Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-31 00:00:00

25 лютого 2021 року позивачка звернулась до суду з позовом до відповідача, в якому просить стягнути з останнього на свою користь заборгованість по страхових виплатах з 01 лютого 2017 року по 31 грудня 2018 року, що були нараховані чоловіку позивачки [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , але не отримані ним за життя, які [PERSON] набула в порядку спадкування за законом та судові витрати. Обґрунтовує свої вимоги тим, що [INFO] помер чоловік позивачки [PERSON] , [INFO] , який перебував на обліку в Єнакієвському міському відділенні Фонду соціального страхування України. Після його смерті позивачка через свого представника [PERSON] - у встановлений законом строк звернулась до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини за законом. Позивачка є спадкоємцем першої черги. Померлий був внутрішньо переміщеною особою, перебував на обліку УПФУ у м.Краматорську і отримував пенсію за віком, а також перебував на обліку у Відповідача та отримував страхові виплати потерпілого. Відповідно до наказу ФСС України у Донецькій області №272 від 26.10.2017 саме на Дружківське міське відділення управління виконавчої дирекції фонду у Донецькій області з 01.01.2018 було покладено виконання статутних завдань Єнакієвського міського відділення . 24.10.2019 на запит державного нотаріуса Фареника О.О. Управління ви дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області в особі Дружківського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Донецькій області (далі Відповідач) надано відповідь про відсутність грошових коштів для оформлення свідоцтва про право на спадщину. Оскільки відповідач відмовляється надати довідку з повним розміром нарахованих, але неотриманих спадкодавцем сум виплат за певний період, позивачці на сьогодення неможливо точно сформулювати свої позовні вимоги при поданні позовної заяви. Померлий став на облік до Дружківського міського відділення ще у 2014 році. і відповідач нараховував та виплачував страхові виплати. Проте у 2017 році Відповідач безпідставно припинив виплачувати належні померлому виплати. Лише у 2019 році - виплати було поновлено. Отже, позивачка погодитися із позицією відповідача про те, що кошти страхових виплат відсутні - не може. I вважає, що на сьогодення вона має право на одержання призначених, але невиплачених її чоловікові страхових сум за період з 01.02.2017 по 31.12.2018. Проте, Фонд припинив нарахування страхових виплат потерпілому [PERSON] не з червня 2014 року. Адже за життя [PERSON] у встановленому законом порядку став на облік (у 2014-2015 р.р. знаходився на обліку у м.Ізюм, з 2015 року - у м.Краматорськ), виявляв інтерес та волю на відновлення нарахування щомісячних страхових грошових сум у разі часткової/повної втрати працездатності, що компенсує відповідну частину заробітку. Проте з лютого 2017 року виплати були протиправно припинені. Саме в цей період стан здоров`я [PERSON] завадив йому відразу звернутися до відповідача про продовження виплати грошових сум: при перенесеному у 2004 році інсульту та наявного діабету 2 типу інсулінозалежного у чоловіка виявили рак сигмовидної кішки, після видалення карциноми діагностували трофічну язву лівої ноги і у жовтні 2018 року ампутація лівого стегна. Та у листопаді 2018 року [PERSON] особисто написав та подав заяву до Дружківського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Донецькій області - і з 24 .01.2019 страхові суми Відповідачем знову продовжилися виплачуватися. Зазначене дає підстави стверджувати, що померлий вчиняв дії, спрямовані на відновлення виплат, й відповідач на сьогодення безпідставно і необґрунтовано вважає, що позивачка не набула право на отримання виплат з лютого 2017 по січень 2019 року як спадкове майно. В судове засідання позивачка та її представники не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, своєчасно. Представники позивачки надали заяви про розгляд справи без їх участі та участі позивачки. Наполягають на задоволенні позовної заяви. Представник відповідача Давиденко Л.І. надала відзив в якому просила відмовити в повному обсязі у задоволенні позовної заяви [PERSON] . Представник відповідача Чабанова О.О. позовні вимоги не визнала, зазначила, що вони є необґрунтованими та обставини на які посилається позивачка в позовній заяві - недоведеними та не відповідають дійсності. просила відмовити в задоволені позову в повному обсязі. Дослідивши докази по справі, суд встановив такі факти. 28 листопада 2014 року [PERSON] була видана довідка про взяття на облік особи, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції (а.с. 17). Строк дії вищезазначеної довідки неодноразово продовжувався, а саме з 28.05.2015 року по 28.11.2015 року, з 11.04.2016 року по 28.05.2016 року, з 30.05.2016 року по 28.11.2016 року (а.с. 17 зв. б.). 05 березня 2018 року [PERSON] була видана довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи (а.с. 18). Постановою Краматорського міського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України від 16 лютого 2018 року припинено потерпілому [PERSON] щомісячну страхову виплату в розмірі 3357,08 грн. з 01 березня 2018 року, причина припинення: згідно протоколу № 29 від 14.02.2018 УПСЗН (скасування 6 місяців). Постановою Краматорського міського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України від 06 вересня 2018 року на підставі заяви [PERSON] продовжено останньому щомісячну страхову виплату в розмірі 4028,50 грн. з 01 серпня 2018 року безстроково. [INFO] у м. Єнакієве Донецької області помер [PERSON] (а.с. 11). Постановою Краматорського міського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України від 18 жовтня 2019 року припинено потерпілому [PERSON] щомісячну страхову виплату в розмірі 4229,92 грн., у зв`язку зі смертю потерпілого, з 29 червня 2019 року. Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України), крім прав і обов`язків що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема: 1) особисті немайнові права; 2) право на участь у товариствах та право членства в об`єднаннях громадян, якщо інше не встано-влено законом або їх установчими документами; 3) право на відшкодування шкоди, завданої калі-цтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 4) права на аліменти, пенсію, допомогу або інші випла-ти, встановлені законом; 5) права та обов`язки особи як кредитора або боржника, передбачені ст. 608 ЦК України (ст. 1219 ЦК України). Проте, існують такі спадкові права, які можуть переходити у порядку спадкування, але їхній перехід може бути обмежений на підставі прямої вказівки закону. Так у відповідності до ст. 1227 ЦК України, згідно з якою суми заробітної плати, пенсії, сти-пендії, аліментів, допомоги у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодав-цеві, але не були ним одержані за життя (виплати нараховані, але не отримані спадкодавцем), пе-редаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини. Системний аналіз положень ст. 1219 ЦК України та ст. 1227 ЦК України, при застосуванні до встановлених у цій справі обставин, дає підстави для висновку, що потрібно розрізняти: право на відшкодування у зв`язку з трудовим каліцтвом, каліцтвом як об`єкт цивільних прав), яке нерозри-вно пов`язане із особою і яке, відповідно не входить до складу спадщини та припиняється зі смер-тю особи, яка мала таке право; та право на суми відшкодування у зв`язку з трудовим каліцтвом, нараховані за життя спадкодавцю, тобто належали йому, але не отриманні ним за життя, які пере-даються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини (ст. 1227 ЦК Укра-їни). Отже, право на відшкодування у зв`язку з трудовим каліцтвом не входить до складу спадщини. Право на нараховані за життя суми відшкодування у зв`язку з трудовим каліцтвом, та не отримані спадкодавцем входять до складу спадщини за умови, що на час відкриття спадщини відсутні члені сім`ї спадкодавця. При вирішенні спорів про право на спадщину на належні спадкодавцю за життя суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомоги у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відш-кодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, визначальним є те, чи були такі виплати нараховані спадкодавцеві за життя, оскільки лише за умови, що такі суми були нараховані за життя, проте не отримані спадкодавцем, вони можуть увійти до складу спадщини. Оскільки припинення нарахування Краматорським міським відділенням управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України страхових виплат потерпілому [PERSON] здійснено з 01 березня 2018 року, тобто за життя [PERSON] , але останній у встановленому законом порядку не оскаржив дії відповідача, тобто за життя не виявив інтересу та волі на те, щоб відновити нарахування щомісячної грошової суми у разі часткової чи повної втрати працездатності, що компенсує відповідну частину втраченого заробітку, а отже, указані суми йому за життя не нараховувались, а тому вони не можуть входити до складу спадщини після смерті [PERSON] . [PERSON] помер [INFO] , тобто майже через півтора роки від дати прийняття Краматорським міським відділенням управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України рішення про припинення виплати щомісячної грошової суми у разі часткової чи повної втрати професійної працездатності, тому [PERSON] , як спадкоємець, не має права вимоги до відповідача про нарахування вказаних страхових виплат, оскільки таке право належало виключно спадкодавцю, який дії Фонду щодо припинення нарахування належних йому виплат не оскаржував. Згідно з довідкою про доходи від 23.11.2021 року № 25.01.031/4538 виданою Краматорським міським відділенням управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України на ім`я [PERSON] , останній за період з лютого 2017 року по лютий 2018 року отримав щомісячну суму страхової виплати в розмірі 34936,55 грн., та за період з серпня 2018 року по грудень 2018 року в розмірі 20142,50 грн., а всього за вказані періоди розмір виплачених [PERSON] срахових виплат становить 55079,05 грн. Вищезазначеним спростовуються доводи позивачки щодо того, що за період з 01 лютого 2017 року по 31 грудня 2018 року [PERSON] не отримував страхові виплати. Водночас, [PERSON] з 01 березня 2018 року по 09 серпня 2018 року до будь-яких відділень управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України із заявою про продовження страхових виплат не звертався, тобто не скористався своїм правом на отримання страхових виплат. Оскільки право на призначення та виплату щомісячної страхової суми у випадку трудового каліцтва згідно із ст. 1219 ЦК України до складу спадщини не входить, тому вимоги спадкоємця [PERSON] про зобов`язання Управління виконавчої дирекції Фонду здійснити нарахування та виплату сум страхових виплат спадкодавцю [PERSON] , за період із 01 лютого 2017 року по 31 грудня 2018 року є безпідставними. Європейський суд з прав людини вказує на те, що «пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати вмотивування своїх рішень, хоч це не може сприйматись, як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо вмотивування, що випливає зі ст. 6 Конвенції, може бути визначено лише у світлі конкретних обставин справи» (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» («Pronina v. Ukraine») від 18 липня 2006 року, заява N 63566/00, § 23). Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.7 ст. 81 ЦПК України, суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ст. 83 ЦПК сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Аналізуючи положення вищезазначених процесуальних норм, під час розгляду справ у порядку цивільного судочинства обов`язок доказування покладається як на позивача, так і на відповідача. Разом з тим, частина 6 статті 81 ЦПК України вказує, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи те, що обставини, на які посилається позивачка у позовній заяві як на підставу своїх вимог, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, суд приходить до висновку про відсутність достатніх підстав для задоволення позовних вимог.

Outcome: dismissed