Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-25 00:00:00

У вересні 2021 року [PERSON] звернулась до суду з вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначила, що у листопаді 2018 року помер її батько [PERSON] , після смерті якого відкрилась спадщина у вигляді 1/2 житлового будинку [ADDRESS] , 1/2 часток земельних ділянок 1412365300:01:002:0469 та 1412365300:01:002:0470. 22 липня 2021 року позивачка звернулась до нотаріальної контори для оформлення спадкових прав на обов`язкову частку у спадковому майні, однак отримала відмову через неподання оригіналу заповіту, складеного померлим на ім`я брата позивачки - [PERSON] . Просила визнати за нею право власності в порядку спадкування на 1/8 частку зазначеного майна. Позивачка та її представник в судове засідання не з`явились, надали заяву, в якій просили задовольнити позовні вимоги та провести розгляд справи за їх відсутністю. Не заперечували проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з`явився з невідомих суду причин, про день розгляду справи повідомлений належним чином. Відзив на позовну заяву із зазначенням заперечень та доказів, що підтверджують його відзив відповідач не надав. Ухвалою суду від 26.01.2022 року постановлено провести заочний розгляд справи. Фіксація судового процесу технічними засобами не велась у відповідності з ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з розглядом справи за відсутності осіб, які беруть в ній участь. Суд дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог виходячи з такого. [INFO] помер [PERSON] (а.с.17), який є батьком сторін (а.с.11, 12), та якому за життя належало по 1/2 частки земельних ділянок 1412365300:01:002:0469 та 1412365300:01:002:0470, а також 1/2 частка житлового будинку [ADDRESS] (а.с.22, 23, 24). Рішенням Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 09 липня 2010 року визнано право власності за [PERSON] та [PERSON] в порядку спадкування після [PERSON] , яка померла [INFO] за кожним по 1/4 частки будинку [ADDRESS] та на 1/4 частину земельної ділянки по [ADDRESS] (а.с.35). З довідки про склад спадкоємців щодо майна померлого [INFO] [PERSON] вбачається, що спадкоємцями, що прийняли спадщину є син спадкодавця [PERSON] на підставі заповіту та дочка спадкодавця [PERSON] на підставі ч. 1 ст. 1241 ЦК України (а.с.38). Позивачка звернулась до Першої маріупольської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. У постанові про відмову у вчиненні нотаріальної дії нотаріус зазначив, що згідно матеріалів спадкової справи спадкоємцем за заповітом є син спадкодавця - [PERSON] . При цьому в матеріалах спадкової справи відсутній оригінал заповіту від 23 грудня 2016 року. 26 травня 2020 року нотаріус направив [PERSON] лист про необхідність надання оригіналу заповіту протягом одного місяця з дня отримання вказаного повідомлення. Лист отримано, однак останній до нотаріальної контори не з`явився, оригінал заповіту не надав. Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України встановлено, що свідоцтва про право на спадщину видається за наявності у спадковій справі всіх необхідних документів. За таких підстав у видачі свідоцтва про право на спадщину [PERSON] відмовлено (а.с.16). З копії матеріалів спадкової справи № 712/2018 до майна померлого [INFO] [PERSON] вбачається, що [PERSON] та [PERSON] звернулись у встановлений шестимісячний строк до нотаріуса із заявами про прийняття спадщини. Матеріали спадкової справи містять копію заповіту від 23.12.2016 року складеного [PERSON] , в якому останній заповів все своє майно синові - [PERSON] . Нотаріус 26 травня 2020 року надсилав [PERSON] повідомлення про необхідність надати оригінал заповіту протягом одного місяця з дня отримання повідомлення. В порядку ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Однією з таких підстав є спадкування майна, відповідно до ст.1217 ЦПК України. Частиною 1 статті 1297 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Підтвердження в суді права власності на майно здійснюється шляхом підтвердження фактів, що свідчать про володіння спірним майном на праві власності або іншого речового права. У відповідності до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини, відповідно до ст.1218 ЦК України, входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно. Відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця від спадщини. Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов`язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину (ст.ст.1296, 1297 ЦК України) та не здійснив його державної реєстрації (ст.1299 ЦК України). Частиною 1 статті 1241 ЦК України встановлено, що малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка). Згідно зі ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку (п. 3.1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року). Відповідно до листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15.05.2013р. № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» судам при вирішенні справ цієї категорії необхідно згідно із нормами, що регулюють підстави виникнення права власності на нерухоме майно, та нормами щодо складу спадщини перевіряти, чи належав та на якій правовій підставі об`єкт нерухомості спадкодавцеві. Пунктом 2.3 Глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України (далі - Порядок) передбачено, що у разі наявності заповіту нотаріусу подається його оригінал чи дублікат. Повна інформація про заповіт, який було посвідчено іншим нотаріусом, витребовується нотаріусом шляхом направлення запиту. Пунктом 4.12 Порядку встановлено, що свідоцтво про право на спадщину видається за наявності у спадковій справі всіх необхідних документів. Видача свідоцтва про право на спадщину може бути відкладена у разі: витребування нотаріусом відомостей або документів від фізичних або юридичних осіб, при цьому строк, на який може бути відкладено видачу свідоцтва про право на спадщину, не може перевищувати одного місяця; необхідності отримання нотаріусом від заінтересованих осіб згоди на подачу спадкоємцем, який пропустив строк для прийняття спадщини, заяви про прийняття спадщини згідно з вимогами частини другої статті 1272 Цивільного кодексу України. За обґрунтованою письмовою заявою заінтересованої особи, яка звернулась до суду, та на підставі отриманого від суду повідомлення про надходження позовної заяви заінтересованої особи, яка оспорює право або факт, про посвідчення якого просить інша заінтересована особа, вчинення нотаріальної дії зупиняється до вирішення справи судом. Право на обов`язкову частку у спадщині не залежить від згоди інших спадкоємців, волі спадкодавця та не пов`язане зі спільним проживанням спадкодавця й осіб, які мають право на обов`язкову частку. Право на обов`язкову частку у спадщині має особистий характер та не може переходити в порядку спадкової трансмісії. Нотаріус має пояснити спадкоємцю, який має право на обов`язкову частку у спадщині, його право на одержання належної частки спадщини. Спадкоємець може відмовитися від права на обов`язкову частку у спадщині шляхом подачі нотаріусу заяви про те, що зі змістом заповіту він ознайомлений, зміст статті 1241 Цивільного кодексу України йому роз`яснено і він не претендує на одержання обов`язкової частки у спадщині (п. 5.9 Порядку). Визначивши розмір обов`язкової частки, нотаріус видає спадкоємцю, який має право на обов`язкову частку у спадщині, свідоцтво про право на спадщину за законом, а спадкоємцеві за заповітом - свідоцтво про право на спадщину за заповітом (п. 5 15 Порядку). Отже, судом встановлено, що спадкоємець за заповітом зволікає із наданням нотаріусу оригіналу заповіту, від спадщини не відмовився, що унеможливлює видачу нотаріусом свідоцтва про право на спадщину на обов`язкову частку спадкового майна позивачці через відсутність в спадковій справі всіх необхідних документів, у зв`язку з чим її права підлягають захисту в судовому порядку. На підставі викладеного, позовні вимоги про визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом є правомірними та такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved