Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-02 00:00:00

25.10.2021 заявниця [PERSON] в особі представника - адвоката Компанійця Вячеслава Валерійовича, заінтересована особа: Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області звернулася до Марківського районного суду Луганської області з заявою про встановлення факту перебування на утриманні чоловіка, який помер, та втрати постійного та основного джерела засобів існування. В обґрунтування своєї заяви вказала, що в період часу з 16.08.1975 по 15.06.2021 перебувала у шлюбі з [PERSON] , який [INFO] помер. З 01.01.2004 чоловікові заявника була призначена пенсія за віком довічно. На день смерті, [PERSON] перебував на обліку у Марківському об`єднаному управлінні Пенсійного фонду України Луганської області, як отримувач пенсії за віком. В свою чергу на теперішній час заявник [PERSON] перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Луганській області, та бажає реалізувати своє право на пенсію у зв`язку із втратою годувальника. У зв`язку з неможливістю надати документи, що засвідчують факт перебування на утриманні непрацездатного члену сім`ї, просить суд встановити факт перебування на утриманні померлого годувальника. 05.11.2021 від представника Головного управління Пенсійного фонду України надійшов відзив, в якому зазначено, що умовою призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника є знаходження непрацездатного члена сім`ї померлого годувальника на його повному утриманні. Вважають, що після смерті чоловіка заявниця не втратила основне джерело для існування, оскільки заявник отримує пенсію в розмірі прожиткового мінімуму, установленого законом для осіб, які втратили працездатність тому заявник не відноситься до кола осіб, які за законом мають право на отримання пенсії у зв`язку з втратою годувальника. За таких обставин просять суд в задоволенні заяви [PERSON] відмовити в повному обсязі. Представник заявника в судовому засіданні підтримав заяву в повному обсязі з підстав зазначених в ній та просив її задовольнити. Представник заінтересованої особи Головного управління Пенсійного фонду України Луганської області, в судове засідання не з`явився, у відзиві просив розглянути справу за його відсутністю. Суд, вислухавши пояснення представника заявника, свідчення свідків, вивчивши матеріали справи, дійшов висновку, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Заявник [PERSON] , [INFO] , є громадянкою України, що підтверджено копією паспорта [NUMBER] виданого 30.05.2017 року, місцем реєстрації якої з 26.06.2014 є [ADDRESS] (а.с.7-8). З 16 серпня 1975 року [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] , виданого 16.08.1975 (а.с. 12). Згідно копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого Новопсковським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Старобільському районі Луганської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) [PERSON] помер [INFO] в смт.Лозівський Слов`яносербського району Луганської області. (а.с.18). Згідно копії паспорта громадянина України [NUMBER] виданого 26.11.1999 року, місцем реєстрації померлого [PERSON] з 01.06.1955 є [ADDRESS] (а.с.13-15). Згідно Акту про фактичне проживання з померлою особою на день його смерті від [INFO] , з померлим [PERSON] на день його смерті, [INFO] , за адресою [ADDRESS] фактично проживала [PERSON] (а.с.22), що підтверджується також довідкою від 24.09.2021 № 11 виданою Адміністрацією Слов`яносербського району ЛНР відділу забезпечення життєдіяльності смт. Лозівський (а.с.21). Згідно довідки про доходи № 7961 1297 9699 4916 від 04.10.2021 [PERSON] перебуває на обліку в Марківському об`єднаному управлінні Пенсійного фонду України Луганської області та отримала пенсію за віком за період з 01.01.2021 по 01.06.2021 в розмірі 13011,96 грн, що в середньому за місяць складає близько 2167 гривень. (а.с.23). Згідно довідки від 27.09.2021 виданої Державною установою Слов`яносербське територіальне медичне об`єднання ЛНР Лозівська амбулаторія загальної практики сімейної медицини [PERSON] перебуває на диспансерному обліку з діагнозом: Стабільна стенокардія напруження. Гіпертонічна хвороба ІІ (два) (а.с.24). Згідно довідки від 26.11.2021 [PERSON] перебуває на обліку в Управління ПФУ Слобожанське об`єднане управління ПФУ м. Харкова та отримав пенсію за віком у період з липня 2014 по лютий 2016 в розмірі 60597,27 грн, що в середньому за місяць складає 3030,00 грн ( а.