Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-31 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до АТ «Перший Український Міжнародний Банк» про визнання недійсними пункту заяви та графіку платежів, стягнення коштів в сумі 29 366,40 грн. В обґрунтування позивачем вказано, що між Акціонерним товариством «Перший Український Міжнародний Банк» та ним 09 11.07.2019 року укладена заява № 1001353261402 на приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, якою передбачено, що банк надає позивачу кредит в сумі 46 000 грн. строком на 24 місяців на споживчі потреби, зі сплатою процентів у розмірі 0,01%. Згідно пункту 4 вказаного кредитного договору, щомісячна комісія за обслуговування кредиту складає 3,9%, від суми наданого споживчого кредиту та визначений «Графік платежів», яким передбачено протягом всього строку кредитування щомісячну сплату комісії та обслуговування кредитної заборгованості у розмірі 1835,40 грн. Вважає, що встановлення АТ «ПУМБ» в кредитному договорі обов`язку позичальника по сплаті комісії за обслуговування кредиту та інших ніж плата за користування кредитними коштами є несправедливими та незаконними, у зв`язку з чим просить визнати недійсними з моменту укладення п. 4 заяви № 1001353261402 від 11.07.2019 року на приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, укладеного між Акціонерним товариством «Перший Український Міжнародний Банк» та [PERSON] , яким встановлено щомісячну сплату комісії за обслуговування кредиту в розмірі 3,99 % , та графіку платежів в частині встановлення суми щомісячної комісії за обслуговуваня кредитної заборгованості у розімірі 1835 грн. та стягнути з відповідача на користь позивача грошові кошти в сумі 29366,40 грн. Ухвалою Ленінського районного суду м. Кіровограда від 27.11.2020 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання. 05.04.2021 року за вх. № 8557 до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача позов не визнав, просив відмовити у його задоволенні. Зокрема вказав, що позивач підписав заяву, чим погодився з усіма її умовами та фактично отримав кредитні кошти на споживчі цілі, жодних заперечень щодо умов заяви, тарифів та нарахувань по кредитному договору [PERSON] не висловив. Ухвалою Ленінського районного суду м. Кіровограда від 22.11.2021 року підготовче провадження у справі закрито, призначений розгляд справи по суті. Представник позивача адвокат Вставська Т.В. у судове засідання надала заяву про розгляд справи без її участі, позов підтримала, посилаючись на викладене в ньому, просила задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином (а.с. 126), причини неявки суду не повідомив. Згідно ч.1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. На підставі ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 11.07.2019 року позивач [PERSON] звернувся до відповідача АТ «Перший український міжнародний банк» із заявою № 1001353261402 на приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб. Як вбачається із зазначеної заяви, позивач просив відповідача надати споживчий кредит на строк 24 місяці в розмірі 46 000 грн., в тому числі: на загальні споживчі цілі - 46 000,00 грн., для сплати разової комісії - 0 грн. За умовами заяви розмір комісії за обслуговування кредитної заборгованості становить 3,99 % річних (п.4 заяви), розмір процентної ставки становить 0,01 % річних (п.5 заяви), разова комісія - 0.00 % річних + 0 грн. (п.6 заяви). Підписанням цієї заяви позивач підтвердив, що приймає публічну пропозицію відповідача на укладання договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (надалі - ДКБО), яка розміщена на сайті АТ ПУМБ pumb.ua в повному обсязі, з урахуванням умов надання всіх послуг, як обраних безпосередньо при прийняті ДКБО, так і послуг, що можуть бути надані в процесі обслуговування і погодився з тим, що може обрати будь-які передбачені ДКБО послуги, в тому числі через дистанційні канали обслуговування (за наявності технічної можливості банку). Із доданого до позовної заяви розрахунку оплати комісії за обслуговування крелиторської заборгованості [PERSON] вбачається, що сума сплаченої комісії за період з 11.08.2019 року по 04.11.2020 рік складає 29366, 40 грн.(а.с. 12). Згідно з ч.1 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». Позивач обґрунтовуючи позовні вимоги, вказав на те, що умови кредитування є несправедливими, проте підпис позивача в заяві № 1001353261402 на приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб свідчить про його ознайомлення з усіма умовами, правами та обов`язками, іншою інформацією, надання якої передбачено чинним законодавством України. Відповідно до ст.6 ЦК України сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами. Статтею 627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору, умови кредитування позичальник розумів та погодив, інформацію стосовно наданих фінансових послуг в розумінні ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» та ч.2 ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» отримав. Частиною 1 ст. 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Підпис позивача в заяві № 1001353261402 на приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб підтверджує виконання цих вимог ЦК. Згідно з приписами ч.2 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Статтею 204 ЦК України визначено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно до ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. За змістом ч.1 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Частиною другою цієї статті передбачені загальні умови, додержання яких необхідно для чинності правочину, в тому числі: особа яка вчинила правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, правочин має вчинятися у формі встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до ст.ст. 215-235 ЦК України особа, яка вважає, що її права, речові права порушені, має право звернутися до суду з вимогами про визнання правочину недійсним, вказавши конкретну підставу для визнання його недійсним. Згідно з вимогами ст. 16 ЦК України звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту. Обравши способом захисту визнання правочину недійсним, позивач у силу ст.12 ЦПК України зобов`язаний довести правову та фактичну підставу недійсності правочину. За змістом статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обов`язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Відповідно до ч.1 ст.11 Закону України «Про споживче кредитування» , після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець (відповідач) кожного місяця, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, так чи інакше, безоплатно повинен повідомляти позивача про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надавати виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. Така інформація повинна надаватися безоплатно позичальнику/споживачу за законом, а тому встановлення відповідачем у пункті 4 заяви № 1001353261402 на приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб позивача комісії за обслуговування кредитної заборгованості розмірі 3,99 % річних є незаконним, а така умова договору є несправедливою, що узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, висловленою у постанові від 01 квітня 2020 року у справі №583/334319, яка є аналогічною даній справі з аналогічними умовами кредитного договору. Незаконність стягнення банком супутніх платежів, зокрема, комісій за обслуговування кредитної заборгованості, встановлена і в постанові Верховного Суду України по справі № 6-1746цс16 від 16.11.2016р. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Отже, в частині визнання недійсними пункту 4 заяви № 1001353261402 на приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб позивача, яким встановлено комісію за обслуговування кредитної заборгованості розмірі 3,99 % річних, та графіку платежів в частині встановлення суми щомісячної комісії за обслуговуваня кредитної заборгованості у розімірі 1835 грн. позов підлягає задоволенню. Згідно ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Враховуючи визнання судом недійсним п.4 заяви № 1001353261402 на приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, слід застосувати правові наслідки недійсності правочину та стягнути з відповідача на користь позивача безпідставно стягнуті кошти в сумі 29366,40 грн., які складаються з комісії нарахованої відповідно п.4 заяви, за період з 11.08.2019 року по 04.11.2020 рік. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, враховуючи, що позивача звільнено від сплати судового збору на підставі Закону України «Про захист прав споживачів», а позов задоволено повністю, суд стягує з відповідача судовий збір в дохід держави в розмірі 840, 80 грн.

Outcome: approved