Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-25 00:00:00

У липні 2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю (далі - ТОВ) «Веллфін» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Свої вимоги мотивує тим, що 11 червня 2017 року між ним та [PERSON] укладено договір позики № 205117, згідно з яким відповідач отримав кредит у розмірі 400 грн строком на 1 день, шляхом переказу на його платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування позикою у розмірі 1,9% від суми позики, але не менше ніж 30 грн за перший день користування позикою; 1,9% від суми позики щоденно, за кожен день користування позикою, починаючи з другого дня в межах строку позики, зазначеного в пункті 1.3. договору; 1,9% додатково до основних процентів, від суми позики, що не була повернута своєчасно, за кожен день користування позикою понад строк, зазначений в пункті 1.3. цього договору, у разі невиконання або неналежного виконання позичальником свої зобов`язань за цим договором. Договір позики був укладений в електронному вигляді шляхом реєстрації відповідача в особистому кабінеті на вебсайті позивача: https://creditup.com.ua, заповнення всіх полів Заявки, що відмічені як обов`язкові для заповнення та його підписання з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Позивач свої зобов`язання виконав, перерахував суму позики відповідачу на його платіжну картку, однак останній не повернув своєчасно позивачу суму позики, у зв`язку з чим у відповідача утворилася заборгованість, яка станом на 24 липня 2020 року, становить 17 735,20 грн та складається з: 400 грн - основного боргу; 8 686,40 грн - заборгованості за відсотками; 8 648,80 грн - заборгованості за простроченими відсотками. У зв`язку з вищевикладеним, внаслідок порушення відповідачем зобов`язань за договором позики від 11 червня 2017 року № 205117, позивач просив позов задовольнити та стягнути вказану заборгованість з відповідача. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30 липня 2020 року для розгляду зазначеної позовної заяви визначено головуючого суддю Жовноватюк В. С. Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 18 серпня 2020 року відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення (виклику) сторін за вищевказаним позовом. Розпорядженням Виконуючого обов`язки керівника апарату Петухової А. О. від 05 лютого 2021 року № 272 призначено повторний автоматизований розподіл судової справи № 760/16586/20, провадження № 2/760/2261/21, у зв`язку з перебуванням головуючого судді Жовноватюк В. С. у відпустці у зв`язку з вагітністю та пологами. 09 лютого 2021 року ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва вказану справу прийнято до провадження головуючим суддею Ішуніною Л. М. та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Позивач в судове засідання не з`явився, про дату час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, причини неявки суду невідомі. 04 січня 2022 року до суду подав заяву про розгляд справи у його відсутність, в позовній заяві вказав, що не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, на підставі пункту 3 частини восьмої статті 128 ЦПК України, що підтверджується конвертами, які повернулися на адресу суду з відміткою «Адресат відсутній за вказаною адресою», про поважність причин неявки суду не повідомив. Крім того, у встановлений судом строк, не скористався своїм правом на подання відзиву, тому відповідно до частини восьмої статті 178 ЦПК України суд вирішує справу за наявними матеріалами. Частиною першою статті 280 ЦПК України визначено, що суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Виходячи з цього, враховуючи заяву позивача про розгляд справи у його відсутність, та той факт, що він не заперечував проти ухвалення заочного рішення, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Згідно з частиною другою статті 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Отже, оскільки сторони в судове засідання не з`явились, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи та проаналізувавши надані докази, суд виходить з наступного. Судом установлено, що між ТОВ «Внллфін» та [PERSON] укладено договір позики від 11 червня 2017 року № 205117, згідно з яким останній отримав позику у розмірі 400 грн на умовах строковості, зворотності, платності, строком на 1 день, тобто до 12 червня 2017 року, шляхом переказу на його платіжну картку (а. с. 21-25). Договір позики укладено в електронному вигляді шляхом реєстрації відповідача в особистому кабінеті на вебсайті позивача: https://creditup.com.ua, заповнення всіх полів Заявки, що відмічені як обов`язкові для заповнення та підписання договору позики електронним підписом з одноразовим ідентифікатором відповідно до Закону України «Про електронну комерцію». Пунктом 1.5. договору позики визначено, що строк та проценти за користування позикою обчислюються за фактичну кількість календарних днів користування позикою на наступних умовах: 1,9% від суми позики, але не менше ніж 30 грн за перший день користування позикою; 1,9% від суми позики щоденно, за кожен день користування позикою, починаючи з другого дня в межах строку позики, зазначеного в пункті 1.3. договору; 1,9% додатково до основних процентів, від суми позики, що не була повернута своєчасно, за кожен день користування позикою понад строк, зазначений в пункті 1.3. цього договору, у разі невиконання або неналежного виконання позичальником свої зобов`язань за цим договором. Відповідно до пункту 1.3. строк надання позики складає 1 день та позика має бути повернута згідно Графіку розрахунків до 12 червня 2017 року. Пунктами 7.1., 7.2. встановлено, що невід`ємною частиною цього договору є Правила надання грошових коштів у вигляді позики ТОВ «Веллфін», які регламентують порядок надання грошових коштів у позику фізичним особам. Уклавши цей договір позичальник підтверджує, що він ознайомлений, повністю розуміється, зобов`язується і погоджується неухильно дотримуватись Правил, текст яких розміщено на сайті позикодавця. Згідно з пунктами 4.1, 4.2, 5.1, 6.3 Правил надання грошових коштів у вигляді позики ТОВ «Веллфін» заявник, що має намір отримати позику, проходить реєстрацію в Особистому кабінеті на сайті товариства. Заявник для оформлення позики здійснює оформлення заявки на сайті товариства шляхом заповнення всіх полів заявки, що відмічені як обов`язкові для заповнення. Рішення про погодження чи відмову в наданні позики приймається товариством на підставі наданої заявником в електронній формі заявки на отримання позики та будь-якої додаткової інформації, наданої заявником. У разі прийняття позитивного рішення товариство інформує заявника шляхом відправлення СМС-повідомлення на телефонний номер зазначений в заявці, розміщенням інформації щодо прийнятого рішення в особистому кабінеті та шляхом надсилання електронного повідомлення на електронну адресу, зазначену в заявці. Електронне повідомлення про прийняття позитивного рішення в наданні позики містить гіперактивне посилання. Здійснюючи перехід по гіперактивному посиланню, заявник отримує електронну копію договору позики. Відповідач у встановлений кредитним договором строк позику не повернув. Згідно довідки, наданої ТОВ «Веллфін» у [PERSON] наявна заборгованість, яка станом на 24 липня 2020 року становить 17 735,20 грн та складається з: 400 грн - основного боргу; 8 686,40 грн - заборгованості за відсотками; 8 648,80 грн - заборгованості за простроченими відсотками. Частиною першою статті 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства, а за статтею629 ЦК України договір є обов`язковим до виконання сторонами. Згідно з статтями 526, 615 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись у встановлений термін, відповідно до вимог закону та умов договору. За змістом статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до положень статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. При цьому, істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Статтею 8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» встановлено, що юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму. Частиною першою статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору; одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції шляхом надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону;вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. При цьому статтею 3 Закону України «Про електронний цифровий підпис» визначено, що електронний цифровий підпис за правовим статусом прирівнюється до власноручного підпису (печатки) у разі, якщо: електронний цифровий підпис підтверджено з використанням посиленого сертифіката ключа за допомогою надійних засобів цифрового підпису; під час перевірки використовувався посилений сертифікат ключа, чинний на момент накладення електронного цифрового підпису; особистий ключ підписувача відповідає відкритому ключу, зазначеному у сертифікаті. Електронний підпис не може бути визнаний недійсним лише через те, що він має електронну форму або не ґрунтується на посиленому сертифікаті ключа. Договір позики № 205117 був підписаний 11 червня 2017 року шляхом введення одноразового ідентифікатора в особистому кабінеті на вебсайті позивача в мережі Інтернет https://creditup.com.ua. Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно з пунктом 1.4. договору позики від 11 червня 2017 року № 205117 цей договір є укладеним з моменту перерахування суми позики на банківський рахунок, вказаний позичальником та діє до повного виконання позичальником своїх зобов`язань за договором. Аналогічна норма міститься і в Правилах надання грошових коштів, зокрема, відповідно до пункту 6.12. датою укладення договору позики між Товариством і позичальником є дата перерахування суми позики на банківський рахунок. Так, у позовній заяві зазначено, що позивачем у порядку встановленому пунктом 1.4. договору позики на картковий рахунок відповідача було перераховано суму позики в розмірі 400 грн, що підтверджується повідомленням ТОВ ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ», яке надає ТОВ «Веллфін» технічну можливість для проведення операцій, по якій банк-еквайер здійснює зарахування коштів, згідно з договором про організацію переказу грошових коштів № ВП-180516-3 від 18 травня 2016 року. Однак, з матеріалів справи вбачається, що позивачем не було надано відповідного повідомлення ТОВ ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ», з якого можливо було б встановити, чи дійсно відповідачу на виконання вимог пункту 1.4. договору та Правил, які є невід`ємною його частиною, було перераховано на його картковий рахунок суму коштів в розмірі 400 грн. Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно вказаної норми Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Як встановлено судом, в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження видачі Товариством коштів відповідачу, зокрема, виписки з особового рахунку, копій квитанцій, меморіального ордеру, повідомлення про переказ коштів тощо. Крім того, у матеріалах справи відсутні інші належні та допустимі докази, які підтверджують суму перерахованої відповідачу позики у розмірі 400 грн. Таким чином, суд позбавлений можливості перевірити розмір нарахованих суми боргу та відсотків відповідачу. Виходячи з викладеного, беручи до уваги належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності суд приходить до висновку про необґрунтованість вимог позивача та відмову у їх задоволенні, оскільки позивачем не було доведеного того факту, що позивачем в порядку пункту 1.4 договору позики від 11 червня 2017 року № 205117 на картковий рахунок відповідача була перерахована сума позики в розмірі 400 грн, тобто факту укладення зазначеного договору. З огляду на те, що суд відмовляє у позові, а судові витрати понесені лише позивачем, на підставі статті 141 ЦПК України їх розподіл не здійснюється.

Outcome: dismissed