Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-06 00:00:00

16 листопада 2021 року акціонерне товариство «Альфа-Банк» (далі АТ) звернулося до суду з позовною заявою до [PERSON] в якій просить суд стягнути з відповідача на свою користь 20 321 грн. 22 коп. - 3% річних; 52 451 грн. 39 коп. - інфляційних втрат, а також судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 270 грн., всього 75 042 (сімдесят п`ять тисяч сорок дві) грн. 61 коп. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначав, що між акціонерним комерційним банком соціального розвитку «УКРСОЦБАНК» та [PERSON] укладено кредитний договір №811/06/1-292, відповідно до якого відповідач отримала кредит у розмірі 34 000,00 дол. США. Відповідно до затвердженого передавального акту загальними зборами акціонерів АТ «Альфа-Банк» та рішення єдиного акціонера АТ «Укрсоцбанк» від 15 жовтня 2019 року внаслідок реорганізації шляхом приєднання АТ «Альфа-Банк» став правонаступником усього майна, майнових прав та обов`язків після АТ «Укрсоцбанк». Рішенням Комінтернівського районного суду м.Харкова від 16 вересня 2010 року про справі №2-223 задоволено позовні вимоги АТ «Укрсоцбанк» та стягнуто з [PERSON] суму боргу у розмірі 364 241,65 грн. На час звернення з позовом, рішення суду відповідачем не виконане. Посилаючись на вказані обставини, а також на вимоги ст.625 ЦК України позивач просив позов задовольнити. В судове засідання представник позивача не з`явився, подав письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив, відзив на позов не подав. Враховуючи вимоги ч.1 ст.280 ЦПК України, судом проведено заочний розгляд справи. Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено, що між акціонерним комерційним банком соціального розвитку «УКРСОЦБАНК» та [PERSON] укладено кредитний договір №811/06/1-292, відповідно до якого відповідач отримала кредит у розмірі 34 000,00 дол. США. Відповідно до затвердженого передавального акту загальними зборами акціонерів АТ «Альфа-Банк» та рішення єдиного акціонера АТ «Укрсоцбанк» від 15 жовтня 2019 року внаслідок реорганізації шляхом приєднання АТ «Альфа-Банк» став правонаступником усього майна, майнових прав та обов`язків після АТ «Укрсоцбанк». Рішенням Комінтернівського районного суду м.Харкова від 16 вересня 2010 року про справі №2-223 задоволено позовні вимоги АТ «Укрсоцбанк» та стягнуто з [PERSON] суму боргу у розмірі 364 241,65 грн. Рішення суду є чинним, однак відповідачем не виконане. Відповідно до ч.1 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, установлених статтею 11 цього Кодексу. Відповідно до частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є не лише договори й інші правочини, а й завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди іншій особі та інші юридичні факти. За змістом статей 524,533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Згідно з ч.2 ст.625 ЦК України у разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. За змістом вказаної норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Отже, положення зазначеної норми права передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 30 березня 2016 року у справі №6-2168цс15 та Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 16 травня 2018 року у справі №686/21962/15-ц. Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. З матеріалів справи вбачається, що відповідач станом на дату звернення АТ «Альфа-Банк» до суду, має грошове зобов`язання перед акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк» на підставі рішення Комінтернівського районного суду міста Харкова від 16 вересня 2010 року по справі №2-223 про стягнення з [PERSON] суми боргу у розмірі 364 241,65 грн. Наведені обставини свідчать про те, що між сторонами наявні грошові зобов`язання. З огляду на те, що відповідач порушила вказане грошове зобов`язання у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення відповідно до статті 625 ЦК України. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, які не виконані боржником в повному обсязі, не припиняє правовідносин сторін договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч.2 ст.625 ЦК України. В позовній заяві позивач зазначає про те, що нарахування 3% річних та інфляційних втрат відповідно до положень ст.625 ЦК України здійснюється на тіло та відсотки по кредиту, встановлені рішенням суду. Суд погоджується з розрахунком 3% річних та інфляційних втрат, наданим позивачем. Відповідно до ч.1 ст.18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Згідно з ст.129-1 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. Таким чином законодавство України передбачає обов`язок боржника (відповідача) добровільно і своєчасно виконати рішення суду. В свою чергу, положеннями ч.2 ст.18 ЦПК України передбачено, що невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом. З врахуванням вищезазначеного, вимоги позивача АТ «Альфа-Банк» підлягають задоволенню. Питання про стягнення судових витрати суд вирішує відповідно до ст.141 ЦПК України.

Outcome: approved