Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-26 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Літинського районного суду Вінницької області з позовом до Комунального некомерційного підприємства «Літинський центр первинної медико-санітарної допомоги» Літинської селищної ради Вінницького району Вінницької області про визнання протиправними наказів про застосування дисциплінарного стягнення, в якому зазначає, що згідно наказу №135-к від 01 жовтня 2012 року його було переведено у Багринівську АЗПСМ на посаду завідувача з 04.10.2012 р. на якій працює по сьогоднішній час. За період роботи до нього ніяких зауважень та стягнень не було. Вказує, що згідно з наказами від 12.05.2021 року №77-к/тр та від 01.06.2021 року№97-к/тр на нього було накладено дисциплінарні стягнення у вигляді доган за порушення трудової дисципліни та правил внутрішнього трудового розпорядку - відсутність на робочому місці, а також утримано заробітну плату, з чим він не погоджується, вважаючи ці накази протиправними та такими, що підлягають скасуванню за наступних підстав. Зазначає, щодо винесеного першого дисциплінарного стягнення, а саме 21.04.2021 р. він був на викликах у хворих [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , які згідно декларацій прикріплені до нього як до сімейного лікаря. Щодо винесеного другого дисциплінарного стягнення також зазначає, що перебував на викликах у хворих 13.05.2021 р. [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та 14.05.2021 року перебував у хворого [PERSON] . Тобто, він безпосередньо виконував свої функціональні обов`язки і порушення трудової дисципліни ним порушено не було. Просить скасувати накази про порушення трудової дисципліни, зобов`язати виплатити йому утриману заробітну плату та стягнути моральну та матеріальну шкоду. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав повністю і просить їх задовольнити. В судовому засіданні представник представник позивача адвокат Заєць Б.В. позовні вимоги підтримав. Суду пояснив, що його довіритель працюючи сімейним лікарем Багринівської АЗПСМ, виконував свою посадову інструкцію, надаючи медичну допомогу особам проживаючим на території Літинської ОТГ. Зокрема, 21.04.2021 року, 13.05.2021 року та 14.05.2021 року він перебував на викликах, тому і був відсутній на робочому місці. Відповідно до Порядку надання первинної медичної допомоги, лікар може самостійно прийняти рішення про надання окремих послуг ПМД за місцем проживання пацієнтів, медична допомога надається пацієнтам безперервно особисто, по телефону, електронною поштою та ін. Зазначив, що саме у ці дні лікар був на викликах у пацієнтів і виконував свої посадові обов`язки визначені інструкцією із надання медичної допомоги, а тому його відсутність на робочому місці не може вважатися прогулом. Просить позов задовольнити, зокрема скасувати накази та виплатити йому заробітну плату за 21.04.2021 року, 13.05.2021 року та 14.05.2021 року. Відмовляються відносно вимоги щодо стягнення моральної та матеріальної шкоди. Представник відповідача КНП «Літинський центр первинної медико-санітарної допомоги» Літинської селищної ради Вінницького району Вінницької області адвокат Павенський Б.В. судовому засіданні позову не визнав. Суду пояснив, що із викладеними у позові обставинами та позовними вимогами не погоджується, вважає їх безпідставними та надуманими з огляду на наступне. Згідно п.1.5, 1.6 посадової інстуркції завідувача Багринівською амбулаторією загальної практики сімейної медицини - завідувач знаходиться у безпосередній підпорядкованості головному лікарю КНП Літинський центр ПМСД та в своїй роботі керується правилами внутрішнього розпорядку, положенням про амбулаторію загальної практики сімейної медицини, наказами, інструкціями органів охорони здоров`я, діючими положеннями законодавства про працю та охорону здоров`я, а також зазначеною посадовою інструкцією. Відповідно до п. 4.1 зазначеної інструкції, завідувач АЗПСМ несе відповідальність: - за неналежне виконання своїх посадових обов`язків, помилкові дії чи бездіяльність, не прийняття рішень, що входять у сферу його компетенції, а також за невикористання або неповне використання своїх функціональних прав. Згідно п.5.9 зазначеної інструкції, завідувач АЗПСМ повинен знати порядок ведення облікової та звітної документації, обробки медичної статистичної документації. З посадовою інструкцією завідувач [PERSON] ознайомлений 09.07.2014 року, про що свідчить підпис в кінці інструкції. Відповідно до затвердженого в.