Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-25 00:00:00

27 вересня 2021 року позивач, комунальне підприємство виконавчого органу Київської міської ради «Київтеплоенерго» (далі - КП «Київтеплоенерго»),звернувся до суду із позовом, в якому просив стягнути з [PERSON] заборгованість за спожиті послуги з централізованого опалення до 01 травня 2018 року в розмірі 2500 грн та за спожиті послуги з централізованого постачання гарячої води в сумі 7000 грн, заборгованість за спожиті послуги зцентралізованого опалення з 01 травня 2018 року 1500 грн та за спожиті послуги зцентралізованого постачання гарячої води в сумі 5413,10 грн, витрати пов`язані з отриманням інформації з Державного реєстру речових право на нерухоме майно у розмірі 33 грн та витрати по сплаті судового збору в сумі 2270 грн. В обґрунтування позову, позивач вказує, що розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 10 квітня 2018 року №591 КП «Київтеплоенерго» видано ліцензію на право провадження господарської діяльності з виробництва та постачання теплової енергії споживачам, у зв`язку із чим КП «Київтеплоенерго» здійснює з 01 травня 2018 року надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води. На виконання вимог Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року на підставі типового договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, підготовлено та опубліковано договір в газеті «Хрещатик» від 28 березня 2018 року №34 (5085). Свідоцтвом повного і безастережного акцепту (прийняття) умов договору є факт отримання послуг споживачем. Квартира, якою користується відповідач [ADDRESS] під`єднана до внутрішньо будинкової системи теплопостачання та постачання гарячої води, а отже [PERSON] є споживачем послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води. Відповідно до статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», пп. 18, 20, 30 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року №630 споживач зобов`язаний оплачувати комунальні послуги у встановлені строки. Розрахунковим періодом є календарний місяць. Плата за послуги проводиться не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим. Проте, відповідач своєчасно не сплачував за спожиті послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, в результаті чого утворилась заборгованість, яка станом на 01 липня 2021 року складає 6913,10 грн, заборгованість за послуги з централізованого постачання гарячої води в сумі 5413,10 грн. Крім того, позивач на підставі договору про відступлення права вимоги від 11 жовтня 2018 року №602-18, укладеного з публічним акціонерним товариством «Київенерго» прийняв право вимоги до відповідача з оплати спожитих послуг до 01 травня 2018 року з надання послуг з централізованого опалення та/або з централізованого постачання гарячої води у розмірі 9500 грн. За таких обставин, сума заборгованості за спожиті послуги з 01 травня 2018 року за послуги з централізованого опалення та/або централізованого постачання гарячої води у розмірі 6913,10 грн, сума заборгованості за спожиті до 01 травня 2018 року з централізованого опалення та/або централізованого постачання гарячої води у розмірі 9500 грн, що разом становить 16413,10 грн, які позивач просить стягнути з відповідача. На підставі викладеного позивач просив про задоволення позову. До позовної заяви позивач додав клопотання про витребування доказів, в якому просив витребувати у Комунального підприємства Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» відомості, що підтверджують право власності/користування квартирою [ADDRESS] . Ухвалою судді від 01 жовтня 2021 року у справі відкрито провадження та призначено справу до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін. 16 листопада 2021 року від представника [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, в якому вказано на те, що відповідач не є власником квартири, оскільки 15 жовтня 2003 року подарував своїй дочці 1/3 вказаної квартири. В даній квартирі позивач був зареєстрований до 13 вересня 2021 року, однак там не проживав та не мав доступу до вказаного нерухомого майна через неприязні стосунки із співвласником квартири - [PERSON] , яка чинила перешкоди у доступі до вказаного жилого приміщення. 