Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-26 00:00:00

у грудні 2020 року позивач [PERSON] , через представника адвоката Касьяненко Д.Л. звернувся до Шевченківськго районного суду м. Києва з позовом до ТОВ «Глобал Гранд Моторс» про розірвання договору та стягнення збитків за договором про надання послуг». Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 25.02.2021 року вищезазначену справу передано до Голосіївського районного суду м. Києва (а.с.42-43). У заявленому позові позивач просить розірвати договір № 2300583 про надання послуг з придбавання автомобіля від 07 липня 2020 року та стягнути з відповідача на користь [PERSON] грошові кошти в розмірі 277754,00 грн. Свої вимоги позивач мотивує тим, що 07 липня 2020 року між ТОВ «ГЛОБАЛ ГРАНД МОТОРС» та [PERSON] було укладено договір про надання послуг з придбання автомобіля № 2300583, відповідно до предмету якого: замовник доручає, а виконавець зобов`язується від імені та за дорученням та за рахунок замовника, за плату надати послуги відповідно до умов цього договору та додатків до нього, які є його невід`ємними частинами. Відповідно до додатку № 1 від 07.07.2020 року до договору, виконавцем повинен бути поставлений замовнику автомобіль Mitsubishi Outlander 2.2 Di-D 2016 року випуску. Також було погоджено інші характеристики автомобіля. Відповідно до додатку № 2 від 07 липня 2020 року до договору, загальна сума зобов`язань замовника за договором становить 16 200 евро. Відповідно до п. 5.4 договору, оплата послуг здійснюється в такому порядку: -30% ( 4860 евро) оплата вартості послуг та автомобіля за цим договором сплачується протягом 3-х календарних днів з дати підписання цього договору; -а 70% ( 11340 евро) оплата залишку коштів за послуги та автомобіль за цим договором сплачується після прибуття автомобіля до замовника та підписання акту приймання-передачі автомобіля. На виконання п. 5.4 договору, позивачем [PERSON] 10.07.2020 року було сплачено по рахунку наданому відповідачем 145 314 гривень. 17 липня 2020 року між [PERSON] та відповідачем було укладено новий додаток 1 до договору, відповідно до якого було узгоджено параметри автомобіля, який мав бути поставлений замовнику. Так замість автомобіля Mitsubishi Outlander 2.2 Di-D 2016 року замовнику повинен бути поставлений автомобіль КІА Sorento 2.2 2016 року та погоджено інші характеристики автомобіля. Того ж дня, 17 липня 2020 року [PERSON] було сплачено по рахунку наданому відповідачем 132 440,00 грн., що становить 30 % від вартості ціни автомобіля відповідно до п. 5.4 Договору. Сума ж в 145314,00 грн., що була сплачена [PERSON] за автомобіль Mitsubishi Outlander 2.2 Di-D 2016 року, повинна була бути зарахована в якості другого платежу за договором за нове авто КІА Sorento 2.2 2016 року. Згідно п. 2.1.2. договору виконавець приймає на себе зобов`язання передати замовнику автомобіль відповідно до умов цього договору протягом 21-го робочого дня з дня підписання цього договору. Відповідач повинен був передати автомобіль позивачу не пізніше 08 серпня 2020 року. Однак, вказаний автомобіль в строк передбачений договором надано так і не було. Позивач звернувся до відповідача із претензією про виконання своїх зобов`язань за повернення сплачених коштів, та просив протягом 7 (семи) днів з моменту отримання вказаної претензії доставити автомобіль відповідно до додатку № 1 від 17 липня 2020 року до договору № 2300583 від 07 липня 2020 року, про надання послуг з придбання автомобіля, та умов договору № 2300583 від 07 липня 2020 року про надання послуг з придбання автомобіля або повернути 277754 грн., що були сплачені на виконання договору № 2300583 від 07 липня 2020 року про надання послуг з придбання автомобіля. Однак станом на 07 грудня 2020, жодної відповіді від відповідача отримано не було. Позивач вказує, що вимушений звертатись до суду із позовом про розірвання договору та відшкодування завданих збитків. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва Хоменко В.С. від 01.06.2021 року відкрито провадження у справі з призначенням проведення розгляду в порядку спрощеного позовного провадження у цивільній справі без повідомлення сторін на 25.10.2021 року (а.с.48-49). Заперечення щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до суду не надходили. Клопотань від сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін не надходило. Відповідач відзив на позовну заяву не подав. Відповідно до висновків Великої Палати Верховного суду викладених в постанові від 25.04.2018 року у справі №800/547/17 - направлення листів рекомендованою кореспонденцією на дійсні адрес є достатнім для того, щоб вважати повідомлення/надсилання належним. При цьому отримання зазначених листів адресатом перебуває поза межами контролю відправки, а тому не може свідчити про неправомірність його дій. Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Отже суд розглядає справу за наявними у справі доказами, які надані сторонами. На підставі викладеного, судовий розгляд справи здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження на підставі наявних у суду матеріалів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу з постановленням заочного рішення, проти чого не заперечує позивач, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Судом встановлено що 07.07.2020 року між позивачем та відповідачем було укладено договір про надання послуг з придбання автомобіля № 2300583, відповідно до предмету якого відповідач зобов`язався за рахунок позивача, за плату, надати послуги відповідно до умов цього договору та додатків до нього, які є його невід`ємними частинами цього договору. Відповідно до додатку № 1 від 07.07.2020 року до договору, виконавцем повинен бути поставлений замовнику автомобіль Mitsubishi Outlander 2.2 Di-D 2016 року випуску. Відповідно до додатку № 2 від 07 липня 2020 року до договору, загальна сума зобов`язань замовника за договором становить 16200 евро. Відповідно до п. 5.4 договору, позивач повинен був здійснювати оплату оплата в такому порядку: -30% (4860 евро) оплатити вартість послуг та автомобіля за цим договором протягом 3-х календарних днів з дати підписання цього договору; -а 70% (11340 евро) оплатити за автомобіль після прибуття автомобіля до нього та підписання акту приймання-передачі автомобіля. Позивач 10.07.2020 року сплатив по рахунку наданому відповідачем 145314 гривень. 17 липня 2020 року між позивачем та відповідачем було укладено новий додаток 1 до договору, відповідно до якого замість автомобіля Mitsubishi Outlander 2.2 Di-D 2016 року позивачу повинен бути поставлений автомобіль КІА Sorento 2.2 2016 року, за який 17 липня 2020 року [PERSON] було сплачено по рахунку наданому відповідачем 132440,00 грн., що становить 30% від вартості ціни автомобіля відповідно до п. 5.4 Договору. Сума ж в 145314,00 грн., що була сплачена [PERSON] за автомобіль Mitsubishi Outlander 2.2 Di-D 2016 року, повинна була бути зарахована в якості другого платежу за договором за нове авто КІА Sorento 2.2 2016 року. Згідно п. 2.1.2. Договору відповідач прийняв на себе зобов`язання передати позивачу автомобіль протягом 21-го робочих днів з дня підписання цього договору, тобто не пізніше 08 серпня 2020 року. Однак, вказаний автомобіль в строк передбачений договором надано так і не було. Позивач звернувся до відповідача із претензією про виконання своїх зобов`язань за повернення сплачених коштів, та просив протягом 7 (семи) днів з моменту отримання вказаної претензії доставити автомобіль, але відповіді не отримав. Встановлені судом обставини підтверджує: копія договору про надання послуг з придбання автомобіля № 2300583 від 07 липня 2020 року (а.с.15-18), копія додатку 1 до договору про надання послуг з придбання автомобіля № 2300583 від 07 липня 2020 року (а.с.20-21), копія додатку № 2 до договору про надання послуг з придбання автомобіля № 2300583 від 07 липня 2020 року (а.с.22-23); копія додаткової угоди № 1 до договору про надання послуг замовлення з придбання автомобіля № 2300583 від 07 липня 2020 року (а.с.24-25), копія додатку № 1 до договору про надання послуг з придбання автомобіля № 2300583 від 17 липня 2020 (а.с.26-27), копія реквізитів для оплати до договору про надання послуг з придбання автомобіля № 2300583 від 17 липня 2020 року (а.с.28), копія реквізитів для оплати до договору про надання послуг з придбання автомобіля № 2300583 від 07 липня 2020 року (а.с.29), копія квитанції про оплату на суму 145314,00 грн. від 10 липня 2020 року (а.с.30), копія квитанції про оплату на суму132440,00 грн. від 17 липня 2020 року (а.с.31), копія претензії про стягнення коштів з доказами відправлення (а.с.32-36). Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Способи захисту цивільних прав визначені у ст.16 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно вимог ст.ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно з ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Крім того, у зв`язку з укладенням зазначеного договору між позивачем та відповідачем виникли правовідносини, які регулюються (окрім положень ЦК України про купівлю-продаж) Законом України «Про захист прав споживачів», так як вказаний Закон регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживача, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів. В п. 2 ч. 1 ст. 19 Закона України «Про захист прав споживачів» встановлено, що нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає будь-яку діяльність, що вводить споживача в оману. Отримавши від позивача кошти, у подальшому до виконання своїх зобов`язань відповідач не приступив, причину не пояснив, від контактів ухиляється, сплачені позивачем гроші не повертає. Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладанні договору. У відповідності до вимог ст. 9 Закону України "Про захист прав споживачів" - при розірванні договору розрахунки із споживачем провадяться виходячи з вартості товару на час його купівлі. Таким чином, вимоги позивача щодо розірвання договору є законними та обґрунтованими, а тому суд приходить до висновку, що договір № 2300583 від 07.07.2020, укладений між ТОВ «Глобал гранд моторс» та [PERSON] про надання послуг з придбання автомобіля, слід розірвати та стягнути з відповідача на користь позивача сплачену ним грошову суму розмірі 277754 грн. З урахуванням того, що позивач на підставі ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» звільнений від сплати судового збору при зверненні до суду з даним позовом, та відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача в дохід держави. На підставі викладеного,

Outcome: approved