о. директора КНП Літинської ПМСД Дяченко П.А. графіку роботи за квітень на Багринівській АЗПСМ робочий день завідувача [PERSON] починається о 09:00 год. та закінчується о 16:42 год. 21.04.2021 року на виконання доручення в.о. директора КНП Літинської ПМСД Дяченко П.А. по перевірці скарги [PERSON] , інспектор з кадрів зазначеної лікарні [PERSON] , медичний директор [PERSON] , економіст [PERSON] відвідали Багринівську АЗПСМ об 12:30 год. По приїзду було встановлено, що всі працівники були на своїх робочих місцях, окрім завідувача [PERSON] , який зі слів працівників був відсутній з початку робочого дня. на телефоні дзвінки [PERSON] не відповідав. Працівники не знали, де він знахожиться та нікому з працівників не повідомляв, що буде відсутній або де і чим зайнятий. За результатами перевірки-візиту було складено акт від 21.04.2021 р. про відсутність завідувача Багринівської АЗПСМ на робому місці. На прохання керівництва лікарні пояснити порушення ним трудової дисципліни та внутрішнього трудового розпорядку, [PERSON] відмовився давати усні і письмові пояснення. З цього приводу було складено акт від 30.04.2021 р. Зазначає, що викладене доводить протиправну поведінку позивача, який ігнорував своїми винними діями приписи КЗпП, правила внутрішнього трудового розпорядку, був відсутній на робочому місці 21.04.2021 р. весь робочий час, а тому наказ в.о. директора КНП Літинського центру ПМСД №77-к/тр від 12.05.2021 р. про оголошення [PERSON] оголошено догану є законним. Щодо винесеного наказу №97-к/тр від 12.05.2021 р. про оголошення [PERSON] догани за відсутність на робочому місці 13.05.2021 р. весь день та з 09:00 год. по 10:10 год 14.05.2021 року зазначає наступне. Твердження позивача, що він був відсутній на робочому місці, оскільки перебував на викликах у хворих не може братися до уваги і спростовується довідкою директора КНП Літинський центр ПМСД Дяченко П.А., за якою лікар відповідно до п.15,17,18 наказу МОЗ №587 від 28.02.2020 року та "Порядку ведення реєстру медичних записів, записів про направлення та рецептів в електронній системі охорони здоров`я", затвердженоговищезазначениим наказом №587 від 28.02.2020 року МОЗ, лікар зобов`язаний вносити відомості про оглянутого (відвіданого, прийнятого) пацієнта до електронного реєстру. Проте, в електронному реєстрі не зазначені пацієнти, про яких зазначає лікар [PERSON] , яким нібито надавалась ним медична допомога 21.04.2021 р. та 13.05.2021 р. Тому, видаючи оскаржувані позивачем накази від 12.05.2021 року №77-к/тр та №97-к/тр від 01.06.2021 р. відповідач діяв на підставі, у спосіб та в межах наданих йому повноважень та норм КЗпП України. За таких підстав просить відмовити в задоволенні позову повністю, а також стягнути з [PERSON] на корсить КНП "Літинський центр первинної медико-санітарної допомоги" судові витрати в сумі 7000 грн., як витрати з надання правової допомоги. Із показань свідка [PERSON] допитаного в судовому засіданні встановлено, що 14.05.2021 р. близько 08:50 год. до нього приїзжав додому лікар [PERSON] , оскільки він перебував на лікарняному і лікар проводив йому медичні маніпуляції. Із показань свідка [PERSON] допитаної в судовому засіданні встановлено, що [PERSON] є її сімейним лікарем. 21.04.2021 року вона здійснювала виклик лікаря додому, оскільки в неї була температура. Він приїзжав десь після обіду з 13 по 14 годину. Із показань свідка [PERSON] допитаного в судовому засіданні встановлено, що лікаря [PERSON] він викликав 21.04.2021 р., в зв`язку з поганим самопочуттям та температурою. він приїзджав близько 12:00 год. Із показань свідка [PERSON] допитаного в судовому засіданні встановлено, що [PERSON] є його сімейним лікарем. 12.05.2021 року він його викликав до себе додому, оскільки хворів і потребував медичної допомоги. Лікар приїхав ближче до обіду. Із показань свідка [PERSON] допитаного в судовому засіданні встановлено, що [PERSON] є його сімейним лікарем і 21.04.2021 року він приїзжав до нього. По потребі, він їздив сам в лікарню с. Багринівці. Із показань свідка [PERSON] допитаної в судовому засіданні встановлено, що 21.04.2021 року лікар був у неї вдома, вона його викликала по телефону, оскільки у неї хвора мама. Із показань свідка [PERSON] допитаного в судовому засіданні встановлено, що 21.04.2021 року близько 09:00 год. до нього приїзжав лікар [PERSON] , оскільки він хворів і на серці йому робили операцію. Із показань свідка [PERSON] допитаного в судовому засіданні встановлено, що [PERSON] є його сімейним лікарем. Він хворів на коронавірус і точної дати не пам`ятає чи 12 чи 13 травня лікар приїзжав до нього додому на виклик, ставив крапельниці. Із показань свідка [PERSON] допитаного в судовому засіданні встановлено, що в лютому 2021 році йому робили шунтування на серці. Він тривалий час був на реабілітації і лікар [PERSON] здійснював за ним нагляд. Зокрема, 13.05.2021 року ближче до обіду він також до нього приїзжав. Суд, дослідивши матеріали справи та оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, приходить до наступних висновків. Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Посадовою інструкцією (а.с.11-15) затверджено посадові обов`язки та завдання завідувача Багринівської АЗПСМ [PERSON] , визначено загальні положення, кваліфікаційні вимоги, відповідальність та взаємовідносини (зв`язки) за посадою. Наказом №1-к від 01.06.2011 р. КНП Літинського ЦПМСД (а.с.19) [PERSON] прийнято на посаду завідуючого Багринівської амбулаторії загальної практики сімейної медицини лікаря загальної практики - сімейного лікаря з 01.06.2011 р. Відповідно до наказу №97-к/тр від 01.06.2021 р. про притягнення до дисциплінарної відповідальності [PERSON] (а.с.21) встановлено, що [PERSON] , завідувач Багринівською АЗПСМ лікар загальної практики - сімейний лікар, був відсутній на роботі 13.05.2021 та 14.05.2021 з 09:00 по 10:10. Будь-яких виправдавних документів не надав, надати письмове чи усне пояснення відмовився. Своїми діями порушив правила внутрішнього трудового розпорядку. Застосувати до [PERSON] , догану за порушення трудової дисципліни - прогул (відсутність на робочому місці (13.05.2021 та з 09:00 по 10:10 14.05.2021). Відповідно до наказу №77-к/тр від 12.05.2021 р. про оголошення догани [PERSON] (а.с.22) встановлено, що [PERSON] , завідувачу Багринівською амбулаторією лікарю загальної практики - сімейному лікарю, за порушення трудової дисципліни (відсутність на робочому місці 21.04.2021) прогул. Відповідно до копій Декларації №001-Н50М-Р900 (а.с.23), Декларації №001-НАМ3-ЕР900 (а.с.25), Декларації №001-ХЗАМ-4200 (а.с.27), Декларації №001-КК7Т-РЕА0 (а.с.29), Декларації №0001-2825-0ААО (а.с.31), Декларації №0001-ТКТ2-6800 (а.с.33), Декларації №0001-АМАХ-РЕА0 (а.с.35) у [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] лікарем , який надає їм ПМД є [PERSON] . Відповідно до копії графіку роботи за квітень 2021 р. (а.с.55) в графі працівника [PERSON] 21 квітня 2021 р. запис про початок роботи відсутній, міститься запис про закінчення 16:42. Відповідно до доповідної записки інспектора з кадрів [PERSON] про відсутність на роботі [PERSON] (а.с.56) встановлено, що на виконання доручення про відпрацювання робочого часу працівниками Багринівської амбулаторії загальної практики сімейної медицини, в тому числі [PERSON] (підстава; скарга [PERSON] ) 21.04.2021 о 12:30 відвідали Багринівську АЗПСМ медичний директор [PERSON] , економіст [PERSON] та інспектор з кадрів [PERSON] , де було встановлено, що всі працівники окрім [PERSON] були на своїх робоичх місцях. [PERSON] зателефонувала [PERSON] в пристуності вищезазначених осіб та працівників амбулаторії, але на телефонний дзвіно відповіді не було. На звернення до працівників, чи не повідомляв їх про свою відсутність відповіли, що з початку робочого дня його на робочому місці не було, причини не повідомляв. За результатами склали акт від 21.04.2021. 22.04.2021 [PERSON] з`явився на роботі. Документів про поважну причину відсутності не надав. На телефонні дзвінки не відповідав. Адміністрація підприємства в електронному вигляді звернулась до завідувача Багринівської АЗПМС, щоб надав пояснення щодо своєї відсутнсоті в термін до 27.04.2021. Відповіді також не було. 30.04.2021 о 11:30 було повторно здійснено візит до Багринівської АЗПСМ до [PERSON] з метою взяття пояснення причини відсутності. Від усних та письмових пояснень відмовився. За результатами візиту склали акт від 30.04.2021 (а.с.60). 22.04.2021 р. на адресу завідувача Багринівської амбулаторії ЗПСМ лікаря [PERSON] було направлено лист щодо надання пояснень відсутності на робочому місці 21.04.2021 р. (а.с.59). Відповідно до ст. 139 КЗпП України, працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержуватись трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір. Статтею 140 КЗпП України визначено, що трудова дисципліна на підприємствах, в установах, організаціях забезпечується створенням необхідних організаційних та економічних умов для нормальної високопродуктивної роботи, свідомим ставленням до праці, методами переконання, виховання, а також заохочення за сумлінну працю. У трудових колективах створюється обстановка нетерпимості до порушень трудової дисципліни, суворої товариської вимогливості до працівників, які несумлінно виконують трудові обов`язки. Щодо окремих несумлінних працівників застосовуються в необхідних випадках заходи дисциплінарного і громадського впливу. За змістом статті 147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано, зокрема, такий захід стягнення, як догана. Згідно зі статтею 148 КЗпП України дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців із дня вчинення проступку. Відповідно до вимог ст. 149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку. Догана є дисциплінарним заходом особистого немайнового характеру. Це стягнення полягає у негативній оцінці і засудженні поведінки працівника в трудовому колективі. Такий моральний осуд покликаний спонукати працівника надалі належно виконувати свої трудові обов`язки. Адже працівник має усвідомлювати, що в разі порушення ним трудової дисципліни після оголошення йому догани до нього роботодавцем може застосовуватися більш суворе стягнення, передбачене законодавством, зокрема звільнення. Тобто догана - захід дисциплінарного впливу морально-психологічного характеру, що містить негативну оцінку конкретних дій працівника і виконує оцінювальний, попереджувальний і мотиваційний вплив на нього. Підставою застосування догани є вчинення працівником протиправного винного діяння (дії чи бездіяльності), яке визнається дисциплінарним проступком. Протиправність поведінки працівника полягає в порушенні ним своїх трудових обов`язків, закріплених нормами трудового права, а саме у КЗпП, правилами внутрішнього розпорядку, статутами, положеннями, посадовими інструкціями, трудовим договором (контрактом), колективним договором, а також у порушенні або невиконанні правомірних наказів та розпоряджень роботодавця. Виходячи з правової природи інституту дисциплінарної відповідальності, при притягненні працівника до даного виду відповідальності, адміністрація повинна навести конкретні факти допущеного ним невиконання або неналежного виконання покладених на нього трудових обов`язків. В наказі про накладення дисциплінарного стягнення (чи це наказ про звільнення, чи про оголошення працівникові догани) обов`язково має бути зазначено, в чому полягає порушення трудової дисципліни, тобто має бути вказівка на фактичні обставини, які послужили підставою для застосування заходу дисциплінарного стягнення. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 січня 2019 року в справі № 572/1644/17-ц (провадження № 61-42575св18) зроблено висновок, що «порушенням трудової дисципліни визнається невиконання або неналежне виконання з вини працівника покладених на нього трудових обов`язків, тобто для правомірного накладення дисциплінарного стягнення роботодавцем необхідна наявність сукупності таких умов: порушення має стосуватися лише тих обов`язків, які є складовими трудової функції працівника чи випливають з правил внутрішнього трудового розпорядку. Невиконання чи неналежне виконання працівником трудових обов`язків має бути винним, скоєним без поважних причин умисно або з необережності». Так, перш ніж винести працівникові догану чи звільнити його роботодавець повинен отримати від нього письмові пояснення з приводу вчиненого дисциплінарного правопорушення. Якщо на підставі такого пояснення працівника роботодавець дійде висновку, що дисциплінарний проступок дійсно мав місце і відсутні будь-які обставини, які можна було б вважати такими, що виключають притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності, то роботодавець видає наказ (розпорядження) про застосування дисциплінарного стягнення. Для дисциплінарного проступку характерні певні особливості: суб`єктом дисциплінарного проступку може бути громадянин, який перебуває у трудових правовідношеннях з роботодавцем і порушив трудову дисципліну. Відповідно до спірного наказу суб`єктом дисциплінарного проступку, зокрема, є і позивач, який перебуває у трудових правовідносинах з відповідачем; суб`єктивну сторону дисциплінарного проступку характеризує вина працівника. Об`єктом дисциплінарного проступку є внутрішній трудовий розпорядок організації (суспільні відносини, що складаються у процесі його здійснення та охороняються нормами трудового права). Протиправна поведінка працівника полягає у порушенні трудових обов`язків, покладених на нього трудовим договором чи правилами внутрішнього трудового розпорядку, спеціальних законодавчих актів, посадових інструкцій, а також у порушенні або невиконанні наказів і розпоряджень роботодавця. Відповідно до ч. 1 ст. 284 ЦК України, фізична особа має право на надання їй медичної допомоги. Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років і яка звернулася за наданням їй медичної допомоги, має право на вибір лікаря та вибір методів лікування відповідно до його рекомендацій. Надання медичної допомоги фізичній особі, яка досягла чотирнадцяти років, провадиться за її згодою. Повнолітня дієздатна фізична особа, яка усвідомлює значення своїх дій і може керувати ними, має право відмовитися від лікування. У невідкладних випадках, за наявності реальної загрози життю фізичної особи, медична допомога надається без згоди фізичної особи або її батьків (усиновлювачів), опікуна, піклувальника. Відповідно до ст. 4 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я» (далі - Закон), основними принципами охорони здоров`я в Україні є: визнання охорони здоров`я пріоритетним напрямом діяльності суспільства і держави, одним з головних чинників виживання та розвитку народу України; дотримання прав і свобод людини і громадянина в сфері охорони здоров`я та забезпечення пов`язаних з ними державних гарантій; гуманістична спрямованість, забезпечення пріоритету загальнолюдських цінностей над класовими, національними, груповими або індивідуальними інтересами, підвищений медико-соціальний захист найбільш вразливих верств населення; рівноправність громадян, демократизм і загальнодоступність медичної і реабілітаційної допомоги та інших послуг в сфері охорони здоров`я; відповідність завданням і рівню соціально-економічного та культурного розвитку суспільства, наукова обгрунтованість, матеріально-технічна і фінансова забезпеченість; орієнтація на сучасні стандарти здоров`я, медичної та реабілітаційної допомоги, поєднання вітчизняних традицій і досягнень із світовим досвідом в сфері охорони здоров`я; попереджувально-профілактичний характер, комплексний соціальний, екологічний, медичний та реабілітаційний підхід до охорони здоров`я; багатоукладність економіки охорони здоров`я і багатоканальність її фінансування, поєднання державних гарантій з демонополізацією та заохоченням підприємництва і конкуренції; децентралізація державного управління, розвиток самоврядування закладів та самостійності працівників охорони здоров`я на правовій і договірній основі. Згідно ст. 8 Закону, держава визнає право кожного громадянина України на охорону здоров`я і забезпечує його захист. Кожен громадянин має право на безоплатне отримання у державних та комунальних закладах охорони здоров`я медичної допомоги, до якої належать: екстрена медична допомога; первинна медична допомога; вторинна (спеціалізована) медична допомога, що надається за медичними показаннями у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я; третинна (високоспеціалізована) медична допомога, що надається за медичними показаннями у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я; паліативна допомога, що надається за медичними показаннями у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я. Держава гарантує безоплатне надання медичної допомоги у державних та комунальних закладах охорони здоров`я за епідемічними показаннями. Закон також дає визначення поняттям: медична допомога - діяльність професійно підготовлених медичних працівників, спрямована на профілактику, діагностику, лікування та реабілітацію у зв`язку з хворобами, травмами, отруєннями і патологічними станами, а також у зв`язку з вагітністю та пологами; невідкладний стан людини - раптове погіршення фізичного або психічного здоров`я, яке становить пряму та невідворотну загрозу життю та здоров`ю людини або оточуючих її людей і виникає внаслідок хвороби, травми, отруєння або інших внутрішніх чи зовнішніх причин; пацієнт - фізична особа, яка звернулася за медичною допомогою та/або якій надається така допомога; послуга з медичного обслуговування населення (медична послуга) - послуга, що надається пацієнту закладом охорони здоров`я або фізичною особою - підприємцем, яка зареєстрована та одержала в установленому законом порядку ліцензію на провадження господарської діяльності з медичної практики, та оплачується її замовником. Замовником послуги з медичного обслуговування населення можуть бути держава, відповідні органи місцевого самоврядування, юридичні та фізичні особи, у тому числі пацієнт. Відповідно до ст. 34 Закону, лікуючий лікар - лікар закладу охорони здоров`я або лікар, який провадить господарську діяльність з медичної практики як фізична особа - підприємець і який надає медичну допомогу пацієнту в період його обстеження та лікування. Лікуючий лікар обирається пацієнтом або призначається йому в установленому цими Основами порядку. Обов`язками лікуючого лікаря є своєчасне і кваліфіковане обстеження та лікування пацієнта. Пацієнт вправі вимагати заміни лікаря. Лікар має право відмовитися від подальшого ведення пацієнта, якщо останній не виконує медичних приписів або правил внутрішнього розпорядку закладу охорони здоров`я, за умови, що це не загрожуватиме життю хворого і здоров`ю населення. Лікар не несе відповідальності за здоров`я хворого в разі відмови останнього від медичних приписів або порушення пацієнтом встановленого для нього режиму. Нормативи навантаження лікуючих лікарів затверджуються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я. Згідно з ст. 35-1 Закону, первинна медична допомога - це медична допомога, що передбачає надання консультації, проведення діагностики та лікування найбільш поширених хвороб, травм, отруєнь, патологічних, фізіологічних (під час вагітності) станів, здійснення профілактичних заходів; направлення відповідно до медичних показань пацієнта, який не потребує екстреної медичної допомоги, для надання йому вторинної (спеціалізованої) або третинної (високоспеціалізованої) медичної допомоги; надання невідкладної медичної допомоги у разі розладу фізичного чи психічного здоров`я пацієнта, який не потребує екстреної, вторинної (спеціалізованої) або третинної (високоспеціалізованої) медичної допомоги. Надання первинної медичної допомоги забезпечують заклади охорони здоров`я та фізичні особи - підприємці, які одержали відповідну ліцензію в установленому законом порядку. Первинну медичну допомогу надають лікарі загальної практики - сімейні лікарі, лікарі інших спеціальностей, визначених центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я, та інші медичні працівники, які працюють під їх керівництвом. Пацієнт має право обирати лікаря, який надає первинну медичну допомогу, у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я. Первинна медична допомога надається безоплатно в закладах охорони здоров`я та фізичними особами - підприємцями, які одержали відповідну ліцензію в установленому законом порядку, з якими головний розпорядник бюджетних коштів уклав договір про медичне обслуговування населення. Первинна медична допомога може надаватися в амбулаторних умовах або за місцем проживання (перебування) пацієнта у порядку, що визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я. Стаття 38 Закону передбачає, що кожний пацієнт, який досяг чотирнадцяти років і який звернувся за наданням йому медичної допомоги, має право на вільний вибір лікаря, якщо останній може запропонувати свої послуги, та вибір методів лікування відповідно до його рекомендацій. Кожний пацієнт має право, коли це виправдано його станом, бути прийнятим у будь-якому закладі охорони здоров`я за своїм вибором, якщо цей заклад має можливість забезпечити відповідне лікування. Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 19.03.2018 № 504 затверджено порядок надання первинної медичної допомоги (далі - Порядок, ПМД). Зокрема, згідно Порядку, перелік послуг з ПМД та організація їх надання, включає в себе надання невідкладної медичної допомоги у разі розладу фізичного чи психічного здоров`я пацієнтам, які у зв`язку з цим не потребують екстреної, вторинної (спеціалізованої) або третинної (високоспеціалізованої) медичної допомоги, здійснюється відповідно до режиму роботи надавача ПМД та годин прийому пацієнтів лікарем (командою) з надання ПМД. Так, в судовому засіданні, зокрема із показань свідчень свідків, судом встановлено, що 21.04.2021 р., 13.05.2021 року та 14.05.2021 року лікар [PERSON] надавав медичну допомогу своїм пацієнтам. Вони телефонували до нього особисто на його номер телефону та просили його про здійснення такої допомоги, що ним і було зроблено. За таких підстав, відсутність лікаря на робочому місці не може вважатись за прогул, оскільки він безпосередньо виконував свої функціональні обов`язки за місцем проживання пацієнтів. Суд не бере до уваги, твердження представника відповідача що позивач [PERSON] не вніс відомості щодо хворих до Реєстру медичних записів, записів про направлення та рецептів в електронній системі охорони здоров`я, оскільки у винесених наказах про притягнення до адміністративної відповідальності такої підстави не міститься. Крім того, суд не бере до уваги матеріалів службового розслідування, оскільки вони спростовуються показаннями самого позивача та свідків. Відповідно до ст. 35-1 ЗУ «Основи законодавства України про охорону здоров`я» передбачено, що первинна медична допомога може надаватися в амбулаторних умовах або за місцем проживання/перебування пацієнта. З огляду на вищевикладене, враховуючи ту обставину, що позивач [PERSON] надавав медичну допомогу своїм пацієнтам по місцю їх проживання, тому і не міг бути присутнім на робочому місці, тому відсутність його на робочому місці у лікарні є поважною причиною і її слід врахувати відповідно до постанови Верховного Суду №235/5659/20 від 09.11.2021 року. Враховуючи ту обставину, що накази по порушення трудової дисципліни №77-к/тр від 12.05.2021 року та №97-к/тр від 01.06.2021 року підлягають до скасуванню, а тому вимога про стягнення утриманої заробітної плати за 21.04.2021 року, 13.05.2021 року та 14.05.2021 року підлягає до задоволення. За таких підстав, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення повністю. Згідно положень ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. За змістом п.1. ч.2 ст. 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову, покладаються на відповідача. Враховуючи ту обставину, що позовні вимоги підлягають до задоволення, тому суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача відшкодування витрат на правничу допомогу в сумі 7000 грн.

Outcome: approved