Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-30 00:00:00

ТОВ «Соцсфера» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги за договором найму житлового приміщення та виселення, в обґрунтування якого зазначило наступне. ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «СОЦСФЕРА» відповідно до Договору купівлі-продажу № 1100 від 06.04.2007 року є власником житлової будівлі за адресою: [ADDRESS] , і надає фізичним особам житлові приміщення житлової будівлі за вище вказаною адресою у строкове платне користування на підставі договорів найму житлового приміщення. У кімнаті [ADDRESS] , що належить на праві приватної власності Позивачу, на підставі договору найму житлового приміщення проживає відповідач - [PERSON] , [INFO] . Відповідач не перебував у трудових відносинах з Позивачем, тому житлове приміщення не є службовим житлом. Між Сторонами було укладено договір найму житлового приміщення № 1559/90 від 01.02.2021 р. строком дії на 11 місяців, на підставі якого Відповідачам було надано у строкове користування житлове приміщення за адресою: [ADDRESS] . За час проживання в гуртожитку плату за наймане приміщення і житлово-комунальні послуги відповідач не сплачував, порушуючи умови пунктів 5.2, 5.4, 5.5, 5.6. укладеного Договору. Пунктом 7.2. договору найму передбачено, що наймач зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі здійснювати оплату за наймане приміщення. У зв`язку з неналежним виконання покладених на відповідача обов`язків щодо оплати комунальних послуг та плати за наймане приміщення у період з 28.07.2018 року по 01.05.2021 року утворилася заборгованість у розмірі 11726,64 гривні. Позивач просить суд стягнути з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Соцсфера» заборгованість у розмірі 11726,64 гривні та судовий збір, виселити [PERSON] без надання іншого приміщення з кімнати 209 в гуртожитку за адресою: [ADDRESS] . Представник позивача у судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи був повідомлений судом своєчасно і належним чином, надав суду заяву, в якій просив розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав повністю, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, про час та місце розгляду був повідомлений в установленому законом порядку, про причини неявки суду не повідомив. Заяв з проханням розглядати справу без його участі або клопотань, які б перешкоджали розгляду справи суду не надано. Оскільки суд не має відомостей про причину неявки відповідачів, повідомлених належним чином, відповідно до вимог ч.4 ст.223, ч.1 ст. 280 ЦПК України, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши матеріали справи, оцінивши та дослідивши у сукупності докази у справі, суд приходить до наступних висновків. Згідно зі ст. 13 ч.1 ЦПК України суд розглядає справу не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 81 ч.1 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Соцсфера» є власником будівлі за адресою: [ADDRESS] . 01.02.2021 року між позивачем (наймодавцем) і [PERSON] (наймач) укладений договір найму житлового приміщення № 1559/90, відповідно до якого наймодавець передає, а наймач приймає у тимчасове платне користування житлове приміщення для проживання своєї родини у кімнаті [ADDRESS] . До цього з відповідачем укладався договір найму № 1303/90 від 01.03.2020 року, договір найму житлового приміщення № 1057/90 від 01.05.2019 року, договір найму № 1195/90 від 01.05.2019 року, договір найму № 853/90 від 02.01.2018 року. Згідно п. 5.2. Договору розмір плати за наймане приміщення без комунальних послуг складає 900 гривень, включаючи ПДВ. Відповідно до п.5.5. Договору наймач додатково сплачує витрати за комунальні послуги: електроенергію, холодну та гарячу воду, опалення, каналізацію та інші комунальні послуги. Згідно п. 5.7. Договору, плата за наймане приміщення сплачується наймачем у готівковому або безготівковому порядку на розрахунковий рахунок ТОВ «СоцСфера». Відповідно до п. 7.2. Договору наймач зобов`язався оплачувати за найм приміщення та комунальні послуги в установлений цим договором строк у повному обсязі. Згідно п. 4.1. Договору термін найму складав 11 місяців. Відповідно до п. 8.1. Договору по закінченню терміну дії Договору наймач зобов`язується передати наймодавцю наймане житлове приміщення впродовж п`яти днів з моменту закінчення терміну найма за Актом прийому-передачі, який повинен бути підписаний сторонами даного договору, скріплений печаткою та є невід`ємною частиною даного договору. Згідно з наданим позивачем розрахунком заборгованості за період з липня 2018 року по травень 2021 року заборгованість наймача за найм приміщення і отримані комунальні послуги за адресою: [ADDRESS] , складає 11726,64 гривні. В матеріалах справи відсутні дані, які б вказували на те, що відповідач знаходяться або знаходилися в трудових відносинах з позивачем і вселилися в кімнату гуртожитку на підставі відповідного ордеру. Відповідно до ст. 9 Житлового кодексу УРСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Статтею 109 ЖК УРСР передбачено, що виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, встановлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Відповідно до ст. 116 ЖК Української РСР осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання іншого жилого приміщення. У відповідності зі ст. 127 ЖК Української РСР гуртожитки використовуються для проживання робітників, службовців, студентів, учнів, а також інших громадян у період роботи або навчання. Згідно зі ст. ст. 128, 129 ЖК Української РСР жила площа в гуртожитку надається за спільним рішенням адміністрації підприємства, установи, організації чи органу кооперативної або іншої громадської організації та відповідного профспілкового комітету і комітету комсомолу. На підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу. Відповідно до п.1 р.1. Положення про гуртожитки, затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 27.04.2015 року № 84, зареєстрованого в МЮ 03.07.2015 року за № 778/27223 дія цього Положення поширюється на гуртожитки для проживання робітників, службовців, студентів, учнів, інших громадян у період роботи або навчання. Згідно з п. 1 р. 2 Положення вселення до гуртожитків проводиться власником гуртожитку або уповноваженою ним особою на підставі ордера, форма якого наведена в додатку до цього Положення, виданого відповідно до статті 129 Житлового кодексу Української РСР, з одночасним укладенням договору найму жилого приміщення в гуртожитку. Відповідно до п. 18 Примірного положення про гуртожитки № 208 від 03.06.1986 року, громадяни, які проживають у гуртожитку, зобов`язані своєчасно вносити плату за користування жилою площею і за комунальні послуги відповідно до пункту 38 цього Примірного положення. Згідно з п. 38 ч.1 «Примірного положення про гуртожитки» №208 від 03.06.1986 року, встановлено, що громадяни, які проживають в приміщеннях, які перебувають в окремому користуванні, вносять плату за користування житловою площею та за комунальні послуги згідно ставок квартирної плати (тарифів), встановлених для будинків державного та громадського житлового фонду. Відповідно до ст. 67 ЖК Української РСР плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати, за затвердженими в установленому порядку тарифами. Право власності є абсолютним правом, яке включає право володіння, користування та розпорядження майном, якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законом. Так, відповідно до ст. 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майно на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Згідно зі ст. 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. На підставі ст. 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Пунктом 10.1 Договору житлового приміщення № 1559/90 від 01.02.2021 року передбачені підстави його розірвання в односторонньому порядку, серед яких несплата наймачем платежів за наймане приміщення та/або компенсації комунальних послуг протягом 1 (одного) місяця. Пунктом 8.1. договору найму житлового приміщення визначено, що по закінченню терміну дії договору найму згідно з р. 4 або у разі дострокового припинення дії даного договору згідно з р. 10, наймач зобов`язаний передати наймодавцю наймане житлове приміщення впродовж п`яти днів з моменту закінчення терміну найму за актом прийому-передачі, який повинен бути підписаний сторонами даного договору, скріплений печаткою та є невід`ємною частиною даного договору. Статтею 109 ЖК України передбачено, що виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, встановлених законом. Позивач скористався своїм правом передбаченим вищевказаним договором та достроково припинив укладений між сторонами договір найму житлового приміщення від 01.02.2021 року у зв`язку з систематичною несплатою наймачем [PERSON] платежів за найм житла. Відповідач не виконав вимогу позивача, в добровільному порядку не виселився із займаного житлового приміщення, при цьому продовжує користуватись ним та комунальними послугами, не оплачує їх належним чином. Відповідно до ст. 116 ЖК України, осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення. Пленум Верховного Суду України в п. 22 постанови від 12 квітня 1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», зазначив, що судам, вирішуючи спори про виселення з гуртожитків, слід з`ясовувати, крім інших питань, і питання щодо видачі відповідно до Примірного положення ордера на зайняття жилої площі в гуртожитку. В матеріалах справи відсутні дані, які б вказували на те, що відповідачі знаходяться або знаходилися в трудових відносинах з позивачем і вселилися в кімнату гуртожитку на підставі відповідного ордеру. Таким чином положення ст.ст. 127, 128, 129 ЖК щодо підстав вселення у гуртожиток на дані правовідносини не поширюються. Частиною четвертою ст. 1 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» встановлено, що дія цього Закону не поширюється на гуртожитки, що знаходяться у приватній власності. З огляду те що, відповідач самоправно продовжує проживати в житловому приміщенні, яке належить позивачу на праві приватної власності, вищезазначену заборгованість по оплаті за найм житлового приміщення та комунальні послуги не сплатив до теперішнього часу, суд приходить до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача, у разі задоволення позову. Згідно ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. Відповідно з підпунктами 1.1 п.1 ч.2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» ставка судового збору за подання до суду юридичною особою позовної заяви майнового характеру встановлюється у розмірі 1,5 % ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Згідно підпункту 1.2 п.1 ч.2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» ставка судового збору за подання до суду юридичною особою позовної заяви немайнового характеру складає 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб. На підставі ст.7 Закону України «Про державний бюджет України на 2021 рік» встановлено прожитковий мінімум на одну працездатну особу з 1 січня 2021 року у розмірі 2270,00 гривні. Оскільки позивачем подано позов, який містить вимоги майнового та немайнового характеру, за подачу позовної заяви до суду необхідно було сплатити судовий збір у розмірі 4540,00 гривні, а тому з відповідача відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, так як судове рішення ухвалюється у повному обсязі на користь позивача, підлягають стягненню судові витрати у розмірі 4540,00 гривні. На підставі викладеного,

Outcome: approved