Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-25 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про зобов`язання повернути грошові кошти за договором, який визнано недійсним, у загальному розмірі 520 000 грн. В обґрунтування позову позивач зазначив, що позвач та відповідач уклали договір купівлі-продажу від 13.05.2019 квартири [ADDRESS] . Зазначений договір визнано недійсним постановою Харківського апеляційного суду від 28.04.2021 у справі №638/15614/19. Станом на момент пред`явлення позову [PERSON] вже повернув назад собі у власність квартиру, яку було відчужено за договором, визнаним недійсним. Тому зобов`язання [PERSON] з повернення квартири попередньому власнику, що виникли у зв`язку з недійсністю Договору, є виконаними. Таким чином, [PERSON] зобов`язаний повернути [PERSON] еквівалент 20 000 доларів США, що станом на момент укладання договору складало 520 000 (п`ятсот двадцять тисяч) гривень. Представником відповідача [PERSON] подано відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що відповідач не визнає позовні вимоги, заперечує сам факт отримання коштів так і факт усвідомлення підписання саме договору-купівлі продажу. Позивачем подано відповідь на відзив, в якому наведено доводи проти викладених відповідачем аргументів. Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 21 травня 2021 року на квартиру [ADDRESS] , накладено арешт як засіб забезпечення позову у справі №638/7360/21. Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 29 червня 2021 року відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 08 листопада 2021 року закрито підготовче провадження по справі та призначено розгляд справи по суті. В судове засідання по справі сторони не з`явились, позивач подав клопотання про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує, представник відповідача подав клопотання, в якому просить суд провести розгляд справи за його відсутності, у задоволенні позову відмовити в повному обсязі. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на які посилаються сторони у своїх заявах по суті справи у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. У відповідності до ст.ст.13,81 ЦПК України суд розглядає справу не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і докази подаються сторонами і іншими особами, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] уклали посвічений приватним нотаріусом ХМНО Остапенко Є.М. договір купівлі-продажу від 13.05.2019 квартири [ADDRESS] . Твердження відповідача, про те, що він не читаючи підписав усі документи не підтверджується належними та допустимими доказами та спростовується матеріалами справи. На виконання вимог ст. 5 ЗУ «Про нотаріат» та глави 6 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5 відповідачу роз`яснено нотаріусом значення, умови правочину та його правові наслідки, про свідчить особистий підпис відповідача у договорі купівлі-продажу, що міститься в матеріалах справи. На виконання умов договору купівлі-продажу від 13.05.2019 [PERSON] передав [PERSON] у власність квартиру [ADDRESS] . В свою чергу, на виконання умов договору купівлі-продажу від 13.05.2019 [PERSON] передав [PERSON] 520 000 (п`ятсот двадцять тисяч) гривень, що еквівалентно 20 000 (двадцять тисяч) доларів США ще до укладення договору, про що зазначено в п.4 договору. Твердження відповідача про те, що будь-яких грошових коштів на виконання умов зазначенного договору спростовуются наявним у справі договором, п.4 якого містить наступне положення: «Продаж за домовленістю сторін вчинено за суму 520000 (п`ятсот двадцять тисяч) гривень 00 копійок, що еквівалентно 20000 (двадцять тисяч) доларів США 00 центів, котрій Покупець передав Продавцю, а Продавець прийняв ще до укладення цього договору купівлі-продажу. Підписання договору купівлі-продажу буде свідчити про те, що розрахунки між ними здійснені та про відсутність у Продавця відносно Покупця претензій майнового характеру, що стосувалися б питань оплати в договорі». Зазначений письмовий документ посвідчений нотаріусом і зміст якого не оспорюється сторонами. Зазначений договір купівлі-продажу від 13.05.2019 року постановою Харківського апеляційного суду від 28.04.2021 у справі №638/15614/19 визнано недійсним та відповідно підлягають застосуванню наслідки недійсності правочину. Згідно зі ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Матеріали справи свідчать, що відповідно до інформаціи?ної довідки № 257107569 від 18.05.2021 з Державного реєстру речових прав на нерухоме маи?но та реєстру прав власності на нерухоме маи?но, державного реєстру іпотек, єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого маи?на щодо суб`єкта [PERSON] , у власності [PERSON] зареєстрована квартира [ADDRESS] . Таким чином, зобов`язання [PERSON] з повернення квартири попередньому власнику у зв`язку з недійсністю договору є повністю виконаними. Водночас, відповідачем не надано жодних належним та допустимих доказів, які б підтвердили факт повернення відповідачем отриманих від позивача за договором грошових сум. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 4 ст. 81 ЦПК України у разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Оскільки таких доказів відповідачем не надано, суд доходить висновку про встановлення обставини невчинення відповідачем дій щодо повернення одержаних за договором грошових сум. Згідно з частиною першою статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права. Згідно пункту 6 статті 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність. Тлумачення як статті 3 ЦК України загалом, так і пункту 6 статті 3 ЦК України, свідчить, що загальні засади (принципи) цивільного права мають фундаментальний характер й інші джерела правового регулювання, в першу чергу, акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, проявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії. Доктрина venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки), базується ще на римській максимі «non concedit venire contra factum proprium» (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). В основі доктрини venire contra factum proprium знаходиться принцип добросовісності. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них. У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19) зроблено висновок, що «недійсність договору як приватно-правова категорія, покликана не допускати або присікати порушення цивільних прав та інтересів або ж їх відновлювати. У частині першій та другій статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до статті 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно зі статтею 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 391 ЦК України передбачене право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово зазначав, що право на доступ до суду повинно бути реальним та ефективним. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. В рішенні від 19 лютого 2009 року у справі «Христов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що втручання у право особи, захищене статтею 1 Першого протоколу, має бути виправданим. У цьому зв`язку Суд наголошує на необхідності підтримання «справедливої рівноваги» між загальним інтересом суспільства та захистом основних прав конкретної особи. Необхідну рівновагу не буде забезпечено, якщо відповідна особа несе «особистий і надмірний тягар» (див. рішення у справі Брумареску, пункт 78). Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14 листопада 2018 року у праві № 183/1617/16 (провадження № 14-208 цс 18) вказала на те, що право чи інтерес мають бути захищені судом у належний спосіб, який є ефективним (пункт 57 постанови від 5 червня 2018 року у справі № 338/180/17). Враховуючи вищевикладене, суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності, та, водночас, зважаючи на відповідність обраного позивачем способу захисту його права, доходить висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про зобов`язання повернути грошові кошти в сумі еквіваленту 20 000 (двадцяти тисяч) доларів США, що станом на момент укладання договору складало 520 000 (п`ятсот двадцять тисяч) гривень підлягають задоволенню. Відповідно дост. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved