Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-31 00:00:00

Позивачка звернулася до суду із позовом в якому просить визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом на житловий будинок з відповідною частиною надвірних будівель та споруд за адресою [ADDRESS] . В позові посилається на те, що [INFO] помер батько позивачки [PERSON] . Після смерті батька відкрилася спадщина на все належне йому майно, зокрема й на зазначений житловий будинок. Позивачка є спадкоємицею першої черги після смерті свого батька та є такою, що спадщину прийняла. Після звернення до нотаріуса, останнім було заведено спадкову справу №129/2020 від 04.06.2020 та 30.08.2021 винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, а саме видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з тим, що відсутній правовстановлюючий документ на житловий будинок. Позивачка в судове засідання не з`явилася, подала заяву про розгляд справи без її участі, де зазначила, що позовні вимоги підтримує та просила їх задовольнити з підстав викладених в позові. В судове засідання відповідачка [PERSON] не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялась за адресою [ADDRESS] , проте до суду повернувся конверт з відміткою про те, що адресат за вказаною адресою не проживає. Відповідача було повідомлено про час розгляду справи шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, що відповідає положенням ст. 128 ЦПК України. У зв`язку з цим та з урахуванням положень ст. 280 ЦПК України, суду невідомо, чи відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин, оскільки такі не повідомлені, а відтак у суду немає підстав для винесення заочного рішення по справі. Відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, в зв`язку з неявкою сторін, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позову на підставі наступного. Судом встановлено, що [INFO] помер батько позивачки [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть [NUMBER] . Після смерті батька залишилась спадщина, яка складається з житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель та споруд за адресою [ADDRESS] . Зазначений будинок\~був у\~власності померлого\~ [PERSON] , про шо свідчить виписка з погосподарської книги та укладенні з померлим договори про користування електричною енергією, повідомлення про призначення субсидії. Позивачка є спадкоємицею першої черги після смерті свого батька та є такою, що спадщину прийняла, що підтверджується постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 30.08.2021 та матеріалами спадкової справи №129/2020. Відповідачка [PERSON] , донька померлого та сестра позивачки, також є спадкоємицею першої черги, проте є такою, яка спадщину не прийняла. Після звернення до нотаріуса, останнім було заведено спадкову справу №129/2020 від 04.06.2020 та 30.08.2021 винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, а саме видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з тим, що позивачем не надано правовстановлюючого документу на житловий будинок. Згідно ч.1\~ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ст..1223 ЦК України, право на спадкування мають особа, визначені в заповіті. Відповідно до\~ст.\~1258\~ЦК України,\~спадкоємці за\~законом одержують\~право на\~спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених\~статтею 1259\~цього Кодексу. Відповідно до ст. 1261 ЦК України до першої черги спадкоємців відносяться діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Стаття 1268 ЦК України регламентує, що\~ спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. У відповідності до\~статті 16 ЦК України\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права, одним із способів захисту цивільного права та інтересу може бути визнання права. Пленум Верховного Суду України в абз.3 п.23 постанови №7\~від 30\~травня 2008\~року «Про\~судову практику\~у справах\~про спадкування» зазначив, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно роз`яснень, викладених в пункті 3.1. листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини. Відповідно до\~ст.\~1223\~ЦК України\~право на\~спадкування мають\~особи,\~визначені у\~заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у\~статтях 1261-1265\~цього Кодексу. Законодавством визначений строк для прийняття спадщини спадкоємцями як за заповітом, так і за законом, який становить шість місяців (ст.ст. 1269, 1270 ЦКУ). Відповідно до ч.1 ст. 1272 ЦКУ, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого\~статтею 1270\~цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Строк для прийняття спадщини є строком спеціальним, протягом якого існує саме право на спадщину. Тому пропуск цього строку позбавляє спадкоємця права вимагати повернення майна, що перейшло до інших спадкоємців, або права на відшкодування вартості цього майна. Крім того, у своєму листі від 16.05.2013\~ № 24-753/0/4-13 ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ вказав на наступне. При вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове майно судам слід керуватися законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самих спадкодавців на момент закінчення будівництва будинків, зокрема положеннями\~ЦК УРСР 1963 року,\~Законом України "Про власність",\~Законом України від 7 грудня 1990 року № 533-XII\~"Про місцеві Ради народних депутатів та місцеве і регіональне самоврядування",\~Законом України від 25 грудня 1974 року "Про державний нотаріат",\~постановою Ради Міністрів Української РСР від 11 березня 1985 року № 105\~"Про порядок обліку житлового фонду в Українській РСР", Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 13 квітня 1979 року за № 112/5, Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року № 5-24-26,\~Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31 січня 1966 року,\~Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженою наказом Міністра юстиції Української РСР від 31 жовтня 1975 року № 45/5, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих, затвердженою наказом Міністра юстиції УРСР від 19 січня 1976 року № 1/5, та іншими нормативними актами. За змістом п. 62\~Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР\~підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. Додатками № 32 та № 33 до Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих було затверджено зразки довідок про право власності колгоспного (селянського) двору на жилий будинок та про право власності робітника чи службовця на жилий будинок. За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. В погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку. На виконання\~постанови Ради Міністрів УРСР від 11 березня 1985 року № 105\~у 1985 - 1988 роках сільськими, селищними, районними Радами народних депутатів ухвалювалось рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними погосподарських книг сільських, селищних Рад із додатками списків громадян, яким ці будинки належали. Проте, незважаючи на внесення записів у погосподарські книги, більшість громадян своє право власності в БТІ не зареєстрували (не оформили). Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі\~наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов`язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. При вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо. З виписки з погосподарської книги вбачається, що рік побудови спірного житлового будинку є 1951 рік, власником є померлий [INFO] [PERSON] , який мав в користуванні земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель площею 0,25 га та для ведення особистого підсобного господарства (в межах села) площею 0,40 га, за адресою: [ADDRESS] . Таким чином, у судовому засіданні достовірно встановлено, що спадкодавець за життя набув право власності на спадкове майно, яким є вищевказаний житловий будинок. Позивачка спадщину після смерті батька прийняла та звернувся до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, однак у видачі цього свідоцтва нотаріус відмовила. Інший спадкоємець не скористався своїм правом на прийняття спадщини за законом у визначений законодавством строк, а том, з огляду на викладене, суд приходить до висновку, що право позивача підлягає захисту в судовому порядку шляхом визнання за нею права власності на спірне майно в порядку спадкування за законом після смерті батька. На підставі викладеного,

Outcome: approved