Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-02 00:00:00

16.12.2021 року [PERSON] через свого представника звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, вказуючи на те, що 09.11.2003 року між нею та відповідачем було зареєстровано шлюб, про що Донецьким міським відділом реєстрації актів громадянського стану Донецького обласного управління юстиції було зроблено відповідний актовий запис за № 1731 та видано свідоцтво про одруження серії [NUMBER] . Від шлюбу у сторін народились дитина - син [PERSON] , [INFO] . Зазначає, що через конфлікти сторони припинили своє подружнє життя 3 роки тому, проживають окремо, у них немає спільного бюджету, вони не несуть взаємних прав та не виконують взаємних обов`язків подружжя. Примирення та збереження шлюбу неможливе. Просила шлюб розірвати. До початку судового засідання представник позивачки подала заяву, в якій підтримала позовні вимоги з підстав, викладених у позовній заяві, просила позов задовольнити та розгляд справи проводити у її відсутності та у відсутності позивачки. До початку судового засідання відповідач подав заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги визнає та не заперечує проти задоволення позову. Розгляд справи здійснювався за відсутності осіб, які беруть участь у справі, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підставний і підлягає до задоволення. Як вбачається з свідоцтва про одруження серії [NUMBER] , 09.11.2003 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, який зареєстровано Донецьким міським відділом реєстрації актів громадянського стану Донецького обласного управління юстиції, про що складено відповідний актовий запис № 1731. Після реєстрації шлюбу прізвище дружини змінено на « [PERSON] » (а.с. 15). Від шлюбу у сторін народилась дитина - син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а.с.13). Встановлено, що сторони не підтримують шлюбних відносин, не ведуть спільно господарство, кожен з них живе своїм окремим життям, позивач наполягає на розірванні шлюбу. Згідно ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частини 3, 4 ст. 56 СК України вказують, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Пунктом 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» встановлено, що проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Якщо хоча б один з них наполягає на припиненні шлюбу, суд вирішує справу по суті. Враховуючи особливий характер сімейних відносин та їх об`єктивну недоступність для оточуючих, наполягання позивача на розірванні шлюбу, суд приходить до висновку, що сім`я розпалася, а збереження сім`ї є неможливим. Виходячи з викладеного, давши оцінку обставинам справи, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити та шлюб між сторонами розірвати. Судові витрати по справі позивачка просить залишити за нею, а тому підстав для їх розподілу між сторонами на підставі ст. 141 ЦПК України суд не вбачає. На підставі ч.2 ст. 104, ч.3 ст. 105, ч.1 ст. 110, 112 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved