Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-23 00:00:00

В липні 2021 року [PERSON] звернувся до суду з позовом в інтересах свого неповнолітнього сина [PERSON] до [PERSON] про відшкодування моральної шкоди, завданої злочином. Короткий зміст та обґрунтування позовних вимог. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач вказав, що є законним представником неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , потерпілого у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12019050630000776 від 08.05.2019 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 356 КК України. Ухвалою суду Волноваського районного суду Донецької області від 18.05.2021 року [PERSON] звільнено від кримінальної відповідальності за ст. 356 КК України на підставі п.1 ч.1 ст.49 КК України та кримінальне провадження закрито. Цивільний позов про відшкодування завданої моральної шкоди та витрат на правову допомогу залишився без розгляду. Згідно обвинувального акту [PERSON] , 07.05.2019 приблизно о 16 годині прибув до домоволодіння, яке розташоване за адресою: [ADDRESS] , де мешкає неповнолітній [PERSON] , [INFO] , з метою примусити останнього сплатити грошові кошти у сумі 1500 гривень за раніше пошкоджене ним майно. Знаходячись біля будинку за вказаною адресою [PERSON] самовільно, всупереч встановленому Законом порядку та волі власника, з корисливих мотивів, реалізуючи свої умисні дії, спрямовані на вилучення майна в рахунок погашення боргу за пошкоджене майно, зірвав рукою з шиї неповнолітнього потерпілого [PERSON] срібний ланцюжок 925 проби, вагою 16,54 г., вартістю 959,32 грн, з правої руки срібний браслет 925 проби, вагою 5,70 г., вартістю 319,66 грн, та заволодів вказаними прикрасами в якості гарантування повернення боргу в сумі 1500 грн, чим заподіяв [PERSON] значну шкоду на загальну суму 1278,98 грн. На момент подачі позову матеріальну шкоду добровільно [PERSON] йому не відшкодовано. Своїми умисними діями [PERSON] заподіяв його дитині моральну шкоду, що полягає в душевних стражданнях, втрати довіри до людей, моральна шкода завдана його зоров`ю, через стрес, завданий злочином. Стан здоров`я сина, який страждає на епілепсію, погіршився, почастішали судомні напади, внаслідок чого йому призначено постійний більш значний прийом медикаментів, оскільки раніше призначена доза йому вже не допомагала, що підтверджено випискою з медичної карти. Враховуючи, що між злочинними діями [PERSON] та завданою йому моральною шкодою, є прямий причинний зв`язок, враховуючи характер та обсяг завданих йому моральних страждань, втрат немайнового характеру, є усі підстави для стягнення на його користь моральної шкоди у розмір 20 000 грн. Тому позивач просить позов задоволити та стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду, завдану злочином у розмірі 20 000 грн. та витрати на правову допомогу. Рух справи у суді Ухвалою Волноваського районного суду Донецької області від 02.07.2021 року було відкрито провадження по справі, призначено справу до розгляду у порядку загального позовного провадження. Підготовче судове засідання призначено на 27.07.2021 об 10:00 год. 27.07.2021 сторони в судове засідання не з`явились. З 02.08.2021 по 02.09.2021 суддя перебувала у щорічній відпустці. 27.09.2021 ухвалою суду справу призначено до судового розгляду на 22.10.2021 об 9-00 год. Стислий виклад позиції сторін щодо предмету спору. Неповнолітній позивач в присутності свого батька законного представника [PERSON] суду пояснив, що наразі є студентом 2 курсу Великоанадольського лісничого коледжу. 06.05.2019 року приїхавши на шкільному автобусі зі школи, його запросив до себе додому [PERSON] , 2010 року народження разом з [PERSON] , 2005 року народження. Вони гралися. Коли [PERSON] пішов до вбиральні, вони з [PERSON] домовились, що коли він буде виходити з вбиральні, кинуть в нього гребінець для волосся, але промахнувшись влучив гребінцем у двері, та пошкодив пластик, яким були обшиті двері. Після чого вони розійшлись по домам. Цього ж дня близько 23:00 год. до нього до дому приїхав батько [PERSON] , та вимагав повернути 1500 гривень в рахунок відшкодування пошкодженого майна. Він йому пояснив, що грошей у нього не має. Батьків також не має вдома, оскільки батько проживає окремо від них, а мати знаходилась на роботі в нічну зміну. Батькам про цей випадок він одразу не розповів, бо боявся, і хотів якось сам вирішити цю проблему. Але наступного дня, коли мати вже повернулася з роботи, [PERSON] знову приїхав до них до дому, поводився агресивно, нецензурно лаявся, вимагав повернути гроші за пошкоджене майно, "футболяв" його по ногах, погрожував що скине з моста коли він буде повертатися зі школи додому. Його мати сказала, що зараз зателефонує чоловікові [PERSON] , бо в неї наразі не має таких грошей. Коли він хотів зателефонувати батькові, в цей момент [PERSON] , зірвав з його шиї та руки срібний ланцюжок та срібний браслет, сів в машину, і сказав, що поверне коли віддамо гроші за пошкоджене майно. Неповнолітній позивач [PERSON] , також суду пояснив, що