Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-25 00:00:00

04 червня 2021 року [PERSON] звернувся до Московського районного суду м. Харкова з позовом до [PERSON] , в якому просить: - розірвати Договір довічного утримання посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Жидельовою Альоною Юріївною, за реєстровим № 1586 від 11 червня 2018 року, укладений між [PERSON] , [INFO] і [PERSON] , [INFO] . Позовні вимоги обґрунтовані тим, що [PERSON] неналежно виконує умови договору довічного утримання, укладеного з [PERSON] , чим порушив права останнього. Так, після підписання договору, [PERSON] постійно ображає позивача, відмовляється купувати продукти харчування, ліки, прибирати, готувати їжу, прати речі. Відтак, з посиланням на умови договору та положення законодавства, звернувся до суду зха захистом своїх порушених прав. Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 07 червня 2021 року прийнято позовну заяву [PERSON] до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження; призначено підготовче засідання та встановлено сторонам строки для подання заяв по суті справи. Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 29 вересня 2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. У судове засідання сторони не з`явилися, про час та дату судового засідання повідомлені належним чином, що підтверджується матеріалами справи. 18 жовтня 2021 року від [PERSON] надійшла заява про розгляд справи без участі позивача та ухвалення заочного рішення, у якій також просив вирішити справу на підставі наявних у ній даних та доказів та задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з`явився, на підставі ст. 128 ЦПК України повідомлявся належним чином про день, час та місце розгляду справи, що підтверджується матеріалами справи. Причини неявки [PERSON] суду не повідомив, відзиву, заяв, заперечень до суду не надав. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Згідно ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відтак, оскільки відповідач в судове засідання не з`явився, причини неявки не повідомив, відзиву на позов не подав, а позивач не заперечує проти проведення заочного розгляду справи, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних у матеріалах справи доказів, згідно положень ст. 280, 281 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив таке. 11 червня 2018 року між [PERSON] (далі також - позивач, Відчужувач) та [PERSON] (далі також - відповідач, Набувач) укладено договір довічного утримання (догляду) (далі - Договір), посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Жидєльовою А. Ю. та зареєстрований в реєстрі за № 1585. Відповідно до п. 1.1 договору Відчужувач передає у власність Набувачеві 1/3 частку квартири, вказану у п. 1.2 договору, а Набувач приймає цю 1/3 частку та взамін зобов`язується забезпечувати Відчужувача утриманням та доглядом довічно в порядку та на умовах цього договору. Пунктом 1.2 договору визначено, що 1/3 частки квартири, що відчужується за даним договором, розташована за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до п. 1.3 договору частка квартири належить [PERSON] на праві особистої приватної власності на підставі Свідоцтва про право власності на житло, видане Харківським міським центром приватизації державного житлового фонду 08 грудня 1997 року, реєстраційний № 5-97-101713. Згідно п. 3.2 договору Набувач зобов`язується довічно повністю утримувати і доглядати Відчужувача, забезпечуючи такими видами матеріального забезпечення та догляду: 3.2.1. щоденним триразовим харчуванням, необхідним одягом, доглядом, допомогою (у вигляді прибирання помешкання, прання речей Відчужувача, придбання необхідних ліків, тощо), витрачати на все це щомісячно не менше однієї мінімальної заробітної плати, встановленої чинним законодавством. Відповідно до п. 4.3 договору, цей договір може бути розірваний за взаємною згодою сторін, або за рішенням суду на вимогу Відчужувача, в разі невиконання або неналежного виконання Набувачем його умов, або на вимогу Набувача. Виходячи з підстав позову, позивач, висуваючи вимогу про розірвання договору довічного утримання, посилається на факт неналежного виконання відповідачем договірних зобов`язань, тому, на думку позивача, наявні всі підстави для розірвання договору довічного утримання, внаслідок припинення виконання зобов`язань стороною договору - Набувачем, в односторонньому порядку. Вирішуючи спір, суд виходить з наступного. За змістом ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. За правилом ч. 1 ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст. 744 ЦК України за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов`язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно. Частиною 1 ст. 749 ЦК України закріплено обов`язки набувача за договором довічного утримання (догляду), якими можуть бути визначені всі види матеріального забезпечення, а також усі види догляду (опікування), якими набувач має забезпечувати відчужувача. За змістом п. 1 ч. 1 ст. 755 ЦК України договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов`язків, незалежно від його вини. Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 2 ст. 614 ЦК України особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх належних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання. Відтак, за змістом вказаної норми, договір може бути розірваний незалежно від вини набувача. Тому останньому слід доводи факт належного виконання, а не відсутність його вини у невиконанні або неналежному виконанні умов договору довічного утримання. Положення ч. 1 ст. 755 ЦК України не містить визначення неналежного виконання набувачем обов`язків за договором довічного утримання, а тому вирішуючи зазначене питання, суд має ураховувати конкретні обставини справи, а також умови договору довічного утримання та положення ст. 651 ЦК України, якою визначені загальні підстави для зміни або розірвання договору. Частиною 2 ст. 651 ЦК України визначено, що договір може бути розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотними є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Верховний Суд у постанові від 19 червня 2019 року по справі № 759/501/17 зазначив, тлумачення п. 1 ч. 1ст. 755 ЦК України свідчить, що договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду за умови доведення відчужувачем факту порушення набувачем своїх обов`язків за договором довічного утримання (догляду), що може проявлятися у вигляді неповного чи неналежного забезпечення доглядом, допомогою, харчуванням відчужувача або у вигляді повного невиконання вказаних дій. Отже, з урахуванням підстав позову, умов Договору довічного утримання, саме відповідач зобов`язаний довести належне виконання умов договору довічного утримання. Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 2 ст. 13 ЦПК України передбачено, що збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 10, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідачем не надано належних та допустимих доказів щодо належного виконання умов договору. Ураховуючи викладені обставини, оцінюючи досліджені судом докази в їх сукупності, суд доходить висновку про обґрунтованість заявлених вимог позивачем про розірвання договору довічного утримання з відповідачем, з огляду на що позов підлягає задоволенню. Питання про стягнення судових витрат вирішується судом відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved