Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-24 00:00:00

У березні 2021 року [PERSON] (далі - позивач) звернулася до суду із позовом, до [PERSON] (далі - відповідач, син), в якому просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням квартирою [ADDRESS] . Позов обґрунтований тим, у 2014 році позивачка з сином продали квартиру що була у їх спільній власності, та поділили кошти. У цьому ж році, позивачка придбала собі власну квартиру [ADDRESS] . Оскільки позивачка придбала житло раніше відповідача, останній попросив тимчасово зареєструвати його у квартирі позивачки, так як вирішувалося питання щодо його працевлаштування. З моменту реєстрації, так і після неї позивачка зазначає що відповідач з нею не проживав, на підтвердження чого надає складений представником ТОВ ЖСО Софія Київська у складі директора Павлової Л.О. Акт про проживаючих осіб в житловому приміщені від 22.02.2021 року. У житловому будинку відповідач прописаний як член сім`ї позивача. Враховуючи, що вказана особа понад одного року у вказаному житлі не проживає та не користуються ним без поважної причини, позивачка просить визнати останнього таким, що втратив право на користування житлом. Позивачка в судове засідання не з`явилася, звернулась із заявою вх. №29059 від 06.09.2021 р. про розгляд справи у її відсутність, в якій позовні вимоги підтримує повністю. Відповідач звернувся з заявою вх. № 39097 від 06.09.2021 р. про розгляд справи у його відсутність, в якій позовні вимоги визнає. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України\~учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. З огляду на вищевикладене, з урахуванням приписів ст. 223 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін за наявними у справі доказами. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У відповідності до ч. 5 ст.\~268\~ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Дослідивши письмові докази по справі, суд дійшов до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог частково: Як вбачається з матеріалів справи, на підставі свідоцтва про право власності на нерухому майно від 17.10.2014 року зареєстрованого реєстрі за №28265327, позивачці належить квартира [ADDRESS] . Вказана обставина також підтверджується витягом про державну реєстрацію прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 17.10.2014, індексний номер витягу:28265509, номер запису про право власності: 7376062. Згідно запису у паспорті Громадянина України серії та номеру [NUMBER] на ім`я [PERSON] , відповідач зареєстрований з 06.12.2014 р. по [ADDRESS] , орган реєстрації- Києво-Святошинський УВМС України в Київській області. Відповідно до Акту обстеження місця проживання мешканців квартири від 22.02.2021 р. по [ADDRESS] відповідач місцем своєї реєстрації не проживає та ніколи не проживав, житлом не користувався, участі в його утриманні не приймав, комунальні послуги не оплачував. В сукупності вищевикладеного вбачається, що відповідач з моменту реєстрації місця проживання без поважних причин більше одного року не користуються житловим будинком позивачки та відсутній там, ніякої участі в утриманні житла не приймає, особистих речей та речей повсякденного використання, які б належали відповідачу, у будинку не має, що в свою чергу, свідчить про втрату ним інтересу щодо права на користування цим житлом. Відповідно до п. 1 ст. 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод, яка гарантує кожній особі окрім інших прав, право на повагу до її житла, охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла. Стаття 47 Конституції України передбачає, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Водночас, ст. 41 Конституції України визначено, що закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16,386,391 ЦК України. Відповідно до ст. 317 ЦК України\~власникові належать права володіння користування та розпорядження своїм майном. Згідно зі ст. 321 ЦК України\~право власності є непорушним і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. ст. 379,380 ЦК України, об`єктом власності особи може бути, зокрема житло-житловий будинок. Положення ч. 1 ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України\~передбачають право власника використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Згідно зі ст. 391 ЦК України\~власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користуватися та розпоряджатися своїм майном. Відповідно до ст. 156 ЖК України та ст. 405 ЦК України, право члена сім`ї власника будинку, який не є співвласником, на користування цим будинком обумовлено наявністю сімейних відносин із власником і спільним з ним проживанням у цьому будинку. Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України\~член сім`ї власника житла втрачає право на користування житлом у разі відсутності його без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником будинку або законом. Таким чином порушене право власника житла підлягає захисту шляхом визнання відповідача такою особою, що втратила право на користування цим житлом, що дасть можливість власнику житлового будинку зняти його з реєстрації місця проживання, в порядку визначеному Законом України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні". Відповідно до ст. 7 Закону України Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням. Таким чином, з відповідача слід стягнути на користь позивача судовий збір у сумі 908 гривень.

Outcome: partial