Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-02 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про позбавлення батьківських прав відносно їх спільної з відповідачем неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . Мотивує вимоги позову тим, що 13.02.2017 рішенням Оболонського районного суду м. Києва шлюб, зареєстрований 17.10.2014 між нею та відповідачем, було розірвано. Від шлюбу з відповідачем вони мають спільну дитину - доньку [PERSON] , [INFO] . Після розірвання шлюбу від відповідача немає матеріальної підтримки дитині, участі у вихованні дитини не бере, матеріально не забезпечував і не забезпечує. Відповідач з вересня 2016 року проживає окремо, ухиляється від виконання передбачених законодавством обов`язків. Вона самостійно, без участі батька дитини, дбає про доньку, надає матеріальне забезпечення, піклується про здоров`я дитини, та ніколи не залишає поза своєю увагою духовний та моральний її розвиток, що є порушенням принципу справедливості та рівності обов`язків по вихованню та утриманню дитини.Позивачка неодноразово намагалась надати відповідачу можливість скористатися шансом стати добросовісним та турботливим батьком, який би належним чином виконував свої батьківські обов`язки по відношенню до своєї дитини, однак, це жодним чином не вплинуло на поведінку відповідача і абсолютно не змінили його безвідповідальне ставлення і відношення до своїх батьківських обов`язків по відношенню до його дитини. Оскільки відповідач з вересня 2016 року не спілкується, не зустрічається, не підтримує ніякого зв`язку та стосунків зі своєю дитиною, не цікавиться її становленням, станом здоров`я, навчанням, дозвіллям та способом життя, не піклується про її фізичний стан та духовний розвиток, не проявляє щодо доньки батьківської уваги та турботи, і, навіть, жодного разу не поздоровив свою дитину з Днем народження, що призвело до того, що дитина взагалі не знає як виглядає її батько та не хоче із ним ні спілкуватися, ні зустрічатися, ні підтримувати будь-яких стосунків чи відносин, відповідач свідомо самоусунувся від виконання батьківських обов`язків, а тому має бути позбавлений батьківських прав відносно доньки в судовому порядку. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 11.03.2020 відкрито провадження у справі, справу вирішено розглядати в загальному позовному провадженні, призначено її підготовчий розгляд. Протокольною ухвалою суду від 22.12.2021 підготовче засідання закрито, призначено справу до розгляду по суті. Позивачка в судове засідання не з`явилася, її представник в судовому засіданні підтримав вимоги позову в повному обсязі та просив суд його задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про що свідчать рекомендовані поштові повідомлення про вручення судової повістки, про причини своєї неявки суд не повідомив. Надіслав до суду відзив на позовну заяву, в якому заперечував проти задоволення позову. Представник відповідача [PERSON] 14.12.2020 в судовому засіданні заперечувала проти позовних вимог, просила суд відмовити в задоволенні позовних вимог. На інші судові засідання представник відповідача [PERSON] не з`явилась, про причини неявки суд не повідомила. В матеріалах справи міститься клопотання відповідача про розгляд справи у відсутності відповідача та його представника. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином, в своїй письмовій заяві просив проводити судовий розгляд за відсутності представника, просить прийняти рішення з урахуванням інтересів дитини. Надіслав висновок служби у справах дітей Оболонської РДА в м. Києві. За згодою представника позивача, суд ухвалив рішення про заочний розгляд справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. Визнавши матеріали позову достатніми для його розгляду, суд розглядає справу без відповідача, що належним чином повідомлений про день та час розгляду справи. Представник позивача в судовому засіданні не заперечував проти проведення розгляду справи в заочному порядку без присутності відповідача. Представник Служби у справах дітей та сім`ї Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації в судове засідання не з`явився, але надав висновок про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав № 104/6745 від 22.07.2020, просив розглядати справу у відсутності представника Служби. У відповідності до п.2 ч.1 ст. 280 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу на підставі наявних в ній даних та доказів в порядку заочного розгляду. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити рішення. Стаття 263 ЦПК України, регламентує, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. 07.09.2021 позивачка змінила прізвище « [PERSON] » на « [PERSON] », що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] , виданим 07.09.2021 Бучанським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління, паспортом громадянина України, виданим 07.09.2021 органом 8029, карткою платника податків, виданою 04.11.2021 ДПІ в Оболонському районі м. Києва. Судом встановлено, що позивач та відповідач перебували в зареєстрованому шлюбі, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб, серія [NUMBER] від 17.10.2014, виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Оболонського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис за № 2146 (а.с. 15). Від шлюбу сторони мають спільну доньку - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується Свідоцтвом про народження, серія [NUMBER] від 27.10.2014, виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Оболонського районного управління юстиції у м. Києві актовий запис № 2649, в якому батьком дитини записаний відповідач [PERSON] (а.с. 16). Заочним рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 13.02.2017 року шлюб, зареєстрований 17.10.2014 року між сторонами справи, було розірвано (а.с. 17). Донька сторін по справі - [PERSON] проживає разом з матір`ю, позивачкою по справі, яка займається вихованням дитини, належно утримує, проявляє турботу, підтримує необхідний рівень життя, достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку доньки. Рішенням Оболонського районного суду від 02.03.2020 року з [PERSON] стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання малолітньої дитини: [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/8 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідно віку, починаючи з 30.11..2016 і до досягнення дитиною повноліття. Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів Оболонського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві, який виконаний на підставі виконавчого листа, виданого Оболонським районним судом міста Києва №2/756/243720 від 11.09.2020 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання малолітньої дитини: [PERSON] в розмірі 1/8 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідно віку, починаючи з 30.11..2016 і до досягнення дитиною повноліття, однак встановлено, що заборгованість відповідача станом на 01.02.2021 року становить 70 904,16 грн. Згідно Довідки ДНЗ № 590 від 10.01.2020, малолітня [PERSON] відвідує заклад з 04.09.2017, дитину в заклад приводять та забирають позивачка та дідусь дитини. Батько дитини жодного разу в садочок не приходив і життям дитини не цікавився. Доглядом і вихованням дитини займається тільки позивачка, дитина завжди доглянута, чиста і охайна (а.с. 18). Відповідно до відповіді Оболонського УП ГУНП в м. Києві № 260/125/51/5-2019 від 16.01.2020 на адвокатський запит вх. № 8-аз від 15.01.2020 звернень відповідача з приводу створення йому перешкод у зустрічах зі своєю малолітньою донькою в період часу з вересня 2016 по теперішній час до поліції не надходити та виклики співробітників поліції і заяви не реєструвались (а.с. 19). Згідно відповіді КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Оболонського району міста Києва» №13 від 17.01.2020 на адвокатський запит від 15.01.2020 № К-1 в період часу з вересня 2016 по теперішній час в Обслуговуючу дільницю № 504 письмових звернень від [PERSON] з приводу створення йому перешкод у зустрічах зі своєю малолітньою донькою за адресою: [ADDRESS] не надходило (а.с. 20). Відповідно до акту від 13.02.2020, підписаному сусідами за місцем проживання позивачки та дитини сторін по справі, батько дитини [PERSON] разом із позивачкою і донькою не проживає та з вересня 2016 по теперішній час у вихованні дитини участі не бере (а.с. 21). Судом встановлено, що відповідач належним чином не виконує свої батьківські обов`язки щодо виховання та належного утримання дитини, не проявляє до дитини батьківської турботи, не цікавиться життям та здоров`ям, не утримує дитину матеріально. Доказів, які спростовують позовні вимоги та обставини і факти, якими обґрунтовується позов, відповідач до відзиву на позов надав, а тому вони в матеріалах справи не містяться. Згідно прецедентної практики Європейського Суду з прав людини об`єктом статті 8 указаної Конвенції є, в основному, захист людини від будь-якого втручання з боку державних органів. Однак це положення не просто змушує державу утримуватись від такого втручання. Крім цього, насамперед поряд з існуванням негативних зобов`язань, існують позитивні зобов`язання, пов`язані з ефективною повагою до приватного або сімейної життя. Ці зобов`язання можуть включати в себе вжиття заходів, спрямованих на забезпечення поваги до приватного життя навіть у сфері відносин між окремими особами (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13). Ухвалюючи рішення в справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13), Європейський суд з прав людини наголосив, що в таких справах основне значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. При цьому Європейський суд з прав людини зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. Найкращі інтереси дитини можуть, залежно від їх характеру та серйозності, перевищувати інтереси батьків. Ураховуючи положення ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, ч.7 ст.7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей. Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно приписів ст. 150 Сімейного кодексу України та положень абз.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», на батьків покладено обов`язок виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї, своєї Батьківщини, також покладено обов`язок піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, батьки зобов`язані поважати дитину, забезпечити здобуття дитиною загальної освіти, готувати дитину до самостійного життя. Суду не надано доказів, які б свідчили про те, що батько дитини виконує свої обов`язки щодо доньки, або які б свідчили про поважність причин невиконання ним своїх обов`язків щодо виховання та утримання дитини. Службою у справах дітей та сім`ї Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації винесено висновок про доцільність позбавлення батьківських прав № 104/6745 від 22.07.2020, яким визнано за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітньої доньки [PERSON] (а.с. 148). Відповідно до ч. 1 ст. 152 СК України право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. Згідно до ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ч. 2 ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом, відповідно до вимог ч.4 ст.155 СК України. Згідно до ст. 165 Сімейного кодексу України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених статтею 164 СК. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності . Згідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до вимог ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. За таких обставин, суд прийшов до висновку про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно його неповнолітньої доньки, оскільки він ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Outcome: approved