Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-30 00:00:00

Позивач вказує на те, що 21 жовтня 2018 року між ним та [PERSON] було укладено Договір позики та на його підтвердження відповідачем складено та передано позивачу розписку. За вказаним договором, позивач 21.10.2018р. передав відповідачу 4000 (чотири тисячі) доларів США строком до 21.11.2018 р. Станом на день подання цієї позовної заяви, відповідач не виконав свій обов`язок зі сплати заборгованості, що виявилося у неповерненні позики на визначених сторонами умовахв зв`язку з чим звертається до суду. Наголосив на тому, що за цим договором позики відповідач зобов`язувався повернути борг у доларах США. Просить стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість за договором позики у розмірі 4358 (чотири тисячі триста п`ятдесят вісім) доларів США 36 центів, з яких: 4000 (чотири тисячі) доларів США 00 центів - неповернута сума позики, 358 (триста п`ятдесят вісім) доларів США 36 центів - 3 % річних згідно ст. 625 ЦК України. Стягнути з [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ) на користь [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ) судовий збір у розмірі 1147 (одна тисяча сто сорок сім) грн. 99 коп. та витрати на правову допомогу. Ухвалою Тиврівського районного суду від 29.12.2021 року відкрито провадження у справі, розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та визначено відповідачеві строк для подання відзиву. У визначений судом строк відповідач відзиву на позов та заперечень проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження не надав, також не надав зустрічного позову в межах визначеного судом строку, тому суд здійснює розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження у порядку письмового провадження. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали цивільної справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши усі зібрані у справі докази, встановив, що 21 жовтня 2018 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено Договір позики та на його підтвердження відповідачем складено та передано позивачу розписку. За вказаним договором, позивач 21.10.2018р. передав відповідачу 4000 доларів США строком до 21.11.2018р. Станом на день подання цієї позовної заяви, відповідач не виконав свій обов`язок зі сплати заборгованості. Наголосив на тому, що за цим договором позики відповідач зобов`язувався повернути борг у доларах США. Що стосується можливості і порядку визначення в рішенні суду еквівалента суми боргу в національній валюті, то Велика Палата Верховного Суду зазначає, що нею висловлена правова позиція з цього приводу, яку викладено у постанові від 04 липня 2018 року в справі № 14-134цс18. Велика Палата Верховного Суду вказала, що зазначення судом у своєму рішенні двох грошових сум, які необхідно стягнути з боржника, внесло двозначність до розуміння суті обов`язку боржника, який має бути виконаний примусово за участю державного виконавця. У разі зазначення у судовому рішенні про стягнення суми коштів в іноземній валюті з визначенням еквівалента такої суми у гривні стягувачеві має бути перерахована вказана у резолютивній частині судового рішення сума в іноземній валюті, а не її еквівалент у гривні. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Стаття 202 ЦК України вказує, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Щодо письмової форми правочину стаття 207 ЦК України надає таке тлумачення: правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. У разі порушення зобов`язання згідно вимог ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно з ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ст.ст.599, 610 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Порушення зобов`язання є його невиконання. Якщо боржник видав кредитору в посвідчення зобов`язання борговий документ, то кредитор приймаючи виконання, повинен повернути цей документ. Згідно ст.1046 ЦК України по договору позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або ж таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. В підтвердження укладення договору позики і його умов, згідно ч.2 ст.1047 ЦК України, може бути пред`явлена розписка позикодавця або інший документ, який підтверджує передачу йому - позичальнику певної грошової суми або певної кількості речей. Крім того, ч.1 ст.1049 ЦК України встановлено, що по договору позики позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відтак, розписка як документ, підтверджуючий боргове зобов`язання, повинна містити умову отримання позичальником в борг коштів з зобов`язанням їх повернення і дату отримання коштів. Оскільки стаття 625 ЦК України розміщена в розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України, то вона поширює свою дію на всі зобов`язання, якщо інше не передбачено в спеціальних нормах, які регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань. Передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування 3 % річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника. Такі висновки містяться, зокрема, у постанові Верховного Суду України від 06 червня 2012 року №6-49цс12, і Велика Палата Верховного Суду не вбачає підстав для відступу від такої позиції. У частині другій статті 625 ЦК України прямо зазначено, що 3 % річних визначаються від простроченої суми за весь час прострочення. Тому при обрахунку 3 % річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні, а не її еквівалент у національній валюті України. Таким чином, 3 % річних розраховуються з урахуванням боргу у розмірі 4000,00 доларів США, помноженого на кількість днів прострочення, які вираховуються з дня, наступного за днем, передбаченим у договорі для його виконання, а саме з 22.11.2018 року до 16.11.2021 помноженого на 3, поділеного на 100 та поділеного на 365 (днів у році). Тобто 4000,00 доларів США х 1091днів х 3 : 100 : 365 = 358,36 доларів США. В судовому засіданні встановлено, що борговий документ (розписка) знаходиться у позивача з зазначенням суми боргу та вказано термін до якого зазначені кошти повинні бути повернуті, що свідчить про невиконання зобов`язання відповідачем, а саме: про неповернення боргу позивачу, а відтак суд вважає, що позовні вимоги щодо стягнення основної суми боргу та трьох відсотків річних від основної суми боргу обґрунтовані та підлягають задоволенню. Оскільки рішення ухвалено на користь позивача, то з відповідача у відповідності до ст.141 ЦПК України, підлягає стягненню на користь позивача понесені ним судові витрати в сумі 1147, 99 грн. Також позивач просить стягнути з відповідача витрати на правничу допомогу, вказавши в позовній заяві, що очікує понести витрати на професійну правничу допомогу орієнтовним розміром 27 000 грн. Однак, поскільки жодних доказів понесення таких витрат позивачем та його представником суду не надано, суд вважає за необхідне в частині позовних вимог про стянення витрат на правничу допомогу відмовити. На підставі викладеного та

Outcome: partial