Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-23 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача на його користь заборгованості за утримання будинку та прибудинкової території за період з 1 жовтня 2010 року по 1 серпня 2021 року у розмірі 15200 грн. 83 коп., а також про стягнення понесених витрат на оплату судового збору у розмірі 2270 грн. Позов мотивує тим, що згідно рішення виконавчого комітету Львівської міської ради №365 від 8 червня 2007 року «Про визначення виконавця житлово-комунальних послуг у м. Львові» Львівські комунальні підприємства визначено виконавцями житлово-комунальних послуг у будинках у м. Львові. Зокрема на балансі ЛКП «Господар» перебуває будинок [ADDRESS] . Для здійснення оплати комунальних послуг мешканцями квартири №31 у вищевказаному будинку відкрито особовий рахунок. В той же час, відповідач за період з 1 жовтня 2010 року по 1 серпня 2021 року не сплачувала витрати за утримання будинку та прибудинкової території, внаслідок чого станом на 1 серпня 2021 року виникла заборгованість у розмірі 15200,83 грн. Відповідач користується послугами які надає позивач і відповідно до ст. 68 Житлового кодексу зобов`язана своєчасно вносити плату за комунальні послуги у встановлений термін. Однак таку оплату остання не здійснює, що призвело до утворення боргу. Звертає увагу суду на те, що жодних актів-претензій від відповідача протягом усього строку надання послуг з утримання будинку та прибудинкової території не надходило, що є також одним із доказів належного виконання позивачем своїх обов`язків. З врахуванням наведеного позов просить задовольнити та стягнути з відповідача заборгованість за послуги по утриманню будинку та прибудинкової території, а також понесені позивачем судові витрати при зверненні до суду. Матеріали позову надійшли до Личаківського районного суду м. Львова 6 вересня 2021 року, автоматизованою системою документообігу суду для розгляду таких визначено суддю Стрепка Н.Л. Ухвалою суду від 13 жовтня 2021 року відкрито провадження у справі та призначено таку до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання за наявними в ній матеріалами на 25 листопада 2021 року, визначено у такій строк та черговість подання заяв по суті справи. 24 листопада 2021 року представником позивача Федорович Н.А., що діє на підставі довіреності від 13 вересня 2021 року, подано до адресу суду клопотання, відповідно до якого позовну заяву просить задовольнити в повному обсязі та не заперечує проти ухвалення заочного судового рішення. 25 листопада 2021 року розгляд справи було відкладено у зв`язку з відсутністю відомостей про вручення відповідачу копії ухвали про відкриття провадження та копії позовної заяви з додатками. 7 грудня 2021 року у зв`язку з тим, що поштове відправлення, скероване відповідачу, до суду так і не повернулось, копію ухвали про відкриття провадження було повторно скеровано відповідачу для відома з повідомленням про можливість ознайомитися з матеріалами справи в приміщенні суду, справу призначено для розгляду без проведення судового засідання за наявними в ній матеріалами на 24 січня 2022 року, про що також повідомлено відповідача. 28 грудня 2021 року вказане вище поштове відправлення, що скеровувалось на адресу відповідача, повернулось до суду без вручення з проставленою 23 грудня 2021 року у наявній на такому довідці про причини повернення відміткою про відсутність адресата за вказаною адресою, що відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України вважається днем вручення судової повістки (повідомлення про дату, час та місце розгляду справи у даному випадку). З наведеного вище вбачається, що відповідач повідомлений про дату, місце та час розгляду справи належним чином, однак відзиву на позовну заяву, або клопотання про розгляд справи у судовому засіданні не подав. За таких обставин, відповідно до ч. 1 ст. 279, ч. 1 ст. 280 ЦПК України з врахуванням позиції сторони позивача суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Перевіривши матеріали справи, оцінивши в сукупності зібрані у справі докази, вирішуючи спір в межах заявлених позовних вимог, суд приходить до наступного. Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому у відповідності до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] є власницею квартири [ADDRESS] , та проживає у такій, що підтверджується Довідкою з місця проживання про склад сім`ї і прописки №457 від 6 серпня 2021 року (а.