Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-25 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання права власності на предмет іпотеки. Свої позовні вимоги позивач мотивує тим, що 16.07.2018, між ним та [PERSON] було укладено договір позики, згідно якого він позичив останньому грошові кошти у сумі 300 000 грн, що в еквіваленті до долара США по офіційному курсу Національного Банку України на день позики складає 12 400 доларів США, що підтверджується розпискою підписаною ним та відповідачем. На забезпечення виконання договору позики 16.07.2018, між ним та [PERSON] було укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Гадяцького районного нотаріального округу Полтавської області Микитенко Ю. В., який зареєстрований в реєстрі за №917. Предметом іпотеки, згідно п.1.3 договору іпотеки, є нерухоме майно, а саме: житловий будинок з господарськими будівлями за адресою: [ADDRESS] , що належить іпотекодавцю на праві власності на підставі Свідоцтва на право особистої власності на домоволодіння, виданого Виконавчим комітетом Гадяцької міської ради народних депутатів 16.08.1986, взамін договору купівлі - продажу, посвідченого Гадяцькою держнотконторою 24.04.1987 за № 550. Житловий будинок «А-1,а» житловою площею 59,2 кв.м., загальною площею 93 кв. м., тамбур «а1», сарай «Б», гараж «В», сарай з погребом «Г», літня кухня «Д», №1 ворота, №2 хвіртка, №3 огорожа (номер запису в ДРРП: про іпотеку: 27050853, про обтяження 27051659); земельна ділянка загальною площею 0,1 га, кадастровий номер 5320410100:50:003:0413 за адресою: [ADDRESS] , цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (номер запису в ДРРП: про іпотеку 27052078, про обтяження: 27052481); земельна ділянка загальною площею 0,0429 га, кадастровий номер 5320410100:50:003:0414 за адресою: [ADDRESS] , цільове призначення: для ведення особистого селянського господарства ( номер запису в ДРРП: про іпотеку 27052868, про обтяження 27053290). У подальшому [PERSON] свої зобов`язання по договору не виконав. 26.06.2019 [PERSON] письмово звернувся до нього з проханням відстрочити виконання зобов`язання до 01.01.2020 та не звертатись до суду з відповідною позовною заявою щодо несплати ним боргу. Але свої зобов`язання за договором він не виконав. На його неодноразові прохання при зустрічі з відповідачем та по телефону виконати свої зобов`язання за договором позики та повернути грошові кошти в розмірі 300 000 грн, відповідач не вчинив жодних дій, у зв`язку з чим у нього на підставі п.3.4 договору іпотеки виникло право на звернення стягнення на предмет іпотеки - належний відповідачу будинок та земельні ділянки в рахунок погашення заборгованості за іпотечним договором, шляхом визнання за ним права власності на предмет іпотеки за рішенням суду. Позивач у позові також зазначає, що не вживав заходи досудового врегулювання спору. У зв`язку з цим позивач [PERSON] просить суд звернути стягнення на предмет іпотеки у рахунок погашення заборгованості за договором позики від 16.07.2018 на загальну суму 300 000 грн, шляхом припинення реєстрації права власності за [PERSON] на предмет іпотеки та визнання за ним права власності на предмет іпотеки, а саме на житловий будинок «А-1,а» житловою площею 59,2 кв.м., загальною площею 93 кв. м., тамбур «а1», сарай «Б», гараж «В», сарай з погребом «Г», літня кухня «Д», №1 ворота, №2 хвіртка, №3 огорожа; земельну ділянку загальною площею 0,1 га, кадастровий номер 5320410100:50:003:0413 за адресою: [ADDRESS] , цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд; земельна ділянка загальною площею 0,0429 га, кадастровий номер 5320410100:50:003:0414 за адресою: [ADDRESS] , цільове призначення: для ведення особистого селянського господарства. Припинити договір іпотеки, укладений 16.07.2018 між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Гадяцького районного нотаріального округу Полтавської області Микитенко Ю. В., зареєстрований в реєстрі за №917 та зняти заборону відчуження на іпотеку вказаного нерухомого майна, а також стягнути з відповідача судові витрати. Позивач [PERSON] надав суду заяву, в якій просив справу розглянути без його участі, за участю його представника адвоката Зайця В. П. У судовому засіданні представник позивача адвокат Заєць В. П. підтримав позовні вимоги позивача [PERSON] та просив їх задовольнити у повному обсязі. Відповідач [PERSON] не визнав позовні вимоги, суду пояснив, що дійсно між ним та позивачем було укладено договір позики грошових коштів, які він узяв для свого сина [PERSON] . Син повернув частину боргу. Так як іншого житла, в якому він проживає разом зі своєю дружиною у нього немає, а також він має намір повертати борг, тому просив не задовольняти позовні вимоги позивача. Судом встановлено, що 16 липня 2018 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір безвідсоткової позики, відповідно до умов якого останній отримав позику у сумі 300 000 грн, що складає 12 400 доларів США та зобов`язався до 16.07.2019 повернути таку ж суму грошових коштів, а саме 300 000 грн, що складатиме не менше 12 400 доларів США. Згідно п.7 договору позики, позичальник діє зі згоди дружини [PERSON] на підставі заяви, справжність підпису на якій засвідчено приватним нотаріусом Гадяцького районного нотаріального округу Полтавської області Микитенко Ю. В. 16.07.2018 за реєстровим номером 916. [PERSON] на підтвердження укладення договору позики від 16.07.2018 та його умов надав розписку [PERSON] про отримання від нього грошових коштів у сумі 300 000 грн, що в еквіваленті до долара США по офіційному курсу Національного Банку України, станом на 16.07.2018, становило 12 400 доларів США. На