Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-01 00:00:00

01.10.2021 представник позивачки [PERSON] адвокат Коробко С.Є., яка діє в інтересах позивачки, звернулася до суду із зазначеним позовом, який уточнила 05.10.2021, просить зобов`язати відповідача здійснити приватизацію квартири [ADDRESS] на користь позивачки у відповідності до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» за відсутності ордера про надання жилої площі за вказаною адресою. За змістом позову, донька позивачки [PERSON] , [INFO] , працювала в ПО «Севазрибпром» у цеху №1, а даному підприємству належав гуртожиток за вказаною адресою. Так, в серпні 1992 році [PERSON] отримала право на заняття своєю сім`єю у складі двох осіб, жилої площі в даному гуртожитку, на той час донька проживала разом з сином [PERSON] , [INFO] . [PERSON] була зареєстрована у квартирі [ADDRESS] за вищевказаною адресою з 03.11.1989 до 02.06.2005, знята з реєстрації в зв`язку зі смертю. Крім того, 18.07.2002 укладено типовий договір найму житла в будинках державного і комунального житлового фонду ТОВ «Еверест», у власність якого передано гуртожиток. Договір укладено між керівником, що діяв на підставі статуту (наймодавець), з однієї сторони, і громадянкою [PERSON] (наймач) з іншої сторони. Предметом договору є передача наймачу [PERSON] та її членам сім`ї [PERSON] у безстрокове користування житла за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 45,75 кв.м., що складається з 2 кімнат, житловою площею 30 кв.м. Позивач зазначає, що після смерті доньки вона переїхала на постійне проживання до міста Бердянськ і проживала разом зі своїм неповнолітнім онуком [PERSON] в квартирі [ADDRESS] . 16.11.2006 на засіданні міської громадської комісії про житлові питання Бердянського міськвиконкому розглянуто заяву [PERSON] про надання права реєстрації в гуртожитку [PERSON] , на підставі чого й здійснено реєстрацію позивачки. Позивачка також зауважує, що у 2012 році у даному гуртожитку проведено упорядкування нумерації кімнат, кімната № [NUMBER] перенумерована у кімнату № [NUMBER] . Після чого, 09.11.2016 на засіданні громадської комісії з житлових питань при виконавчому комітеті Бердянської міської ради прийнято рішення щодо переоформлення особового рахунку у гуртожитку по [ADDRESS] на [PERSON] . Згодом, [INFO] онук позивачки [PERSON] помер, тому [PERSON] проживає та зареєстрована за вищевказаною адресою одноособово. [PERSON] задля реалізації свого права на приватизацію звернулась до відповідача із заявою про приватизацію вказаної квартири. Проте, листом в.о. начальника управління житлово-комунального господарства виконавчого комітету Бердянської міської ради у проведенні приватизації відмовлено у зв`язку із відсутністю ордеру про надання житлової площі. Внаслідок повторного звернення [PERSON] листом заступника міського голови виконавчого комітету Бердянської міської ради у проведенні приватизації позивачці відмовлено у здійсненні приватизації з тотожних підстав. В обґрунтування заявлених вимог позивачка стверджує, що з 1989 року до теперішнього часу жодним власником будинку або балансоутримувачем не пред`являлося претензій щодо незаконності проживання у даній квартирі, й відповідно до приписів Законів №500-VІ, №2842-12 вона має право на приватизацію, адже вселилась до нерухомого майна на законних підставах, інші члени сім`ї, які могли би скористатись правом на приватизацію, відсутні. Проте, ордера у позивачки не зберіглося, що позбавляє її в позасудовому порядку права на приватизацію, хоча приватизаційні чеки [PERSON] не використані. На підставі наведеного, внаслідок неможливості позасудового врегулювання спору, з підстав, передбачених ст. 55, 124 Конституції України, ст.345 ЦК України, Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду», [PERSON] просить задовольнити позов у визначений спосіб. Ухвалою судді від 06.10.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено розглядати її в порядку загального позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, визначено дату, час та місце проведення підготовчого засідання. Відповідач 19.11.2021 до матеріалів справи надіслав відзив на позовну заяву, відповідно до якого управління заперечує проти позовних вимог. На виконання ст.178 ЦПК України відповідач повідомляє, що визнає такі обставини: позивач зареєстрована за адресою розташування спірного житлового приміщення з 23.01.2007. 27.11.2020 та 06.01.2021 позивачка звернулась до управління із заявою про передачу їй у власність кімнати [ADDRESS] . За інформацією ПАТ «Державний ощадний банк України» [PERSON] не використала належний їй житловий чек, в тому числі, на приватизацію житла. Згідно з відзивом, відповідно до п.18 Положення «Про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян», затвердженого Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16.12.2009 №396, передбачено перелік документів, які подаються громадянином для здійснення приватизації до органу приватизації, зокрема, копія ордера на жиле приміщення або ордер на жилу площу у гуртожитку. Виключень щодо його надання не передбачено. Крім того, у відповідності до Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР і Української республіканської ради профспілок від 11.12.1984 №470, ордер на жиле приміщення видається громадянинові лише на вільне жиле приміщення та дійсний протягом 30 днів. При вселенні в надане жиле приміщення громадянин здає такий ордер у житлово-експлуатаційну організацію, або відповідному підприємству, установі, організації. Враховуючи, що позивачкою при поданні заяви про приватизацію не надано копію ордера на житлове приміщення, відповідачем відмовлено у здійсненні приватизації на користь позивачки. Доводи відповіді на відзив, яка подана до суду 01.12.2021, є тотожними обґрунтуванню, наведеному у позовній заяві. Ухвалою суду від 09.11.2021 закрито підготовче провадженні у цивільній справі, призначено її до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні. Інших процесуальних дій у справі судом не вчинено за відсутності відповідних клопотань, зустрічної позовної заяви у даній справі не подано. Представник позивачки адвокат Коробко С.Є. 01.02.2022 подала заяву, відповідно до якої просить провести судове засідання за відсутності сторони позивача, заявлені позовні вимоги підтримує, просить задовольнити в повному обсязі. Відповідач згідно з розпискою від 31.01.2022 належним чином та завчасно повідомлений про дату, час та місце розгляду справи (друге судове засідання у даній справі), заява та клопотань про відкладення судового засідання до суду не надсилав, поважні причини неявки не повідомляв. Підстав для відкладення розгляду справи відповідно до ч.1 ст.223 ЦПК України судом не встановлено. Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, не здійснюється згідно з ч.2 ст. 247 ЦПК України. Розглянувши позовну заяву, вивчивши матеріали справи та наявні письмові докази, суд дійшов до висновку про те, що заявлений позов підлягає задоволенню, враховуючи таке. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , з 23.01.2007 зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Вказана обставина підтверджена копією довідки про реєстрацію склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні осіб від 11.11.2020 №12622, виданою відділом реєстрації місця проживання виконавчого комітету Бердянської міської ради, крім того, визнається відповідачем. Обставини, що визнаються відповідачем, відповідно до ч.1 ст.82 ЦПК України не підлягають доказуванню, оскільки суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. За інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, наведеною у інформаційній довідці №230565731 від 02.11.2020 відомості про право власності та інші речові права щодо [PERSON] відсутні. За інформацією ПАТ «Державний ощадний банк України» [PERSON] на отримання приватизаційного житлового чеку в списках не значиться (довідка №107.339-50/626 від 09.11.2020 Філії ЗОУ ПАТ «Державний ощадний банк України» за підписом заступника керуючого ТВБВ №10007/0339 Т. Кірюшенкової). При цьому, стороною відповідача визнається, що [PERSON] не використала належний їй житловий чек, в тому числі, на приватизацію житла, що видно з відзиву на позовну заяву. Також, у справі міститься довідка Березинської селищної ради Тарутинського району Одеської області (за місцем народження позивачки) від 28.09.2020, згідно з якою, за період реєстрації з 1983 року по 11.01.2007 в смт Березине Тарутинського району Одеської області [PERSON] право на безкоштовну приватизацію державного житлового фонду не використала, об`єктів нерухомості, які б належали їй на праві власності, на території Березинської селищної ради не значиться. Відповідно до наданих стороною позивача засвідченої копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 07.07.1981, [PERSON] , [INFO] , є донькою [PERSON] . У зв`язку із реєстрацією шлюбу [PERSON] присвоєно прізвище « [PERSON] », про що свідчить засвідчена копія свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 14.06.1986. Шлюб [PERSON] та [PERSON] , укладений 14.06.1986, розірваний 08.01.1991 (копія свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] ). [PERSON] з 03.11.1989 була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (копія паспорта серії [NUMBER] від 22.01.2000). Донька позивачки [PERSON] за даними копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 02.06.2005, померла [INFO] . Згідно з копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 13.04.1988, [PERSON] є матір`ю [PERSON] , [INFO] , який за даними паспорта серії [NUMBER] від 07.05.2005 та довідки державного комунального підприємства управління міського господарства виконавчого комітету БМР народних депутатів від 22.07.2003 - з 21.06.2005 також був зареєстрований за вказаною вище адресою. [INFO] настала смерть [PERSON] , про що свідчить копія свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 23.07.2020. Згідно з обліковою карткою поквартирного обліку (засвідчена копія досліджена судом), крім позивачки, її доньки [PERSON] , онука [PERSON] у кімнаті [ADDRESS] була зареєстрована з 19.01.2016 й правнучка позивачки [PERSON] . Проте, відповідно до довідки про реєстрацію місця проживання особи від 13.01.2022 №00189, за відомостями виконавчого комітету Бердянської міської ради, з 06.11.2020 правнучка позивачки [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . На підтвердження спорідненості між вказаними особами судом досліджено копію свідоцтва про народження [PERSON] серії [NUMBER] від 23.10.2012, за даними якого у графі «батько» міститься запис про [PERSON] . У відповідь на адвокатський запит листом від 01.02.2022 №02-0420/41 виконавчий комітет Бердянської міської ради повідомив, що станом на час надання відповіді кімната [ADDRESS] , перебуває у власності Бердянської міської територіальної громади. Судом встановлено також, що 18.07.2002 укладено типовий договір найму житла в будинках державного і комунального житлового фонду ТОВ «Еверест», у власність якого передано гуртожиток. Договір укладено між керівником, що діяв на підставі статуту (наймодавець), з однієї сторони, і громадянкою [PERSON] (наймач) з другої сторони. Предметом договору є передача наймачу [PERSON] та її члену сім`ї [PERSON] у безстрокове користування житла за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 45,75 кв.м., що складається з 2 кімнат, житловою площею 30 кв.м. Копія договору наявна у матеріалах справи. Підтверджень розірвання вказаного договору з урахуванням змісту п.4.1 на час розгляду справи суду не надано. При цьому, згідно з п. 2.8 договору, наймач має право на приватизацію займаного житла відповідно до законодавства. 16.11.2006 на засіданні міської громадської комісії про житлові питання при Бердянському міськвиконкомі розглянуто заяву [PERSON] про надання право реєстрації в гуртожитку по [ADDRESS] його бабусі [PERSON] (витяг з протоколу №9 від 16.11.2006 наявний у матеріалах справи). Згідно з довідкою комунального підприємства «Житлосервіс2А» №51 від 17.02.2021 встановлено, що в 2012 році у даному гуртожитку проведено упорядкування нумерації кімнат. Згідно упорядкування номерів кімната № [NUMBER] була перенумерована у кімнату № [NUMBER] , в якій проживали [PERSON] та її онук [PERSON] . Відповідно до копії витягу з протоколу №6 від 09.11.2016 засідання громадської комісії з житлових питань при виконавчому комітеті Бердянської міської ради прийняте рішення щодо переоформлення особового рахунку у гуртожитку по [ADDRESS] на [PERSON] . За змістом довідки КП «Житлосервіс-2А» від 02.02.2021, на ім`я [PERSON] відкрито особовий рахунок за адресою: кв. [ADDRESS] . Судом встановлено, що 27.11.2020 та 06.01.2021 позивачка звернулась до відповідача із заявою-зверненням про передачу їй з комунальної у приватну власність кімнати у гуртожитку, яку вона займає, відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» та Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків». Відповідачем визнається та підтверджено листами Управління житлово-комунального господарства виконавчого комітету Бердянської міської ради №14 від 04.01.2021 та №0089/03-У-22 від 16.01.2021, адресованим позивачці, у відповідь на її заяву про передання у приватну власність кімнати [ADDRESS] , що при розгляді заяви та наданого пакету документів, встановлено відсутність копії ордера на жиле приміщення у гуртожитку, тобто, відповідно до п.18 Положення «Про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян», затвердженого Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16.12.2009 №396, для розгляду питання надані не всі необхідні документи, а саме, відсутня копія ордера на жиле приміщення у гуртожитку, що стало підставою для відмови у приватизації житлового приміщення на користь [PERSON] . Доказів надання (видачі) ордеру на вказане житлове приміщення позивачці суду не надано. Інші письмові докази, з урахуванням положень ст.77 ЦПК України, не є належними стосовно заявлених позовних вимог. Задовольняючи позов, суд виходить з таких норм чинного законодавства. Предметом розгляду спору є захист житлових прав позивачки, а саме, права на приватизацію житлового приміщення. Підставою для звернення до суду стала відмова органу приватизації (відповідача) у здійсненні приватизації на користь [PERSON] кімнати [ADDRESS] . Ч.1,3 ст.12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.1,5,6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та іншими міжнародно-правовими документами про права людини закріплено право на повагу до житла. Так, цією нормою закріплено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. У п. 36 рішення від 18.11.2004 у справі «Прокопович проти Росії» ЄСПЛ визначив, що концепція «житла» за змістом ст.8 Конвенції не обмежена житлом, яке зайняте на законних підставах або встановленим у законному порядку. «Житло» - це автономна концепція, що не залежить від класифікації у національному праві. То чи є місце конкретного проживання «житлом», що б спричинило захист на підставі п.1 ст.8 Конвенції, залежить від фактичних обставин справи, а саме від наявності достатніх триваючих зв`язків з конкретним місцем проживання (рішення ЄСПЛ у справі «Баклі проти Сполученого Королівства» від 11.01.1995, пункт 63). Таким чином, тривалий час проживання особи в житлі, незалежно від його правового режиму, є достатньою підставою для того, щоб вважати відповідне житло належним такій особі в розумінні ст. 8 Конвенції. Принцип пропорційності у розумінні Європейській суд з прав людини полягає в оцінці справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням у право людини на повагу до житла, й інтересами особи, яка зазнає негативних наслідків від цього втручання. Пошук такого балансу не означає обов`язкового досягнення соціальної справедливості у кожній конкретній справі, а передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між легітимною метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення. Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа внаслідок втручання в її право на повагу до житла несе надмірний тягар. Оцінюючи пропорційність, слід визначити, чи можливо досягти легітимної мети за допомогою заходів, які були би менш обтяжливими для прав і свобод цієї особи, оскільки обмеження її прав не повинні бути надмірними або такими, що є більшими, ніж необхідно для досягнення вказаної мети. Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів. Крім того, відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України. У ст.47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла, інакше як на підставі закону за рішенням суду. Ч.1 ст.386 ЦК України врегульовано, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. За правилами ст.345 ЦК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) фізична або юридична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності. Ч.1 ст.61 ЖК України врегульовано, що користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Згідно з ч.3 ст.9 ЖК України, громадяни мають право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду, житлових приміщень у гуртожитках, які перебувають у власності територіальних громад, або придбання їх у житлових кооперативах, на біржових торгах, шляхом індивідуального житлового будівництва чи одержання у власність на інших підставах, передбачених законом. П.16-18 Положення «Про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян», затвердженого Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16.12.2009 №396, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 29 січня 2010 року за №109/17404 (у редакції чинній на момент подання заяви про приватизацію) визначено, що передача квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках кімнат у комунальних квартирах у власність громадян з доплатою, безоплатно чи з компенсацією відповідно до ст.5 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" оформляється свідоцтвом про право власності, яке реєструється в органах приватизації і не потребує нотаріального посвідчення. Громадянин, який виявив бажання приватизувати займану ним і членами його сім`ї на умовах найму квартиру (будинок), жиле приміщення в гуртожитку, кімнату в комунальній квартирі, звертається в орган приватизації, де одержує бланк заяви та необхідну консультацію. Зразок бланка заяви наведено у додатку 2. Так, громадянин подає до органів приватизації такі документи: заява на приватизацію квартири (будинку), жилого приміщення у гуртожитку, кімнати у комунальній квартирі; копії документів, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України, громадянина, який подає заяву, та всіх членів його сім`ї (для осіб, які не досягли 14 років, копії свідоцтв про народження), які проживають разом з ним; копії довідок про присвоєння реєстраційного номера облікової картки платника податку громадянина, який подає заяву, та всіх членів його сім`ї, які проживають разом з ним (крім випадків, коли через свої релігійні переконання особи відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку у паспорті); копії документів, виданих органами