Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-02 00:00:00

у вересні 2021 року позивач [PERSON] звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом, в якому просив стягнути з [PERSON] матеріальну шкоду у розмірі 98 110,34 грн., моральну шкоду у розмірі 10 000 грн., а також вирішити питання про розподіл судових витрат. В обґрунтування позову зазначено про те, що 15.01.2021 року о 23.45 год. у м. Києві по вул. Столичне шосе, [PERSON] , керуючи автомобілем марки «RenaultTrafic» державний номер [NUMBER] , не обрав в установлених межах безпечну швидкість руху, не урахував дорожню обстановку, не дотримався безпечного бокового інтервалу та скоїв зіткнення з належним позивачу транспортним засобом марки «KiaSoul» державний номер [NUMBER] . Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортні засоби зазнали механічних пошкоджень, а позивачу як власнику транспортного засобу завдано матеріального збитку. Постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 05.03.2021 року [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Згідно звіту № 107/02-21 від 23.02.2021 року про оцінку вартості матеріального збитку, вартість відновлювального ремонту транспортного засобу марки «KiaSoul» державний номер [NUMBER] складає 497 202,80 грн., вартість транспортного засобу до ДТП складає 339 303,36 грн., вартість транспортного засобу після ДТП складає 114 553,02 грн. Оскільки вартість відновлювального ремонту транспортного засобу внаслідок його пошкодження перевищує ринкову вартість на момент ДТП, автомобіль вважається фізично знищеним. Різниця між вартістю пошкодженого транспортного засобу до та після ДТП становить 224 750,34 грн. Вартість витрат позивача на евакуацію транспортного засобу становить 3 360 грн. Таким чином, сума матеріальної шкоди становить 228 110,34 грн. У зв?язку із тим, що на момент дорожньо-транспортної пригоди, цивільно-правова відповідальність відповідача не була застрахована, 19.01.2021 року позивач звернуся із заявою про виплату страхового відшкодування до Моторного (транспортного) страхового бюро України, яким проведено регламенту виплату на користь позивача у розмірі 130 000 грн. Відтак, позивач просить стягнути з відповідача різницю між фактичним розміром матеріальної шкоди та регламентною виплатою у розмірі 98 110,34 грн. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 20.09.2021 року відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження. 21.10.2021 року від представника третьої особи надійшли до суду письмові пояснення. в яких зазначено про обґрунтованість позовних вимог. представник третьої особи просила розглянути справу у її відсутність. 03.02.2022 року від представника позивача надійшла заява про розгляд справи у відсутність сторони позивача. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд надходить до наступних висновків. З матеріалів справи судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником транспортного засобу марки «KiaSoul» державний номер [NUMBER] , що стверджується даними свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] від 10.08.2018 року (а.с. 12). 15.01.2021 року о 23 год. 45 хв. [PERSON] , керуючи автомобілем марки «RenaultTrafic» державний номер [NUMBER] , у м. Києві по вул. Столичне шосе, біля санаторія «Жовтень», не обрав в установлених межах безпечну швидкість руху, не урахував дорожню обстановку, не дотримався безпечного бокового інтервалу та скоїв зіткнення з транспортним засобом марки «KiaSoul» державний номер [NUMBER] , що призвело до пошкодження транспортних засобів. Постановою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 05.03.2021 року [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення. В силу положень ч. 6 ст. 82 ЦПК наявність винних дій [PERSON] у настанні дорожньо-транспортної пригоди, що сталась 15.01.2021 р., є доведеною, доказуванню не підлягає. На момент дорожньо-транспортної пригоди, цивільно-правова відповідальність [PERSON] не була застрахована. 19.01.2021 року [PERSON] подано до Моторного (транспортного) страхового бюро України повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду (а.с. 15). Того ж дня, [PERSON] звернувся до Моторного (транспортного) страхового бюро України із заявою про страхове відшкодування (регламенту виплату) (а.с. 16). Листом Моторне (транспортне) страхове бюро України повідомило [PERSON] про прийняття рішення про виплату страхового відшкодування у розмірі 130 000 грн. (а.с. 17). Звертаючись до суду з позовом, позивач вказує, що страхова виплата не покриває збитків, завданих внаслідок пошкодження належного йому транспортного засобу у дорожньо-транспортній пригоді 15.01.2021 року. Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода завдана не з її вини. Згідно з ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Частиною другою статті 22 ЦК збитками є витрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода). За змістом положень ст. 1188 ч. 1 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Відповідно до частини першої статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). За змістом зазначеної норми закону обов`язок відшкодування шкоди у особи, яка застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, виникає у разі недостатності страхового відшкодування для повного відшкодування завданої нею шкоди. Статтею 1192 ЦК України визначено способи відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого, відповідно до частини першої якої, з урахуванням обставин справи, суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Частиною 2 вказаної статті передбачено, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Згідно з роз`ясненнями, викладеними у п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" від 27 березня 1992 року № 6 при визначені розміру відшкодування шкоди, заподіяної майну, незалежно від форм власності, судам слід враховувати, що відшкодування шкоди шляхом покладення на відповідальну за неї особу обов`язку надати річ того ж роду та якості, полагодити пошкоджену річ, іншим шляхом відновити попереднє становище в натурі застосовується, якщо за обставинами справи цей спосіб відшкодування шкоди можливий. У разі коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості на час розгляду справи втраченого майна, робіт, які необхідно провести, щоб полагодити пошкоджену річ, усунути інші негативні наслідки неправомірних дій заподіювача шкоди як при відшкодуванні в натурі, так і при відшкодуванні заподіяних збитків грішми, потерпілому, на його вимогу, відшкодовуються неодержані доходи у зв`язку із заподіянням шкоди майну. Разом з тим, така шкода повинна визначатися відповідно до Методики товарознавчої експертизи оцінки транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092 (в редакції Наказу Міністерства юстиції N 1335/5/1159 від 24.07.2009р.). Відповідно до п. 1.4. вказаної Методики, вона застосовується з метою визначення матеріальних збитків, завданих власнику в разі пошкодження КТЗ та визначення вартості відновлювального ремонту КТЗ. Згідно з пунктом 2.4 Методики вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування колісного транспортного засобу, з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості). Згідно звіту № 107/02-21 від 23.02.2021 року, складеного оцінювачем [PERSON] , вартість матеріального збитку завданого власнику автомобіля «KiaSoul» державний номер [NUMBER] , становить 339 303,36 грн.; вартість відновлювального ремонту легкового автомобіля «KiaSoul» державний номер [NUMBER] , без урахування фізичного зносу вузлів і деталей, на момент проведення дослідження становить 497 202,80 грн.; вартість в пошкодженому стані після ДТП автомобіля «KiaSoul» державний номер [NUMBER] , становить 114 553,02 грн.; ринкова вартість легкового автомобіля марки «KiaSoul» державний номер [NUMBER] , до моменту ДТП становить 339 303,36 грн. (а.с. 23). У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 вересня 2018 року у справі № 643/4161/15-ц (провадження № 61-13692св18) зроблено висновок про те, якщо пошкоджений транспортний засіб не може бути відновлено або вартість його відновлювального ремонту з урахуванням зношеності та втрати товарної вартості перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження, розмір шкоди визначається за ринковою вартістю транспортного засобу на момент пошкодження. Порядок відшкодування шкоди, пов`язаної з фізичним знищенням транспортного засобу, регламентовано вищенаведеною статтею 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Порядок відшкодування шкоди, пов`язаної з фізичним знищенням транспортного засобу, який згідно зі статтею 8 ЦК України (аналогія закону) може застосовуватися не лише страховиком, а й іншими особами, які здійснюють діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, та відповідають за завдану шкоду. Тобто транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим, а власник транспортного засобу згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з експертизою, проведеною відповідно до вимог законодавства, витрати на ремонт транспортного засобу перевищують його вартість до ДТП. У разі якщо власник транспортного засобу не згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним, йому відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після ДТП, а також витрати з евакуації транспортного засобу з місця цієї пригоди». Отже, оцінка та висновок щодо вартості матеріального збитку, заподіяного власнику колісного транспортного засобу здійснено повноважною на це особою, з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу, відповідно до Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, а тому сумнівів у суду не викликає. Слід зазначити, що іншого розрахунку відповідачами в розпорядження суду не надано, клопотання про проведення судової автотоварознавчої експертизи останніми не заявлялося. Відтак, суд приймає як належні та допустимі докази в обґрунтування розміру завданого матеріального збитку звіт № 107/02-21 від 23.02.2021 року, складеного оцінювачем [PERSON] . Відтак, суд надходить до висновку про те, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню матеріальний збиток у розмірі 98 110,34 грн. (228 110,34 грн. (сукупний розмір майнової шкоди) - 130 000 грн. (розмір регламентної виплати). Частинами 1-3 ст. 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із протиправною поведінкою щодо неї самої та у зв`язку із приниженням її честі, гідності, а також ділової репутації. Моральна шкода відшкодовується грішми, а розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом з урахуванням вимог розумності і справедливості. Як роз`яснив Пленум ВСУ у Постанові №4 від 31.03.1995р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань. Вищезазначені вимоги законодавства, а також роз`яснення Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року із змінами від 25.05.2001 року «Про судову практику по справам про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» пов`язують факт заподіяння моральної шкоди не лише зі станом напруженості під впливом сильнодіючого впливу, яким є стрес, а із наявністю втрат фізичного і психічного характеру, які тягнуть за собою порушення нормальних життєвих зв?язків потерпілого, зменшення його суспільної активності, потребують від нього додаткових зусиль для організації життя. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд бере до уваги конкретні обставини справи, моральні страждання позивача внаслідок пошкодження належного йому майна, істотність вимушених змін у життєвих стосунках, настання для позивача негативних наслідків і вважає за необхідне стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду в розмірі 5 000 грн. Суд вважає, що такий розмір компенсації моральної шкоди позивачу буде відповідати засадам виваженості, розумності і справедливості. Розмір моральної шкоди, заявлений позивачем, на переконання суду є завищеним. Такий висновок суд робить з урахуванням обставин дорожньо-транспортної пригоди, тривалості моральних страждань, зміни його усталеного способу життя. В частині вирішення питання про розподіл судових витрат, суд виходить з наступного. Право на професійну правничу допомогу гарантовано статтею 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України у рішеннях від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000, від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009. Так, у рішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо. Відповідно до положень частини першої, пунктів 1, 4 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Згідно з частиною першою-четвертою статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських послуг (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхньої вартості, виходячи з конкретних обставин справи. На підтвердження витрат на правову допомогу у розмірі 9 000 грн. позивачем надано в розпорядження суду наступні копії документів: договору про надання правової допомоги від 16.01.2021 року, укладеного між адвокатом Конюшком Д.Б. та [PERSON] (а.с. 42); акту виконаних робіт № 1 від 06.08.2021 року (а.с. 43); квитанції до прибуткового касового ордеру від 06.08.2021 року на суму 9 000 грн. (а.с. 44); ордеру серії ВН № 019405 (а.с. 45). Зважаючи на викладене, обставини справи та її складність, наявність доказів фактичного понесення позивачем витрат на правову допомогу, суд надходить до висновку про те, що позивачем доведено понесення ним витрат за надання професійної правничої допомоги у розмірі 9 000 грн. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного та

Outcome: partial