Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-26 00:00:00

8 грудня 2021 року, [PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом, в якому просила суд, стягнути з відповідача, з яким вони перебувають у фактичних шлюбних відносинах без офіційної реєстрації шлюбу, на свою користь аліменти на своє утримання у розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку щомісячно, починаючи з дня подачі позову до суду і до набуття їхньою спільною малолітньою дитиною [PERSON] , [INFO] трирічного віку, стягнувши з відповідача судові витрати по сплаті судового збору та витрати на правову допомогу, мотивуючи це тим, що відповідач, з яким вони на сьогодні проживають окремо один від одного, як батько дитини, не утримує свого малолітнього сина, який постійно проживає з нею та перебуває лише на її утриманні, в той час, як вона не працює, знаходиться в декретній відпустці до догляду за дитиною, отримуючи від держави лише державну соціальну допомогу на дитину, якої вочевидь не вистачає на матеріальне забезпечення дитини, якій потрібне нормальне повноцінне харчування, одяг, ліки, іграшки та багато інших речей, потрібних дитині, чим вона самостійно не може забезпечити малолітню доньку у зв`язку з тяжким матеріальним становищем, враховуючи, що відповідач нехтує своїми сімейними обов`язками, ухиляючись від матеріальної допомоги її, як матері їхнього спільного сина. В судове засідання позивачка не з`явилася, про дату, час та місце судового розгляду справи повідомлялася належним чином - під особисту розписку, причини неявки не повідомила, однак на адресу суду надіслала заяву, в якій повністю підтримала свій позов, який просила задовольнити і слухати справу без її участі (а.с. 19,20). Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином - під особисту розписку, причини неявки суду не повідомив, однак на адресу суду надіслав заяву, в якій повністю визнав позов, та просив суд слухати справу без його участі (а.с. 19,21). Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків. За загальним правилом - кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення, невизнання або оспорювання (ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 3 ЦПК України). Відповідно до ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси, у спосіб, визначений законами України. Згідно із ст.ст. 10,11 ЦПК України - цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які як і інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона - повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи : роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі - розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення вирішення справи. Статтею 58 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Виходячи з приписів статті 59 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Частина 1 статті 60 ЦПК України вказує, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Частинами 3,4 статті 212 ЦПК України передбачено, що суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводить мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Статті 75,77 СК України передбачають - дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Непрацездатним вважається той із подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є інвалідом I, II чи III групи. Один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом. За рішенням суду аліменти присуджуються одному з подружжя, як правило, у грошовій формі. У відповідності до ст. 79 СК України, аліменти одному з подружжя присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Якщо один із подружжя одержує аліменти у зв`язку з інвалідністю, сплата аліментів триває протягом строку інвалідності. У разі подання відповідного документа про продовження строку інвалідності стягнення аліментів - продовжується на відповідний строк без додаткового рішення суду про це. Таким чином, однією з необхідних умов отримання дружиною (чоловіком) аліментів - є реальна спроможність другого з подружжя надавати таку матеріальну допомогу. Стаття 80 СК України передбачає - аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Статтею 84 СК України передбачено, що дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Відповідно до ст. 121 СК України, права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому державним органом реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу. Статтею 191 СК України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Суд встановив, що позивачка та відповідач перебувають у фактичних шлюбних відносинах без офіційної реєстрації шлюбу, від яких народився малолітній син [PERSON] , [INFO] , який постійно проживає з нею та перебуває лише на її утриманні, в той час, як вона не працює, знаходиться в декретній відпустці до догляду за дитиною, отримуючи від держави лише державну соціальну допомогу на дитину, якої вочевидь не вистачає на матеріальне забезпечення дитини, якій потрібне нормальне повноцінне харчування, одяг, ліки, іграшки та багато інших речей, потрібних дитині, чим вона самостійно не може забезпечити малолітню доньку у зв`язку з тяжким матеріальним становищем, враховуючи, що відповідач нехтує своїми сімейними обов`язками, ухиляючись від матеріальної допомоги її, як матері їхнього спільного сина, проживаючи окремо від них, маючи при цьому фінансову можливість утримувати її, як матір їхнього спільного сина, перебуваючи у працездатному віці, працюючи, не маючи інших утриманців (а.с. 3-7,10,11). Враховуючи вищевикладене, а також згоду відповідача з позовом, викладену у його письмовій заяві на адресу суду, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню. На підставі ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь держави належить стягнути судовий збір у розмірі 992,40 грн., враховуючи звільнення від сплати судового збору позивачки за розгляд позовних вимог про стягнення аліментів. В той же час, слід відмовити у задоволенні безпідставних вимог щодо стягнення з відповідача на користь позивачки судових витрат за надання правової допомоги з огляду на відсутність належних та документальних доказів, передбачених ст.ст. 77-81,83 ЦПК України, надання такої правової допомоги позивачки адвокатом (адвокатського ордеру, довіреності, договору про надання правової допомоги, акті виконаних робіт, час та об?єм наданих адвокатом послуг з надання правової допомоги), передбачених ст.ст. 62,133,137,141 ЦПК України та Законом України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність»

Outcome: partial