Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-06 00:00:00

08.12.2021 року позивачі звернулися до суду з вищевказаним позовом, яким просять визнати за ними, як за членами колгоспного двору, право власності за кожним на 1 / 5 частину житлового будинку з господарськими будівлями та дворовими спорудами при ньому, що розташовані на [ADDRESS] , мотивуючи свої вимоги тим, що зареєструвати за собою своє право власності на свої ж частки вищезазначеного домоволодіння вони на даний час не можуть через відмову реєстраційною службою Болградського районного управління юстиції Одеської області в реєстрації цього їхнього права - з-за відсутності правовстановлюючого документу. У судове засідання позивачі не з`явилися, надавши суду заяву про розгляд справи за їхньою відсутністю, підтримали свої позовні вимоги, просили задовольнити їх в повному обсязі. Представник відповідача - Василівської сільської ради Болградського району Одеської області - надіслав суду заяву, що відповідач вимоги позову визнає, просить розглянути справу без участі її представника. Представник третьої особи - Баннівської сільської ради Болградського району Одеської області до суду не з`явився, заяв та письмових пояснень суду не надавав. Розглянувши надані суду документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню за наступних підстав. Судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини: - відповідно до довідки №486 виконкому Василівської сільської ради Болградського району Одеської області від 05.11.2021р., станом на 14.04.1991р. житловий будинок з господарськими будівлями і дворовими спорудами за адресою: [ADDRESS] - належав колгоспному двору, до складу двору входили: [PERSON] , [INFO] (помер [INFO] ), та позивачі: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , та [PERSON] , таким чином, кожному члену цього колгоспного двору на праві власності належало по 1 / 5 його частині, що підтверджується довідкою, виданою старостою села Баннівка Василівської сільської ради Болградського району Одеської області 05.11.2021р. за № 486 (а.с.15); - відповідно до технічного паспорту на садибний житловий будинок, спірна нерухомість розташована на [ADDRESS] (а.с.16-18); - згідно довідки КП "Болградське БТІ" №177 від 11.07.2019р. - інвентаризаційна вартість нерухомості за адресою: [ADDRESS] , станом на 11.07.2019р., - становить 93858грн. (а.с.22); - з рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно №61315487 від 02.11.2021р. вбачається, що позивачам відмовлено у державній реєстрації права власності на їх власні частини вказаного житлового будинку через відсутність правовстановлюючого документу на цей будинок (а.с.23); - відповідно до заяви представника відповідача - Василівської сільської ради Болградського району Одеської області - він вимоги позивача визнає в повному обсязі. Пленумом Верховного Суду України №20 від 22.12.1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» роз`яснено, що правовідносини, які виникли до набрання законної сили Законом України «Про власність» - до 15.04.1991 року, - застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, спори щодо майна колгоспного двору, яке було придбане до вказаної дати, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: право власності на майно, що належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, - мають ті члени двору, які до 15.04.1991 року не втратили права на частку в його майні. Відповідно до ст.120 ЦК України у редакції 1963р., - майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Володіння, користування і розпорядження майном колгоспного двору здійснювалося за згодою всіх членів двору. Розмір частки члена колгоспного двору встановлювалося з огляду на рівність часток всіх членів двору, включаючи неповнолітніх та непрацездатних (ч.2 ст.123 ЦК України в редакції 1963 року). Відносини, пов`язані з державною реєстрацією речових прав на нерухоме майно всіх форм власності, їх обмежень та правочинів щодо нерухомості, - регулює Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» від 1 липня 2004 року №1952-IV, із змінами і доповненнями. Згідно вимог діючого законодавства на час розгляду справи, порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом (ч.4ст.182 ЦК України). Ст.16 ЦК України регламентовано, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу. Відповідно до п.1ч.2ст.16 ЦК України, одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути їх визнання. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається у порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також в разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно ст.200ч.3 ЦПК України, в разі, якщо відповідач позов визнав, суд ухвалює рішення у підготовчому судовому засіданні. За результатом розгляду даної справи судом встановлено, що в даному випадку мають місце обставини, передбачені ст.392 ЦК України, оскільки позивачі, будучи членами колгоспного двору і співвласниками житлового будинку з господарськими будівлями і дворовими спорудами при ньому за адресою: [ADDRESS] , не можуть реалізувати своє право на реєстрацію свого права власності на цю нерухомість у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу, тому, внаслідок цього, вбачається порушення їхнього права як власників користуватися, володіти та розпоряджатися своїм нерухомим майном, і це порушене їх право потребує захисту у судовому порядку. Таким чином, розглянувши спір всебічно, повно та об`єктивно на підставі вищевикладених письмових доказів, суд дійшов висновку, що право власності за кожним з позивачів на 1 / 5 частину вищезазначеного житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями, що розташовані на [ADDRESS] , - підтверджується вищезазначеними, а також іншими доказами, що містяться в матеріалах справи, були досліджені судом і узгоджуються між собою, та ніким й нічим не спростовані.

Outcome: approved