с.61-62). Відповідно до пояснень Головного управління пенсійного фонду України в Луганській області померлий [PERSON] перебував на обліку в управлінні по 30.09.2018, але пенсію отримував по лютий 2016 року включно. З березня 2016 року пенсію було призупинено, за поновленням пенсії [PERSON] до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області не звертався. З жовтня 2018 року померлий перебуває на обліку в Слобожанському ОУПФУ м. Харкова (а.с.87). В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що він являється двоюрідним братом [PERSON] . Подружжя [PERSON] та [PERSON] неодноразово були в нього в гостях та він чув, що у сестри невелика пенсія, а у її чоловіка пенсія більша, але яка саме він не знає. Вирішуючи заявлену вимогу суд виходить з наступного. Згідно ст. 4 ЦПК України - кожна особа має право звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, одним із способів якого є встановлення фактів, які мають юридичне значення. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. У відповідності із вимогами ч.3 ст.294 ЦПК України, справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України - суд розглядає справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: 1. Факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення. 2. Встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах. 3. Заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо). 4. Чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України N 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» в судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Згідно ст. 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 9 липня 2003 року № 1058-IV (далі - Закон № 1058- IV) непрацездатні громадяни - це особи, які досягли встановленого ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсійного віку, або особи з інвалідністю, у тому числі діти з інвалідністю, а також особи, які мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до закону. Статтею 5 Закону № 1058-IV визначено, що цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються, зокрема: коло осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню; види пенсійних виплат; умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат; пенсійний вік чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на призначення пенсії за віком; порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням. Відповідно до ч.3 ст. 4 Закону № 1058-IV види пенсійного забезпечення, пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат, умови, норми та порядок пенсійного забезпечення визначаються виключно законами про пенсійне забезпечення. У ч.1 ст.9 Закону № 1058-IV наведено види пенсійних виплат: пенсія за віком; пенсія по інвалідності; пенсія у зв`язку з втратою годувальника. Статтею 10 Закону № 1058-IV передбачено право вибору пенсійних виплат - особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором. Статтею 36 цього Закону встановлено, що пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по III групі інвалідності, а в разі смерті пенсіонера або осіб, зазначених у ч.2. ст. 32 цього Закону, - незалежно від тривалості страхового стажу. При цьому дітям пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається незалежно від того, чи були вони на утриманні годувальника. Батьки і чоловік (дружина) померлого, які не були на його утриманні, мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника, якщо втратили джерело засобів до існування. Згідно з ч.2 вказаної норми непрацездатними членами сім`ї вважаються, зокрема, чоловік (дружина), батько, мати, якщо вони є інвалідами або досягли пенсійного віку, передбаченого ст.26 цього Закону. До членів сім`ї, які вважаються такими, що були на утриманні померлого годувальника, відносяться особи, зазначені в частині другій цієї статті, якщо вони: 1) були на повному утриманні померлого годувальника; 2) одержували від померлого годувальника допомогу, що була для них постійним і основним джерелом засобів до існування. Члени сім`ї померлого годувальника, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які й самі одержували пенсію, мають право, за бажанням, перейти на пенсію у зв`язку з втратою годувальника (ч.3 ст. 36 Закону № 1058-IV). Аналіз норм ст. 4, 5,10,26,36 Закону № 1058-IV дає підстави для висновку про те, що чоловік (дружина) став непрацездатними, а саме, досягнув пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього закону, мають право на отримання пенсії (за їх вибором) за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника, за умов, що вони були на повному утриманні померлого годувальника, та за умов наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по III групі інвалідності. Отже, заявниця [PERSON] , як така, що досягнула пенсійного віку відповідно до положень статті 26 Закону №1058-IV та отримала пенсію за віком, має право перейти на пенсію у зв`язку із втратою годувальника за умови знаходження на повному утриманні свого чоловіка [PERSON] . Згідно ст. 38 Закону України «Про пенсійне забезпечення члени сім`ї померлого вважаються такими, що були на його утриманні, якщо вони були на його повному утриманні або одержували від нього допомогу, яка була для них постійним і основним джерелом засобів до існування. Отже, факт перебування фізичної особи на утриманні померлого, має значення для переходу на пенсію вразі втрати годувальника, яку може бути призначено за умови, що утримання було повним або допомога, яка надавалась утриманцю, була постійним і основним джерелом засобів до існування навіть, коли утриманець (заявник) мав заробіток, одержував пенсію, стипендію тощо. Повне утримання означає відсутність у члена сім`ї інших джерел доходів, окрім допомоги померлого. Якщо крім допомоги, що надавалася померлим, особа мала інші джерела доходів, то необхідно встановити, чи була допомога годувальника постійним і основним джерелом засобів до існування. Постійний характер допомоги означає, що вона була не одноразовою, а надавалася систематично, протягом певного періоду часу і що померлий виконував обов`язок щодо утримання цього члена сім`ї. Основне значення допомоги необхідно з`ясовувати шляхом порівняння розміру допомоги з боку померлого та інших доходів. Вирішення питання залежить від співвідношення розмірів допомоги та інших одержуваних доходів. Під час судового розгляду встановлено, що заявник [PERSON] з 16 серпня 1975 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , який помер [INFO] . На день смерті подружжя фактично проживало за місцем їх реєстрації по [ADDRESS] . Заявник на момент смерті чоловіка ( [INFO] ) отримала пенсію у розмірі 2202,99 грн, (а.с.23), а розмір пенсії її чоловіка у середньому складав 3030 грн., та останній раз пенсія отримана у лютому 2016 року та в березні 2016 року виплату пенсії призупинено, за поновленням виплати померлий по день смерті не звертався, про що свідчить довідка Управління ПФУ Слобожанського ОУПФУ м.Харкова (а.с.61) та пояснення надані Головним управлінням ПФУ в Луганській області ( а.с.87). Таким чином суд приходить до висновку, що оскільки [PERSON] не отримував пенсію з березня 2016 року, то, відповідно, він і не міг надавати заявниці допомогу, що була для неї постійним і основним джерелом засобів до існування. Відповідно до ч. 2, 4 ст. 75 СК України право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про прожитковий мінімум», прожитковий мінімум застосовується для встановлення розмірів мінімальної заробітної плати та мінімальної пенсії за віком, визначення розмірів соціальної допомоги, допомоги сім`ям з дітьми, допомоги по безробіттю, а також стипендій та інших соціальних виплат виходячи з вимог Конституції України та законів України. Законом України «Про державний бюджет на 2021 рік» встановлено, що прожитковий мінімум на осіб, які втратили працездатність: з 1 січня - 1769 гривень, з 1 липня - 1854 гривні, з 1 грудня - 1934 гривні. Згідно довідки Головного управління Пенсійного Фонду України у Луганській області розмір пенсії, яку отримує [PERSON] складає за січень-лютий - 2100,00 грн, з березня 2021 року по червень 2021 року - 2202,99 грн., що перевищує встановлений законом розмір прожиткового мінімуму. Згідно ст.ст. 13, 76, 77 ЦПК України розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Заявницею не надано належним і допустимих доказів на підтвердження своїх вимог, а тому заява є такою що не підлягає задоволенню у повному обсязі. Судові витрати на підставі ч.7 ст.294 ЦПК України не відшкодовуються. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed