Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідачки про розірвання шлюбу, в якій зазначає, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі, від шлюбу спільних дітей не мають, стосунки з відповідачкою не склалися через постійні сварки, внаслідок чого кожний має різні погляди на сімейне, спільне життя та ведення спільного господарства. Вони разом не проживають, втратили почуття взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки. Вважає, що подальше спільне сімейне життя неможливе, тому він просить шлюб розірвати. Примирення з відповідачем неможливе. 21.12.2021 року винесено ухвалу про відкриття спрощеного позовного провадження та призначення справи до розгляду за правилами спрощеного провадження з повідомленням сторін. Позивач в судове засідання не з`явився, направив до суду заяву про розгляд справи у його відсутність. Позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити. Проти винесення заочного рішення не заперечив. Відповідачка в судове засідання не з`явилась, подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги визнала. Після розірвання шлюбу просила залишити їй шлюбне прізвище « [PERSON] ». Щодо судових витрат просила розподілити судові витрати порівну між сторонами. Подала суду копію паспорта та копію довідки про реєстрацію місце проживання. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, а тому суд вважає за можливе розглянути дану справу у відсутності сторін без фіксування судового засідання технічними засобами. Перевіривши та дослідивши матеріали справи та наявні в ній докази у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню, виходячи з такого. Судом встановлено, що 17 травня 2019 року виконавчим комітетом Української міської ради Обухівського району Київської області, зареєстровано шлюб між позивачем та відповідачкою, що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу від 17.05.2019 року серії [NUMBER] . Під час укладення шлюбу відповідачка не змінювала своє прізвище « [PERSON] » на шлюбне прізвище « [PERSON] », що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу від 17.05.2019 року серії [NUMBER] . Під час розгляду справи встановлено, в подальшому після укладення шлюбу відповідачка [PERSON] , змінила прізвище не шлюбне « [PERSON] », що підтверджується копією паспорта та довідки про реєстрацію місця проживання відповідачки. Від подружнього життя у сторін дітей не має. Подружні відносини фактично перестали існувати, втрата почуття любові, взаємоповаги один до одного. Із позову, заяв сторін, поданих на адресу суду встановлено, що подальше спільне проживання між ними є неможливим, сторони спільного господарства не ведуть. Відповідно до статті 51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Статтею п`ятою Протоколу № 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Згідно із частиною першою статті 24 СК України, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Аналіз наведених положень свідчить про те, що як при укладенні шлюбу так і при його розірванні передбачається реалізація волі жінки та чоловіка без будь-якої дискримінації та примушування та/або утримання у шлюбних відносинах. Згідно з частиною третьою статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Відповідно до частини другої статті 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. З огляду на зміст наведених норм матеріального права та враховуючи зібрані у справі докази суд приходить до висновку, що відносини, які склалися між подружжям, вказують на те, що їх подальше спільне проживання є неможливим, а тому надання строку на примирення суд вважає недоцільним. Позовні вимоги підлягають задоволенню. Враховуючи заяву відповідачки, її прізвище слід залишити шлюбне « [PERSON] ». Враховуючи заяву відповідачки судові витрати слід розподілити порівну між сторонам, що відповідає вимогам ст. 142 ЦПК України.

Outcome: approved