Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-01 00:00:00

[PERSON] 08 квітня 2021 року засобами поштового зв`язку направив до суду позов до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська до відповідача Другої дніпровської держнотконтори про скасування постанови нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії та зобов`язання вчинити дії, який надійшов до суду 12 квітня 2021 року. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 19 квітня 2021 року позов було прийнято до розгляду суду та відкрито провадження у цивільній справі за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 23 червня 2021 року клопотання [PERSON] про витребування доказів було залишено без задоволення. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 01 жовтня 2021 року від Другої дніпровської держнотконтори було витребувано спадкову справу після смерті [PERSON] , померлої [INFO] . Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 13 грудня 2021 року підготовче засідання було закрито, а справу призначено до судового розгляду. Позивач у своєму позові посилався на те, що він є сином [PERSON] , яка померла [INFO] . За життя [PERSON] склала заповіт від 18 березня 2008 року, яким усе своє майно заповіла позивачеві. Згодом, 31 жовтня 2009 року вона склала заповіт, яким своє майно заповіла [PERSON] , який після смерті [PERSON] звернувся до нотаріальної контори із заявою про відмову від прийняття спадщини після смерті спадкодавця. 19 червня 2015 року позивач звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. 20 листопада 2015 року із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , звернувся [PERSON] . Постановою Другої дніпропетровської державної нотаріальної контори від 02 липня 2016 року позивачеві було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії з видачі свідоцтва про право на спадщину на підставі відсутності можливості визначити склад спадкового майна і кола спадкоємців. Постановою Другої дніпропетровської державної нотаріальної контори від 27 липня 2016 року [PERSON] було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії з видачі свідоцтва про право на спадщину на підставі відсутності документів, що посвідчують родинні відносини зі спадкодавцем. Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 24 лютого 2017 року за [PERSON] визнано право власності на Ѕ частину домоволодіння [ADDRESS] . 23 лютого 2021 року позивач повторно звернувся до нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину на Ѕ частину домоволодіння [ADDRESS] після смерті [PERSON] , померлої [INFO] . Постановою Другої дніпровської державної нотаріальної контори від 26 лютого 2021 року відмовлено у вчиненні нотаріальної дії. Вважає постанову Другої дніпровської державної нотаріальної контори незаконною та такою, що підлягає скасуванню. Просив суд постанову Другої дніпровської державної нотаріальної контори від 26 лютого 2021 року про відмову у видачі [PERSON] свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , скасувати та зобов`язати Другу дніпровську державну нотаріальну контору видати позивачеві свідоцтво про право на спадщину. Представник позивача у своїй заяві до суду просив справу розглядати без його участі, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити у повному обсязі. Відповідач Друга дніпровська державна нотаріальна контора свого представника у судове засідання не направила, про час та дату судового засідання повідомлена належним чином, у своїй заяві до суду справу просила розглядати без участі свого представника, ухвалити рішення відповідно до вимог чинного законодавства, проти задоволення позовних вимог заперечувала. Перевіривши матеріали справи, оцінивши добуті та представлені докази, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] є сином [PERSON] (а.с. 64). [INFO] [PERSON] померла (а.с. 52). Після її смерті відкрилася спадщина на належне їй майно. Заповітом від 18 березня 2008 року, посвідченим приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Базилєвим С.П. і зареєстрованим за № 1197, [PERSON] усе своє майно, де б воно не було, та з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що їй буде належати на день смерті, і на що вона за законом матиме право, заповіла [PERSON] (а.с. 58). Заповітом від 31 жовтня 2009 року, посвідченим приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Міхеєвою Т.М. і зареєстрованим за № 4891, [PERSON] усе своє майно, де б воно не було, та з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що їй буде належати на день смерті, і на що вона за законом матиме право, заповіла [PERSON] (а.с. 59 оберт). 19 червня 2015 року [PERSON] звернувся до Другої дніпропетровської державної нотаріальної контори із заявою відмову від прийняття спадщини після смерті [PERSON] , померлої [INFO] (а.с. 51 оберт). 19 червня 2015 року [PERSON] звернувся до Другої дніпропетровської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті матері, [PERSON] , померлої [INFO] (а.с. 50 оберт). 20 листопада 2015 року [PERSON] звернувся до Другої дніпропетровської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті баби, [PERSON] , померлої [INFO] (а.с. 51). Постановою Другої дніпропетровської державної нотаріальної контори від 12 квітня 2016 року [PERSON] було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії з видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] , померлої [INFO] (а.с. 71). Постановою Другої дніпропетровської державної нотаріальної контори від 27 липня 2016 року [PERSON] було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії з видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] , померлої [INFO] (а.с. 77 оберт-78). Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 24 лютого 2017 року за [PERSON] визнано право власності на Ѕ частину домоволодіння [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті матері, [PERSON] , померлої [INFO] (а.с. 20-21). Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 18 грудня 2020 року [PERSON] визнано безвісно відсутнім (а.с. 79-79 оберт). 26 лютого 2021 року [PERSON] звернувся до Другої дніпропетровської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті матері, [PERSON] , померлої [INFO] (а.с. 81). Постановою Другої дніпропетровської державної нотаріальної контори від 26 лютого 2021 року [PERSON] було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії з видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] , померлої [INFO] (а.с. 80-80 оберт). Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках (абз. 12 ч. 2 ст. 16 ЦК України). Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспорюваного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (частина перша та друга\~статті 5 ЦПК України). Тлумачення вказаних норм свідчить, що цивільні права/інтереси захищаються у спосіб, який передбачений законом або договором, та є ефективним для захисту конкретного порушеного або оспорюваного права/інтересу позивача. Якщо закон або договір не визначають такого ефективного способу захисту, суд відповідно до викладеної в позові вимоги позивача може визначити у рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. При розгляді справи суд має з`ясувати: чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права/інтересу позивача; чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права/інтересу у спірних правовідносинах. Якщо суд зробить висновок, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права/інтересу позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню. Однак, якщо обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором, проте є ефективним та не суперечить закону, а закон або договір у свою чергу не визначають іншого ефективного способу захисту, то порушене право/інтерес позивача підлягає захисту обраним ним способом. Відповідно до положень ст.\~1216\~ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно зі ст.\~1217\~ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Статтею 1218 ЦК України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За правилами ст.\~1223\~ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст. 1261-1265 цього Кодексу. Згідно зі ст.\~5\~ЗУ «Про\~нотаріат» нотаріус зобов`язаний, зокрема: здійснювати свої професійні обов`язки відповідно до цього Закону і принесеної присяги, дотримуватися правил професійної етики; сприяти громадянам, підприємствам, установам і організаціям у здійсненні їх прав та захисті законних інтересів, роз`яснювати права і обов`язки, попереджати про наслідки вчинюваних нотаріальних дій для того, щоб юридична необізнаність не могла бути використана їм на шкоду; відмовити у вчиненні нотаріальної дії в разі її невідповідності законодавству України або міжнародним договорам; виконувати інші обов`язки, передбачені законом. Відповідно до ст.\~46\~ЗУ «Про\~нотаріат» нотаріуси або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, має право витребовувати від фізичних та юридичних осіб відомості та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії. Відомості та документи, необхідні для вчинення нотаріальних дій, повинні бути подані в строк, визначений нотаріусом. Цей строк не може перевищувати одного місяця. Неподання відомостей та документів на вимогу нотаріуса є підставою для відкладення, зупинення вчинення нотаріальної дії або відмови у її вчиненні. Пунктами 2, 9 ч. 1 ст.\~49\~ЗУ «Про\~нотаріат» визначено, що нотаріус відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії, а також в інших випадках, передбачених законом. Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст.\~49 ЗУ «Про\~нотаріат» нотаріусу забороняється безпідставно відмовляти у вчиненні нотаріальної дії. На вимогу особи, якій відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, зобов`язані викласти причини відмови в письмовій формі і роз`яснити порядок її оскарження. Про відмову у вчиненні нотаріальної дії нотаріус протягом трьох робочих днів виносить відповідну постанову. Частиною 1 статті 68 ЗУ «Про нотаріат» визначено, що нотаріус при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом перевіряє факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства за законом осіб, які подали заяву про видачу свідоцтва, та склад спадкового майна. Главою 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22 лютого 2012 року, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595, регламентується процедура видачі свідоцтв про право на спадщину. Відповідно до пунктів 4.14, 4.15 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України при видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріус обов`язково перевіряє: факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства, якщо має місце спадкування за законом, прийняття спадкоємцем спадщини у встановлений законом спосіб, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. На підтвердження цих обставин від спадкоємців витребовуються документи, які підтверджують вказані факти. Як вбачається з матеріалів спадкової справи, заведеної після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , спадкоємцями після смерті спадкодавця, які звернулися до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, є позивач [PERSON] і [PERSON] . Судове рішення про визнання останнього безвісно відсутнім не є підставою для усунення його від права на спадкування. Також, не оскарження постанови Другої дніпровської державної нотаріальної контори від 12 квітня 2016 року про відмову у видачі [PERSON] свідоцтва про право на спадщину у зв`язку із відсутністю документів не позбавляє його права на спадщину, у разі наявності такого. Таким чином, нотаріусом Другої дніпровської державної нотаріальної контори від 26 лютого 2021 року вірно встановлено наявність кола спадкоємців після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , які звернулися із заявами про прийняття спадщини після померлої. Згідно пункту 4.12 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України свідоцтво про право на спадщину видається за наявності у спадковій справі всіх необхідних документів. Під час оцінки обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення та забезпечити поновлення порушеного права. Право чи інтерес мають бути захищені судом у належний спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорювання та спричиненим цими діяннями наслідкам (пункт 57 постанови Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі №338/180/17, провадження №14-144цс18). Застосування будь-яких засобів правового захисту матиме сенс лише за умови, що обрані суб`єктом порушеного права способи захисту відповідають вимогам закону та є ефективними. Вирішуючи спір, суд враховує, що скасування постанови державного нотаріуса від 26 лютого 2021 року не призведе до ефективного захисту прав позивача. Відповідно до ч. 1 ст.\~67\~ЗУ «Про\~нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством, на ім`я всіх спадкоємців або за їх бажанням кожному з них окремо. Згідно зі ст.\~50\~ЗУ «Про\~нотаріат» нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. Тлумачення ст.\~50\~ЗУ «Про\~нотаріат» свідчить, що слід розмежовувати оскарження: 1) нотаріальної дії, 2) відмови у вчиненні нотаріальної дії; 3) нотаріального акта. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 березня 2018 року у справі № 754/16825/15-ц (провадження № 61-3156св18) викладено висновок, що суд не може зобов`язати нотаріальну контору видати свідоцтво про право на спадщину, оскільки такі дії вчиняються нотаріусом відповідно до положень ЗУ «Про нотаріат». У постанові від 10 квітня 2019 року у справі № 161/9939/17 (провадження № 61-40053св18) Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду зазначив, що суд не може підміняти орган, до повноважень якого належить прийняття рішення, яке є предметом оскарження, приймати замість нього своє рішення та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта. Тобто, суд не може зобов`язувати нотаріуса вчиняти дії щодо вирішення питань, які безпосередньо належать до його компетенції. Крім цього, позивач у своїх позовних вимогах заявляє про зобов`язання нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину за законом на житловий будинок [ADDRESS] , при тому, що право власності на Ѕ його частину вже визнано рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 24 лютого 2017 року за позивачем. Суд, повно та всебічно з`ясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, враховуючи, що предметом розгляду у цій справі (із урахуванням меж заявлених позовних вимог) є скасування постанови нотаріуса Другої дніпровської державної нотаріальної контори Матвієнко В.Г. про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 26 лютого 2021 року та зобов`язання нотаріуса видати [PERSON] свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок [ADDRESS] , а не визнання права власності в порядку спадкування за законом на спадкове майно у зв`язку із відмовою у вчиненні нотаріусом нотаріальної дії, вважає, що вказані вимоги задоволенню не підлягають. При цьому, суд звертає увагу на те, що позивач не позбавлений можливості реалізувати своє право на звернення до суду із позовом, залучивши до участі у справі в якості відповідача іншого спадкоємця, оскільки спір щодо спадщини, яка відкрилася після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , фактично виник між спадкоємцями. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З урахуванням того, що позивачеві у задоволенні позовних вимог відмовлено, судовий збір у розмірі 2 270 гривень 00 коп. слід віднести за його рахунок. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed