Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-30 00:00:00

[PERSON] звернулася до Дергачівської міської ради Харківської області про визнання дійсним договору купівлі-продажу та визнання права власності на житловий будинок з надвірними будівлями в порядку спадкування за законом. В обґрунтування позову позивач [PERSON] зазначила, що 17 грудня 1998 року між її чоловіком - [PERSON] та [PERSON] , було укладено договір купівлі-продажу житлового будинку з надвірними будівлями, який розташований за адресою: [ADDRESS] . Вказаний договір було зареєстровано 17.12.1998 біржою нерухомості та основних фондів «Україна» за реєстр. № Н9-1134, без наступного нотаріального посвідчення договору. Згідно технічного паспорту, виданого Слатинським комунальним підприємством технічної документації «Інвентаризатор» 09.12.2020 (інвентаризаційна справа №1241, реєстр прав власності № 3-841), проведено інвентаризацію домоволодіння, розташованого по [ADDRESS] . Домоволодіння, яке розташоване за вищевказаною адресою: складається з житлового будинку літ. «А-1», загальною площею 74, 1 м2, житловою площею 58, 9 м2, веранди літ. «а», навісу літ «а1», ганку літ. «а2», літньої кухні літ. «В1», веранди літ. «В», погребу літ. «Г1», сараю літ. «г», сараю літ. «Д1», літнього душу літ. «Е1», убиральні літ. «Ж1», вигрібної ями літ. «З1», колодязя літ «N», огорожі літ. N 1-3. Вартість житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами складає 136 586 грн. Чоловік позивача - [PERSON] , помер: [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , яке видане 10.07.2020 виконавчим комітетом Козачолопанської селищної ради Дергачівського району Харківської області, актовий запис № 76. Після смерті чоловіка позивача відкрилася спадщина у вигляді житлового будинку з надвірними будівлями, що розташований за адресою: [ADDRESS] . Єдиним спадкоємцем першої черги після смерті [PERSON] є його дружина, позивач по справі - [PERSON] . У встановлений законом 6-ти місячний строк позивач звернулася до приватного нотаріуса Харківського районного нотаріального округу Харківської області Смоляної В.В. з заявою про прийняття спадщини за законом на нерухоме майно і 15.07.2020 було заведено спадкову справу №92/2020 після померлого [PERSON] . Згідно постанови приватного нотаріуса Смоляної В.В. про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 07.09.2021, документом, який посвідчує право власності померлого на вказаний вище житловий будинок є договір купівлі-продажу № Н9-1134, виданий 17.12.1998 біржою нерухомості та основних фондів «Україна». За змістом ст. 227 Цивільного кодексу УРСР (в редакції 1963 року), який діяв на момент виникнення зазначених правовідносин, договір купівлі-продажу житлового будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією стороною є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне за собою недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). У зв`язку з цим, нотаріусом позивачу було рекомендовано звернутися до суду для підтвердження дійсності вказаного договору купівлі-продажу. Позивач [PERSON] в підготовче засідання не з`явилася, в поданій до суду заяві позов підтримала повністю, просила позов задовольнити. Розгляд справи просила проводити без фіксації технічними засобами та в її відсутність, що суд вважає за можливе. Відповідач у справі - представник Дергачівської міської ради Харківської області в підготовче засідання не з`явився, надав до суду заяву в якій просив розгляд справи проводити без участі представника Дергачівської міської ради, проти задоволення позовних вимог не заперечував, що суд вважає за можливе. Згідно ч.3 ст.200 ЦПК України: За результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ч.4 ст.200 ЦПК України : Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Суд, вважає можливим справу розглянути за відсутності сторін по справі. Вивчивши матеріали справи суд приходить висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Як передбачено ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України : Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що 17 грудня 1998 року між чоловіком позивача [PERSON] - [PERSON] і [PERSON] , було укладено договір купівлі-продажу житлового будинку з надвірними будівлями, який розташований за адресою: [ADDRESS] . Вказаний договір було зареєстровано 17.12.1998 біржою нерухомості та основних фондів «Україна» за реєстр. № Н9-1134, без наступного нотаріального посвідчення договору. Згідно технічного паспорту, виданого Слатинським комунальним підприємством технічної документації «Інвентаризатор» 09.12.2020 (інвентаризаційна справа №1241, реєстр прав власності № 3-841), проведено інвентаризацію домоволодіння, розташованого по [ADDRESS] . Домоволодіння, яке розташоване за вищевказаною адресою: складається з житлового будинку літ. «А-1», загальною площею 74, 1 м2, житловою площею 58, 9 м2, веранди літ. «а», навісу літ «а1», ганку літ. «а2», літньої кухні літ. «В1», веранди літ. «В», погребу літ. «Г1», сараю літ. «г», сараю літ. «Д1», літнього душу літ. «Е1», убиральні літ. «Ж1», вигрібної ями літ. «З1», колодязя літ «N», огорожі літ. N 1-3. Вартість житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами складає 136 586 грн. Чоловік позивача - [PERSON] , помер: [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , яке видане 10.07.2020 виконавчим комітетом Козачолопанської селищної ради Дергачівського району Харківської області, актовий запис № 76. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина у вигляді житлового будинку з надвірними будівлями, що розташований за адресою: [ADDRESS] . Єдиним спадкоємцем першої черги після смерті [PERSON] є його дружина, позивач по справі - [PERSON] . У встановлений законом 6-ти місячний строк позивач звернулася до приватного нотаріуса Харківського районного нотаріального округу Харківської області Смоляної В.В. з заявою про прийняття спадщини за законом на нерухоме майно і 15.07.2020 було заведено спадкову справу №92/2020 після померлого [PERSON] . Згідно постанови приватного нотаріуса Смоляної В.В. про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 07.09.2021, документом, який посвідчує право власності померлого на вказаний вище житловий будинок є договір купівлі-продажу № Н9-1134, виданий 17.12.1998 біржою нерухомості та основних фондів «Україна». За змістом ст. 227 Цивільного кодексу УРСР (в редакції 1963 року), який діяв на момент виникнення зазначених правовідносин, договір купівлі-продажу житлового будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією стороною є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне за собою недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). У зв`язку з цим, нотаріусом позивачу було рекомендовано звернутися до суду для підтвердження дійсності вказаного договору купівлі-продажу. Вказані обставини свідчать про те, що [PERSON] та [PERSON] не тільки домовилися між собою щодо усіх істотних умов договору купівлі-продажу нерухомого майна у вигляді житлового будинку з надвірними будівлями, а й повністю виконали всі умови даного договору, однак нотаріально його не засвідчили, так як у договорі містилося посилання на ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» про відсутність необхідності нотаріального засвідчення договору. Відповідно до ч. 2 ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» (у редакції, чинній на час укладення та реєстрації договору купівлі-продажу) угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Статтею 153 ЦК України 1963 року (у редакції, чинній на час укладення та реєстрації договору купівлі-продажу), було передбачено, що договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди. Відповідно до ст. 224 ЦК України 1963 року (у редакції, чинній на час укладення та реєстрації договору купівлі-продажу) за договором купівлі - продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно та сплатити за нього певну грошову суму. Згідно з ст. 227 ЦК України 1963 року (у редакції, чинній на час укладення та реєстрації договору купівлі-продажу) договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). Договір купівлі-продажу жилого будинку підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів. Зобов`язання за договором купівлі-продажу житлового будинку сторонами були виконанні. Проте, в порушення вищевказаних вимог оформлення обумовленого договору купівлі-продажу нерухомого майна в нотаріальному порядку не відбулося. Згідно з ч. 2 ст. 47 ЦК України 1963 року (у редакції, чинній на час укладення та реєстрації договору купівлі-продажу), якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Відповідно до ст. 657 ЦК України 2003 року (у редакції, чинній на час розгляду справи) договір купівлі-продажу житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. Відповідно до ч. 2 ст. 220 ЦК України 2003 року (у редакції, чинній на час розгляду справи), якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. Пленум Верховного Суду України в п. 13 постанови "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" від 06.11.2009 № 9 роз`яснив, що вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, судам необхідно враховувати, що норма ч. 2 ст. 220 ЦК України не застосовується до правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до ст. ст. 210, 640 ЦК України пов`язується з їх державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють прав та обов`язків для сторін. Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України 2003 року (у редакції, чинній на час розгляду справи) право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України 2003року (у редакції, чинній на час розгляду справи) правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ст. 319 ЦК України 2003 року (у редакції, чинній на час розгляду справи) власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно зі ст. 1216 ЦК України 2003 року (у редакції, чинній на час розгляду справи) спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 ЦК України 2003 року (у редакції, чинній на час розгляду справи) спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Враховуючи, що заповіт від імені [PERSON] відсутній, має місце спадкування за законом. Стаття 1261 ЦК України 2003 року (у редакції, чинній на час розгляду справи) передбачає, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкування, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той с подружжя, який його пережив, та батьки. Статтею 1268 ЦК України 2003 року (у редакції, чинній на час розгляду справи) передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Таким чином, аналізуючи вищевказане, беручи до уваги надані суду докази, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі. Відповідно до ч.1 ст. 259 ЦПК України суди ухвалюють рішення іменем України негайно після закінчення судового розгляду. На підставі статей 47, 153, 220, 224, 227, 657 ЦК України (в редакції 1963 року), статей 316, 319, 328, 657, 1216, 1217, 1261, 1268, 1270 ЦК України,

Outcome: approved