Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-25 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із зазначеною позовною заявою про зняття арешту з об`єкту нерухомого майна. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що [PERSON] та [PERSON] на праві спільної часткової власності, у рівних частинах кожному, належала квартира за адресою: [ADDRESS] (далі - спірна квартира). У 2002 році спірну квартиру [PERSON] та [PERSON] продали позивачу та його дружині, про що було укладено договір купівлі-продажу спірної квартири, посвідчений 02.04.2002 [PERSON] , приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, та зареєстровано в реєстрі за № 885. Відповідно до умов договору купівлі-продажу № 885, [PERSON] та [PERSON] , як продавці спірної квартири, продали спірну квартиру, а позивач [PERSON] та його дружина [PERSON] , як покупці спірної квартири, купили спірну квартиру, в рівних частинах кожний.Також, відповідно до умов договору купівлі-продажу № 885, зазначено, що станом на 02.04.2002 спірна квартира нікому не продана, не подарована, не заставлена, в спорі та під забороною не перебуває. Відсутність заборони відчуження спірної квартири підтверджується довідкою, виданою 29.03.2002 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ємельяновою Г.В. [PERSON] та [PERSON] зареєстрували право своєї спільної часткової власності на спірну квартиру (в рівних частинах кожному) в Комунальному підприємстві «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна», що підтверджується реєстраційним написом БТІ на договорі купівлі-продажу № 885, та що станом на квітень 2002 року відповідало встановленому чинним на той час законодавством України порядку реєстрації громадянами права власності на об`єкти нерухомого майна. В подальшому, [INFO] дружина позивача [PERSON] померла. Після смерті дружини позивач у 2021 році звернувся до Чотирнадцятої київської державної нотаріальної контори з метою отримання свідоцтва про право на спадщину за законом.Проте від нотаріуса Чотирнадцятої київської державної нотаріальної контори позивачу стало відомо про те, що щодо спірної квартири зареєстровано заборону відчуження, тобто на спірну квартиру було накладено арешт ще у 2002 році з невідомих позивачу підстав. Позивачу стало відомо, що фактично арешт на спірну квартиру було накладено 03.04.2002, тобто наступного дня після того, як 02.04.2002 спірну квартиру було відчужено (продано) [PERSON] та [PERSON] , позивачу та його дружині [PERSON] , в рівних частинах, про що 02.04.2002 року у місті Києві, було укладено та нотаріально посвідчено договір купівлі-продажу № 885. Як стало відомо позивачу пізніше, у забезпечення виконання можливих зобов`язань [PERSON] перед [PERSON] Подільським районним судом міста Києва було забезпечено позов [PERSON] до [PERSON] , способом накладення судом арешту на нерухоме майно (тобто спірну квартиру), що станом на дату постановлення судом ухвали, станом на 03.04.2002 [PERSON] вже не належало, що позивач вважає грубим порушенням закону, а також істотним порушенням його майнових прав. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, до суду подав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити, не заперечував проти ухвалення заочного рішення. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] та представник відповідача Київської міської ради в судове засідання повторно не з`явилися, про дату, час і місце судового засідання повідомлялися належним чином, причини неявки суду не повідомили, заяви про розгляд справи за їх відсутності до суду не надходило. Відповідачі своїм правом на подачу відзиву не скористалися. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, на адресу суду надіслав лист з проханням розглянути справу без його участі. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивачка не заперечує проти такого вирішення справи. Позивач не заперечував проти розгляду справи за відсутності відповідачів. У зв`язку з наведеним, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутністю відповідачів, представника відповідача, а матеріали, що є у справі, достатніми для цього. Дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив такі фактичні обставини. З матеріалів справи судом встановлено, що згідно з копії договору купівлі-продажу квартири серії АЕР № 802347 від 02.04.2002 [PERSON] та [PERSON] (продавці) продали, а [PERSON] та [PERSON] (покупці) купили, в рівних частинах кожний, квартиру [ADDRESS] . Договір посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ємельяновою Г.В. 02.04.2002, зареєстрований в реєстрі № 885. Як вбачається з відмітки на копії зазначеного договору купівлі-продажу квартири, останній містить відмітку - реєстраційний напис на правовстановлюючий документ в Комунальному підприємстві «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна». Згідно з копії довідки Київського міського нотаріального округу № 515736-2191 від 29.03.2002, згідно Єдиного реєстру заборон квартира за адресою: [ADDRESS] , власниками якої є [PERSON] , [PERSON] на 17 год 09 хв. 12 сек. 29 березня 2002 року під забороною не перебуває. Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 10.08.2021, 08.11.2004 року о 17 год. 08 хв. 51 сек. за № 1449514 реєстратором: Першою київською державною нотаріальною конторою було зареєстроване обтяження квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] - тип обтяження: арешт (архівний запис); реєстраційний номер обтяження: 1449514; підстава обтяження: ухвала, без номера, від 03.04.2002 року, винесена Подільським районним судом міста Києва; додаткові дані: архівний номер: 4243701KIEV1, архівна дата: 05.04.2002, дата виникнення: 05.04.2002, № реєстра: 3-447, внутр. № C301522625F3522B6052, коментар: вх. № 1678. Згідно з копії ухвали Подільського районного суду м. Києва від 03.04.2002 накладено заборону на вчинення будь-яких дій щодо відчуження квартири [ADDRESS] , в порядку забезпечення позову [PERSON] до [PERSON] . Спірні правовідносини регулюються нормами ЦК України. Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод в здійсненні ним права користування і розпорядження своїм майном. В матеріалах справи відсутні докази про те, що на даний час існує потреба в арешті майна, відповідачами не надано доказів про те, що існує виконавче провадження, яке не закінчене та в його межах існує необхідність в забезпеченні вимог стягувача. Отже, судом вбачається, що накладений арешт на спірну квартиру існує формально та заборона відчуження в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна унеможливлює вільне володіння, користування та розпорядження позивачем своїм нерухомим майном. За таких обставин, в судовому засіданні встановлено, що обставини, викладені позивачем у позовній заяві в обґрунтування своїх вимог, підтверджені належними та допустимими доказами, у зв`язку з чим суд вважає за необхідне позовні вимоги [PERSON] про зняття арешту з майна задовольнити. На підставі викладеного та

Outcome: approved