Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-26 00:00:00

31 серпня 2021 року заявник звернувся до суду із вказаною заявою. Заява обґрунтована тим, що у період з 09 липня 2019 року по 29 лютого 2020 року заявник працював водієм у ФОП [PERSON] . Починаючи з березня 2020 року трудові відносини між ними припинилися, але у зв`язку з введенням карантину на території України заявник довгий час не міг забрати трудову книжку у підприємця. [INFO] [PERSON] помер, не встигши при цьому внести у трудову книжку заявника як запис про прийняття на роботу 09 липня 2019 року, так і запис про його звільнення за власним бажанням. Заявник зазначає, що факт його працевлаштування підтверджується відомостями ДПС України та Пенсійного фонду України, відповідно до яких, ФОП [PERSON] у період з 09 липня 2019 року до 29 лютого 2020 року нараховував йому заробітну плату та сплачував з неї ПДФО, військовий збір, а також ЄСВ. У зв`язку з відсутністю офіційних відомостей про його звільнення з роботи, заявник позбавлений права на перерахунок його пенсії. З наведених вище підстав заявник просить суд встановити юридичний факт припинення трудових відносин між [PERSON] та фізичною особою-підприємцем [PERSON] з 01 березня 2020 року відповідно до ст.38 КЗпП України - за власним бажанням. В судове засідання заявник не прибув, але у письмовій заяві просить суд слухати справу за його відсутності, заяву підтримує. Заінтересована особа свого представника у судове засідання не направила, але у письмових поясненнях просила суд ухвалити рішення відповідно до вимог чинного законодавства. Дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що відповідно до відомостей ГУ ДПС України у Волинській області з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків, а також індивідуальних відомостей про застраховану особу з Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (форма ОК-5), заявнику [PERSON] дійсно у період з 09 липня 2019 року по кінець лютого 2020 року нараховувався та виплачувався ФОП [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) дохід у вигляді заробітної плати. З цього доходи були сплачені ПДФО, військовий збір та ЄСВ (а.с.7-9). З матеріалів справи слідує, що після лютого 2020 року заявнику не нараховувалися жодні доходи від ФОП [PERSON] , а останній помер [INFO] (а.с.11). Одночасно, у трудову книжку заявника не були внесені записи як про прийняття його на роботу у ФОП [PERSON] , так і про його звільнення з роботи (а.с.12). Частиною другою статті 315 ЦПК України визначено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. В абзаці другому частини третьої статті 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що з 1 січня 2016 року у разі збільшення розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом, а також у разі збільшення розміру мінімальної заробітної плати, визначеної законом про Державний бюджет України на відповідний рік, підвищується розмір пенсії, обчислений відповідно до статті 28 цього Закону (крім пенсіонерів, які працюють (провадять діяльність, пов`язану з отриманням доходу, що є базою нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування). Перерахунок пенсії проводиться з дня встановлення нового розміру прожиткового мінімуму/мінімальної заробітної плати. Пенсіонерам, які працюють (провадять діяльність, пов`язану з отриманням доходу, що є базою нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування), після звільнення з роботи або припинення такої діяльності пенсія перераховується з урахуванням прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність/мінімальної заробітної плати, визначених законом на дату звільнення з роботи або припинення такої діяльності. Оскільки встановлення факту припинення трудових відносин заявнику необхідно для можливості здійснення перерахунку пенсії, а встановити цей факт у будь-якому іншому порядку, окрім як за рішенням суду, неможливо через смерть роботодавця, зважаючи, що після лютого 2020 року позивачу не нараховувалися роботодавцем жодні доходи, згідно офіційних відомостей ДПС України та ПФ України, суд дійшов висновку, що слід задовольнити заяву та встановити юридичний факт припинення трудових відносин заявника на підставі ст.38 КЗпП України. Задовольняючи вимоги заяви суд звертає увагу, що у ній зазначені взаємосуперечні відомості про день звільнення заявника, оскільки в тексті заяви він вказує, що працював до 29 лютого 2020 року, а у прохальній частині просить суд встановити факт припинення трудових відносин з 01 березня 2020 року. Відповідно до п.2.27 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, яка затверджена спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року №58, днем звільнення вважається останній день роботи. Отже, день звільнення є останнім робочим днем працівника, а тому 01 березня 2020 року, за який не були нараховані жодні доходи та виплати заявнику згідно відомостей ДПС України та ПФ України, та коли він не працював, про що сам зазначає у заяві, не може вважатися днем звільнення. У зв`язку з цим суд встановлює факт звільнення (припинення трудових відносин) позивача саме з 29 лютого 2020 року, який був останнім його робочим днем, що відповідатиме вимогам трудового законодавства та кадрового діловодства.

Outcome: partial