с. 7) та, згідно з зазначеною довідкою, Витягом про реєстрацію права власності №12035186 від 6 грудня 2005 року. Житлово-комунальні послуги мешканцям вказаного будинку надаються позивачем ЛКП «Господар» згідно рішення виконавчого комітету Львівської міської ради №365 від 8 червня 2007 року «Про визначення виконавця житлово-комунальних послуг у м. Львові». Матеріали справи не містять доказів про існування між сторонами договірних відносин. З представленого позивачем суду розрахунку заборгованості (відомості про нарахування та оплату послуг) вбачається, що відповідач [PERSON] за період з 1 жовтня 2010 року по 1 серпня 2021 року не сплачувала належно витрати за утримання та обслуговування будинку та прибудинкової території за адресою [ADDRESS] по особовому рахунку [NUMBER] , внаслідок чого станом на 1 серпня 2021 року виникла заборгованість в розмірі 15200,83 грн. (а.с. 5-6). Таким чином питання, які мають бути вирішені в цій справі полягають в тому, чи несе відповідач обов`язок з оплати житлово-комунальних послуг та чи є наданий позивачем розрахунок обґрунтованим. Закон України «Про житлово-комунальні послуги» №2189-VIII від 9 листопада 2017 року набрав чинності 10 грудня 2017 року та був введений в дію 1 травня 2019 року. До цього часу чинним був Закон України «Про житлово-комунальні послуги» №1875-IV від 24 червня 2004 року. Отже, при вирішенні питання про стягнення заборгованості, яка утворилась до 1 травня 2019 року суд має керуватися загальними актами цивільного законодавства та положеннями Закону №1875-IV, а після 1 травня 2019 року - тими ж актами та положеннями Закону №2189-VIII. Так згідно з ст. 13 Конституції України власність зобов`язує. Вказана норма кореспондується зі статтею 322 ЦК України, відповідно до якої власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 1 Закону №1875-IV, житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил. Такі послуги надаються споживачу - фізичній чи юридичній особі, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу. Комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газопостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством. Частиною 1 ст. 19 Закону №1875-IV встановлено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. При цьому відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 20 Закону №1875-IV споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору. Враховуючи наведене, обов`язок по укладанню договору про надання житлово-комунальних послуг покладено законодавцем як на споживача, так і на виконавця. Як свідчить тлумачення статті 526 ЦК України цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Це правило є універсальним і підлягає застосуванню як до виконання договірних, так і недоговірних зобов`язань. Недотримання умов виконання призводить до порушення зобов`язання. Пунктом 5 ч. 3 ст. 20 Закону №1875-IV визначено, що споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. У частині 1 ст. 19 Закону №1875-IV передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Такому праву прямо відповідає визначений п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону №1875-IV обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Аналогічну правову позицію висловлено Верховним Судом України у постанові від 20 квітня 2016 року у справі №6-2951цс15 та підтверджено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 751/3840/15-ц. Отже, відсутність між сторонами договірних відносин не є перешкодою для стягнення з відповідача заборгованості, яка утворилась до 1 травня 2019 року. З аналогічних підстав на думку суду вказана обставина не є перешкодою для стягнення заборгованості, яка утворилась після 1 травня 2019 року. Зокрема, поняттю житлово-комунальних послуг положенням п. 5 ч. 1 ст. 1 Закону №2189-VIII надано те ж саме смислове і юридичне значення, що й Законом №1875-IV. Крім того, за змістом п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону №2189-VIII споживач має право одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів. Так само як і в попередньому випадку, такому праву прямо відповідає визначений п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону №2189-VIII обов`язок індивідуального споживача надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Зрештою, так само як і виконавець індивідуальний споживач в силу вимог п. 1 ч. 2 ст. 7 Закону №2189-VIII зобов`язаний укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом. Тому відсутність договірних відносин з 1 травня 2019 року теж не звільняє споживача від обов`язку оплачувати житлово-комунальні послуги. У справі, яка розглядається ніщо не свідчить про те, що проведений позивачем розрахунок заборгованості є невірним. Крім того, ніщо не свідчить про ненадання, надання не в повному обсязі або неналежної якості комунальних послуг, оскільки доказів протилежного відповідачем не представлено. З врахуванням наведеного суд приходить до висновку, що позов є обґрунтованим та підлягає до задоволення в повному обсязі. При цьому у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені судові витрати, а саме на оплату судового збору в розмірі 2270 грн., сплата якого підтверджується наданою позивачем квитанцією (а.с. 4). На підставі наведеного та

Outcome: approved