Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-02 00:00:00

У грудні 2020 року позивач звернулася до суду з позовом про позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно сина - [PERSON] , [INFO] , посилаючись на те, що дитина проживає з нею та знаходиться на її утриманні. Батько хлопчика ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню сина, життям дитини не цікавиться, не виявляє бажання спілкуватися з дитиною. Відповідач, покладених законом на батьків обов`язків, не виконує, від матеріального забезпечення сина ухиляється, ніякої участі у житті сине не приймає. Байдуже ставлення відповідача до своїх батьківських обов`язків та долі сина змусило її звернутися до суду з даним позовом. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.12.2020 року визначено головуючого у справі суддю Черенкову Н.П. Справа отримана суддею Черенковою Н.П. 18.12.2020 року. Після виконання приписів ст.ст. 27,187 ЦПК України, ухвалою судді від 01.02.2021 року відкрито загальне позовне провадження, призначено підготовче засідання. Ухвалою суду від 03.02.2022 року закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила суд задовольнити позов, в тому числі із урахуванням висновку органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення відповідача батьківських прав. Представник третьої особи в судовому засіданні висновок органу опіки підтримала, проти задоволенню позову не заперечувала. Відповідач до судового засідання не з`явився про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, заперечень на позов не надав. За таких обставин відповідно до ст.ст. 223,280 ЦПК України та за згодою учасників процесу, суд вважає можливим розглянути справу по суті у відсутності відповідача, оскільки в матеріалах справи достатньо даних для розгляду справи по суті та заочний розгляд. Суд, дослідивши матеріли справи, оцінивши наявні у справі докази, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що [PERSON] , є батьком, а [PERSON] - матір`ю [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження Серія [NUMBER] . 08.09.2017 року між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб [NUMBER] . Прізвище дружини після реєстрації шлюбу - " [PERSON] ". Як вбачається з характеристики від 11.11.2020 року №322/1 виданою Миколаївською ЗОШ І-ІІ ступенів №64, за весь час навчання [PERSON] вихованням учня займається мати [PERSON] . Батько, [PERSON] , ніколи не відвідував школу, не цікавився навчанням сина. Згідно довідки від 17.11.2020 року №60991538, наданою Центральним відділом ДВС у м.Миколаєві ПМУ МЮ (м.Одеса), боржник [PERSON] за період з 01.05.2020 року по 31.10.2020 включно не сплачує аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ч.ч 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. На даний час тягар утримання дитини покладений на позивача. Відповідач з сином не спілкується, матеріально не допомагає, станом здоров`я не цікавиться, не доглядає, не піклується про фізичний та духовний розвиток, навчання, підготовку до самостійного життя, не забезпечує харчуванням, медичним доглядом, лікуванням, не виявляє інтересу до його внутрішнього світу, тощо. Дитина повністю знаходиться на утриманні матері, відповідач байдуже ставиться до долі сина. Позивач жодних перешкод у спілкуванні батька з дитиною не чинить. Орган опіки та піклування, виконком Миколаївської міської ради надав до суду Висновок № 7697/02.02.01-22/06/14/21 від 21.10.2021 року про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача відносно його малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] . Згідно статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо він (вона) ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Враховуючи вище викладене, відповідач добровільно відмовився від батьківських прав та обов`язків щодо своєї дитини, що є підставою для позбавлення його батьківських прав. Приймаючи до уваги те, що [PERSON] свідомо ухиляється з підстав його винної поведінки від виконання батьківських обов`язків, а саме: виховання та матеріального утримання, не піклується про фізичний та духовний розвиток дитини, не забезпечує харчуванням, медичним доглядом, лікуванням, не спілкується з сином, не виявляє інтересу до його внутрішнього світу, не створює умов для отримання освіти тощо, суд вважає вимоги позивача про позбавлення батьківських прав доведеними та такими, що ґрунтуються на вимогах закону, а тому є законні підстави для їх задоволення. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і вусякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Згідно з нормами ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини, крім того, відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Згіднозі ст. 18 Конвенції про права дитини, що була ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27.02.1991 року, Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно з пунктами 15 та 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема, ставлення батьків до дітей. Не можна позбавити батьківських прав особу, яка не виконує своїх батьківських обов`язків унаслідок душевної хвороби, недоумства чи іншого тяжкого захворювання (крім хронічного алкоголізму чи наркоманії) або з інших не залежних від неї причин. Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі неповнолітньої малолітньої дитини. Суд зазначає, що відповідно до ст. 169 СК України мати, батько, позбавленні батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав, у разі зміни поведінки особи, позбавленої батьківських прав, та обставин, що були підставою для позбавлення батьківських прав. Оскільки вказані факти як кожен окремо, так і в сукупності, розцінюються судом як ухилення відповідача та свідомим нехтуванням батьківськими обов`язками, суд приходить до висновку про необхідність позбавлення відповідача батьківських прав відносно його малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] . В силу ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір у сумі 840,80 грн. На підставі вищенаведеного,

Outcome: approved