Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-26 00:00:00

У листопаді 2021 року [PERSON] звернулася до Оболонського районного суду м. Києва з позовною заявою до Комунального підприємства « Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Оболонського району м. Києва» про відшкодування шкоди, завданої внаслідок пожежі. У своїй позовній заяві просила суд стягнути з Комунального підприємства « Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Оболонського району м. Києва» на свою користь 59899 грн. 00 коп. матеріальної шкоди, завданої внаслідок пожежі, 5000,00грн. витрат на правничу допомогу. Судові витрати просила покласти на відповідача. Свою позовну заяву обґрунтовувала тим, що [PERSON] на праві приватної власності належить квартири [ADDRESS] . 24 червня 2021 року приблизно о 14 годині 30 хвилин, виникла пожежа в квартирі, власником якої є позивач. Актом про пожежу від 24 червня 2021 року, складеним провідним інспектором ВЗНС Оболонського РУ ГУ ДСНС України у місті Києві, встановлено, що вищезазначеною пожежею пошкоджено «ванну, труби, лічильник, закопчено стелю та стіни,пошкоджено особисті речі мешканців квартири [ADDRESS] ». Також актом № 329 від 30.06.2021р. ОД № 507 встановлено, що під час огляду квартири 29.06.2021 виявлено кіптяви на стінах та стелях коридору, кухні та сумісного санвузолу. Звітом про причину виникнення пожежі у ванній кімнаті квартири [ADDRESS] , що складений провідним інспектором ВЗНС Оболонського РУ ГУ ДСНС України у місті Києві, встановлено, що «ймовірною причиною пожежі. Що сталася 24 червня 2021р. у кв. [ADDRESS] ,-є потрапляння вогневих мас чи вплив високої температури на спалимі матеріали у ванній кімнаті квартири [ADDRESS] , внаслідок проведення зварювальних( вогневих) робіт у квартирі [ADDRESS] ». Виконання звалювальних робіт за адресою: [ADDRESS] , здійснювалось працівниками Комунального підприємства « Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Оболонського району м. Києва». Пожежею, що виникла внаслідок порушення правил пожежної безпеки під час проведення ремонтних робіт, позивачу завдано значної матеріальної шкоди. Позивачка вказує, що після пожежі неодноразово зверталася до представників відповідачів з метою вирішення питання щодо відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок пожежі. Проте, відповідачі своєї провини у виникненні пожежі в квартирі позивача не визнають. 12.01.2022 року на адресу суду від Комунального підприємства « Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Оболонського району м. Києва» надійшов відзив із викладенням заперечень. Представники позивача та позивачв судовому засіданні підтримали позовні вимоги, посилаючись на докази, які містяться в матеріалах справи та на обставини, які викладені в позовній заяві, просили задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Представник відповідача Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Оболонського району м. Києва» в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши подані сторонами документи і матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору суд по суті встановив. За змістом ч.ч.1, 2, 3,4 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.ч. 1, 5-6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15 ЦК України). Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ст. 16 ЦК України особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Способи захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють як закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, як вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений статтею 16 ЦК України. Дослідивши матеріали справи, перевіривши матеріали справи доказами, суд встановив, що власником квартири [ADDRESS] , є громадянка України [PERSON] . Квартира належить [PERSON] на праві приватної власності, що підтверджується договором купівлі- продажу від 12.07.2018р., зареєстрованого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Скляром О.Л. та зареєстровано в реєстрі № 2219. 24 червня 2021 року приблизно о 14 годині 30 хвилин, виникла пожежа в квартирі, власником якої є позивач. Актом про пожежу від 24 червня 2021 року, складеним провідним інспектором ВЗНС Оболонського РУ ГУ ДСНС України у місті Києві, встановлено, що вищезазначеною пожежею пошкоджено «ванну, труби, лічильник, закопчено стелю та стіни,пошкоджено особисті речі мешканців квартири [ADDRESS] ». Також актом № 329 від 30.06.2021р. ОД № 507 встановлено, що під час огляду квартири 29.06.2021 виявлено кіптяви на стінах та стелях коридору, кухні та сумісного санвузолу. Звітом про причину виникнення пожежі у ванній кімнаті квартири [ADDRESS] , що складений провідним інспектором ВЗНС Оболонського РУ ГУ ДСНС України у місті Києві, встановлено, що «ймовірною причиною пожежі. Що сталася 24 червня 2021р. у кв. [ADDRESS] ,-є потрапляння вогневих мас чи вплив високої температури на спалимі матеріали у ванній кімнаті квартири [ADDRESS] , внаслідок проведення зварювальних( вогневих) робіт у квартирі [ADDRESS] ». Виконання звалювальних робіт за адресою: [ADDRESS] , здійснювалось працівниками Комунального підприємства « Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Оболонського району м. Києва». Відповідно до ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків в результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним; ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, при цьому способами захисту цивільних прав та інтересів, серед іншого, можуть бути: відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Вказана стаття унормовує загальні підстави для відшкодування шкоди в рамках позадоговірних (деліктних) зобов`язань. Фактичною підставою для застосування такого виду відповідальності є вчинення особою правопорушення. Юридичною підставою позадоговірної відповідальності є склад цивільного правопорушення, елементами якого є шкода, протиправна поведінка, причинний зв`язок між шкодою і протиправною поведінкою, вина. Відсутність хоча б одного з цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди. Згідно постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27 березня 1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Розглядаючи спір про відшкодування заподіяної шкоди, суд повинен з`ясувати наявність у діях відповідача складу цивільного правопорушення, що включає неправомірність поведінки, наявність матеріальних втрат та їх розміру (збитків), причинного зв`язку між неправомірною поведінкою та заподіяними збитками. До істотних обставин, що підлягають з`ясуванню судом та доведенню сторонами у такому спорі, є наявність всіх сукупних елементів складу цивільного правопорушення; при цьому позивач зобов`язаний довести протиправність поведінки відповідача, розмір заподіяної шкоди, причинно-наслідковий зв`язок між протиправною поведінкою та заподіяною шкодою, а відповідач має спростувати наявність своєї вини. Під шкодою розуміється матеріальна шкода, що виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права, та (або) применшенні немайнового блага (життя, здоров`я тощо). Протиправна поведінка особи може виявлятися у прийнятті нею неправомірного рішення або у неправомірній поведінці (діях або бездіяльності). Протиправною у цивільному праві вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи. Причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стала об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди. Позивач вказує, що шкоду заподіяно відповідачем, тому відсутність вини у заподіянні шкоди повинен доводити саме відповідач. Дійсно, особливістю деліктної відповідальності за завдану шкоду є презумпція вини. Відповідно до частини другої статті 1166 ЦК України особа, яка завдала шкоду, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Тобто відсутність вини у завданні шкоди повинен доводити сам завдавач шкоди, якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. При цьому позивач доводить лише факти, на яких ґрунтуються його позовні вимоги. Між тим, матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що відповідач є заподіювачами шкоди. Суд доходить до такого висновку, оскільки відповідно до матеріалів справи вбачається, що звітом про причину виникнення пожежі у ванній кімнаті квартири [ADDRESS] , що складений провідним інспектором ВЗНС Оболонського РУ ГУ ДСНС України у місті Києві, встановлено, що «ймовірною причиною пожежі, що сталася 24 червня 2021р. у кв. [ADDRESS] ,-є потрапляння вогневих мас чи вплив високої температури на спалимі матеріали у ванній кімнаті квартири [ADDRESS] , внаслідок проведення зварювальних( вогневих) робіт у квартирі [ADDRESS] ». Даний звіт, на який посилається позивач не підтверджує наявність вини відповідача у спричиненні шкоди, оскільки містить лише інформацію щодо факту пожежі, обсягу пошкоджень, а також щодо ймовірної її причини. Суд звертає увагу, що у вказаному документі також зазначається ймовірна причина виникнення пожежі, тобто, відсутні відомості щодо точних причин виникнення пожежа, та/або заподіювача даної пригоди. Таким чином матеріали справи не містять доказів достовірної причини пожежі, актом про пожежу та звітом встановлено можливу ймовірну причинну виникнення пожежі у житловому будинку позивача. Суд не може прийняти зазначений звіт, як доказ факту пожежі з вини відповідача, оскільки акт визначає лише ймовірну причину пожежі, тому є неналежним доказом щодо цієї обставини У судовому засіданні було допитано свідка, а саме: [PERSON] . Вказаний свідок висловив лише припущення відносно того, що дана пожежа могла виникнути внаслідок ремонтних робіт, проте більш точні відомості відсутні. Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частина перша та друга статті 77 ЦПК України). За правилами статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відсутній також причинний зв`язок між пожежею та виною відповідача, та жоден з наданих письмових доказів на обґрунтування позову не містить в собі висновків про те, що саме відповідач будь-яким чином причетний до виникнення пожежі, що його поведінка є чи була неправомірною, що і в кінцевому випадку привела до спричинення шкоди позивачу. Інших належних письмових доказів про дійсні причини виникнення пожежі, з визначенням винних осіб, суду не надано, а дослідженими письмовими доказами спростовано презумпцію вини відповідача. Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки ст. 81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст.43 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні, так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Інші доводи сторін, які наведені у позові, не впливають на висновку суду та не потребують детального обґрунтування, що відповідає практиці Європейського суду з прав людини. Зокрема, Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006). Таким чином, суд оцінивши докази в їх сукупності, встановивши відсутність у матеріалах справи належних доказів доведеності вини саме відповідачів у вчиненні дій, наслідком яких завдано шкоду позивачу, прийшов до висновку про відсутність підстав для цивільно-правової відповідальності відповідачів, передбаченої ст. 1166, 1167 ЦК України. У зв`язку з наведеним позовні вимоги не підлягають задоволенню. Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України). Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захистити себе у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки в задоволенні позовних вимог було відмовлено, понесені позивачем судові витрати не підлягають відшкодуванню. На підставі ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. ст. 15, 16, 22, 23, 321, 1166, 1167 ЦК України,

Outcome: dismissed