Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-26 00:00:00

29.06.2021 року [PERSON] звернувся до Шевченківського районного суду м. Львова з заявою в порядку окремого провадження про визнання [PERSON] , [INFO] - недієздатним, встановлення опіки та призначення [PERSON] , [INFO] - опікуном. В обґрунтування заяви покликається на те, що [PERSON] , [INFO] є сином заявника, який проживає та зареєстрований разом з заявником та його дружиною у [ADDRESS] . Син заявника [PERSON] є інвалідом першої групи підгрупи «А» з дитинства та пожиттєво, що встановлено висновком МСЕК та підтверджено довідкою до акту огляду МСЕК Серії 12 ААВ №044490 від 22.02.2021 року. У [PERSON] , [INFO] діагностовано захворювання: перенесений менінгоенцифаліт, що не піддається лікуванню та внаслідок якого він не в стані цілковито усвідомлювати значення своїх дій та керувати тілом, не може висловлювати свої думки, бо не розмовляє, не може одягнутись, приготувати собі їжу, не розуміє обставин, що відбуваються навколо нього, не може дати оцінку своїм діям чи діям оточуючих, самостійно вийти з дому, є лежачим та потребує постійного догляду з боку заявника. У зв`язку з тим, що син заявника [PERSON] не усвідомлює значення своїх дій, не може керувати ними, потребує стороннього догляду, тому виникла необхідність у визнанні його недієздатним та встановленні опіки над ним. В судове засідання заявник не заявився, однак надіслав на адресу суду заяву про підтримання вимог заяви та розгляд справи у його відсутності. Представник заінтересованої особи - органу опіки та піклування Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради в судове засідання не з`явився з невідомих суду причин, хоча належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи. У відповідності до ст.247 ЦПК України у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З`ясувавши дійсні обставини справи, дослідивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що заява підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що заявник [PERSON] , [INFO] є батьком [PERSON] , [INFO] (а.с.10). Вони зареєстровані та разом проживають за адресою: [ADDRESS] (а.с.9). Згідно довідки серії 12 ААВ №044490, виданої 26.02.2021 психіатричною МСЕК, [PERSON] , [INFO] є інвалідом першої групи «А» з дитинства та потребує постійного стороннього догляду (а. с. 8). Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 03 серпня 2021 року у справі була призначена судово-психіатрична експертиза. З висновку судово-психіатричного експерта №544 від 15.10.2021 року вбачається, що [PERSON] , [INFO] страждає стійким хронічним психічним розладом у формі розумової відсталості в ступені імбецильності. За своїм психічним станом не може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Потребує опіки (а.с.28-29). Відповідно до ст. 39 ЦК України фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. У відповідності до ч. 3 ст. 296 ЦПК України заява про визнання фізичної особи недієздатною може бути подана членами її сім`ї, близькими родичами, незалежно від їх спільного проживання, органом опіки та піклування, психіатричним закладом. Відповідно до ч. 1, 6 ст. 300 ЦПК України, суд, ухвалюючи рішення про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи (у тому числі обмеження або позбавлення права неповнолітньої особи самостійно розпоряджатися своїми доходами) чи визнання фізичної особи недієздатною, встановлює над нею відповідно піклування або опіку і за поданням органу опіки та піклування призначає їй піклувальника чи опікуна. Строк дії рішення про визнання фізичної особи недієздатною визначається судом, але не може перевищувати двох років. Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що заява про визнання недієздатним [PERSON] є підставною та підлягає до задоволення. Щодо вимоги про призначення [PERSON] , [INFO] опікуном [PERSON] , [INFO] , суд виходить з наступного. Згідно ч. 1 ст. 60 ЦК України, суд встановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її недієздатною і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. Стаття 62 ЦК України передбачає, що опіка або піклування встановлюється за місцем проживання фізичної особи, яка потребує опіки чи піклування, або за місцем проживання опікуна чи піклувальника. Відповідно до ч. 1, 6 ст. 300 ЦПК України, суд, ухвалюючи рішення про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи (у тому числі обмеження або позбавлення права неповнолітньої особи самостійно розпоряджатися своїми доходами) чи визнання фізичної особи недієздатною, встановлює над нею відповідно піклування або опіку і за поданням органу опіки та піклування призначає їй піклувальника чи опікуна. Строк дії рішення про визнання фізичної особи недієздатною визначається судом, але не може перевищувати двох років. Враховуючи вищевикладене, а також те, що суду не надано подання органу опіки та піклування щодо доцільності призначення [PERSON] , [INFO] опікуном [PERSON] , то вказана вимога не підлягає до задоволення. Згідно з вимогами ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Приписами п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків … має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Зокрема, у п.33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі «Христов проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. У п.26 рішення ЄСПЛ у справі «Надточій проти України» та п.23 рішення ЄСПЛ у справі «Гурепка проти України» наголошується на принципі рівності сторін - одному із складників ширшої компетенції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом. Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони гуртуються. Міра, до якої суд має виконати обв`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Справа "Серявін та інші проти України" № 4909/04 §58 ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Таким чином, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з`ясувавши обставини, на які посилалися сторони, як на підставу своїх вимог, оцінивши належним чином зібрані по справі докази кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, суд приходить до висновку, що заява підлягає до часткового задоволення.

Outcome: partial