після цього випадку перебував в пригніченому стані, почастішали випадки нападу епілепсії. Він деякий час побоювався іти до школи, щоб напад не стався по дорозі або в школі, бо це виглядає соромно. Менше став виходити на вулицю і зустрічатися з друзями. З цього приводу вони з матір`ю зверталися до лікаря, і йому було збільшено дозу прийому ліків. Законний представник відповідача [PERSON] дав аналогічні пояснення, та додав, що [PERSON] в судових засіданнях, під час розгляду кримінального провадження поводився агресивно, винним себе не визнавав, не вибачився, і вважав що він вчинив правильно. Внаслідок таких беззаконних дій відповідача, та тривалості завданих моральних страждань їх сім`ї, вони зазнали моральну шкоду, яку оцінюють в 20 000 гривень. Представник позивача - адвокат Лісодід О.В., підтримав пояснення неповнолітнього позивача та його законного представника [PERSON] та додав, що внаслідок неправомірних дій дорослої людина (батька його товариша), неповнолітня особа втратила довіру до дорослих людей та зазнала емоційного стресу, який супроводжувався почуттям розгубленості та безпомічності. Наполягав на стягненні моральної шкоди в розмірі 20 000 грн., оскільки саме таке сума, є справедливою і достатньою сатисфакцією для позивачів за перенесені переживання. Відповідач в судове засідання не з`явився, його інтереси в суді представляв його представник - адвокат Мірошкікова -Заглинська О.А., яка в судовому засіданні позовні вимоги не визнала та зазначила, що пояснення давати не буде, але свою думку висловить в судових дебатах. В судових дебатах вказала, що вина відповідача в рамках кримінального провадження не доведена. Факт придбання та належності позивачу саме цього ланцюжка і браслета, як потерпілому в кримінальному провадженні, також не доведено. Матеріали кримінального провадженні в рамках розгляду цивільної справи в повному обсязі не дослідженно, тому в стягненні моральної шкоди слід відмовити. Заслухавши пояснення позивача, законного представника позивача, представника позивача, представника відповідача, свідка, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Фактичні обставини, установлені судом та зміст спірних правовідносин. Мотиви, з яких виходить суд та застосовані норми права. Судом встановлено, що відповідно до обвинувального акту [PERSON] , 07.05.2019 приблизно о 16 годині прибув до домоволодіння, яке розташоване за адресою: [ADDRESS] , де мешкає неповнолітній [PERSON] , [INFO] , з метою примусити останнього сплатити грошові кошти у сумі 1500 гривень за раніше пошкоджене ним майно. Знаходячись біля будинку за вказаною адресою [PERSON] самовільно, всупереч встановленому Законом порядку та волі власника, з корисливих мотивів, реалізуючи свої умисні дії, спрямовані на вилучення майна в рахунок погашення боргу за пошкоджене майно, зірвав рукою з шиї неповнолітнього потерпілого [PERSON] срібний ланцюжок 925 проби, вагою 16,54 г., вартістю 959,32 грн, з правої руки срібний браслет 925 проби, вагою 5,70 г., вартістю 319,66 грн, та заволодів вказаними прикрасами в якості гарантування повернення боргу в сумі 1500 грн, чим заподіяв [PERSON] значну шкоду на загальну суму 1278,98 грн. У даному кримінальному провадженні неповнолітнього [PERSON] та його законного представника - батька [PERSON] визнано потерпілими. Ухвалою суду Волноваського районного суду Донецької області від 18.05.2021 року [PERSON] звільнено від кримінальної відповідальності за ст. 356 КК України на підставі п.1 ч.1 ст.49 КК України та кримінальне провадження закрито. Цивільний позов про відшкодування завданої моральної шкоди та витрат на правову допомогу не вирішувався. Відповідно до ст. 82 ч.6 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Згідно ч.7 ст.128 КПК України, особа, яка не пред`явила цивільного позову в кримінальному провадженні, а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства. Статтею 15 Цивільного кодексу України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого, або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до ст.1177 ч.1 ЦК України, шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону. Згідно ч.ч.1,2 ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Згідно роз`яснень п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України, з подальшими змінами «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема враховується характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, конкретних обставин по справі, характер моральних страждань і наслідків, що наступили. Разом з тим, моральну шкоду, зважаючи на її сутність, не можна відшкодувати в повному обсязі, оскільки немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного та фізичнорго болю. Зважаючи на це, будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз (правова позиція Верховного Суду України № 6-28008св10 від 13.07.2011 року). З огляду на зазначене та обставини справи, суд вважає, що в даному конкретному випадку факт заподіяння відповідачем моральної шкоди позивачу є безсумнівним, а її наслідки у вигляді душевних страждань позивача залежать від особливостей його емоційно-розумового сприйняття внаслідок злочинних дій відповідача та перенесених ним у зв`язку з цим страждань. З дослідженої в судовому засіданні виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого [PERSON] , вбачається, що він хворіє на епілепсію та перебуває на обліку у Волноваській центральній районній лікарні. 24.05.2019 звертались до лікаря у зв`язку з збільшенням випадків нападу епілепсії до 5 разів на тиждень. З пояснень свідка [PERSON] , вбачається, що вона є матір`ю неповнолітнього потерпілого [PERSON] .. Син їй розповів, що 06.05.2019 вони разом з [PERSON] перебуваючи в гостях у [PERSON] гралися, і він кинув грибінець в [PERSON] , але грибінець влучив у двері, які обшиті пластиком, і пошкодив їх. 07.05.2019 року до них до дому приїхав [PERSON] з вимогою повернути йому гроші, але вона йому пояснювала, що наразі у неї не має таких грошей, і що вона зараз зателефонує своєму чоловікові, і вони разом вирішать це питання, проте [PERSON] висловлюючись нецензурною лайкою зірвав рукою з шиї її неповнолітнього сина срібний ланцюжок, а з руки срібний браслет, сів в машину, і сказав, що поверне коли вони відшкодують витрати за пошкоджене майно. Внаслідок цих подій її дитина постійно відчувала тривогу, випадки епілепсії почастішали, він перестав виходити на вулицю, гратися з однолітками, побоюючись, що черговий приступ станеться в присутності сторонніх людей. Відносно доводів представника відповідача проте що, вина [PERSON] в рамках кримінального провадження та під час цивільного розгляду справи не доведена, а тому підстави для задоволення позову відсутні, суд зазначає наступне. За змістом положень ст. 44 КК України звільнення від кримінальної відповідальності це врегульована кримінальним і кримінальним процесуальним законодавством відмова держави від засудження особи, яка вчинила злочин, і від застосування щодо неї примусу у формі покарання. Звільнення особи від кримінальної відповідальності не свідчить про виправдання особи, про визнання її невинуватою у вчиненні злочину. У цьому випадку КК виходить зі встановлення факту вчинення особою кримінально караного діяння, а тому передбачені КК підстави для звільнення від кримінальної відповідальності відповідно до положень ст.49 КК України не є реабілітуючими. Зважаючи на те, що відповідач на продовженні кримінального провадження та ухваленні виправдувального вироку не наполягав, кримінальне провадження в справі закрито саме за його клопотанням, підстава закриття кримінального провадження не є реабілітуючою, тому суд вважає, що між протиправними діями відповідача, виною відповідача у вчиненні кримінального правопорушення та наслідками у виді заподіяння позивачу, як потерпілому у даному кримінальному правопорушенні моральної шкоди є причинно-наслідковий зв`язок. Посилання представника відповідача на відсутність вини відповідача у спричиненні моральної шкоди позивачу у зв`язку із недоведеністю його винуватості, та не доведеності придбання та належності позивачу саме цього ланцюжка і браслета, як потерпілому в кримінальному провадженні також спростовується дослідженими в судовому засіданні матеріалами кримінального провадження №221/5330/19, а саме протоколом огляду місця події від 07.05.2019 року, під час якого, [PERSON] добровільно видав браслет із білого металу довжиною 19 см. та ланцюжок із білого металу довжиною 56 см. Застібки на ланцюжку та браслету пошкодженні. [PERSON] пояснив, що вказані предмети він 07.05.2019 забрав у неповнолітнього [PERSON] . [PERSON] пояснив, що вказані предмети він впізнає, і вони належать його неповнолітньому сину [PERSON] .. Оглянуті предмети передано під розписку [PERSON] (а.с.113). Фототаблицями до протоколу огляду, на яких зображено вилучене під час огляду майно (а.с.114). Постановою про визнання предметів речовими доказами та передачею їх на зберігання (а.с.115). Розпискою потерпілого про отримання від працівників поліції на відповідальне збереження срібного браслета та срібного ланцюжка (а.с.116). Щодо доводів представника відповідача про не дослідження матеріалів кримінального провадження №221/5330/19 в повному обсязі, слід зазначити, що метою норм, які регулюють дослідження письмових доказів у суді, полягає у тому, щоб кожна сторона отримала доступ до цих доказів, аби мати можливість звернути увагу суду на аспекти важливі для обґрунтування її позиції. Якщо з певних причин сторона вважає, що письмовий документ має бути повністю або частково оголошений вголос, вона має право заявити таке клопотання (постанова ВС № 127/21324/16-к). На пропозицію суду, окрім досліджених судом письмових доказів, наявних в матеріалах кримінального провадження, заявити клопотання про необхідність дослідження конкретного/додаткового письмового доказу, відповідних клопотань від сторін до суду не надійшло. Тому такі доводи представника відповідача не є слушними. Вирішуючи питання про розмір відшкодування моральної шкоди, суд враховує, що позивач є малолітньою дитиною, яка страждає на