Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-31 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , яка діє від свого імені та в інтересах [PERSON] , треті особи Універсальна товарна біржа "Нерухомість Н", орган опіки та піклування виконавчого комітету Покровської районної у місті ради про визнання договору дійсним. Позивач в обгрунтування своїх позивних вимог зазначила, що [INFO] померла її мати [PERSON] .. Після її смерті залишилось спадкове майно у вигляді квартири [ADDRESS] . Як спадкоємець померлої за законом вона прийняла в установлений законом строк. 05 червня 2021 року позивач звернулася для оформлення свідоцтва про право на спадщину. Постановою від 05.06.2021 року державним нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері [PERSON] у зв`язку з неналежно оформленим документом, що посвідчує право власності на квартиру, а саме квартира [ADDRESS] , яка належала [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу квартири, зареєстрованого на ТБ "Нерухомість Н" 22.09.1998 року за № 420, тобто вказаний договір не має нотаріального посвідчення. Оскільки вказаний договір не посвідчений нотаріально позивач не можуть реалізувати своє право з приводу отримання спадщини, тому просить суд визнати правочин за договором купівлі-продажу нерухомого майна дійсним. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити. Відповідачі в судове засідання не з`явились, подали до суду заяву про розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги визнали у повному обсязі. Статтями 43, 211 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що прийняття участі в судовому засіданні є правом сторони, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Представники третіх осіб в судове засідання не з`вилися, про причини неявки суд не повідомили, про розгляд справи були повідомлені своєчасно та належним чином. За відсутності учасників справи у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові матеріали цивільної справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно ст.ст.15,16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до Договору купівлі - продажу нерухомого майна від 22 вересня 1998 року посвідченого товарною біржею «Нерухомість Н», [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , яка діє від свого імені та в інтересах неповнолітньої [PERSON] (відповідно до рішення опікунської ради Жовтневого виконкому) та [PERSON] уклали договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , яка належала продавцям на праві власності, відповідно до свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER] від 10.09.1998 року. Договір зареєстрований у журналі реєстрації біржових угод з нерухомістю за №420 від 22 вересня 1998 року. Згідно п. 2 цього Договору квартира продана 13629,00 грн., які отримані Продавцями до підписання даного договору. Право власності позивача на квартиру [ADDRESS] було зареєстровано Криворізьким міським бюро технічної інвентаризації. Правовідносини, які склалися між позивачем та відповідачами на підставі укладеного між ними договору купівлі-продажу квартири за адресою: [ADDRESS] , мали місце до набрання чинності Цивільним Кодексом України в редакції 2003 року. Отже, відповідно до п.4 Прикінцевих та перехідних положень, в даному випадку підлягають застосуванню положення Цивільного Кодексу України в редакції 1963 року. Відповідно до ст. 227 ЦК (в редакції 1963 року) договір купівлі-продажу житлового будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією із сторін є громадянин. Згідно з частиною 1 Закону України від 10.12.1991 року № 1956-ХІІ "Про товарну біржу" (в редакції, чинній на момент укладання спірного правочину), товарна біржа є організацією, що об`єднує юридичних і фізичних осіб, які здійснюють виробничу і комерційну діяльність, і має за мету надання послуг в укладенні біржових угод, виявлення товарних цін, попиту і пропозицій на товари, вивчення, упорядкування і полегшення товарообігу і пов`язаних з ним торговельних операцій. Угоди, зареєстровані на товарній біржі не підлягають нотаріальному посвідченню. (ч. 2 ст. 15 Закону України "Про товарну біржу"). Суд приходить до висновку, що чинне на момент укладання спірного правочину законодавство, а саме ч.2 ст. 15 ЗУ "Про товарну біржу", дозволяло укладати угоди купівлі продажу нерухомого майна за участю фізичних осіб, без нотаріального посвідчення біржового контракту. Таким чином, незважаючи на існуючу дату укладання правочину та норму, що дозволяла укладати угоди купівлі продажу нерухомого майна за участю фізичних осіб, без нотаріального посвідчення, мала місце колізія норм ст. 15 Закону України "Про товарну біржу" та норми кодифікованого нормативно-правового акта, а саме ст. 277 ЦК Української РСР 1963 року, що вимагала обов`язкового нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу житла, якщо однією із сторін є фізична особа. Відповідно до абз. 3 п. 2 Постанови №14 Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року, в якому роз`яснено, що у випадку наявності суперечності між нормами законів (кодексів), що мають юридичну силу, застосуванню підлягає той, що прийнятий пізніше. Оскільки в даному випадку наявна колізія норм матеріального права, що мають однакову юридичну силу - ст. 15 Закону України "Про товарну біржу" та ст. 277 ЦК Української РСР 1963 року, Закон України "Про товарну біржу" було прийнято в 1991 року, а Цивільний кодекс на момент укладання спірного правочину діяв з 1963 року, тому при вирішенні спору про необхідність чи відсутність необхідності нотаріального посвідчення правочину, укладеного на товарній біржі, суд вважає правомірним застосування сторонами спірного правочину ст. 15 Закону України "Про товарну біржу" (як нормативного акта, прийнятого пізніше), що дозволяв укладати біржові контракти щодо відчуження житлової нерухомості фізичною особою без нотаріального посвідчення. Відповідно до ч.2 ст. 47 ЦК України (в редакції 1963 року) - якщо сторони домовилися про всі істотні умови договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухиляється від його нотаріального посвідчення, - суд може визнати такий договір дійсним. У такому випадку наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Як вбачається із матеріалів справи доказом укладення і виконання договору його сторонами є зареєстрований на товарній біржі договір купівлі-продажу квартири, в інтересах неповнолітньої [PERSON] діяла [PERSON] , згідно рішення опікунської ради Жовтневого виконкому, що відповідало на час його укладення вимогам ст. 226 ЦК УРСРта ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», сплата визначеної договором суми грошей, які продавцями отримані до підписання договору, передача покупцеві документів на квартиру, ключів від неї та самої квартири. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] (мати позивача), що підтверджується свідоцтвом про смерть Серія [NUMBER] . Після її смерті відкрилась спадщина на квартиру [ADDRESS] . Спадкоємцем за законом після смерті [PERSON] є її донька [PERSON] , яка 05 червня 2021 року звернулася до державного нотаріуса Другої криворізької державної нотаріальної контори із заявою для оформлення Свідоцтва про право на спадщину за законом, однак їй було відмовлено в зв`язку з тим, що договір купівлі-продажу нерухомого майна посвідчено Товарною біржею "Нерухомість Н" 22.09.1998 року в порушення ст.ст. 226, 227 ЦК УРСР. Відповідно до ч.5 ст.11 ЦК України, однією з умов виникнення прав та обов`язків учасників цивільних правовідносин є рішення суду. З вимог ст. 16 ЦК України вбачається, що захист цивільних прав шляхом визнання права власності належить судам. Одним із способів захисту цивільних прав, згідно ч.2 ст. 16 ЦК України, є визнання права. Таким чином, обраний позивачем спосіб захисту її прав передбачені законом і відповідають йому. З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що вимоги позивача є законними, обґрунтованими й такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved