Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-02 00:00:00

Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області звернулося до суду з позовом до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: Державний нотаріус Другої Сєвєродонецької державної нотаріальної контори Луганської області Чиркіна Т.Д. про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом. В обґрунтування позову посилається на те, що державним нотаріусом Другої Сєвєродонецької державної нотаріальної контори Луганської області Чиркіною Т.Д. 25 липня 2018 року видано свідоцтво про право на спадщину за законом № 2-548 громадянці [PERSON] відкритої після смерті її чоловіка [PERSON] , у тому числі на недоотриману суму страхових виплат у розмірі 21052,79 грн. Вказане свідоцтво про право на спадщину за законом отримано Фондом 13.04.2021 року в якості додатка до заяви [PERSON] про виплату суми недоотриманих страхових виплат за померлого чоловіка [PERSON] який помер [INFO] . [PERSON] , перебував на обліку та отримував щомісячні страхові виплати у відділенні виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Слов`яносербському районі Луганської області, яке на даний час знаходиться на тимчасово окупованій території, тому припинено нарахування та виплату страхових виплат потерпілим (членам їх сімей) у відділенні в Слов`яносербському районі. Згідно довідки управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхуванні України у Луганській області від 05.12.2017 № 03/2673, наданої на запит державному нотаріусу другої Сєвєродонецької нотаріальної контори Луганської області Чиркіній Т.Д., на яку вона посилається в виданому свідоцтві про право на спадщину за законом від 25.07.2018 року зазначено, що потерпілому [PERSON] не виплачено щомісячні страхові виплати за червень-вересень 2014 року на загальну суму 2076,40 грн. Також необхідно донарахувати щомісячні страхові виплати за період з 01.10.2014 року по 16.06.2017 року, та доплату по перерахунку щомісячних страхових виплат з 01.03.2017р. на суму 18976,39 грн. Загальна сума недоотриманих страхових виплат складає 21052,79 грн. Проте Державний нотаріус Другої Сєвєродонецької державної нотаріальної контори Луганської області Чиркіна Т.Д. всупереч відомостям, зазначеним у вказаній довідці від 05.12.2017 посвідчивла право [PERSON] на спадщину за законом на кошти у сумі 18976,39 грн., право на які у потерпілого за життя не виникло, у зв`язку з чим неправомірно включила ці кошти до складу спадщини останнього. У зв`язку з тим, що потерпілий [PERSON] не набув права на щомісячні страхові виплати в сумі 18976,39 грн. за період з 01.10.2014 по 16.06.2017 (дата смерті потерпілого), оскільки не звертався із відповідною заявою для продовження щомісячних страхових виплат до робочих органів виконавчої дирекції Фонду, що здійснюють свою діяльність на території, де органи державної влади здійснюють свої повноваження, то спадкоємець [PERSON] також не має права на отримання зазначеної суми страхових коштів, так як ці кошти не входять до складу спадщини. У зв`язку з цим позивач просить суд визнати свідоцтво про право на спадщину за законом від 25.07.2018 № 2-548, видане Державним нотаріусом Другої Сєвєродонецької державної нотаріальної контори Луганської області Чиркіною Т.Д. недійсним в частині включення до складу спадщини щомісячних страхових виплат з 01.10.2014 по 16.06.2017, враховуючи перерахунок щомісячних страхових виплат з 01.03.2017 року на суму 18976,39 грн. та стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у сумі 2270,00 грн. Представник позивача Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області у судове засідання не з`явилася, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності та підтримання позову. Відповідач в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-порталі "Судова влада України" на веб-сайті Марківського районного суду, оскільки відповідач відмовляється отримувати поштову кореспонденцію. Про причини неявки суду не повідомила, відзив на позовну заяву не подала. Третя особа Державний нотаріус Другої Сєвєродонецької державної нотаріальної контори Луганської області Чиркіна Т.Д. у судове засідання не з`явилася, про , час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомила Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Судом встановлено та не заперечується сторонами, що [PERSON] перебував на обліку та отримував щомісячні страхові виплати у відділенні виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Слов`яносербському районі Луганської області, яке знаходиться на території, де органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження. Згідно з свідоцтвом про право на спадщину за законом, посвідченого Державним нотаріусом Другої Сєвєродонецької державної нотаріальної контори Луганської області Чиркіною Т.Д. за реєстром №2-548 від 25.07.2018 р. спадкоємцем майна [PERSON] , який помер [INFO] є його дружина [PERSON] . Спадщина на яку видане свідоцтво складається з права на одержання щомісячної виплати втраченого заробітку, яка належала спадкодавцю, але не була ним одержана за життя, в сумі 21 052,79 грн. (а.с.5 зворот). Згідно з листом №03/2673 від 05.12.2017 р., наданого Управлінням виконавчої дирекції Фонду у Луганській області потерпілому [PERSON] не виплачено щомісячні страхові виплати за червень-вересень 2014 року на загальну суму 2076,40 грн. Також необхідно донарахувати щомісячні страхові виплати з 01.10.2014 року по 16.06.2017 року враховуючи перерахунок щомісячних страхових виплат з 01.03.2017 та доплату по перерахунку щомісячних страхових виплат з 01.03.2014 на суму 18976,39 грн. Загальна сума недоотриманих страхових виплат складає 21052,79 грн. (а.с.7 зворот), що також підтверджується роздруківкою з бади даних «реєстр потерпілих» ЦІАСФ ( а.с.8-43). Згідно з ч.1ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з ст. 1227 ЦК України, суми заробітної плати, пенсії, стипендії, допомога у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності входять до складу спадщини. Частина 1ст.1269 вказаного Кодексу передбачає, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ч. 1ст. 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не має право на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. Згідно з п.п. 23, 27 Постанови Пленуму ВСУ від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. Відповідно до ст. 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, установлених законом. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо. Статтею 47 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» передбачено, що належні суми страхових виплат, що з вини Фонду не були своєчасно виплачені особам, які мають на них право, у разі смерті цих осіб виплачуються членам їхніх сімей, а в разі їх відсутності - включаються до складу спадщини. Правовий аналіз вказаних норм свідчить про те, що до складу спадщини входить сума страхових виплат, які були нараховані, але не отримані спадкодавцем за життя. 25липня 2019 року Верховним Судом було ухвалено постанову в аналогічній справі (справа № 418/2433/18). Згідно з ст. 81 ЦПК України, на сторони покладено обов`язок доведення тих обставин, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. Позивачем зазначено, що потерпілий [PERSON] перебував на обліку та отримував щомісячні страхові виплати у відділенні виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань у Слов`яносербському районі Луганської області, яке на даний час знаходиться на тимчасово окупованій території України. Відділенням в Слов`яносербському районі не здійснено переміщення у населені пункти, де органи державної влади виконують свої повноваження у повному обсязі, тому нарахування та виплату страхових виплат потерпілим у відділенні Слов`яносербського району припинено з 01.10.2014 року. Водночас, на підтвердження цього доводу, Позивачем ніяких документів не надано. Постанова Фонду про припинення страхових виплат потерпілому [PERSON] у матеріалах справи відсутня, тому суд позбавлений можливості проаналізувати дії позивача щодо припинення нарахування цих платежів. Законом України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування»у ред. № 2542-VIII від 18.09.2018 року, визначені система прав, обов`язків і гарантій, яка передбачає матеріальне забезпечення, страхові виплати та надання соціальних послуг застрахованим особам за рахунок коштів Фонду соціального страхування України, зокрема, ст. 46 Закону встановлений вичерпний перелік підстав для припинення страхових виплат і надання соціальних послуг, однак Позивачем не зазначено і документально не підтверджено, на якій підставі [PERSON] були припинені виплати. Суд вважає, що підстав для визнання свідоцтва про право на спадщину в частині включення до складу спадщини страхових сум не має, оскільки страхові виплати призначалися [PERSON] довічно, постанова про припинення цих виплат відділенням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Луганській області не виносилася, а тому ці виплати увійшли до складу спадщини, право на яку має відповідач. Аналогічні висновки зроблено у постановах Верховного Суду від 15.07.2019 року справа № 426/20009/18, від 25.07.2019 року справа № 418/2433/18, від 10.02.2020 року справа № 408/9431/18, від 10.02.2020 року справа № 418/2435/18, від 12.02.2020 року справа № 642/6946/18, від 14.04.2020 року справа № 431/6282/18. Зазначення позивачем, того що [PERSON] не перемістився з тимчасово окупованої території України, та не набув права на страхові виплати, суд до уваги не приймає з огляду на наступне. Відповідно до ст. 92 Конституції України виключно законами України визначаються, зокрема: права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод; основні обов`язки громадянина; основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення; засади регулювання праці і зайнятості; шлюбу, сім`ї, охорони дитинства, материнства, батьківства; виховання, освіти, культури і охорони здоров`я; екологічної безпеки (пункти 1,6). Як зазначено Європейським судом з прав людини (далі - ЄСПЛ) у рішенні в справі «Пічкур проти України», яке набрало статусу остаточного 07 лютого 2014 року, право на отримання пенсії як таке стало залежним від місця проживання заявника. Це призвело до ситуації, в якій заявник, пропрацювавши багато років у своїй країні та сплативши внески до системи пенсійного забезпечення, був зовсім позбавлений права на пенсію лише на тій підставі, що він більше не проживає на території України (пункт 51 цього рішення). У пункті 54 вказаного рішення ЄСПЛ зазначив, що наведених вище міркувань ЄСПЛ достатньо для висновку про те, що різниця в поводженні (проживання за кордоном), на яку заявник скаржився, порушувала статтю 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), згідно з якою користування правами та свободами, визнаними в Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження або за іншою ознакою, у поєднанні зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, якою передбачено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном та закріплено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. У рішенні від 08 липня 2004 року «Ілашку та інші проти Молдови та Росії» ЄСПЛ задовольняючи позов щодо Молдови, визнав, що Уряд Молдови, який є єдиним законним Урядом Республіки Молдова за міжнародним правом, не здійснював влади над частиною своєї території, яка перебуває під ефективним контролем «Молдавської Республіки Придністров`я». Однак навіть за відсутності ефективного контролю над Придністровським регіоном Молдова все ж таки має позитивне зобов`язання за статтею 1 Конвенції вжити заходів, у рамках своєї влади та відповідно до міжнародного права, для захисту гарантованих Конвенцією прав заявників. На теперішній час Україна від зобов`язань, визначених статтями 1, 14 Конвенції та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції в окремих районах Донецької та Луганської областей України відповідно до статті 15 Конвенції не відступала. Отже, відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що відсутність у померлого [PERSON] довідки про взяття його на облік як особи, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району проведення АТО, не є підставою для не нарахування йому належних страхових виплат, оскільки останні є його майном в розумінні статті 1 Першого Протоколу та ввійшли до складу спадщини. Доводи позивача про те, що відділення Фонду у Слов`яносербському районі Луганської області не перемістилося з тимчасово окупованої території України, що є підставою для не нарахування страхових виплат, суд також до уваги не приймає виходячи з наступного. Постановою Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2014 року № 595 «Про деякі питання фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям Донецької та Луганської областей» затверджено Тимчасовий порядок фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям Донецької та Луганської областей (далі - Тимчасовий порядок). Пунктом 8 Тимчасового порядку (із змінами, внесеними постановами Кабінету Міністрів України від 08 квітня 2015 року № 239, від 26 серпня 2015 року № 636) особам, які переміщені на контрольовану територію та взяті на облік відповідно до Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01 жовтня 2014 року № 509, пенсії та інші соціальні виплати з бюджетів усіх рівнів та фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування виплачуються за заявами таких осіб до органів (установ), які здійснюють такі виплати, протягом усього строку дії довідки про взяття на облік Як зазначено в п. 2 Тимчасового порядку, у населених пунктах Донецької та Луганської областей, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, видатки з державного бюджету, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування здійснюються лише після повернення згаданої території під контроль органів державної влади. Казначейське обслуговування місцевих бюджетів за видатками та кредитуванням у населених пунктах на тимчасово неконтрольованій території здійснюється після повернення такої території під контроль органів державної влади. Однак постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 11 лютого 2015 року у справі № 826/18826/14, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 02 квітня 2015 року та ухвалою Вищого адміністративного суду України від 16 жовтня 2015 року, п. 2 Тимчасового порядку фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям Донецької та Луганської областей визнано незаконним та нечинним з моменту прийняття, вказано, що він порушує права позивачів на отримання належної їм пенсії, інших видів соціальних виплат та допомоги. Доводи позивача про припинення забезпечення діяльності відділення у Слов`яносербському районі, та як наслідок припинення виплати страхового відшкодування потерпілому, не заслуговують на увагу, оскільки Європейський суд з прав людини зауважив, що органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань (KECHKO v. UKRAINE, № 63134/00, § 26, ЄСПЛ, від 08 листопада 2005 року). Посилання позивача про те, що на момент смерті спадкодавця - [PERSON] щомісячні страхові виплати за період з 01.10.2014 року по день смерті потерпілому нараховані не були, а відтак у розумінні положень статті 1227 ЦК України спадкодавцю не належали, а тому не можуть передаватись членам сім`ї чи входить до складу спадщини, не заслуговують на увагу, оскільки вказані доводи спростовуються довідкою, наданою Фондом на запит нотаріуса щодо наявності недоотриманих сум страхових виплат (а.с.5 зворот). Таким чином, судом встановлено, що померлий [PERSON] не був зобов`язаний переміщуватися з тимчасово окупованої території України для звернення про продовження страхових виплат, відсутність такого звернення не є підставою припинення виплат, склад спадщини, визначений Державним нотаріусом Другої Сєвєродонецької державної нотаріальної контори Луганської області Чиркіною Т.Д., у свідоцтві про прийняття спадщини за законом є правильним, нотаріус відповідно до вимог ст. 1227 ЦК України правомірно видав відповідачу свідоцтво про право на спадщину за законом, у тому числі на недоотримані страхові виплати, оскільки його зміст повністю кореспондується зі змістом інформації Фонду про наявність заборгованості за страховими виплатами, тому вважає позовні вимоги необґрунтованими і такими, що задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed