Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-30 00:00:00

позивач звернулась із позовом до відповідача, в якому просить визначити місце проживання дитини з матір`ю. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що позивач та відповідач мають спільну дитину - доньку [PERSON] , [INFO] . Фактично однією сім`єю позивач з відповідачем не проживали, спільного побуту не вели. Перші шість місяців після народження дитини відповідач допомагав позивачці, доглядав за донькою, дбав про неї, проте з часом зустрічі батька з донькою припинились. Донька проживає разом із матір`ю в орендованій квартирі за адресою [ADDRESS] , мати має всі необхідні ресурси та можливості задля забезпечення інтересів дитини. Зазначає, що кожного разу коли мова йде про надання відповідачем згоди на виїзд дитини закордон, то виникає спір про те, з ким має проживати донька. Тому на підставі ст. 161 Сімейного кодексу України просить позов задовольнити повністю. 27 вересня 2021 року ухвалою суду цивільну справу прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. 14 грудня 2021 року ухвалою суду підготовче провадження закрито, призначено справу до розгляду по суті. На адресу суду від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить позов задовольнити повністю. Від відповідача надійшли заяви, в яких просить розгляд справи проводити за його відсутності, позовні вимоги вважає обґрунтованими та вважає за можливе їх задовольнити у повному обсязі. Від третьої особи надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності їх представника, при прийнятті рішення просить врахувати висновок орган опіки та піклування від 18.01.2022 №100-672. У судове засідання сторони не з`явились, хоча належним чином повідомлялись про дату, час та місце цього засідання, а тому з урахуванням поданих заяв, суд вважає за можливе провести розгляд справи у їх відсутності. Згідно з ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши її дійсні обставини, оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до наступного. Суд установив, [PERSON] та [PERSON] не перебували у зареєстрованому шлюбі, мають спільну дитину - доньку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , яка міститься в матеріалах справи. Позивач зазначає, що дитина проживає разом з нею в орендованій квартирі. Позивачем створені всі необхідні умови для проживання доньки разом з нею. На підтвердження спроможності утримувати доньку позивачем надано копію податкової декларацію платника єдиного податку - фізичної особи-підприємця за півріччя 2021 року. Згідно декларації обсяг доходу за звітний (податковий) період, що оподатковується за ставкою 5 % становить 350000 (триста п`ятдесят тисяч) гривень. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 161 Сімейного кодексу України передбачено, що - якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Згідно висновку, поданого Службою у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації № 100-672 від 18 січня 2022 року, вбачається, що 13.12.2021 за адресою [ADDRESS] працівником Служби проведено обстеження житлово-побутових умов проживання дитини та з`ясовано, що умови для проживання, виховання та розвитку дитини створені належним чином. Зі спостережень фахівця, матір базові та психоемоційні потреби малолітньої доньки задовольняє в повній мірі. Мат відповідальна, весь вільний час проводить з донькою. [PERSON] надав до Служби у справах дітей та сім`ї письмові пояснення, з яких вбачається, що він не заперечує проти визначення місця проживання малолітньої [PERSON] разом з матір`ю - [PERSON] . Враховуючи викладене, Голосіївська районна в місті Києві державна адміністрація (орган опіки та піклування), вважає за доцільне визначити місце проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] разом з матір`ю - [PERSON] . Згідно ч. 1, 2 ст. 141 Сімейного кодексу України батьки мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 161 Сімейного кодексу України якщо мати т батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватись органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Таким чином, враховуючи, що на даний час малолітня [PERSON] проживає разом з матір`ю, де для її проживання створені належні умови, оскільки позов про визначення місця проживання дитини з матір`ю не суперечить інтересам дитини, суд приходить до переконання про наявність підстав для визначення місця проживання дитини з матір`ю, що буде цілком відповідати інтересам дитини, забезпечить комфортні умови та сприятиме його здоровому розвитку. Разом з цим, суд звертає увагу, що батьки мають рівні права і обов`язки щодо виховання та розвитку дитини, незважаючи на те, що проживають окремо один від одного, і місце проживання дитини з одним із батьків не є перешкодою для іншого щодо виконання як обов`язків так і здійснення прав. Згідно з ч. 1 ст. 142 цього Кодексу у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Суд установив, що позивачем при поданні позову до суду сплачено судовий збір за у сумі 908,00 грн., згідно з квитанції, що міститься у матеріалах справи. Оскільки, розгляд справи по суті не здійснювався, що підтверджено матеріалами справи, суд прийшов переконання, що позивачу необхідно повернути з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову до суду, що становить у розмірі 454,00 грн. Разом із тим, із відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір у сумі 454,00 грн.

Outcome: approved