Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-06 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. Свій позов обґрунтовує тим, що він є співвласником квартири [ADDRESS] . Вказує, що в даній квартирі зареєстрована відповідач, однак остання з січня 2020 року там не проживає, вона не є членом родини, не сплачує комунальні платежі, участі в утриманні житла не бере. Покликаючись на викладені обставини, просить суд визнати відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням - квартирою, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . До початку розгляду справи позивач подав суду заяву про слухання справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити, не заперечує щодо ухвалення заочного рішення у справі. Відповідач в судове засідання не з`явилася по невідомій суду причині, хоча належним чином була повідомлена про час та місце розгляду справи у визначеному законом порядку. Заяви про розгляд справи за її відсутності та відзив на позов не подала. А тому, суд ухвалив проводити заочний розгляд справи у відсутності відповідачів в порядку ст. 280 ЦПК України. Треті особи в судове засідання не з`явились, проте подали суду заяви про слухання справи у їх відсутності, позов підтримують та просять його задовольнити. Розгляд справи здійснювався за відсутності учасників справи, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] є співвласником квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 22.06.1995 року (а.с. 4). Із копії будинкової книги та довідки про склад сім`ї і зареєстрованих у житловому приміщенні вбачається, що у вказаній квартирі окрім позивача та третіх осіб також зареєстрована [PERSON] (а.с. 6-8). Згідно з ч.1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч.1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Ч. 1 ст. 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому, відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Отже, аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Судом встановлено, що відповідач не є членом сім`ї власника житла, і згідно ст. 64 Житлового кодексу України дані про укладення з нею договору найму житлового будинку також відсутні. При цьому, норма закону, яка б регулювала порядок визнання особи, яка не є членом сім`ї власника (чи наймачем), такою, що втратила право користування жилим приміщенням в діючому законодавстві, зокрема, ЖК України та ЦК України не передбачена, з огляду на це, слід застосувати аналогію закону, зокрема, ст. 405 ЦК України. Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла. Як з`ясовано судом, відповідач не є членом родини позивача та як вбачається з повідомлення Луцького РУП ГУНП у Волинській області і письмових пояснень сусідів [PERSON] та [PERSON] за адресою: [ADDRESS] [PERSON] за вказаною адресою не проживає з січня 2020 року (а.с. 11-15). А тому, дослідивши та оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов в частині вимоги про визнання відповідача такою, що втратила право користування належною позивачу квартирою підлягає задоволенню. Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача в дохід держави слід 908 грн. судового збору.

Outcome: approved