Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-24 00:00:00

У жовтні 2021 року Концерн «Міські теплові мережі» звернувся до суду з позовом до [PERSON] , про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води. В обґрунтування позову зазначено, що позивачем у період з 01.10.2014 по 31.08.2021 надавались відповідачу послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання за адресою: [ADDRESS] . За вказаний період відповідач, всупереч вимогам ст. ст. 64, 67, 68 ЖК України та ст. ст. 322, 526 ЦК України, не виконувала свій обов`язок щодо здійснення оплати за надані послуги у повному обсязі, внаслідок чого у неї перед позивачем виникла заборгованість у розмірі 47 974,82 грн. Посилаючись на вказані обставини, Концерн «МТМ» просив стягнути з відповідача суму заборгованості у розмірі 47 974,82 грн., а також судовий збір у розмірі 2 270,00 грн. Ухвалою судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 03.11.2021 позовну заяву Концерну «МТМ» прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та вирішено провести розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження із викликом (повідомленням) учасників справи у судове засідання, призначено судове засідання на 01.12.2021, яке двічі відкладалось, востаннє на 25.01.2022. Цією ж ухвалою встановлено сторонам строки для подання заяв по суті справи. 23.12.2021 на адресу суду надійшов відзив представника відповідача - адвоката Малюки В.С. В обґрунтування відзиву зазначено, що звертаючись до суду із вказаним позовом Концерн «МТМ» не дотримався вимог ЦК України, оскільки порушив термін позовної давності, зазначивши період за який просить стягнути заборгованість 6 років 10 місяців замість 3 років. Просила застосувати термін позовної давності, та відмовити в задоволенні позовних вимог. 20.01.2022 надійшла відповідь на відзив представника Концерну «МТМ» Калініної - Заєць Ю.М., у якій зазначено, що у лютому, березні, квітні 2015 року відповідач здійснювала платежі, що свідчить про те, що строк позовної давності було перервано. Крім того, заборгованість за житлово-комунальні послуги нараховувалась позивачем щомісяця, у зв`язку із чим перебіг позовної давності слід відраховувати від кожного щомісячного платежу. 25.01.2022 від представника відповідача - адвоката Малюки В.С. надійшли заперечення на відповідь на відзив представника позивача у яких зазначено, що навіть якщо припустити, що відповідач визнала борг у 2015 році, то з квітня 2015 року по 28.10.2021 минуло більше шести років, що свідчить про пропущення строку позовної давності позивачем. Крім того, відповідач не визнала боргу перед позивачем, оскільки у 2015 році вона сплачувала поточні нарахування, а не частину заборгованості. 25.01.2022 надійшли заперечення позивача [PERSON] на позовну заяву, у яких вона зазначила, що встановлюючи тарифи на поставку теплової енергії Концерн «МТМ», порушив ст. 48 Конституції України, оскільки тарифи є необґрунтованими та є неспівмірними із її реальними доходами у вигляді пенсії у розмірі 1961 грн. Також, Концерн «МТМ» не долучив до позовної заяви ліцензію на поставку теплової енергії та ліцензію на транспортування теплової енергії, а також повідомлення, яке б підтверджувало, що [PERSON] отримувала претензії про погашення заборгованості. Представник позивача у судові засідання, що призначалися на 01.12.2021, 29.12.2021, 25.01.2022, жодного разу не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся судом належним чином, неодноразово подавав заяви про розгляд справи за його відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягав та не заперечував проти ухвалення заочного рішення. У судовому засіданні відповідач [PERSON] та її представник - адвокат Малюка В.С. проти позовних вимог заперечували, та просили відмовити у їх задоволенні, посилаючись на подані ними заяви по суті справи. Крім того, у судовому засіданні представник відповідача зазначила, що платежі, які здійснювались у 2015 році не свідчать про визнання відповідачем боргу, оскільки це платежі, які були стягнуті Концерном «МТМ» у порядку примусового виконання судового рішення про стягнення заборгованості за попередній період. Самостійно [PERSON] жодного платежу протягом спірного періоду не здійснювала, а відтак борг не визнавала, і тому відсутні підстави вважати, що строк позовної давності було перервано. Суд, заслухавши відповідача та її представника, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні в ній докази, у межах заявлених позовних вимог, доходить висновку, що позов Концерну «Міські теплові мережі» підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних обставин. Згідно з п. 1.3 Рішення Виконавчого комітету Запорізької міської Ради № 25 від 29.01.2009 «Про визначення виконавців житлово-комунальних послуг» у м. Запоріжжя, починаючи з 01.01.2009 виконавцем житлово-комунальних послуг для населення, що мешкає у житловому фонді комунальної власності з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води визначено Концерн «МТМ» в будинках, мережі яких безпосередньо приєднані до теплових мереж Концерну «МТМ». Вказані обставини є загальновідомими у межах міста, а відтак не підлягають