Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-06 00:00:00

Представник позивача 06.12.2021 звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позички в розмірі 14 014,58 грн та судового збору в розмірі 2 270,00 грн. В обґрунтування позову зазначає, що 20.05.2019 між кредитною спілкою «Монастирище - Агро - Кредит» (далі по тексту КС «Монастирище-Агро-Кредит») та [PERSON] (далі по тексту Позичальник) було укладено договір позички № 5008. Згідно з умовами договору № 5008 від 20.05.2019 КС «Монастирище-Агро-Кредит» було надано позичку в сумі 10 000,00 грн строком на 12 місяців до повного виконання зобов`язань «Позичальником». Кредитні кошти [PERSON] отримала згідно видаткового касового ордеру № 121 від 20.05.2019 в КС «Монастирище-Агро-Кредит», а своє зобов`язання щодо повернення кредиту виконала частково, порушуючи умови договору позички № 5008 від 20.05.2019. У зв`язку з невиконанням боржником своїх зобов`язань щодо заборгованості по кредиту у встановлений термін, та з метою досудового врегулювання спору, кредитна спілка неодноразово нагадувала боржнику про необхідність в терміновому порядку погасити суму боргу за отриманим кредитом, але їхні пропозиції боржник не взяв до уваги, заборгованість не погашена. Згідно договору № 5008 від 20.05.2019 відповідач порушив графік платежів. В результаті, станом на 03.12.2021 заборгованість становить 12 549,37 грн, в тому числі по кредиту в сумі 8 876,72 грн та по процентах 3 672,65 грн. Оскільки, внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених ст. 625 ЦК за весь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат та 3 % річних виникає за кожний місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення. Отже, боржник, що прострочив виконання грошового зобов`язання повинен сплатити суму індексу інфляції за весь час прострочення, що становить 1 054,90 грн та 3% річних від простроченої суми, що становить 410,31 грн. На момент подання позовної заяви вище вказаний Договір не було визнано недійсним або пролонгованим. Таким чином зобов`язання є чинними (дійсними). В результаті незаконних дій [PERSON] КС «Монастирище - Агро - Кредит» були спричинені збитки в сумі 14 014,58 грн, які на даний час не відшкодовано. Просить стягнути із відповідача [PERSON] на користь КС «Монастирище-Агро-Кредит» 16 284,58 грн, в тому числі: заборгованість за кредитом - 8 876,72 грн; відсотки за користування - 3 672,65 грн; інфляційні втрати - 1 054,90 грн; 3% річних від простроченої суми - 410,31 грн та судовий збір - 2 270,00 грн. Ухвалою Монастирищенського районного суду Черкаської області від 13.12.2021 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження. Ухвалою Монастирищенського районного суду Черкаської області від 07.02.2022 вирішено проводити заочний розгляд справи. В судове засідання представник позивача кредитної спілки «Монастири - Агро - Кредит» Римаренко О.М. не з`явилась. Про дату, час та місце розгляду справи, повідомлялась у встановленому законом порядку. На адресу суду подала заяву, відповідно до якої просить справу розглядати у її відсутність, у зв`язку із зайнятістю на роботі. Позов підтримує повністю. В судове засідання відповідач [PERSON] повторно не з`явилась, про дату, час та місце судового розгляду справи повідомлена за місцем своєї реєстрації; жодних заяв чи клопотань не подала, правом на надання відзиву на позов не скористалась. Передбачених ч. 2 ст. 223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено, судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності сторін, на підставі доказів, поданих разом із матеріалами позову з ухваленням заочного рішення відповідно до ст. 280-283 ЦПК України. Оскільки, відповідно до вимог ст. 279 ЦПК України, справа розглядається без участі сторін, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу судом не здійснюється. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст. 12, 13 ЦПК України суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності. Суди розглядають справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. З`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного. Судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. Згідно свідоцтва про реєстрацію фінансової установи серія КС № 528 від 12.10.2004, кредитна спілка «Монастирище - Агро - Кредит», що знаходиться за адресою вул. Леніна, 103 м. Монастирище Черкаської області, ідентифікаційний код за ЄДРПОУ 26323737, зареєстрована як фінансова установа відповідно до розпорядження Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України № 2484 від 12.10.2004, реєстраційний номер 14101076 (а.с. 32). Між кредитною спілкою «Монастирище - Агро - Кредит» в особі голови правління Шолудька В.О. та відповідачем [PERSON] 20.05.2019 був укладений договір позички № 5008 згідно з яким сторони узгодили умови договору шляхом його підписання (а.с.6). Відповідно до змісту договору позички № 5008 від 20.05.2019 між сторонами укладено договір позики, за змістом якого відповідачу було надано в позику грошові кошти в сумі 10 000,00 грн зі сплатою 0,13698 % від суми залишку позички, за кожен день користування позичкою, але не раніше ніж за сім днів (п. 3.1 Договору), який відповідач зобов`язалась погасити до 20.05.2020 (а.с.6). Згідно з видатковим касовим ордером № 121 від 20.05.2019, [PERSON] видано кредит згідно договору № 5008 від 20.05.2019 в сумі 10 000,00 грн (а.с. 9). Таким чином, позивачем надано відповідачу [PERSON] споживчий кредит в сумі 10 000,00 грн, що підтверджено видатковим касовим ордером № 121 від 20.05.2019 (а.с. 9). Згідно з п. 4.2. Договору погашення позички та відсотків відбувається в такому порядку: першочергово відсотки, а в наступну чергу основна сума позички (а.с. 6). Відповідно до карточки платежів за договором заборгованість за кредитом (фактично отриманими коштами) відповідачем [PERSON] в повній мірі не погашена (а. с. 10). Відповідно до ч. 1, 3 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. За змістом ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Положеннями ч. 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ч. 2 ст. 1054 ЦК України передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Положеннями ст. 