Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-03 00:00:00

Заявник звернулася до суду з заявою в якій просить встановити факт належності їй правовстановлюючого документу, а саме: державного акту на право приватної власності на землю серії ІII-ХС № 013005 від 27.12.2002р., який зареєстрований в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №513. Заява обґрунтована тим, що\~ [PERSON] на підставі державного акту на право приватної власності на землю, виданого на підставі розпорядження Генічеської районної державної адміністрації №129/02 від 20.03.2002р. на праві власності належить земельна ділянка площею 4,16 га, розташована на території Партизанської селищної ради Генічеського району Херсонської області. При видачі акту допущена помилка, ім`я по-батькові заявника записано « [PERSON] » натомість правильним є « [PERSON] ». Оскільки на давний час виникла розбіжність між документом, що посвідчує особу заявника та правовстановлюючим документом - державним актом на право приватної власності на землю, заявник була змушена звернутися з даними вимогами до суду. Ухвалою суду від 29.11.2021р. відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду. Представник заявника в судовому засіданні підтримала заяву в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в заяві та надані докази, просила суд заяву задовольнити. Представник Генічеської міської ради Херсонської області в судове засідання не прибув, про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, жодних клопотань чи заперечень суду не надав. Суд, заслухавши пояснення представника заявника, всебічно, повно, об`єктивно дослідивши наявні у справі докази в їх сукупності, приходить до наступного. Згідно ч.1 ст.\~13\~ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст.\~315\~ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 р. передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Судом встановлено, що відповідно до ID-паспорту № [NUMBER] заявник має повне прізвище, ім`я та по-батькові: [PERSON] . Згідно розпорядження Генічеської районної державної адміністрації №129/02 від 20.03.2002р. [PERSON] отримала земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Партизанської селищної ради, площею 4,16 га. Державний акт серії ІII-ХС № 013005 про право приватної власності на землю площею 4,16 га, що розташована на території Партизанської селищної ради, виданий 27.12.2002 року на ім`я [PERSON] на підставі вищезазначеного розпорядження Генічеської районної державної адміністрації №129/02 від 20.03.2002р. Даний акт зареєстровано в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 513. Згідно до вимог ч. 1ст. 76\~ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Як передбачено\~ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Як роз`яснено в п.12\~постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Відповідно до листа ВСУ 01.01.2012 р. «Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» коли установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа. Проте сам по собі факт належності документа не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджується документом. Таким чином, для заявника важливо не так саме одержання документа, як оформлення особистих чи майнових прав, що випливають із цього факту. Це означає, що в судовому порядку можна встановити належність громадянину такого документа, який є правовстановлюючим. Таким чином, оцінюючи досліджені по справі докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності та достатності в їх сукупності, суд приходить до висновку, що державний акт на право приватної власності на землю серії ІII-ХС № 013005 належить - заявнику,\~так як всі дані, які ідентифікують особу, зокрема його прізвище,\~ім`я та по-батькові збігаються . Тому суд приходить до висновку, що правовстановлюючий документ, а саме: державний акт на право власності на земельну ділянку виданий на ім`я [PERSON] на підставі розпорядження Генічеської районної державної адміністрації №129/02 від 20.03.2002р. належить заявнику\~ [PERSON] . При цьому, суд вважає, що заявник позбавлений можливості у позасудовому порядку встановити факт належності правовстановлюючих документів. Дані розбіжності не можуть бути усунуті іншим шляхом, ніж звернення до суду та перешкоджають заявнику в реалізації його права на володіння та користування майном. Отже, факт про встановлення якого просить заявник, має юридичне значення, при цьому спір про право цивільне відсутній. Таким чином, суд вважає, що заява про встановлення факту належності правовстановлюючого документу, підлягає задоволенню.

Outcome: approved