Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-01 00:00:00

Представник позивачів адвокат Шепель Марина Володимирівна в інтересах [PERSON] , [PERSON] звернулася до Станично-Луганського районного суду із позовною заявою до [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди. В обґрунтування заявлених вимог представник позивача зазначає, що 07.07.2018 року [PERSON] , [INFO] , разом з особою № 1, відносно якої матеріали провадження виділені в окреме кримінальне провадження, проникли до домоволодіння, яке розташовано за адресою: [ADDRESS] , звідки таємно викрали майно, яке належить [PERSON] та [PERSON] , а саме: грошові кошти на загальну суму 18 000 гривень; ланцюжок, який згідно товарознавчої експертизи за №19/113/9/-338е від 11.03.2020 року виготовлений із золотого лігатурного сплаву 585 проби, довжиною 50 см., вагою 12 гр., станом на 07.07.2018 року його вартість становить 13 653 грн 06 коп.; дві сережки виготовлені із золота 585 проби, зі вставленими каміннями рубін, червоного кольору, вагою металу (золота) однієї сережки 2 гр., вага каміння 1 гр., вага металу (золота) двох сережок 4 гр., вага двох каменів (рубін червоного кольору) 2 гр., вартістю станом на 07.07.2018 року 3 200 грн. 00 коп., спричинивши матеріальну шкоду потерпілим на загальну суму 34 853 грн. 06 коп. 14.01.2021 вироком Станично-Луганського районного суду Луганської області (справа 430/6/21) [PERSON] , [INFO] визнана винною у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ст.185 ч. 3 КК України (у тому числі й за епізодом вчинення крадіжки, поєднаної із проникненням до житла потерпілих [PERSON] ). Цивільний позов потерпілим [PERSON] та потерпілою [PERSON] у кримінальному провадженні не заявлявся. А також протиправними діями [PERSON] моральному здоров`ю потерпілого [PERSON] та потерпілої [PERSON] спричинено значної шкоди, тому що весь період намагання поновити порушені права [PERSON] та [PERSON] , життя цивільних позивачів було перенасичене негативними емоціями, психічними переживаннями. У них постійно виникало відчуття тривоги та страху перед тим, що до їх будинку може вільно потрапити стороння особа, яка наважиться не тільки здійснити крадіжку особистого майна, а й зможе вчини злочин проти життя та здоров`я, оскільки вони є особами похилого віку, проживають самотньо, будь-якої сторонньої допомоги та захисту просити не має в кого. Постійні хвилювання вплинули на погіршення їх самопочуття, на погіршення сну та викликало душевне занепокоєння та усвідомлення того, що будинок та належне їм майно взагалі незахищені від протиправних посягань з боку сторонніх осіб, які знаходяться в пошуках легкого заробітку. Внаслідок душевних хвилювань погіршився стан здоров`я потерпілих, що підтверджується довідками сімейного лікаря, які додаються до цивільного позову. Тому представник позивачів просить стягнути на їх користь майнову шкоду, завдану внаслідок злочинних дій цивільного відповідача у розмірі 34 853 грн. (тридцять чотири тисячі вісімсот п`ятдесят три) грн. 06 коп. та моральну шкоду, завдану внаслідок злочинних дій цивільного відповідача у розмірі 10000 (десять тисяч) грн. кожному позивачу. Позивачі та їх представник в судове засідання не з`явились, подали до суду заяви про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримали у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечували. Відповідач в судове засідання не з`явилась, про дату, час і місце судового засідання повідомлялась належним чином, причини неявки суду не повідомила, заяви про розгляд справи за її відсутності до суду не надходило. Відповідач своїм правом на подачу відзиву не скористалася. Відповідно до\~ч.\~1\~ст.\~280\~ЦПК України\~суд може\~ухвалити заочне\~рішення на\~підставі наявних\~у справі\~доказів за\~одночасного існування\~таких умов: відповідач\~належним чином\~повідомлений про\~дату,\~час і\~місце судового\~засідання; відповідач\~не з`явився\~в судове\~засідання без\~поважних причин\~або без\~повідомлення причин; відповідач\~не подав\~відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Позивачі та їх представник не заперечували проти розгляду справи за відсутності відповідача. У зв`язку з наведеним, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутністю відповідача, а матеріали, що є у справі, достатніми для цього. Дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив наступні фактичні обставини. Вироком Станично-Луганського районного суду Луганської області від 14 січня 2021 року по справі № 430/6/21, який набрав законної сили 15.02.2021 року, було визнано винною [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення,\~передбаченого ч. 3 ст. 185, КК України та призначено їй відповідне покарання. У вищевказаному вироку також було встановлено, що 07.07.2018 року [PERSON] , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, поєднане з проникненням у житло, вступила у злочинну змову з особою №1, відносно якої матеріали провадження виділені в окреме кримінальне провадження та разом з особою №1, за попередньою змовою групою осіб, скоїла кримінальне правопорушення. Так, особа №1, відносно якої матеріали провадження виділені в окреме кримінальне провадження, запропонувала [PERSON] проникнути до домоволодіння де мешкають [PERSON] та [PERSON] , розташованого за адресою: [ADDRESS] , та скоїти крадіжку майна, що їм належить. Після отримання згоди від [PERSON] на скоєння вказаного кримінального правопорушення, реалізуючи свій злочинний умисел, особа №1, відносно якої матеріали провадження виділені в окреме кримінальне провадження, за місцем свого мешкання взяла викрутку, за допомогою якої, шляхом віджиму пластикового вікна вона повинна була проникнути до домоволодіння [PERSON] . Далі приблизно о 05 годині 30 хвилин 07.07.2018 року, особа №1, відносно якої матеріали провадження виділені в окреме кримінальне провадження, разом зі [PERSON] прибули за адресою: [ADDRESS] , де згідно єдиного злочинного умислу, почали слідкувати за будинком. Приблизно о 06 годині 00 хвилин особа №1, відносно якої матеріали провадження виділені в окреме кримінальне провадження та [PERSON] , переконавшись, що власники будинку виїхали та їх злочинним діям не зможуть перешкодити, незаконно проникли на територію подвір`я зазначеного домоволодіння. Особа [ADDRESS] , відносно якої матеріали провадження виділені в окреме кримінальне провадження, за допомогою раніше підготовленої викрутки, відкрила пластикове вікно та разом зі [PERSON] , вони вдвох незаконно проникли до будинку, звідки викрали майно що належить [PERSON] , а саме: грошові кошти на загальну суму 18 000 гривень; ланцюжок, який згідно товарознавчої експертизи за №19/113/9/-338е від 11.03.2020 року виготовлений із золотого лігатурного сплаву 585 проби, довжиною 50 см., вагою 12 гр., станом на 07.07.2018 року його вартість становить 13 653 грн 06 коп.; дві сережки виготовлені із золота 585 проби, зі вставленими каміннями рубін, червоного кольору, вагою металу (золота) однієї сережки 2 гр., вага каміння 1 гр., вага металу (золота) двох сережок 4 гр., вага двох каменів (рубін червоного кольору) 2 гр., вартістю станом на 07.07.2018 року 3 200 грн. 00 коп. Далі особа №1, відносно якої матеріали провадження виділені в окреме кримінальне провадження та [PERSON] з місця скоєння злочину зникли, розпорядившись викраденим майном та грошима на власний розсуд, спричинивши матеріальну шкоду потерпілим на загальну суму 34 853 грн. 06 коп. Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Отже, вироком суду, який набрав законної сили, встановлено, що особа №1, відносно якої матеріали провадження виділені в окреме кримінальне провадження та відповідач [PERSON] з місця скоєння злочину зникли, розпорядившись викраденим майном та грошима на власний розсуд, спричинивши матеріальну шкоду потерпілим на загальну суму 34 853 грн. 06 коп.. Відповідно до ч. 1 ст. 22 Цивільного кодексу України (далі ЦК) особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Відповідно до ч. 1 ст. 1177 ЦК шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону. Згідно ч.\~1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року, (надалі - Пленум ВСУ), під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Як визначається п. 3 Пленуму ВСУ моральна шкода може полягати, зокрема: моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Зі змісту п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 31.03.1989 р. «Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином, стягнення безпідставно нажитого майна» (з наступними змінами) та абз.1 п. 2 постанови Пленуму ВСУ № 6 від 27.03.1992 р. «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» вбачається, що шкода, заподіяна злочином, підлягає відшкодуванню особою, яка її заподіяла, в повному обсязі за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. З огляду на презумпцію вини заподіювача шкоди (частина друга статті 1166 ЦК) відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду, якщо доведе, що шкоди було завдано не з його вини. Особа, якій спричинено шкоду, подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір спричиненої шкоди, а також докази того, що саме відповідач її спричинив або є особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду. Аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2019 року по справі № 461/8496/15. Позивачі [PERSON] та [PERSON] надали до суду належні, допустимі та достатні докази того, що саме відповідач [PERSON] своїми злочинними діями спричинила їм матеріальну шкоду на суму 34 853 грн. 06 коп., та моральну шкоду у розмірі 10\~000 грн. кожному позивачу, в той час як відповідач [PERSON] не надала до суду жодних доказів того, що шкоди могло бути завдано не з її вини. У зв`язку із викладеним, суд доходить висновку про необхідність задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивачів суми матеріальної шкоди в розмірі 34 853 грн. 06 коп., та моральної шкоди у розмірі 10\~000 грн. кожному позивачу. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд враховує, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (частина перша статті 133 ЦПК України). Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина перша статті 141 ЦПК України). Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (частина шоста статті 141 ЦПК України). У разі задоволення позову позивача, звільненого від сплати судового збору, судовий збір стягується з відповідача на користь держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини заявлених до нього позовних вимог, якщо цього відповідача також не звільнено від сплати судового збору. Така правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019 року по справі № 161/4985/17. Враховуючи те, що позивач була звільнена від сплати судового збору за подання цього позову на підставі п. 6 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави витрати по сплаті судового збору у сумі 908 грн. 00 коп.

Outcome: approved