епілепсію, що ускладнювало та потребувало додаткових зусиль для відновлення його прав та стану здоров`я, характер та обсяг психологічної травми, яку дитина отримала внаслідок зриву дорослою особою, батьком його товариша, з його шиї ланцюжка, з метою примусити останнього сплатити грошові кошти за раніше пошкоджене ним майно, призвело до емоційного стресу, який супроводжувався почуттям розгубленості, тривоги, безпомічності. Як було встановлено в судовому засіданні та підтвереджено випискою із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого, діагноз неповнолітнього [PERSON] , внаслідок вчиненого щодо нього злочину, ускладнився, а стан його здоров`я погіршився, почастішали випадки нападів епілепсії до 3-5 разів на тиждень, що потребувало збільшення дози прийому антиконвульсантів. Дитина була змушена частіше перебувати вдома, зменшити зустрічи з друзями, що призвело до порушення звичайного ритму його життя. Також суд враховує що [PERSON] з часу вчинення злочину не відшкодував позивачу жодних витрат, провину свою під час розгляду кримінального провадження не визнав, та заявив клопотання про звільнення його від кримінальної відповідальності у зв`язку з закінченням строків давності. Суд також приймає до уваги практику Європейського суду з прав людини, яка склалась в цій сфері, а саме, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом і у практиці ЄСПЛ приймаються до уваги різні обставини як такі, що заподіюють моральну шкоду: невизначеність ситуації з результатом кримінального провадження та його фінансових наслідків; незручності, викликані негативним впливом на здоров`я; стурбованість і тривога через те, що ситуація триває довго; глибоке відчуття несправедливості, викликане тривалим невиконанням судового рішення; розчарування тощо (Мілазі проти Республіки Італії від 25.06.1987 р., Лопес Остра проти Іспанії від 09.12.1994 р., Цимерман і Штайнерн проти Швейцарської Конфедерації від 13.07.1983 р., Жовнер проти України від 29.06.2004 р., Полтораченко проти України від 18.01.2005 р.). Зважаючи на вищенаведене, враховуючи те, що між злочинними діями відповідача та завданою позивачу моральною шкодою, є прямий причинний зв`язок, враховуючи характер та обсяг завданих моральних страждань, вік, стан здоров`я потерпілого, тривалість цих негативних наслідків, вимушеність змін у життєвих стосунках позивачів, не вжиття заходів до відшкодування моральної шкоди протягом більше двох років, а тому є усі підстави для стягнення на користь позивача моральної шкоди в заявленому розмірі. Таким чином, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги про стягнення моральної шкоди, з урахуванням встановлених судом обставин справи, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, підлягають задоволенню в розмірі 20 000,00 грн, оскільки такий їх розмір є достатніми для відновлення порушених прав неповнолітнього позивача та його батьків. Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, серед іншого, належать і витрати на професійну правничу допомогу. На підставі положень статті 141 ЦПК України, враховуючи, що позивача звільнено від сплати судового збору, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача в дохід держави судовий збір в розмірі 908,00 грн. Щодо стягнення витрат про надання правової допомого слід зазначити наступне. Положеннями статті 137 ЦПК України встановлено, що до складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою. Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною. Статтею 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно з ч. 8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Відповідно до ч. 4 ст.137 ЦПК України розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Необхідно зауважити, що ч. 6 ст.137 ЦПК України передбачає, що обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Тобто саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони. Разом з тим, у разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Аналогічна позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц. Проаналізувавши матеріали справи, вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу при розгляді справи в суді, суд приймає до уваги обставини справи, співмірність винагороди за надані юридичні послуги зі складністю справи. Судом встановлено, що правнича допомога адвоката полягала в участі адвоката на досудовому розслідуванні вартістю 1 000, 00 грн, підготовки та складання позовної заяви про стягнення моральної шкоди вартістю 2 000,00 грн, участь адвоката в судових засіданнях по кримінальному провадженню вартістю 7500 грн, участь адвоката в судових засіданнях по цивільній справі у сумі 1 000, 00 грн. Враховуючи, що представник відповідача заперечень, щодо зменшення розміру витрат на правову допомогу не надав, суд вбачає підстави для стягнення понесених позивачами витрат на професійну правничу допомогу з огляду на співмірність та пропорційність до предмету спору та ціни позову, і вважає за необхідне стягнути їх у розмірі 11 500 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved