняється у разі відчуження власником свого майна. Відповідно до\~ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення\~перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Пунктом 34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», передбачено, що під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім'ї, а також членами сім'ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (пункт 3 частини першої\~статті 346 ЦК) із зняттям останнього з реєстрації. Аналіз даних правових норм свідчить про те, що право користування житловим приміщенням власником житла є одним із засобів реалізації права власності і похідним від права власника на житло, таким чином внаслідок припинення права власності на житлове приміщення, особа втрачає і право користування цим приміщенням. З`ясувавши обставини справи та оцінивши сукупність наданих суду доказів, суд приходить до висновку, що відповідач [PERSON] не є членом сім`ї позивача у розумінні\~ст. 156 ЖК України. Як зазначено у постанові Верховного Суду України від 16.01.2012 року у справі №6-57цс11, вирішення питання про зняття особи з реєстрації місця проживання залежить, зокрема від вирішення питання про право користування такої особи житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст. ст.\~71,\~72,\~116,\~156 ЖК України\~та\~ст. 405 ЦК України. Згідно до\~ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Судом встановлено, що відповідачка добровільно з реєстраційного обліку не знялась, проживає за межами с. Олександрівка та залишається зареєстрованою у будинку [PERSON] , що спричиняє йому додаткові матеріальні витрати та чинить перешкоди у здійсненні права власності. Таким чином, з`ясувавши обставини справи та надавши належну оцінку зібраним у справі доказам, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню.

Outcome: approved