забезпечення виконання зобов`язань за договором позики, між [PERSON] та [PERSON] укладено договір іпотеки 16 липня 2018 року, предметом якого є житловий будинок з господарськими будівлями за адресою: [ADDRESS] , що належить іпотекодавцю на праві власності на підставі Свідоцтва на право особистої власності на домоволодіння, виданого Виконавчим комітетом Гадяцької міської ради народних депутатів 16.08.1986, взамін договору купівлі - продажу, посвідченого Гадяцькою держнотконторою 24.04.1987 за № 550. Житловий будинок «А-1,а» житловою площею 59,2 кв. м., загальною площею 93 кв. м., в цілому складається з тамбура «а1», сараю «Б», гаража «В», сараю з погребом «Г», літньої кухні «Д», воріт №1, хвіртки №2, огорожі №3; земельної ділянки загальною площею 0,1 га, кадастровий номер 5320410100:50:003:0413 за адресою: [ADDRESS] , цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд; земельної ділянки загальною площею 0,0429 га, кадастровий номер 5320410100:50:003:0414 за адресою: [ADDRESS] , цільове призначення: для ведення особистого селянського господарства і належить іпотекодавцю на праві власності на підставі Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯК № 955907 виданого Гадяцькою міською радою 28.04.2010 та зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю. Згідно з пунктом 3.2 договору іпотеки звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса, або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя, яким є застереження визначене пунктом 3.3 та пунктом 3.4 цього договору. Згідно пункту 3.4 договору іпотеки, у відповідності до ст. 36 Закону України « Про іпотеку», цей пункт договору (застереження) є договором про задоволення вимог іпотекодержателя на підставі якого іпотекодержатель згідно ст. 37 Закону України «Про іпотеку» набуває право власності на предмет іпотеки в рахунок виконання зобов`язань позичальником за договором позики (Основним зобов`язанням). У разі виникнення будь-яких перешкод для набуття права власності на предмет іпотеки відповідно до цього пункту (в тому числі, якщо іпотекодавці не передають іпотекодержателю правовстановлюючі документи, технічну та всю іншу документацію відносно предмета іпотеки, необхідних для реєстрації права власності на предмет іпотеки), іпотекодержатель має право за рішенням суду визнати за собою право власності на предмет іпотеки. Відповідно до клопотання від 26 червня 2019 року [PERSON] просив відстрочити сплату боргу до 01.01.2020. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Частиною другою статті 16 ЦК України передбачено, що одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів судом може бути визнання права, в тому числі права власності на майно. Відповідно до частини третьої статті 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. У частинах першій, третій статті 36 Закону України «Про іпотеку» зазначено, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем та іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, який підлягає нотаріальному посвідченню і може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання в порядку, встановленому статтею 37 цього Закону; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону. Згідно із частиною першою статті 37 Закону України «Про іпотеку» правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності. Порядок реалізації предмета іпотеки за рішенням суду врегульовано статтею 39 Закону України «Про іпотеку», якою передбачено, що в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається, зокрема, спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону. Можливість виникнення права власності за рішенням суду передбачена лише у статтях 335 та 376 ЦК України. В інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема з правочинів (частина перша статті 328 цього Кодексу). Стаття 392 ЦК України підтверджує наявне у позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності. Велика Палата Верхового Суду у постанові від 21 березня 2018 року у справі за №760/14438/15-ц (провадження № 14-38цс18) дійшла правового висновку, що нормами чинного законодавства не передбачено можливості звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на нього за іпотекодержателем за рішенням суду. Зокрема, аналіз положень статей 33, 36, 37, 39 Закону України «Про іпотеку», статей 328, 335, 376, 392 ЦК України дає підстави для висновку про те, що законодавцем визначено три способи задоволення забезпечених іпотекою вимог кредитора шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки: судовий (на підставі рішення суду) та два позасудові (на підставі виконавчого напису нотаріуса та згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя). У свою чергу позасудовий спосіб захисту за договором про задоволення вимог іпотекодержателя або за відповідним застереженням в іпотечному договорі реалізується шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки або надання права іпотекодержателю від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу. При цьому договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, що передбачає передачу іпотекодержателю права власності, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно (частина перша статті 37 Закону України «Про іпотеку»). Таким чином, стаття 37 Закону України «Про іпотеку» не передбачає можливості визнання права власності на предмет іпотеки за іпотекодержателем за рішенням суду. Відповідно до цієї статті іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки у позасудовому порядку. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання. Для реалізації іпотекодержателем позасудового способу звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на нього за загальним правилом необхідні тільки воля та вчинення дій з боку іпотекодержателя, якщо договором не передбачено іншого порядку. Передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки відповідно до статей 36, 37 Закону України «Про іпотеку» є способом позасудового врегулювання, який здійснюється за згодою сторін без звернення до суду. Застереження у договорі про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом визнання права власності на предмет іпотеки - це виключно позасудовий спосіб урегулювання спору, який сторони встановлюють самостійно у договорі. З урахуванням вимог статей 328, 335, 392 ЦК України у контексті статей 36, 37 ЗУ «Про іпотеку» суди не наділені повноваженнями звертати стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання право власності на нього за іпотекодержателем. Аналогічні висновки щодо застосування відповідних норм права у подальшому неодноразово викладались у цілому ряді постанов Верховного Суду, зокрема від 10.02.2021 у справі № 520/107/15-ц. Можливість реалізації іпотекодержателем права на звернення стягнення шляхом набуття права власності на предмет іпотеки передбачена у статті 3 Закону України від 07 липня 2004 року № 1953-ІV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», у якій визначено, що загальними засадами державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) є: 1) гарантування державою об`єктивності, достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження; 2) обов`язковість державної реєстрації прав у Державному реєстрі прав; 3) публічність державної реєстрації прав; 4) внесення відомостей до Державного реєстру прав виключно на підставах та в порядку, визначених цим Законом; 5) відкритість та доступність відомостей Державного реєстру прав. Речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Статтею 18 вказаного Закону передбачений порядок проведення державної реєстрації прав. Перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та процедура державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Державні реєстратори зобов`язані надавати до відома заявників інформацію про перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав. Згідно з пунктами 6, 9, 12, 18, 19, 57 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127, державна реєстрація прав проводиться за заявою заявника шляхом звернення до суб`єкта державної реєстрації прав або нотаріуса, крім випадків, передбачених цим Порядком. Разом із заявою заявник подає оригінали документів, необхідних для відповідної реєстрації, та документи, що підтверджують сплату адміністративного збору та/або внесення плати за надання інформації з Державного реєстру прав. Розгляд заяви та документів, поданих для державної реєстрації прав, здійснюється державним реєстратором, який установлює черговість розгляду заяв, що зареєстровані в базі даних заяв на це саме майно, а також відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства та відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами та їх обтяженнями. За результатом розгляду заяви та документів, поданих для державної реєстрації прав, державний реєстратор приймає рішення щодо державної реєстрації прав або щодо відмови в такій реєстрації. Державний реєстратор за результатом прийнятого рішення щодо державної реєстрації прав відкриває та/або закриває розділи в Державному реєстрі прав, вносить до відкритого розділу або спеціального розділу Державного реєстру прав відповідні відомості про речові права та їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів цих прав. Для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються: 1) копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; 2) документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя в разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі; 3) заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу). Наявність зареєстрованої заборони відчуження майна, накладеної нотаріусом під час посвідчення договору іпотеки, на підставі якого набувається право власності на предмет іпотеки іпотекодержателем, а також зареєстрованих після державної реєстрації іпотеки інших речових прав, у тому числі іпотеки, на передане в іпотеку майно не є підставою для відмови в державній реєстрації права власності за іпотекодержателем. Тобто для реалізації іпотекодержателем позасудового способу звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на нього за загальним правилом необхідні тільки воля та вчинення дій з боку іпотекодержателя, якщо договором не передбачено іншого порядку. При цьому позивач не позбавлений відповідно до статей 38, 39 ЦК України можливості звернутися до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки в інший спосіб, ніж визнання права власності на нього. Позивачем на підтвердження своїх вимог не надано суду будь-яких доказів щодо здійснення йому перешкод з боку відповідача для набуття права власності на предмет іпотеки, як не надано документів щодо відмови йому державним реєстратором в реєстрації права власності на предмет іпотеки. Окрім того, позивач у позові зазначив, що не вживав заходи досудового врегулювання спору. Таким чином, суд, враховуючи, що нормами чинного законодавства не передбачено можливості звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на нього за іпотекодержателем за рішенням суду, з урахуванням вимог статей 328, 335, 392 ЦК України у контексті статей 36, 37 Закону України «Про іпотеку», тому позивачем обрано неналежний спосіб захисту своїх прав, у зв`язку з чим його позовні вимоги підлягають залишенню без задоволення.

Outcome: dismissed