Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-27 00:00:00

В липні 2021 АТ «Ощадбанк» звернувся до Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, в обґрунтування якого вказав, що між ПАТ «Державний Ощадний банк України» та [PERSON] 08 жовтня 2014 року укладено Договір №460743 про відкриття та обслуговування рахунку, випуск та надання платіжної картки, відповідно до п. 1.1 Договору відповідачу банком був відкритий поточний рахунок № [NUMBER] . 06 серпня 2015 року між [PERSON] та AT «Ощадбанк» укладено Додатковий договір № 1 до Договору та викладено його в новій редакції, а саме: Банк на підставі наданих Клієнтом відповідно до вимог чинного законодавства України документів відкриває клієнту рахунок № [NUMBER] (діючий рахунок № [NUMBER] ) за тарифним пакетом «Зарплатний» надає клієнту платіжну картку типу MasterCard Debit Standart (п.п. 1.1.1, 1.1.2 п.1.1). Відповідно до п.п. 1.1.4 Договору в новій редакції Відповідачу було встановлено Кредит у сумі 10000,00грн. (Десять тисяч грн. 00 коп.). Строк дії Кредиту (користуванням ним) встановлюється на відповідний період дії Платіжної картки. При випуску Платіжної картки на новий термін Кредит подовжується на строк дії Платіжної картки. Процентна ставка за Кредитом є фіксованою, сплачується щомісячно і складає: 24,00 (Двадцять чотири) проценти річних за користування кредитними коштами у всіх випадках, крім випадку користування кредитними коштами протягом Грейс-періоду; 0,001 (Нуль цілих одна тисячна) процентів річних за користування кредитними коштами| протягом Грейс-періоду у випадку безготівкового розрахунку за товари та послуги з використань платіжної картки. Процентна ставка за користування коштами, наданими в наслідок виникнення Несанкціонованого овердрафту за рахунком складає (40,00) ( Сорок цілих нуль сотих) процента річних від суми Несанкціонованого овердрафту у випадку його виникнення. Банк свої зобов`язання виконав в повному обсязі, надавши [PERSON] кредит в розмірі 10000грн. Відповідач [PERSON] своїх зобов`язань щодо погашення нарахованих відсотків та кредиту не виконує, в результаті чого станом на 22.06.2021 заборгованість останнього по Договору становить: 14221,54 грн. загальної кредитної заборгованості, з яких основний борг: 10000,00грн., нараховані та несплачені відсотки: 2338,26грн, комісія в сумі: 14,00грн., нарахована пеня за несвоєчасне погашення основного боргу (кредиту): 0,00грн., пеня за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом: 298,73грн., розмір З % річних за несвоєчасне погашення основного боргу (кредиту): 493,97грн., 3% річних за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом: 142,34грн.; втрати від інфляції за несвоєчасне погашення основного боргу (кредиту): 731,32грн., втрати від інфляції за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом: 202,92 грн. Крім цього Банк просить стягнути понесені судові витрати, що складаються із судового збору в сумі 2270,00грн. Представник позивача надав суду заяву про розгляд справи без його участі, позов підтримує, у випадку неявки відповідача, просить провести заочний розгляд справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про день та час слухання справи повідомлений належним чином, причини неявки суду невідомі, відзиву на позовну заяву, заяви про розгляд справи без його участі не надсилав. За таких обставин, суд із письмової згоди представника позивача ухвалив заочний розгляд справи відповідно до ст.ст. 280, 281 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи суд встановив наступні обставини справи та відповідні правовідносини. Судом встановлено, 08.10.2014 року між Банком та [PERSON] укладено договір №460743, відповідно до умов якого Банк зобов`язався надати у власність [PERSON] грошові кошти (далі - кредит), а [PERSON] зобов`язався використати кредит на цілі, вказані у договору, повернути кредит, сплатити проценти та інші платежі в строк та на умовах визначених договором. 06 серпня 2015 року між [PERSON] та AT «Ощадбанк» укладено Додатковий договір № 1 до Договору та викладено його в новій редакції, а саме: Банк на підставі наданих Клієнтом відповідно до вимог чинного законодавства України документів відкриває клієнту рахунок № [NUMBER] (діючий рахунок № [NUMBER] ) за тарифним пакетом «Зарплатний» надає клієнту платіжну картку типу MasterCard Debit Standart (п.п. 1.1.1, 1.1.2 п.1.1). Відповідно до п.п. 1.1.4 Договору в новій редакції Відповідачу було встановлено Кредит у сумі 10000,00грн. (Десять тисяч грн. 00 коп.). Строк дії Кредиту (користуванням ним) встановлюється на відповідний період дії Платіжної картки. При випуску Платіжної картки на новий термін Кредит подовжується на строк дії Платіжної картки. Процентна ставка за Кредитом є фіксованою, сплачується щомісячно і складає: 24,00 (Двадцять чотири) проценти річних за користування кредитними коштами у всіх випадках, крім випадку користування кредитними коштами протягом Грейс-періоду; 0,001 (Нуль цілих одна тисячна) процентів річних за користування кредитними коштами| протягом Грейс-періоду у випадку безготівкового розрахунку за товари та послуги з використань платіжної картки. Процентна ставка за користування коштами, наданими в наслідок виникнення Несанкціонованого овердрафту за рахунком складає (40,00) ( Сорок цілих нуль сотих) процента річних від суми Несанкціонованого овердрафту у випадку його виникнення. Станом на 22.06.2021 заборгованість [PERSON] по Договору становить: 14221,54 грн. загальної кредитної заборгованості, з яких основний борг: 10000,00грн., нараховані та несплачені відсотки: 2338,26грн, комісія в сумі: 14,00грн., нарахована пеня за несвоєчасне погашення основного боргу (кредиту): 0,00грн., пеня за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом: 298,73грн., розмір З % річних за несвоєчасне погашення основного боргу (кредиту): 493,97грн., 3% річних за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом: 142,34грн.; втрати від інфляції за несвоєчасне погашення основного боргу (кредиту): 731,32грн., втрати від інфляції за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом: 202,92 грн. В силу ч. 1 ст. 626, ч. 1 ст. 627 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. В силу ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною 1 статті 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до п. 29 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30.03.2012 року № 5, при вирішенні спорів про дострокове повернення кредиту, суд має враховувати положення статей 1050, 1054 ЦК і виходити з того, що якщо договором встановлено обов`язок позичальника повернути кредит частинами (із розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини кредитодавець має право вимагати дострокового повернення частини кредиту, що залишилася, та сплати процентів, належних йому від суми кредиту. Відповідно до ч.1 ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч.1 ст.612 ЦК України). Відповідно до ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] на час укладення договору проходив військову службу, в даний час проходить військову службу, має статус учасника бойових дій, що підтверджується посвідченням серії [NUMBER] . Відповідно до пункту 15 статті 14 Закону України від 20 грудня 1991 року № 2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон № 2011-XII), згідно з яким військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобов`язаним - з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються. Визначення «особливого періоду» наведено у Законі України від 21 жовтня 1993 року № 3543-XII «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» (далі - Закон № 3543-XII), відповідно до статті 1 якого: мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано; особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій; демобілізація - комплекс заходів, рішення про порядок і терміни проведення яких приймає Президент України, спрямованих на планомірне переведення національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на роботу і функціонування в умовах мирного часу, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати мирного часу. Відповідно до статті 1 Закону України від 6 грудня 1991 року № 1932-ХІІ «Про оборону України» (далі - Закон № 1932-ХІІ) особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій. Вирішуючи питання щодо темпоральних меж дії особливого періоду в розумінні Закону № 3543-XII, Велика Палата Верховного Суду в постанові від 26 серпня 2020 року по справі № 813/402/17 (провадження № 11-609апп19) дійшла висновків, що за змістом наведених вище визначень, навіть за невведення у країні воєнного стану, особливий період, початок якого пов`язаний з моментом оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової чи прихованої), хоч і охоплює час мобілізації, однак не може вважатися закінченим лише зі спливом строку, протягом якого підлягали виконанню визначені у відповідному рішенні про мобілізацію заходи. Особливий період закінчується з прийняттям Президентом України відповідного рішення про переведення усіх інституцій України на функціонування в умовах мирного часу. Такої ж позиції дотримувалось і Міністерство оборони України, про що свідчить лист від 01 жовтня 2015 року № 322/2/8417, в якому зазначено, що особливий період в Україні настав із 17 березня 2014 року на підставі Указу Президента України від 17 березня 2014 року № 303/2014 «Про часткову мобілізацію» та триває дотепер, а його скасування буде здійснено окремим Указом Президента України «Про демобілізацію» після стабілізації обстановки на Сході України. Пункт 15 статті 14 Закону України «Про соціальний та правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей» є самостійною нормою і будь-якого посилання про можливість застосування вказаного пункту лише при наявності у військовослужбовця відповідного статусу (учасника бойових дій) закон не передбачає. Крім цього, дія зазначеної норми поширюється на всіх військовослужбовців без виключення. Вказані правові висновки викладені у постанові Верховного Суду від 26 грудня 2018 року у справі № 522/12270/15-ц, провадження № 61-21025св18. Таким чином, відповідач [PERSON] має статус військовослужбовця Збройних Сил України та на нього поширювались пільги, передбачені пунктом 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовці та членів їх сімей», тобто до нього не могла застосовуватись відповідальність у виді штрафних санкцій та пені за невиконання зобов`язань за користування кредитом, а також був відсутній обов`язок щодо сплати процентів за користування кредитом. Згідно наданого позивачем розрахунку, за період дії кредитного договору, починаючи з 08.10.2014 року відповідач отримав кредитні кошти в сумі 441460,22 грн., при цьому вніс на погашенні заборгованості по кредиту грошові кошти в сумі 431460,22грн. Установлено, що за період з 08 жовтня 2014 року відповідач [PERSON] сплатив відсотки в сумі 6266,94 грн., комісію в сумі 284,80 грн., всього 6551,74 грн., і вказана сума підлягала зарахуванню на погашення тіла кредиту. Таким чином, станом на дату звернення позивача до суду з позовом про стягнення заборгованості по кредиту, тобто 22.06.2021 року, погашена сума [PERSON] за кредитним договором склала станом на 30.10.2019 року (дата останньої оплати) у розмірі 438011,96 грн., а сума використаних [PERSON] кредитних коштів станом 30.10.2019 року становила 441460,22грн. Оскільки проценти, штрафні санкції та комісії не повинні нараховуватись йому як діючому військовослужбовцю в силу поширення на нього пільг, передбачених пунктом 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», суд дійшов про часткове задоволення позову в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту в сумі 3448,26грн. (441460,22-438011,96). В частині вимог стягнення заборгованості за процентами, комісії, нарахування згідно ст. 625 ЦК України позов задоволенню не підлягає. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно до сум задоволених позовних вимог, в сумі 550,40грн. (2270,00 коп.х3448,26:14221,54).

Outcome: partial