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Судом встановлено, що позивач свої зобов`язання перед позичальником [PERSON] виконав належним чином - надав кредит по договору, що підтверджується видатковим касовим ордером. Відповідно до видаткового касового ордеру № 121 від 20.05.2019 та виписки по кредиту вбачається, що позичальник [PERSON] користувалась кредитними коштами, вносила грошові кошти у рахунок погашення заборгованості за договором (а. с. 9, 10). Факт підписання сторонами договору позички № 5008 від 20.05.2019 та отримання коштів відповідачем [PERSON] не спростовано, а тому суд вважає укладеним кредитний договір між сторонами. При цьому, відповідно карточки платежів по гривневому кредиту до договору кредиту № 5008 від 20.05.2019 (а.с. 10) заборгованість за кредитом відповідачем [PERSON] не погашена. Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником [PERSON] кошти в добровільному порядку кредитній спілці не повернуті, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, а відтак, позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржниками обов`язку з повернення отриманої суми кредитних коштів. Таким чином, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для стягнення в судовому порядку суми непогашеного тіла кредиту в розмірі 8 876,72 грн. Позивач, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема, заборгованість за нарахованими процентами в сумі 3 672,65 грн. Як встановлено вище, суд вважає узгодженими між сторонами умови договору, що містяться в договорі позички № 5008 від 20.05.2019. Відповідно до умов договору (п.2.1) строк дії договору становить 12 місяців, тобто з 20.05.2019 до 20.05.2020 і діє до повного виконання зобов`язань позичальником. Плата за користування позичкою становить 0,13698 % від суми залишку позички, за кожен день користування позичкою, але не раніше ніж за 7 днів (п. 3.1.). Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Згідно з розрахунком суми заборгованості процентів за договором позички № 5008 від 20.05.2019 станом на 03.12.2021 (а. с. 12) заборгованість відповідача [PERSON] за процентами складає 3 672,65 грн. За розрахунком позивача проценти нараховані за період з 24.07.2019 до 20.05.2020, і розраховуються за формулою 8 876,72 (сума боргу)*0,137% (відсоткова ставка) * 302 (дні прострочення) = 3216,42 + 673,97 грн (залишок непогашених процентів) = 3672,65 грн. Проте суд не може погодитись з таким розрахунком позивача, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 1048 та ч. 1 ст. 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Згідно з п. 3.1. договору позички № 5008 від 20.05.2019 плата за користування позичкою становить 0,13698%. Отже, заборгованість відповідача за передбаченими в договорі процентами складає 3 672,14 грн, яка розраховується наступним чином: 8 876,72 грн (сума боргу) *0,13698% (відсоткова ставка) * 302 (днів прострочення) = 3 672,14 грн. Відтак, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення заборгованості за процентами підлягають до часткового задоволення у розмірі 3 672,14 грн. Позивач, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути компенсаційні складові його вартості, зокрема, інфляційні втрати в розмірі 1 054,90 грн та три проценти річних від простроченої суми - 410,31 грн. Згідно з ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення. А також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) зроблено висновок, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Після спливу передбаченого договором строку чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Як встановлено вище, суд вважає узгодженими між сторонами умови договору, що містяться в Договорі позички № 5008 від 20.05.2019. Умовами договору не передбачено відповідальності за прострочення виконання грошового зобов`язання, а тому інфляційні втрати та три проценти річних від простроченої суми можуть бути стягнуті у відповідності до закону після спливу визначеного договором строку кредитування (ст. 625 ЦК України). Як вбачається зі змісту договору позички договір укладено на строк з 20.05.2019 до 20.05.2020. Відповідно до розрахунку заборгованості інфляційні втрати нараховані за період 01.06.2020 до 31.10.2021 та складають 1 054,90 грн (а.с. 19 - 20). Таким чином, інфляційні втрати нараховані поза межами строку кредитування на суму заборгованості станом на дату закінчення строку дії договору, що відповідає правовій позиції викладеній у Постанові ВП ВС від 28.03.2018 у справі №444/9519/12. З розрахунком заборгованості позивача суд погоджується. Розрахунок заборгованості трьох процентів річних нараховано позивачем за формулою 8 876,72 грн (сума заборгованості) * 3% * 563 (кількість днів) / 365 (днів) = 410,31 грн. Кількість днів за які позивач просить стягнути три процента річних складає 563 днів (а.с. 15 - 16). Проте, суд не може погодитись з таким розрахунком. Після спливу визначеного договором строку кредитування, а саме з 21.05.2020 до дня проведення розрахунку - 03.12.2021 (зазначеного позивачем у розрахунку) кількість днів становить 562, а тому три проценти річних суд розраховує наступним чином: 8 876,72 грн (сума заборгованості) * 3% * 562 (кількість днів) / 365 (днів) = 410,03 грн. Відтак, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення інфляційних втрат підлягають до задоволення у розмірі 1 054,90 грн, та в частині стягнення трьох процентів річних підлягають до часткового задоволення у розмірі 410,03 грн. Таким чином, суд вважає обґрунтованими вимогами про стягнення заборгованості за договором позики непогашеного тіла кредиту в розмірі 8 876,72 грн, заборгованість за нарахованими процентами в розмірі 3 672,14 грн, інфляційних втрат у розмірі 1 054,90 грн, трьох процентів річних у розмірі 410,03 грн, всього 14 013,79 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що обґрунтованими є вимоги позивача про стягнення з відповідача [PERSON] кредитної заборгованості у сумі 14 013,79 грн (тобто 99,99 % від заявленої вимоги), то розмір судового збору, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача становить 2 269,77 грн, а судовий збір у сумі 0,23 грн суд покладає на позивача. На підставі викладеного та

Outcome: partial