Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-23 00:00:00

03\~грудня 2021\~року [PERSON] \~звернулася до\~Дергачівського районного\~суду Харківської\~області з\~позовом до Універсальної біржі «Україна» про визнання дійсним договору купівлі-продажу житлового будинку з надвірними будівлями. В підтвердження своїх позовних вимог [PERSON] посилається на те, що вона через брокера №1 біржевого агенства «Прима» 15 жовтня 1998 року придбала у [PERSON] житловий будинок з надвірними будівлями, розташований за адресою: [ADDRESS] . Договір №Н9-898 від 15 жовтня 1998 року між [PERSON] та [PERSON] був підписаний та зареєстрований на біржі нерухомості та основних фондів «Україна», в теперішній час - Універсальна біржа «Україна». Відповідно до п.п.1.1, 1.2,1.3,4,5 вказаного Договору, предметом договору є житловий будинок з надвірними будівлями, розташований за адресою: [ADDRESS] , який складається з житлового будинку літ. А-1, житловою площею 82,50 кв.м., загальною площею 102,80 кв.м., льоху Б, вбиральні Г, огорожі №1-2, що розміщений на земельній ділянці площею 700 кв.м. За домовленістю сторін продаж здійснено за 19940, 00 грн., які покупець сплачує продавцю до підписання Договору. Згідно до п.10 вказаного Договору, на підставі ст.15 Закону України «Про товарну біржу», правочини, які зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. 15.01.1999 року право власності позивача на зазначений житловий будинок з надвірними будівлями було зареєстровано в КП « Мале госпрозрахункове підприємство «ІНВЕНРОС» №27. [PERSON] , як покупець, сплатила продавцю [PERSON] належну за договором ціну, а остання отримала від неї гроші та передала у її розпорядження житловий будинок з надвірними будівлями [ADDRESS] . Позивач разом з родиною заселилися до вказаного житлового будинку, завезли в нього свої речі, почали готуватися до ремонту, сплачувати необхідні платежі, придбавати будівельні матеріали. Таким чином, ними були виконані всі суттєві вимоги угоди, викладені в Договорі №Н9-898 від 15 жовтня 1998 року. Тобто, між [PERSON] та [PERSON] була досягнута згода з усіх необхідних та суттєвих умов договору та відбулося його виконання. На момент укладання угоди та за минулий час сторони не мали претензій один до одного. В жовтні 2021 року [PERSON] звернулась до державного реєстратора, де отримала консультацію щодо невідповідності вимогам діючого на теперішній час законодавства правовстановлюючого документу, а саме Договору купівлі-продажу №Н9-898 від 15 жовтня 1998 року, та необхідності визнання цього Договору дійсним в судовому порядку. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася, надала суду заяву, в якій просить справу розглянути за її відсутності, без фіксації технічними засобами, на задоволенні позову наполягає. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час і місце судового засідання повідомлений належним чином та своєчасно, при цьому не надав відзив на позов, тому справа розглядається в заочному судовому засіданні. Таким чином, суд вважає, що відповідач ухиляється від явки в суд, тому справу можливо розглянути за його відсутності в заочному судовому засіданні. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Так як, відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання та не подав відзив, а позивач не заперечує проти такого вирішення справи, то відповідно до ч. 1 ст. 281 ЦПК України суд ухвалює заочне рішення. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає позов таким, що підлягає задоволенню. [PERSON] посилається на те, що вона через брокера №1 біржевого агенства «Прима» 15 жовтня 1998 року придбала у [PERSON] житловий будинок з надвірними будівлями, розташований за адресою: [ADDRESS] . Договір №Н9-898 від 15 жовтня 1998 року між [PERSON] та [PERSON] був підписаний та зареєстрований на біржі нерухомості та основних фондів «Україна», в теперішній час - Універсальна біржа «Україна». Відповідно до п.п.1.1, 1.2,1.3,4,5 вказаного Договору, предметом договору є житловий будинок з надвірними будівлями, розташований за адресою: [ADDRESS] , який складається з житлового будинку літ. А-1, житловою площею 82,50 кв.м., загальною площею 102,80 кв.м., льоху Б, вбиральні Г, огорожі №1-2, що розміщений на земельній ділянці площею 700 кв.м. За домовленістю сторін продаж здійснено за 19940, 00 грн., які покупець сплачує продавцю до підписання Договору. Згідно до п.10 вказаного Договору, на підставі ст.15 Закону України «Про товарну біржу», правочини, які зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. 15.01.1999 року право власності позивача на зазначений житловий будинок з надвірними будівлями було зареєстровано в КП « Мале госпрозрахункове підприємство «ІНВЕНРОС» №27. [PERSON] , як покупець, сплатила продавцю [PERSON] належну за договором ціну, а остання отримала від неї гроші та передала у її розпорядження житловий будинок з надвірними будівлями [ADDRESS] . Позивач разом з родиною заселилися до вказаного житлового будинку, завезли в нього свої речі, почали готуватися до ремонту, сплачувати необхідні платежі, придбавати будівельні матеріали. Таким чином, ними були виконані всі суттєві вимоги угоди, викладені в Договорі №Н9-898 від 15 жовтня 1998 року. Тобто, між [PERSON] та [PERSON] була досягнута згода з усіх необхідних та суттєвих умов договору та відбулося його виконання. На момент укладання угоди та за минулий час сторони не мали претензій один до одного. В жовтні 2021 року [PERSON] звернулась до державного реєстратора, де отримала консультацію щодо невідповідності вимогам діючого на теперішній час законодавства правовстановлюючого документу, а саме Договору купівлі-продажу №Н9-898 від 15 жовтня 1998 року, та необхідності визнання цього Договору дійсним в судовому порядку. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Цивільний кодекс 1963 року, який діяв на момент посвідчення договору купівлі-продажу у ч.1 ст.227 передбачав, що договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідченим, якщо хоча б однією із сторін є громадянин. Відповідно до ст.657 Цивільного кодексу України, договір купівлі-продажу єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. З 01.01.2004 нотаріальному посвідченню підлягають не лише договори купівлі-продажу, міни, дарування жилого будинку (як було передбачено статтями 227, 242, 244 ЦК УРСР) у разі, якщо хоча б однією з сторін є громадянин, а усі договори купівлі-продажу нерухомого майна незалежно від того хто є стороною такого договору. Відповідно до ч.4 ст.656 ЦК України/ в редакції 2004 року/ до договору купівлі-продажу на біржах, конкурсах, аукціонах , (публічних торгах), договору купівлі-продажу валютних цінностей і цінних паперів застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено законом про ці види договорів купівлі-продажу або не випливає з їхньої суті. Договори, зареєстровані на біржі, не прирівнюються до нотаріально посвідчених, в зв`язку з чим необхідно дотримуватися законодавчо встановленої форми угод про відчуження нерухомого майна незалежно від місця, де ці угоди укладаються. Таким чином, договори щодо придбання на біржових торгах об`єктів нерухомого майна вимагають оформлення в письмовій формі та підлягають нотаріальному посвідченню. Відповідно до ч.2 ст.220 ЦК України якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Згідно п. 35 Інструкції вiд 03.03.2004 № 20/5 «Про затвердження Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» Нотаріуси посвідчують правочини, нотаріальне посвідчення яких передбачено законом, зокрема: договори про відчуження (купівля-продаж, міна, дарування, пожертва, рента, довічне утримання (догляд), спадковий договір) нерухомого майна (статті 657, 715, 719, 729, 732, 745, 1304 ) Нотаріальне посвідчення договору може бути компенсоване рішенням суду. Це можливо за дотримання таких вимог: сторони домовились щодо усіх істотних умов договору; така домовленість підтверджена письмовим доказом; відбулося повне або часткове виконання договору; одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення У разі позитивного рішення суду наступне нотаріальне посвідчення договору не потребується, в такому випадку судове рішення має „компенсаторне" значення. Згідно ст. 15 Закону України „Про товарні біржі" не підлягали нотаріальному посвідченню угоди, які зареєстровані на біржі, якщо вони являють собою купівлю-продаж, поставку та обмін товарів, допущених до обігу на товарній біржі. Реєстрація на Біржі нерухомості «Україна» права власності на будинок на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого біржею, а не нотаріусом, на той час не суперечила чинному законодавству. Інструкція «Про порядок Державної реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна, які перебувають у власності юридичних і фізичних осіб" передбачала підставу для державної реєстрації - договорів купівлі-продажу і міни, зареєстровані біржею. Відповідно до ст. 210 ЦК України /в її редакції 2004 року/, діючої на час розгляду судом вказаного спору, правочин підлягає державній реєстрації у випадках, передбачених законом, є вчиненим з моменту державної реєстрації. Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Таким чином, аналізуючи вищевказане, беручи до уваги надані суду докази, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Outcome: approved