доказуванню при розгляді цивільної справи. Отже, Концерн «Міські теплові мережі» є юридичною особою, яка надає послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води. Згідно з Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 за № 630, централізоване постачання гарячої води - це послуга, спрямована на задоволення потреб споживача у гарячій воді, яка надається виконавцем з використанням внутрішньобудинкових систем гарячого водопостачання. Централізоване опалення - це послуга, спрямована на задоволення потреб споживача у забезпеченні нормативної температури повітря у приміщеннях квартири, яка надається виконавцем з використанням внутрішньобудинкових систем теплопостачання. Правовідносини, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами регулюються Законом України від «Про житлово-комунальні послуги», який визначає основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їх права та обов`язки. Статтею 68 ЖК України та ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» закріплено обов`язок споживача послуги оплачувати надані йому житлово-комунальні послуги. У відповідності до п. 18 діючих Правил надання населенню послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21.07.2005, розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20-го числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , з 20.09.1974 по теперішній час, що підтверджується інформацією Управління державної реєстрації фізичних осіб Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради від 29.10.2021 вих. 04-47/8073, яка надана на запит суду (а.с. 13), а відтак є споживачами житлово-комунальних послуг за вказаною адресою. Договір купівлі-продажу теплової енергії між сторонами не укладався, а для проведення розрахунків по оплаті послуг було відкрито особовий рахунок № [NUMBER] на ім`я [PERSON] . З позовної заяви та доданих до неї довідки щодо заборгованості за надані послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води та розрахунку суми позову, випливає, що загальна сума заборгованості за послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання, які надавалися Концерном «МТМ» за адресою: [ADDRESS] , за період з 01.10.2014 по 31.08.2021 становить 47 974,82 грн., та, як зазначає позивач, вказана сума боргу підлягає стягненню із відповідача [PERSON] , яка зареєстрована за вказаною адресою. При цьому, претензій від відповідача щодо якості теплової енергії за вказаний період позивачу не надходило. Згідно зі ст.ст. 12, 13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, у межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, поданих учасниками справи. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Оскільки відповідач не виконувала свого обов`язку із своєчасної сплати за надані позивачем послуги з централізованого опалення, не спростувала розрахунок заборгованості, зроблений позивачем, а також не заперечувала факту надання їй вказаних послуг та не здійснення нею оплат за них, суд доходить до висновку, що позовні вимоги Концерну «МТМ» про стягнення з відповідача заборгованості за надані послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води є обґрунтованими. Разом із тим, позовні вимоги Концерну «Міські теплові мережі» підлягають частковому задоволенню, оскільки стягненню з відповідача підлягає сума заборгованості у межах строку позовної давності, про застосування якої представником відповідача [PERSON] - адвокатом Малюка В.С., заявлено у відзиві на позов. Так, згідно розрахунку заборгованості, який відповідачем належними та допустимими доказами не спростований, заборгованість за надані у квартиру в буд. [ADDRESS] послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води за період з 01.10.2014 по 31.08.2021 становить 47 974 грн. 82 коп. Тобто, Концерн «Міські теплові мережі» нарахував заборгованість за централізоване опалення та постачання гарячої води за період з 01.10.2014 по 31.08.2021. З позовом про стягнення вказаної суми заборгованості позивач звернувся до суду 28.10.2021 (згідно штампу з відміткою суду). Згідно зі ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Вона обчислюється за загальними правилами обчислення цивільно-правових строків. Позовна давність установлюється в законі з метою упорядкування цивільного обороту за допомогою стимулювання суб`єктів, права чи законні інтереси яких порушені, до реалізації права на їх позовний захист протягом установленого строку. Згідно з ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Метою встановлення в законі позовної давності є забезпечення захисту порушеного суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу в межах певного періоду часу, тобто тимчасове обмеження отримати захист за допомогою звернення до суду, можна зробити висновок, що об`єктом дії позовної давності є право на позовний захист (право на позов у матеріальному сенсі), що є самостійним правом (не ототожнюється із суб`єктивним матеріальним правом і реалізується в межах охоронних правовідносин), яким наділяється особа, право якої порушене. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Зазначений трирічний строк діє після порушення суб`єктивного матеріального цивільного права (регулятивного), тобто після виникнення права на захист (охоронного). За ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові. Як встановлено судом, відповідач зобов`язана щомісяця здійснювати оплату за спожиті житлово-комунальні послуги, а відтак вказані зобов`язання відповідача з оплати житлово-комунальних послуг виникали щомісяця. Розрахунковим періодом для оплати послуг, згідно п. 18 діючих Правил надання населенню послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21.07.2005, є календарний місяць. Плата за послуги повинна була вноситися не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим. Тобто, з 21 числа кожного місяця, що слідує за розрахунковим, починається період прострочення оплати наданих у попередньому місяці житлово-комунальних послуг, а отже, і перебіг позовної давності щодо відповідного щомісячного платежу, за яким споживач допустив прострочення. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2020 у справі №712/8916/17. Пунктом 12 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України встановлено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Тобто, строк позовної давності за вимогою про стягнення з відповідача заборгованості в силу пункту 12 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України продовжено на строк дії карантину. Вказаний закон набрав чинності з 02 квітня 2020 року. Пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України №211 від 11.03.2020 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» установлено на всій території України карантин з 12.03.2020. З позовом до суду Концерн «МТМ» звернувся 28.10.2021. Строк позовної давності продовжено з дня набрання чинності змін у Розділі «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України щодо продовження строку позовної давності, з 02.04.2020. Враховуючи викладені обставини, суд доходить до висновку, що позивач пропустив строк позовної давності за вимогами, які виникли з жовтня 2014 року по лютий 2017 року включно. За ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові. У вказаній справі представником відповідача заявлено про застосування строку позовної давності, про що зазначено у відзиві на позов. Позивачем не зазначено поважних причин пропуску строку позовної давності за період з жовтня 2014 року по лютий 2017 року, а також не заявлено клопотання про поновлення цього строку. З огляду на викладені обставини, суд дійшов висновку, що у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за централізоване опалення з відповідача [PERSON] за період з 01.10.2014 по 01.03.2017, слід відмовити у зв`язку із пропуском позивачем строку позовної давності. Проте, з урахуванням наданого позивачем розрахунку заборгованості за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, задоволенню підлягають позовні вимоги у межах строку позовної давності, з урахуванням вимог п. 12 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України, і стягненню з відповідача на користь позивача підлягає заборгованість за надані послуги з централізованого опалення у період з 01.03.2017 по 31.08.2021, яка у загальному розмірі становить 34 615 грн. 12 коп. За таких обставин, позовні вимоги Концерну «Міські теплові мережі» підлягають частковому задоволенню, та з відповідача [PERSON] на користь позивача підлягає стягненню сума заборгованості за централізоване опалення у розмірі 34 615 грн. 12 коп. Доводи представника позивача з приводу того, що [PERSON] у лютому, березні та квітні 2015 року вносила кошти на рахунок Концерну «МТМ», не свідчать про переривання строків позовної давності, оскільки вказані платежі були здійснені більш ніж за три роки до звернення Концерну «МТМ» з позовом до суду, та вони не свідчать про визнання відповідачем боргу, оскільки були здійснені в рахунок погашення заборгованості в рамках виконавчого провадження при примусовому виконанні судового рішення про стягнення заборгованості з [PERSON] на користь Концерну «МТМ» за попередній період. Щодо тверджень відповідача, викладених у її запереченнях, з приводу не долучення Концерном «МТМ» ліцензій на поставку та транспортування теплової енергії, а також претензій, які направлялись їй з приводу наявності боргу, то суд зазначає, що не надання позивачем суду вказаних документів не впливає на її обов`язок щомісячно оплачувати надані позивачем послуги, отримання яких, за адресою місця свого проживання відповідачем не оспорюється. Також, є безпідставними доводи відповідача з приводу того, що тарифи за якими здійснюється нарахування за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води не відповідають її майновому стану, оскільки вказані тарифи встановлені для всього населення, а не для окремо кожної особи, а особи, які мають скрутний матеріальний стан і не мають можливості самотужки здійснювати оплату за житлово-комунальні послуги, мають право на отримання соціальної пільги від держави у виді житлової субсидії. Крім того, у відповідності з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача [PERSON] на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, у розмірі 1637 грн. 87 коп.

Outcome: partial