Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-06 00:00:00

22.06.2021 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про зменшення розміру аліментів, стягнених за рішенням суду від 24.02.2014 року, на утримання доньки [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування позову зазначає, що з 23.05.2008 року перебував у шлюбі з відповідачем [PERSON] , який розірвано за рішенням суду від 28.08.2014 року. Від шлюбу мають доньку [PERSON] , [INFO] . Рішенням Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 24.02.2014 року з нього на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання доньки [PERSON] у розмірі 1/4 частини зі всіх видів заробітку. Однак з березня 2020 року він проживає однією сім`єю без реєстрації шлюбу з [PERSON] , та [INFO] у них народилась дитина - донька [PERSON] . У зв`язку з цим вважає, що його сімейний та матеріальний стан суттєво змінився, що є підставою для зменшення розміру аліментів та просить зменшити розмір стягуваних з нього аліментів на користь [PERSON] на утримання утримання доньки [PERSON] , з 1/4 до 1/6 частини заробітку. В судове засідання сторони не з`явилися. Перед початком судового засідання представник позивача [PERSON] направила на адресу суду письмову заяву, в якій просить розглянути справу без її участі та участі позивача, зазначила, що підтримує позовні вимоги та не заперечує проти запропонованого відповідачем зменшення розміру аліментів з 1/4 до 1/5 частини заробітку. Представник відповідача [PERSON] також звернувся з заявою про розгляд справи без його участі та участі відповідача, зазначивши, що не заперечує проти зменшення розміру аліментів до 1/5 частини всіх видів заробітку позивача. Згідно ч.3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. На підставі ч.2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. У відповідності до ч.4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши письмові докази у справі та надавши їм правову оцінку, суд приходить до наступного. Відповідно до ст.ст. 12, 13 ЦПК України суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, у межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, наданих сторонами. Згідно ч.3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Позивач зазначає, що з 23.05.2008 року до 28.08.2014 року перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON] .. Від даного шлюбу мають доньку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про її народження (а.с. 4). За рішенням Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 24.02.2014 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання доньки [PERSON] , у розмірі 1/4 частини зі всіх видів заробітку, до її повноліття (а.с. 3). Також позивач зазначив, що з березня 2020 року він проживає однією сім`єю без реєстрації шлюбу з [PERSON] , та [INFO] у них народилась донька [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження дитини (а.с. 5). Таким чином позивач вважає, що змінився його сімейний та матеріальний стан, що є підставою для зменшення розміру аілментів. Частинами другою та третьою статті 51 Конституції України визначено, що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно зі статтею 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ст. 11 ЗУ "Про охорону дитинства", батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя (ч.ч. 2, 3 ст. 150 Сімейного кодексу України). Відповідно до положень ст.8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, що їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до Законів України. Згідно ч.7, 8 ст. 7 Сімейного кодексу України, при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини. Відповідно до статей 150, 180 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття. Згідно з положеннями статті 181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частина третя статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. За вимогами ст. 273 Сімейного кодексу України, якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-кого з них змінити встановлений розмір аліментів або звільнити від їх сплати. Згідно з пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року N 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів суд повинен урахувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Свідченням матеріального становища платника аліментів, є величина витрат на утримання особою себе та членів своєї сім`ї. Під зміною сімейного стану розуміється з`явлення у сім`ї платника або одержувача аліментів осіб, яким вони за законом зобов`язані надавати утримування і які фактично знаходяться на їх утриманні. Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 05.02.2014 року у справі N 6-143-цс13. Звертаючись до суду з позовом про зміну (зменшення) розміру аліментів, позивач посилався на те, що у нього змінився сімейний і матеріальний стан, оскільки народилася дитина від спільного проживання без реєстрації шлюбу з [PERSON] , якій він також зобов`язаний надавати матеріальну допомогу. Статтею 192 СК України передбачено можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Аналіз цієї норми права дає підстави для висновку що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану, як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів. При цьому такі положення закону не виключають одночасне настання обох підстав для зміни розміру аліментів: і зміни сімейного і зміни матеріального стану. Однак, зміна сімейного стану не є самостійною, не залежною від зміни матеріального стану підставою для зміни розміру аліментів. Як вбачається з матеріалів справи, сімейний стан платника аліментів, а саме позивача у справі, змінився у зв`язку з народженням у нього ще однієї дитини, якій він зобов`язаний надавати матеріальну допомогу. При цьому позивач погодився з думкою відповідача, щодо можливості зменшення розміру аліментів до 1/5 частини заробітку. Проаналізувавши зазначені вимоги закону, суд вважає, що обставини, передбачені ст. 192 СК України, які є підставою для зменшення розміру аліментів, знайшли своє підтвердження в судовому засіданні. На думку суду, зменшення розміру аліментів стягуваних з позивача на користь відповідача на утримання доньки [PERSON] , з 1/4 до 1/5 частини зі всіх видів його заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, у повній мірі відповідатиме вимогам закону, щодо забезпечення достатнього рівня життя, фізичного, інтелектуального, духовного і соціального розвитку дитини та прожитковому мінімуму, встановленому законом, для дітей відповідного віку. Таким чином, виходячи з розміру прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, враховуючи той факт, що у позивача змінився сімейний і матеріальний стан, оскільки народилася донька [PERSON] від спільного проживання без реєстрації шлюбу з [PERSON] , суд вважає, що на час звернення до суду матеріальний стан платника аліментів змінився, а тому, з урахуванням думки позивача, що можливості зменшення розміру аліментів не до 1/6, а до 1/5 частини його заробітку, позов підлягає частковому задоволенню. Відповідно до п. 23) Постанови Пленуму Верховного суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» у новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.

Outcome: partial