Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-30 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи тим, що 20.02.2021 року відповідач позичила у нього грошові кошти у розмірі 16800 доларів США., строком до 05.06.2021 року, зазначені обставини підтверджуються власноруч написаною борговою розпискою. Станом на день подачі даного позову, відповідач свої зобов`язання не виконала, а тому позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь борг в сумі - 16800 доларів США та відшкодувати судові витрати по справі. Ухвалою суду від 25.11.2021 року було відкрито провадження у даній справі, в загальному порядку та призначено підготовче судове засідання (а.с.16). Ухвалою суду від 12.01.2022 року занесеною до протоколу судового засідання закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду. (а.с.25) Позивач в судове засідання не з`явився, подав суду заяву в якій вказав, що позовні вимоги підтримує, просить провести розгляд справи без його участі, та не заперечував проти винесення заочного рішення (а.с.31). В судове засідання відповідач повтороно не з`явилася, про день та час розгляду справи була повідомлена за зареєстрованою адресою проживання рекомендованим листом, жодних клопотань чи заперечень суду не подала, та відповідно до положень ч.11 ст.128 ЦПК України вважається, що відповідач повідомлена належно про розгляд справи. На підставі ст. 280 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи, про що не заперечив позивач. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов обґрунтований та підлягає до задоволення. Так, з матеріалів справи вбачається, що 20.02.2021 року між сторонами був укладений договір позики у розмірі 16800 доларів США строком до 05.06.2021 року, що стверджується власноручнаписаною розпискою відповідача. В підготовчому судовому засіданні було приєднано до справи оригінал вказаної розписки від 20.02.2021, яка станом на 12.01.2022 року не мала жодних застережень чи написів про повернення частини боргу (а.с. 23). При вирішенні даного спору суд виходить з наступного. За ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона /позикодавець/ передає у власність другій стороні /позичальникові/ грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. В даному випадку, відповідно до вимог ст.1047 ЦК України договір позики повинен бути укладеним у письмовій формі. Згідно п.2 вказаної статті на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Суду надана позивачем розписка в підтвердження того, що відповідач взяла у [PERSON] в борг кошти в сумі 16800 доларів США, строком до 05.06.2021 року. Хоча зазначена вище розписка і не є належною письмовою формою договору позики, як вважає суд, але згідно законодавства може прийматися до уваги, і приймається судом, для підтвердження укладення договору позики між сторонами. Згідно приписів ст. 1047 ЦК України розписка є одночасно документом, який підтверджує й передачу грошей позикодавцем позичальнику, й укладення договору позики. Суд, також, виходить з того, що у наданій до суду розписці зазначені: сторони зобов`язання, грошова сума, яку заборгував відповідач, строк виконання зобов`язання, особистий підпис боржника, дата складання розписки . Отже, між сторонами було досягнуто згоди стосовно всіх істотних умов договору позики й договір позики свідчить про його укладення відповідно до вимог ст.1046 ЦК України. Зі змісту позовної заяви вбачається, що станом на 28.10.2021 року, тобто на день подачі даного позову до суду, відповідач не повернула борг. Згідно ч.1 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона /боржник/ зобов`язана вчинити на користь другої сторони /кредитора/ певну дію /передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо/ або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. В ст.610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання /неналежне виконання/. Згідно з частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. У частині першій статті 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня. При цьому Основний Закон не встановлює заборони щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав. Відповідно до статті 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Тобто відповідно до чинного законодавства гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України. Так, відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 524 ЦК України визначено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Статтею 533 ЦК України встановлено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Отже, заборони на виконання грошового зобов`язання у іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить. Із аналізу наведених правових норм можна зробити висновок, що гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому, як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). З урахуванням того, що відповідач порушила взяті на себе зобов`язання щодо повернення боргу в строк до 05.06.2021 року, а тому підлягають до задоволення вимоги позивача про стягнення з відповідача суми боргу в розмірі - 16800 доларів США. Згідно ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на користь позивача сума судових витрат, яка складається з 4402 грн. сплаченого судового збору при подачі позову до суду, що підтверджено відповідною квитанцією (а.с.7). Враховуючи наведене та

Outcome: approved