Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-24 00:00:00

В Рівненський міський суд 29 квітня 2021 року з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини, стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трьохрічного віку звернулась [PERSON] 17 червня 2021 року до Рівненського міського суду надійшла зустрічна позовна заява [PERSON] до [PERSON] про виключення запису, як батька з актового запису про народження дитини. Ухвалою Рівненського міського суду від 22 листопада 2021 року зустрічну позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про виключення запису, як батька з актового запису про народження дитини залишено без розгляду на підставі п.5 ч.1 ст.257 ЦПК України. В судовому засіданні позивач та представник позивача заявлені позовні вимоги з врахуванням змінених предмету та підставу позову повністю підтримали, просять суд їх задоволити з підстав, викладених у позовній заяві та заявах, остаточно просять суд стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/3 частки всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі позову до суду і до досягнення дитиною повноліття; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на її утримання, як жінки, з якою проживає дитина у розмірі прожиткового мінімуму на одну особу щомісячно, починаючи з дня подачі позову до суду і до досягнення дитиною шести років; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] понесені судові витрати по справі, а саме витрати за надану правову допомогу в розмірі 4450,00 грн. В судове засідання 25 січня 2022 року відповідач та представник відповідача не з`явились. Однак, представник відповідача подав до суду письмову заяву у якій просив провести розгляд справи у відсутності позивача та представника позивача. З приводу заявлених позовних вимог просив суд зменшити розмір аліментів на утримання сина з 1/3 частки до 1/6 частки всіх видів заробітку (доходу) відповідача, а в частині позовних вимог про стягнення аліментів на утримання жінки, з якою проживає дитина та стягнення витрат за надану правову допомогу просив суд відмовити у їх задоволенні у зв`язку з їх недоведеністю. Заслухавши учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи та подані сторонами письмові докази по справі, суд прийшов до наступного висновку. Європейський суд з прав людини зазначив, що п. 1\~ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі\~статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року № 63566/00 "Проніна проти України § 23). Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абз. десятий п. 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп\\2003). Судом встановлено, що сторони по справі мають спільного малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Дана обставина підтверджується дослідженим в судовому засіданні кс.копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданим 13 квітня 2021 року Рівненським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Західного міжрегіонального управління юстиції (м.Львів) з якого вбачається, що [PERSON] народився [INFO] про що складено відповідний актовий запис №801. Батьками записані [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до ст.80 СК України\~аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів одному з подружжя суд визначає з урахуванням можливості одержання утримання від повнолітніх дочки, сина, батьків та з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення. Розмір аліментів, визначений судом, може бути згодом змінений за рішенням суду за позовною заявою платника або одержувача аліментів у разі зміни їхнього матеріального і (або) сімейного стану. Відповідно до ч.2 ст.84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Відповідно до ч.3 ст.84 СК України якщо дитина має вади фізичного або психічного розвитку, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка до досягнення дитиною шести років. Відповідно до ч.4 ст.84 СК України право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Відповідно до ч.6 ст.84 СК України право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу. Враховуючи вищевикладені обставини, а також те, що в судовому засіданні було встановлено, що позивач на даний час, у зв`язку з тяжким матеріальним становищем, вимушена була повернутись до роботи, однак при цьому здійснює догляд за дитиною, не взмозі самостійно забезпечувати себе матеріально; спільна дитина сторін народжена недоношеною, що підтверджується дослідженою в судовому засіданні обмінною картою, тому суд вважає, що заявлені позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими та підлягають до повного задоволення. Відповідно до ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч.2 ст.183 СК України якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Відповідно до п.17 постанови Пленуму Верховного суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Враховуючи вищевикладені обставини у їх сукупності та те, що обов`язок утримувати дітей є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, а також те, що дитина потребує матеріальних витрат на лікування, одяг, якісне та повноцінне харчування, тому суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення аліментів на утримання сина сторін є обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають до задоволення. Відповідно до ч.2 ст.137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Відповідно до ч.3 ст.137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Пунктами 4, 6 ч.1\~ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»\~договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору; інші види правової допомоги - це види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення. Статтею 19 вказаного Закону\~передбачено, зокрема, такі види адвокатської діяльності як надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Статтею 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»\~визначено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Для вирішення питання про відшкодування витрат на правничу допомогу від учасника справи вимагається надання доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. З долучених до цивільної справи письмових доказів вбачається, що 14 вересня 2021 року між позивачем та адвокатом Зражевською Я.О. було укладено договір-доручення про надання правової допомоги та представництва інтересів. Згідно довідки-розрахунку щодо наданої правової (правничої) допомоги по цивільній справі №569/8765/21 загальна сума витрат за підготовлені процесуальні документи, два виїзди в судове засідання складає грошову суму 4450 грн. Згідно квитанції 28.09.2021 №0.0.2283024361 вбачається, що [PERSON] сплатила 4450,00 грн. правничої допомоги адвокату Зражевській Я.О. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч.6 ст.141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Оскільки при подачі позову до суду позивач звільнена від сплати судового збору, рішення прийнято на користь позивача, тому судові витрати слід стягнути з відповідача в дохід держави. На підставі викладеного,

Outcome: approved