17 вересня 2021 року [PERSON] за договором купівлі-продажу відчужила 1/3 спірної квартири [PERSON] . Разом з тим, вона здійснювала сплату за отримані комунальні послуги через веб сайт Комунального центру «Центр комунального сервісу», про що свідчать квитанції надані до відзиву. В той же час, позивач а ні з ПАТ «Київенерго», а ні з КП «Київтеплоенерго» договори не укладав, тому споживачем послуг не був. На підставі викладеного, представник відповідача просив відмовити в задоволенні позову та стягнути з позивача витрати на професійну правову допомогу в сумі 3000 грн. 16 грудня 2021 року від представника позивача надійшло клопотання про заміну неналежного відповідача, в якому представник позивача просив замінити відповідача [PERSON] на належного відповідача - [PERSON] . Ухвалою суду від 16 грудня 2021 року клопотання представника позивача задоволено. Замінено неналежного відповідача [PERSON] на належного відповідача - [PERSON] 26 січня 2022 року від представника відповідача - [PERSON] надійшла заява про застосування позовної давності. У вказаній заяві представник відповідача вказує на те, що договір про відступлення права вимоги №602-18, укладений КП «Київтеплоенерго» та ПАТ «Київенерго» 11 жовтня 2018 року, тобто це час, коли новий кредитор дізнався про порушення його прав, отже термін у 3 роки сплинув 12 жовтня 2021 року, а у своїх позовних вимогах новий кредитор посилається на заборгованість за спожиті послуги до 01 травня 2018 року. Крім того, ні [PERSON] , ні [PERSON] не проживали в квартирі [ADDRESS] протягом двадцяти років і не мали доступу до цього житла. Відповідач [PERSON] здійснювала оплату за комунальні послуги через особистий кабінет Комунального центру «Центр комунального сервісу». Особові рахунки на комунальні послуги між власниками квартири були розподілені. А оскільки відповідачі не мали доступу до жилого приміщення, то й лічильників встановити для обліку не могли. При цьому, розрахунки, надані позивачем не відповідають дійсності, оскільки містять дані про спожиті послуги протягом кожної доби, а обраховувати їх було неможливо, ураховуючи, що прилади обліку відповідачем встановлені не були. На сьогоднішній день в особистому кабінеті Комунального центру «Центр комунального сервісу» заборгованості за відповідачем за вказаною адресою не значиться. На підставі наведеного, представник відповідача просив про відмову в задоволенні позову. Цього ж дня представник відповідача подав заяву про розгляд справи за його відсутності. Представник позивача подала заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги просила задовольнити. Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступного висновку. Судом установлено, що розпорядженням Київської міської державної адміністрації від 27 грудня 2017 №1693 «Про деякі питання припинення Угоди щодо реалізації проекту управління та реформування енергетичного комплексу м.Києва від 27 вересня 2001 року, укладеної між Київською міською державною адміністрацією та акціонерною енергопостачальною компанією «Київенерго», КП «Київтеплоенерго» визначено підприємством, за яким закріплено на праві господарського відання майно комунальної власності територіальної громади міста Києва, що повернуто з володіння та користування ПАТ «Київенерго». За розпорядженням Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 10 квітня 2018 року №591 КП «Київтеплоенерго» видано ліцензію на право провадження господарської діяльності з виробництва та постачання теплової енергії споживачам. Отже, з 01 травня 2018 року надання послуги з центрального опалення та постачання гарячої води здійснює КП «Київтеплоенерго». З 01 травня 2019 року введено в дію Закон України «Про житлово-комунальні послуги» від 09 листопада 2017 року №2189. Відповідно до ч. 1 ст. 12 цього Закону надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. Відповідно до п.3 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» цього ж закону передбачено, що договори про надання комунальних послуг, укладені до введення в дію цього закону (тобто до 01.05.2019), зберігають чинність на умовах, визначених такими договорами, до дати набрання чинності договорами про надання відповідних комунальних послуг, укладеними за правилами, визначеними цим Законом. Договір за правилами даного Закону між позивачем та відповідачем не укладався, а тому на теперішній час договір укладений до 01 травня 2019 року. Відповідно до абзацу 10 ч.1 ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 №1875-ІV комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведення, газопостачання, опалення, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством. Правовідносини з постачання фізичними особами центрального опалення та постачання гарячої води регулюються Правилами надання послуг з центрального опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженіПостановою КМУ від 21 липня 2005 року №630 (далі Правила). Відповідно до п.8 Правил послуги надаються споживачеві згідно з договором, що оформляється на основі договору про надання послуг з центрального опалення та постачання гарячої води. Відповідно до ч.7 статті 26 Закону договір про надання послуг з центрального опалення, послуг з центрального постачання холодної води, послуг з центрального постачання гарячої води, послуг з водовідведення (з використанням внутрішньо будинкових систем), що укладається виконавцем із споживачем - фізичною особою, яка не є суб`єктом господарювання, є договором приєднання. На виконання вимог Закону КП «Київтеплоенерго» підготовлено та опубліковано договір про надання послуг та централізованого опалення та постачання гарячої води в газеті «Хрещатик» від 28 березня 2018 року №34 (5085). Зміст зазначеного договору відповідає змісту типового договору, затвердженого Правилами. Такі договори є договорами приєднання, а може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору вцілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови. Відповідно до норм Цивільного Кодексу України встановлено, якщо особа вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, то договір вважається укладеним. Підключення будинку до мереж централізованого опалення та/або постачання гарячої воли свідчить про надання послуг позивача. Відповідач від мереж централізованого опалення та/або постачання гарячої води у встановленому чинним законодавством порядку не відмовлявся (не відключався). Отже, виникнення цивільних прав та обов`язків, підтверджується діями сторін: постачальник надає послуги з централізованого опалення та постачає гарячу воду, надсилає споживачу платіжні документи (рахунки) на оплату послуг, а споживач має здійснювати оплату виставлених рахунків. Відповідно до ст.20 Закону, п.п.18,20,30 Правил, споживач зобов`язаний оплачувати комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо). Розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим. Згідно із ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржникавиконання його обов`язку. За змістом ч. 1 ст. 901 та ч. 1 ст. 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний відповідач сплачувала за послуги з надання централізованого опалення та постачання гарячої води 11 жовтня 2018 року ПАТ «Київенерго» та КП «Київтеплоенерго» уклали договір про відступлення права вимоги №601-18, відповідно до якого ПАТ «Київенерго» відступило, а КП «Київтеплоенерго» набуло право вимоги до фізичних осіб щодо виконання ними грошових зобов`язань перед кредитором з оплати спожитої до 01 травня 2018 року теплової енергії. Відповідач [PERSON] з 15 жовтня 2003 року до 17 вересня 2021 року була власником 1/3 частки квартири [ADDRESS] . Заперечуючи проти позову, представник надав квитанції про сплату за комунальні послуги за квартиру [ADDRESS] за період з березня 2021 року до серпня 2021 року, що здійснювались відповідачем через Комунальний центр «Центр комунального сервісу». Відповідно до ч. 1, 2 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1ст. 13 ЦПК України). Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України) За правилами ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. При цьому, суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом (ч. 2 ст. 13, ч. 6 ст. 81 ЦПК України). Звертаючись до суду з позовом, позивач надав розрахунок заборгованості за спожиті послуги з центрального опалення та постачання гарячої води за період з 01 травня 2018 року до 30 червня 2021 року. Однак, з наданого розрахунку не вбачається, чи враховані сплачені відповідачем кошти за послуги з централізованого постачання гарячої води в період з березня 2021 року до серпня 2021 року. При цьому, з наданих відповідачем квитанцій про сплату нею за житлово-комунальні послуги не вбачається наявність боргу за спожиті послуги з центрального опалення та постачання гарячої води за період з 01 травня 2018 року до 30 червня 2021 року, у зв`язку з чим у суду відсутня можливість визначити правильність розрахунку заборгованості за надані послуги з центрального опалення та постачання гарячої води за особовим рахунком, що рахується за відповідачем. Разом з тим, позивач зазначав, що у [PERSON] наявна заборгованість до 01 травня 2018 року в сумі 9500 грн за послуги з централізованого опалення та за послуги з постачання гарячої води. За захистом свого порушеного права позивач звернувся до суду у вересні 2021 року. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно з ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно до ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є самостійної підставою для відмови у позові. Відповідно до ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Враховуючи, що представником відповідача заявлено клопотання про застосування позовної давності, позивач не надав належним документів щодо переривання позовної давності, то суд погоджується з доводами відповідача, що позивачем пропущена позовна давність за вимогами про стягнення з відповідача заборгованості за період до 01 травня 2018 року. Ураховуючи викладене, оцінюючи всі досліджені судом докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за послуги з постачання теплової енергії та гарячої води задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed