Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-23 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог. 16.06.2021 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що [INFO] в м.Тростянець Сумської області помер його прадід [PERSON] , який був зареєстрований за адресою [ADDRESS] , фактично проживав з 1994 року у своєї дочки [PERSON] в [ADDRESS] . [INFO] померла баба позивача - [PERSON] , яка за життя склала заповіт, посвідчений Тростянецькою районною державною нотаріальною конторою 30.10.2008 року, яким все своє майно, в рівних частинах, заповіла своїй дочці [PERSON] та [PERSON] . Після смерті [PERSON] позивач та [PERSON] звернулися з заявою до Тростянецької районної державної нотаріальної контори, на підставі якої 17.04.2012 року було заведено спадкову справу номер у нотаріуса 160, у спадковому реєстрі 52802571. 15.03.2018 року на підставі заповіту державним нотаріусом Охтирської районної державної нотаріальної контори Воропай В.В. позивачу видано свідоцтво про право на спадщину на 2/6 частини житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, який розташований по [ADDRESS] , який належав померлій на підставі договору купівлі-продажу від 02.06.1985 року. За життя [PERSON] був членом агропайового колективного об`єднання «Нива» Охтирського району, якому відповідно до рішення Олешнянської сільської ради народних депутатів від 13.03.1995 року було передано у колективну власність 1162,2 га землі сільськогосподарського використання. На підставі розпорядження Охтирської районної державної адміністрації від 19.07.1996 року № 301 в книзі реєстрації сертифікатів на земельну частку (пай), що видаються членам сільськогосподарського акціонерного товариства закритого типу «Нива» було зареєстровано сертифікат на земельну частку (пай) серії СМ № 0149861 від 29.08.1996 року № 317 на ім`я [PERSON] . Згідно книги записів державної реєстрації державних актів на право власності на земельні ділянки фізичних осіб зареєстровано державний акт на право власності на земельну ділянку [PERSON] серії СМ № 090932 від 18.03.2005 року за № 010561500215. Розпорядженням голови Охтирської райдержадміністрації № 244 від 27.04.2004 року [PERSON] передано у власність земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2,8264 га, що розташовані на території Олешнянської сільської ради Охтирського району. [PERSON] постійно проживала зі своїм батьком [PERSON] , поховала його, господарювала на його садибі, наглядала за його будинком, а тому фактично вступила в управління чи володіння спадковим майном у межах шестимісячного строку з дня відкриття спадщини. Відповідно до вищевказаного державного акту встановлено межі земельної ділянки (паю) в натурі (на місцевості) та засвідчено, що [PERSON] належить земельна ділянка площею 2,8264 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Олешнянської сільської ради і складається з наступних ділянок: кадастровий номер 5920386300:01:002:5371 площею 0,0964 га, кадастровий номер 5920386300:01:002:5372 площею 0,1729 га, кадастровий номер 5920386300:01:002:3335 площею 2,0651 га, кадастровий номер 5920386300:01:002:3124 площею 0,4920 га. З метою одержання свідоцтва про право на спадщину за заповітом на вказані земельні ділянки позивач звернувся до Охтирської районної державної нотаріальної контори, де з`ясувалося, що на вищевказане нерухоме майно, зокрема на земельну ділянку кадастровий номер 5920386300:01:002:3335 площею 2,0651 га, державним нотаріусом Охтирської міської державної нотаріальної контори Збаражською Н.П. 22.03.2018 року видано свідоцтво про право на спадщину № 668 на ім`я [PERSON] та внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис про право власності № 25381091. В подальшому між [PERSON] та ТОВ «ЖАСМІН» було укладено договір оренди земельної ділянки площею 2,0651 га, кадастровий номер 5920386300:01:002:3335. 30.11.2020 року державним реєстратором Комишанської сільської ради Охтирського району Сумської області Максименком Д.О. до Державного реєстру речових прав не нерухоме майно внесено запис про право оренди земельної ділянки № 38500439. Позивач зазначає, що оспорюваним свідоцтвом про право на спадщину порушуються його майнові права як спадкоємця за заповітом після смерті [PERSON] , а тому просить визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину номер 668, видане 22.03.2018 року державним нотаріусом Охтирської міської державної нотаріальної контори Збаражською Н.П. на ім`я [PERSON] та припинити право власності [PERSON] , номер запису про право власності 25381091 на земельну ділянку площею 2,0651 га, кадастровий номер 2920386300:01:002:3335 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва; визнати за [PERSON] право власності на земельну ділянку площею 2,0651 га, кадастровий номер 2920386300:01:002:3335, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Олешнянської сільської ради Охтирського району Сумської області в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] ; визнати недійсним договір оренди земельної ділянки б/н від 09.11.2020 року укладений між [PERSON] та ТОВ «ЖАСМІН» та припинити право оренди ТОВ «ЖАСМІН» на земельну ділянку площею 2,0651 га, кадастровий номер 2920386300:01:002:3335, розташованої на території Олешнянської сільської ради Охтирського району Сумської області, номер запису про інше речове право 39500439. Процесуальні дії в справі та аргументи сторін. Ухвалою Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 29.06.2021 року відкрито провадження по справі за правилами загального провадження та призначено підготовче судове засідання (а.с. 66). Ухвалою Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 21.09.2021 року закрито підготовче провадження, витребувано документи, справу призначено до розгляду у судовому засіданні. Ухвалою Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 20 жовтня 2021 року та протокольною ухвалою від 22 листопада 2021 року судом витребувалися за клопотанням сторони позивача відповідні докази. Позивач та його представник у судовому засіданні 02.12.2021 року позовні вимоги підтримала в повному обсязі, в подальшому надали заяву про розгляд справи у їх відсутність, позов підтримують. [PERSON] в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлений в установленому законом порядку, про що в справі мається довідка про доставку смс-повідомлення, будь-яких заяв від нього не надійшло, відзив не подав. Представник ТОВ «ЖАСМІН» в судове засідання не з`явився, відзиву не надав, надав заяву про відкладення розгляду справи, однак суд не приймає її до уваги виходячи зі слідуючого. Так, 19.11.2021 року від представника ТОВ «ЖАСМІН» Мальченка Д.В. надійшла заява про відкладення розгляду справи, у зв`язку з чим розгляд справи було відкладено. 24.01.2022 року представник ТОВ «ЖАСМІН» Мальченко Д.В. повторно надав заяву про відкладення розгляду справи, доказів поважності причин неявки суду не надав, у зв`язку з чим, у відповідності до положень ст.223 ЦПК України, суд вважає за необхідне розгляд справи проводити у його відсутність незалежно від причин неявки на підставі наявних доказів. Представник Охтирської міської державної нотаріальної контори в судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи у її відсутність. Державний реєстратор Комишанської сільської ради Максименко Д.О. судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність . [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, надала заяву про розгляд справи у її відсутність, на земельну ділянку не претендує (а.с.210). Суд, проаналізував матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши їх в сукупності, дійшов наступного висновку. Фактичні обставини справи, встановлені судом . Встановлено, що [INFO] в м.Тростянець Сумської області помер прадід позивача [PERSON] , що пітверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 26.01.1996 року, виданим Тростянецьким РАЦС (а.с.15). За життя [PERSON] був членом агропайового колективного об`єднання «Нива» Охтирського району, якому відповідно до рішення Олешнянської сільської ради народних депутатів від 13.03.1995 року було передано у колективну власність 1162,2 га землі сільськогосподарського використання, що підтверджується копією державного акту на право колективної власності на землю серії СМ 00022 та списком громадян-членів агропайового колективного об`єднання «Нива» Охтирського району Сумської області (а.с. 21-26). На підставі розпорядження голови Охтирської райдержадміністрації № 244 від 27.04.2004 року [PERSON] видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії СМ № 090932 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 2,8264 га, що розташовані на території Олешнянської сільської ради Охтирського району, яка складається з наступних земельних ділянок: кадастровий номер 5920386300:01:002:5371 площею 0.0964 га, кадастровий номер 5920386300:01:002:5372 площею 0,1729 га, кадастровий номер 5920386300:01:002:3335 площею 2,0651 га, кадастровий номер 5920386300:01:002:3124 площею 0,4920 га. Акт зареєстровано в книзі записів реєстрації державних актів на право приватної власності на землю на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 010561500215 (а.с. 28-29). [INFO] померла баба позивача - [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 12.07.2017 року виданим повторно Тростянецьким районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Сумській області (а.с.17), яка прийняла спадщину після її батька [PERSON] шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном, що встановлено рішенням Роменського міськрайонного суду від 15.12.2020 року (а.с. 30-31). За життя [PERSON] склала заповіт, посвідчений Тростянецькою районною державною нотаріальною конторою 30.10.2008 року, яким все своє майно в рівних частинах заповіла своїй дочці [PERSON] та [PERSON] 15.03.2018 року державним нотаріусом Охтирської районної державної нотаріальної контори Воропай В.В. позивачу видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 2/6 частини житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, який розташований по [ADDRESS] , після смерті [PERSON] , яке зареєстроване у спадковому реєстрі за № 456 (а.с.18). 22.03.2018 року державним нотаріусом Охтирської міської державної нотаріальної контори Збаражською Н.П. видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом № 668 на ім`я [PERSON] та внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис про право власності № 25381091 (а.с. 32). Згідно інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек. Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна [PERSON] є власником земельної ділянки 5920386300:01:002:3335 площею 2,0651 га на підставі свідоцтва про право на спадщину. 09.11.2020 року між [PERSON] та ТОВ «ЖАСМІН» було укладено договір оренди земельної ділянки площею 2.0651 га, кадастровий номер 5920386300:01:002:3335 (а.с. 163-168). 30.11.2020 року державним реєстратором Комишанської сільської ради Охтирського району Сумської області Максименком Д.О. до Державного реєстру речових прав не нерухоме майно внесено запис про право оренди земельної ділянки 5920386300:01:002:3335 площею 2,0651 га (а.с. 52). З копії спадкової справи № 39/2018 відкритої після смерті [PERSON] , наданої Сумським обласним нотаріальним архівом, вбачається, що 22.03.2018 року державним нотаріусом Охтирської міської нотаріальної контори Збаражською Н.П. [PERSON] видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом, яке зареєстроване в реєстрі за №668, згідно якого [PERSON] є спадкоємцем майна, а саме земельної ділянки площею 2,0651 га, наданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходиться на території Олешнянської сільської ради Охтирського району, яка належала померлому [PERSON] на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії СМ № 090932, виданого Охтирською райдержадміністрацією Сумської області 18.03.2005 року, кадастровий номер 5920386300:01:002:3335 (зворотній бік а.с. 148). З витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 22.03.2018 року право власності на земельну ділянку кадастровий номер 5920386300:01:002:3335, площею 2,0651 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Олешнянської сільської ради Охтирського району зареєстроване за [PERSON] (а.с. 150). Мотиви суду. Частиною 1 ст.2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За приписами ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів Відповідно до ч. 2 ст. 15 ЦК України Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ст. 55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси, діючи виключно у спосіб, визначений законами України (ч.2 ст.19 Конституції України та ст.4 ЦПК України). Відповідно до ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ст.525 ЦК Української РСР від 18.07.1963 року № 1540- VІ часом відкриття спадщини визначається день смерті спадкодавця. Системний аналіз положень Розділу VІІ «Спадкове право» ЦК УРСР свідчить про те, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Аналогічне положення містить ст.1218 ЦК України. Відповідно до ч.1 ст.549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Згідно ч.2 ст.548 ЦК УРСР прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до ст. 560 ЦК УРСР свідоцтво про право на спадщину видається після спливу шестимісячного строку з дня відкриття спадщини кожному спадкоємцю, що прийняв спадщину, без обмеження будь-яким терміном. Відповідно до п.24 Постанови Пленуму ВСУ № 7 від 16.04.2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акту на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акту, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК, у тому числі, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Оскільки [PERSON] був включений до списку, що додається до державного акту на право колективної власності на землю, то є таким, що набув право на земельну частку (пай) з дня видачі цього акту з 21.07.1995 року. В зв`язку з цим відповідно на ім`я [PERSON] було видано державний кат на право приватної власності на земельну частку(пай) 18.05.2005 року (а.с.28) Відповідно до п.113 «Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» від 18.06.1994 року № 18/5, яка діяла до 2005 року свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям, що прийняли спадщину, тобто таким, які фактично вступили в управління або володіння спадковим майном чи подали заяву в державну нотаріальну контору про прийняття спадщини (ст.549 ЦК УРСР) . Рішенням Роменського міськрайонного суду від 15.12.2020 року в справі № 585/1524/20 встановлено факт своєчасного прийняття спадщини [PERSON] після смерті свого батька [PERSON] . Вказані обставини відповідно до положень ст. 82 ЦПК України не підлягають доказуванню. Статтею 1216 ЦК України встановлено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Часом відкриття спадщини є день смерті спадкодавця (ч.2 ст.1220 ЦК України). В силу ст.1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. За відсутності заповіту спадкування здійснюється особами, зазначеними в ст.ст.1261-1265 ЦК України. [PERSON] , яка померла [INFO] не отримала свідоцтва про право на спадщину на земельну частку (пай), яка належала її батьку - [PERSON] , однак відповідно до вищезазначених норм, які діяли на час смерті [PERSON] та [PERSON] , право на земельну частку (пай), що належав [PERSON] успадковані позивачем. З ретельно досліджених судом матеріалів спадкової справи № 39/2018 встановлено, що відповідачу [PERSON] 22.03.2018 року видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку. Згідно ст.1233 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Відповідно до ч.2 ст.1234 ЦК України право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представників не допускається. За приписами ст. 1301 Цивільного кодексу України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. Свідоцтво про право на спадщину це правовстановлюючий документ, що посвідчує виникнення у спадкоємця права власності на спадкове майно. Видачею свідоцтва про право на спадщину завершується процес оформлення спадкових прав. Згідно з п. 27 Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 30.05.2008 «Про судову практику у справах про спадкування», відповідно до статті 1301 Цивільного кодексу України, свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, установлених законом. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо. Відповідно до висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-1316/2227/11, у статті 1301 Цивільного кодексу України, як підставу визнання свідоцтва недійсним, прямо вказано лише відсутність права спадкування в особи, на ім`я якої було видане свідоцтво. Це має місце, зокрема, у разі, якщо ця особа була усунена від спадкування; відсутні юридичні факти, що давали б їй підстави набути право на спадкування - утримання, спорідненість, заповіт; у випадку, коли спадкодавець, оголошений у судовому порядку померлим, виявився насправді живим і судове рішення про оголошення його померлим скасоване. Іншими підставами визнання свідоцтва недійсним можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб, включення до свідоцтва майна, яке не належало спадкодавцю на момент відкриття спадщини тощо. За нормами ст. 66 Закону України «Про нотаріат» спадкоємець має право одержати свідоцтво про право на спадщину. Відповідно до ст. 69 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що нотаріус при видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом перевіряє факт смерті спадкодавця, наявність заповіту, час і місце відкриття спадщини, склад спадкового майна. Відповідно до Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністрества юстиції України № 296/5 від 22.02.2012, Глава 10, п 4.14., при видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріус обов`язково перевіряє: факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства, якщо має місце спадкування за законом, прийняття спадкоємцем спадщини у встановлений законом спосіб, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. На підтвердження цих обставин від спадкоємців витребовуються документи, які підтверджують вказані факти. Пунктом 4.15. Порядку визначено, що видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Згідно 4.18. Порядку, якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, нотаріус отримує інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно шляхом безпосереднього доступу до нього. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. В п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року № 7 зазначено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. За змістом п.п. 214, 216 Розділу 22 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України від 03.03.2004 р. № 20/5, визначено, що нотаріус при видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом шляхом витребування відповідних доказів перевіряє: факт смерті спадкодавця, наявність заповіту, наявність та чинність спадкового договору, час і місце відкриття спадщини, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво, інше. Видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, провадиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів про належність цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Згідно ч.1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до ч.5 ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч.3 ст.1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Статтею 78 ЗК України встановлено, що право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Відповідно до ст. 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: придбання за договором купівлі-продажу, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; прийняття спадщини; виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю). Статтею 13 Європейської конвенції визначено, що кожен, чиї права та свободи визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі. У пункті 145 рішення від 15.11.1996 у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Засіб захисту, що вимагається згаданою статтею, повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці. Отже, ефективний засіб правового захисту у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату. Аналогічні положення за змістом закріплені у ст. 5 ЦПК України. Крім цього для пункту 1 статті 6 Конвенції було б неможливо детально описувати процесуальні гарантії, які надаються сторонам у судовому процесі провадження, яке є справедливим, публічним та швидким, не гарантувавши сторонам того, що їхні цивільні спори будуть остаточно вирішені (рішення у справах "Мудтіплекс проти Хорватії" (Multiplex v. Croatia), заява №58112/00, п. 45, від 10 липня року , та "Кутіч проти Хорватії" (Kutic v. Croatia), заява №48778/99, п. 25, ECHR 2002-ІІ ». Разом з тим з матеріалів справи вбачається, що згідно довідки Чупахівської селищної ради Охтирського району Сумської області від 02.12.2021 року № 1448/02-15 у Алфавітній книзі посвідчених заповітів Олешнянської сільської ради відсутні записи щодо посвідчення заповіту від імені [PERSON] . В журналі для реєстрації нотаріальних дій виконавчого комітету Олешнянської сільської ради за 1985 рік відсутні записи про вчинення заповіту від імені [PERSON] , а також запис № 21 від 05.02.1985 року. Запис за № 21 від 11.12.1985 року посвідчено заповіт від імені іншої особи. 05.02.1985 року нотаріальні дії не вчинялися, записи в Журналі про вчинення нотаріальних дій відсутні. В Матеріалах нотаріальних дій за 1985 рік відсутній заповіт [PERSON] , посвідчений Олешнянською сільською радою народних депутатів від 05.02.1985 року, зареєстрований в реєстрі за № 21 (а.с. 208). Як встановлено судом, [PERSON] відмовилася від прийняття спадщини після смерті [PERSON] , що підтверджується нотаріально посвідченою заявою (а.с.41). Аналізуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що доводи позивача, викладені в позові є слушними, право позивача порушено, маються законні підстави для визнання недійсним оспорюваного свідоцтва про право на спадщину на заповітом та припинення права власності за [PERSON] , а також визнання права власності за позивачем на вказану земельну ділянку в порядку спадкування після смерті [PERSON] , оскільки [PERSON] не є спадкоємцем ні за законом, ні за заповітом, вказаного в спадковому свідоцтві заповіту, нібито посвідченого Олешнянською сільською радою 05.02. 1985 року, зареєстрованого в реєстрі за номером 21, не існує, що також підтверджується матеріалами сільської ради та матеріалами спадкової справи № 39/2018 (а.с.135-156, 208). Щодо визнання недійсним договору оренди земельної ділянки від 09.11.2020 року укладеного між [PERSON] та ТОВ «ЖАСМІН» та припинення права оренди на цю землю, суд зазначає наступне. 09.11.2020 року було укладено договір оренди між [PERSON] (орендодавець) та ТОВ «ЖАСМІН» орендар), який 30.11.2020 року зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за № 39500439. Частиною першою ст.626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України правочин - це дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно ст.204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. В силу частини 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно з частинами 3 та 4 статті 203 цього Кодексу волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Як встановлено ч.1 ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до ч.3 ст.215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Пленум Верховного Суду України у пункті 7 своєї Постанови від 06.11.2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз`яснив, що правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. Приймаючи до уваги те, що позивачем доведено отримання [PERSON] у власність вищевказаної земельної ділянки з порушенням закону, а тому наявні підстави для визнання недійсним договору оренди земельної ділянки від 09.11.2020 року, оскільки він не є власником вказаної землі. Наведені вище обставини не спростовані відповідачами в установленому законом порядку. Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У частинах першій та другій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Висновок суду. Таким чином, аналізуючи приведені докази, даючи їм оцінку в їх сукупності, з урахуванням вищевказаних обставин, оцінюючи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, оцінюючи у справі докази в цілому, так і кожний доказ, який міститься у справі, з урахуванням принципів розумності, пропорційності, виваженості, справедливості, балансу інтересів сторін, меж дозволеного втручання, вирішуючи справу в межах заявлених вимог, з урахуванням наданих доказів, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог. Щодо судових витрат. Як вбачається з матеріалів справи, позивач при зверненні до суду сплатив судовий збір в розмірі 2724 грн., що підтверджується квитанцією від 28.05.2021 року № ПН4471380, який підлягає стягненню з відповідачів на його користь в дольовому порядку. Крім того, в позовній заяві позивач зазначає, що він поніс витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 9460 грн., однак в обґрунтування понесених витрат надав лише ордер про надання правничої (правової) допомоги. Всупереч положенню частини третьої статті 137 ЦПК України до позовної заяви позивачем детального опису робіт (наданих послуг, акту виконаних робіт, квитанції за оплату послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги не надано, що позбавляє можливості суд встановити обґрунтованість стягнення правничої допомоги та перевірити співмірність заявленого розміру правничої допомоги з виконаною роботою. Вказана позиція узгоджується з висновками викладеними в Постанові (додатковій) Верховного Суду України від 03.03.2021 року за № 379/1487/18. Таким чином, оскільки позивачем не підтверджено та необґрунтовано понесення ним витрат за надання правничої допомоги у розмірі 9460 грн., тому відсутні законні підстави для стягнення витрат на правничу допомогу. На підставі викладеного,

Outcome: approved