державної реєстрації актів цивільного стану або судом, що підтверджують родинні відносини між членами сім`ї (свідоцтва про народження, свідоцтва про шлюб, свідоцтва про розірвання шлюбу, рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили, тощо); довідки про реєстрацію місця проживання громадянина, який подає заяву, та всіх членів його сім`ї, зареєстрованих у квартирі (будинку), жилому приміщенні в гуртожитку, кімнаті у комунальній квартирі; технічний паспорт на квартиру (кімнату, жилий блок, секцію) у житловому будинку (гуртожитку), а на одноквартирний будинок - технічний паспорт на садибний (індивідуальний) житловий будинок; копія ордера на жиле приміщення або ордера на жилу площу в гуртожитку; документ, що підтверджує невикористання ним та членами його сім`ї житлових чеків для приватизації державного житлового фонду; копія документа, що підтверджує право на пільгові умови приватизації відповідно до законодавства (за наявності); заява-згода тимчасово відсутніх членів сім`ї наймача на приватизацію квартири (будинку), жилого приміщення у гуртожитку, кімнати у комунальній квартирі. За змістом ст.58 ЖК України, ордер на жиле приміщення є адміністративним актом виконавчого органу місцевого самоврядування та правовою підставою вселення громадян до житлового приміщення. Розділом IV Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР, затверджених Постановою Ради Міністрів Української РСР і Української Республіканської Ради професійних спілок від 11.12.1984 N 470, передбачено, що ордер на житлове приміщення дійсний протягом 30 днів. Вказаний документ вручається громадянинові, на ім`я якого він виданий, або за його дорученням іншій особі. Відповідно до виданого ордера в передбачене в ньому житлове приміщення вселяються як громадянин, що одержав ордер, так і члени його сім`ї, зазначені в ордері. При вселенні в надане жиле приміщення громадянин здає ордер у житлово-експлуатаційну організацію, а за її відсутності - відповідному підприємству, установі, організації. З аналізу вказаних правових норм випливає, що ордер має тимчасову дію та є законною підставою вселення особи до житлового приміщення. Правові основи приватизації державного житлового фонду, його подальшого використання й утримання визначені Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду». Відповідно до ч.1 ст.1, ч.4,5 ст.5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», приватизація державного житлового фонду - це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України. Право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду з використанням житлових чеків одержують громадяни України, які постійно проживають в цих квартирах (будинках) або перебували на обліку потребуючих поліпшення житлових умов до введення в дію цього Закону. Право на приватизацію житлових приміщень у гуртожитку з використанням житлових чеків одержують громадяни України, які на законних підставах проживають у них. Кожний громадянин України має право приватизувати займане ним житло безоплатно в межах номінальної вартості житлового чеку або з частковою доплатою один раз. П.5 ст.16 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» встановлено, що від імені та в інтересах територіальних громад права суб`єкту комунальної власності здійснюють відповідні ради. Відповідно до ст.2,8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», до об`єктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, кімнати у гуртожитках, кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, які використовуються громадянами на умовах найму. Приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд. Передача квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім`ї, які постійно мешкають у цій квартирі (будинку), житловому приміщенні у гуртожитку, в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов`язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку), житлового приміщення у гуртожитку. Передача квартир (будинків) у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина. Передача квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках у власність громадян з доплатою, безоплатно чи з компенсацією відповідно до ст. 5 цього Закону оформляється свідоцтвом про право власності на квартиру (будинок), житлове приміщення у гуртожитку, яке реєструється в органах приватизації і не потребує нотаріального посвідчення. Вартість послуг з оформлення документів на право власності на квартиру (будинок), житлове приміщення у гуртожитку оплачується громадянами за розцінками, що встановлюються місцевими органами виконавчої влади. Органи приватизації, органи місцевого самоврядування не мають права відмовити мешканцям квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках у приватизації займаного ними житла, крім випадків, передбачених законом (ч.10 ст.8). Перелік таких випадків чітко визначений у законодавстві і є вичерпним. До них відноситься відсутність у особи права на приватизацію (ч.2 ст.1 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків»), заборона приватизувати конкретне приміщення (ч.4 ст.1 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків», ч.2 ст.2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»). Спори, що виникають при приватизації квартир (будинків) та житлових приміщень у гуртожитках державного житлового фонду, вирішуються судом (ч.11 ст.8). Виходячи зі змісту вищевказаних норм закону, двома обов`язковими умовами для виникнення у мешканців права на приватизацію комунальної квартири є - постійне проживання таких осіб у зазначеному житлі та їх особисте звернення до органів приватизації з порушеного питання із дотриманням порядку. Позивачкою доведено, що з об`єктивних причин внаслідок втрати копія ордера у наявності відсутня, з урахуванням строку надання їй приміщення у користування. Суд виходить з того, що, в даному випадку, захист прав позивачки в інший спосіб не є можливим, при цьому, суд враховує відсутність членів сім`ї у позивачки, які також могли мати право на приватизацію зазначеної кімнати у гуртожитку, адже інші особи, які саме в розумінні вказаних вище норм мають право на приватизацію даного житлового приміщення, судом не встановлені. Так, з 23.01.2007 [PERSON] проживала у даному житловому приміщенні, за місцем реєстрації, при цьому, законність її проживання відповідачем не оспорена в жодних спосіб, вимоги про усунення перешкод у користуванні спірним житлом відповідач протягом усього часу проживання позивачки не заявляв. Відмова у наданні дозволу від імені органу приватизації, отримана [PERSON] , на переконання суду, носить формальний характер, оскільки про інших осіб, які претендують на зайняття житлового приміщення кімнати [ADDRESS] відповідачем не повідомлено, при цьому, її право на здійснення приватизації (використання житлового чеку) з боку відповідача не оспорюється. Суд звертає увагу на те, що іншого житла позивачка не має, що свідчить про те, що вона має достатні та триваючі зв`язки з конкретним місцем проживання, а зазначене житлове приміщення є в цілому її «житлом» у розумінні ст. 8 Конвенції. Згідно з положеннями ч.10 ст.8 у системному аналізі із п.2 ст.2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» перелік підстав для відмови в приватизації квартири є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає, а тому посилання відповідача на те, що сама по собі відсутність копії ордеру виключає здійснення приватизації є безпідставним. Таким чином, дії відповідача, як органу приватизації, порушують конституційне право [PERSON] на приватизацію житла у встановленому законом порядку. Суд також зауважує, що компетенція і порядок утворення органів приватизації передбачений постановою КМУ від 08.10.1992 №572 «Про механізм впровадження Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду». Вказаними законодавчими актами визначена відповідна процедура здійснення передачі квартир державного та комунального житлового фонду у власність громадян, яка здійснюється лише уповноваженими на те органами. Отже, враховуючи те, що передача у власність приватизованого житла відбувається на підставі рішення органу приватизації, оформлюється свідоцтвом про право власності на житло, яке реєструється органом приватизації, цей орган приватизації у будь-якому випадку має бути залучений до участі у справі у якості відповідача. Крім того, за змістом наведених вище нормативно-правових актів, якими врегульовано порядок приватизації державного житлового фонду, особа, яка бажає скористатись таким правом, звертається до відповідного органу із заявою, до якої додає необхідні документи, а цей орган приймає відповідне рішення, яке у випадку незгоди з ним заявника може бути предметом оскарження в суді. З огляду на наведене, суд приходить до висновку про наявність підстав для захисту вимог позивачки щодо реалізації її права на приватизацію у визначений стороною позивача спосіб. За змістом ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Так, суд враховує висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.06.2018 в справі № 200/18858/16-ц, пр.№ 14-165цс18, постанову Верховного Суду від 24.02.2021 у справі №296/4642/19, пр.№ 61-2708св20. Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). За змістом ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до положень ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позов задоволено повністю, то з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню судовий збір, сплачений [PERSON] у зв`язку з розглядом справи у сумі 908,00 гривень.

Outcome: approved