Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-26 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд із позовом до [PERSON] , третя особа Байковецька сільська рада Тернопільського району Тернопільської області, просить визнати за нею право власності на земельну ділянку для ведення сільського господарства, площею 3,39 га, що знаходиться на території Шляхтинецької сільської ради Тернопільського району Тернопільської області, яка належала [PERSON] на підставі Державного акта на право приватної власності на землю, серії І-ТР №017937 від 03 березня 2001 року, в порядку спадкування після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , на підставі заповіту, складеного 07 березня 1997 року, посвідченого за реєстровим №12 [PERSON] , секретарем виконавчого комітету Шляхтинецької сільської Ради народних депутатів Тернопільського району Тернопільської області. Позов мотивовано тим, що позивачка не має можливості оформити свої спадкові права на вказану земельну ділянку, після смерті [PERSON] , оскільки в змісті заповіту від 07 березня 1997 року секретарем виконкому сільської ради помилково було вказано об`єктом спадкування Сертифікат на право на земельну частку (пай), серії ТР №000120, від 01.02.1996 року, як право на спадкування документа, а не як право на спадкування права на майно права на земельну частку (пай). Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 29 листопада 2021 року відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 22 грудня 2021 року із занесенням до протоколу судового засідання, залучено до участі в справі як третю особу на стороні відповідача Байковецьку сільську раду Тернопільського району Тернопільської області, закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду. В судовому засіданні позивачка та її представник позов підтримали з підстав, викладених в ньому. Відповідач в судовому засіданні проти задоволення позову заперечив, пояснив, що на його думку, позивач та відповідач повинні спадкувати земельну ділянку пополовині. Розглянувши справу, судом досліджено такі докази та встановлено такі обставини. [INFO] в селі Шляхтинці Тернопільського району у віці 80 років померла бабуся позивачки [PERSON] . Після смерті [PERSON] Тернопільською районною державною нотаріальною конторою було заведено спадкову справу за №467/2012 за заявою її сина [PERSON] , який є сином померлої та дядьком позивачки (братом померлого [INFO] її батька [PERSON] . На момент смерті померла проживала разом із [PERSON] , що підтверджується довідкою Байковецької сільської ради від 04 серпня 2021 року №220, а отже вважається такою, що прийняла спадщину. Відповідно до заповіту від 07 березня 1997 року, який посвідчений [PERSON] , секретарем виконавчого комітету Шляхтинецької сільської Ради народних депутатів Тернопільського району Тернопільської області, за реєстровим №12, [PERSON] на випадок смерті заповіла на користь [PERSON] сертифікат на право на земельну частку (пай), серії ТР №000120, розміром 3,41 в умовних кадастрових гектарах, яка перебуває в колективній власності колективного сільськогосподарського підприємства «Промінь», розташованого в с. Шляхтинці Тернопільського району Тернопільської області. Разом з тим, 03 березня 2001 року [PERSON] на підставі Сертифікату на право на земельну частку (пай), серії ТР №000120, від 01.02.1996 року та на підставі Рішення Шляхтинецької сільської Ради народних депутатів від 21 травня 1999 року №85 було видано Державний акт на право приватної власності на землю, серії 1-ТР №017937 щодо земельної ділянки для ведення сільського господарства, площею 3,39 га що находиться на території Шляхтинецької сільської ради, що підтверджено копією Державного акту на право приватної власності на землю, серії 1-ТР №017937, що підтверджується копією Розпорядження голови Тернопільської районної державної адміністрації від 30 січня 1996 року №50, копією Протоколу №1 засідання комісії по обчисленню розміру земельної частки в господарствах Тернопільського району від 29 січня 1996 року, копією Розрахунку вартості та розміру в умовних кадастрових гектарах земельної частки (паю) в площі сільськогосподарських угідь, що передані у колективну власність колективному сільськогосподарському підприємству «Промінь», копією Рішення №85 сьомої сесії двадцять третього скликання Шляхтинецької сільської ради Тернопільського району Тернопільської області від 21 травня 1999 року «Про затвердження проекту організації території земельних часток (паїв) сільськогосподарського ТОВ «Промінь» Тернопільського району разом з копією витягу Додатку №1 до рішення Шляхтинецької сільської ради від 21 травня 1999 року №85. Постановою завідувача Тернопільської районної державної нотаріальної контори Чопик І.Я. від 30.05.2013 року №1661702-14 відмовлено [PERSON] у вчиненні нотаріальної дії видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті бабусі [PERSON] . Відмова мотивована тим, що заповіт складено на сертифікат, а не земельну частку (пай). Суд вважає, що позов не підлягає до задоволення, виходячи із такого. Порядок спадкування за заповітом передбачений главою 85 Книги\~шостої ЦК України. Статтями 1216, 1218 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла, до інших осіб (спадкоємців). До спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті. Статтями 1217, 1223 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу (спадкоємці за законом першої-п`ятої черг). Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. У частині другій та четвертій статті 1236 ЦК України передбачено, що заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини. Чинність заповіту щодо складу спадщини встановлюється на момент відкриття спадщини. Відповідно до частини другої статті 1254 ЦК України заповідач має право у будь-який час скласти новий заповіт. Заповіт, який було укладено пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або у тій частині, в якій він йому суперечить. У пункті 10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7 роз`яснено, що відповідно до статті 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Так, право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації (стаття 125 ЗК України\~в редакції від 31 березня 2006 року). Відповідно до вимог\~статті 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)»\~право на земельну частку (пай) мають: колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку; громадяни - спадкоємці права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом. Основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є: свідоцтво про право на спадщину (стаття 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)»). Сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю (пункт 17\~розділу Х «Перехідні положення» ЗК України). Підставами для виділення земельних ділянок у натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) є рішення відповідної сільської, селищної, міської ради чи районної державної адміністрації. Особи, власники сертифікатів на право на земельну частку (пай), які виявили бажання одержати належну їм земельну частку (пай) в натурі (на місцевості), подають до відповідної сільської, селищної, міської ради чи районної державної адміністрації заяву про виділення їм земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) (стаття 3 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)»). Сільські, селищні, міські ради та районні державні адміністрації в межах їх повноважень щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості): розглядають заяви власників земельних часток (паїв) щодо виділення їм в натурі (на місцевості) земельних ділянок і видачі документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку; приймають рішення щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) (стаття 5 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)»). За вимогами пункту 9 розділу Х «;Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 07 липня 2011року № 3613-VI «Про Державний земельний кадастр»\~до 01 січня 2013 року державна реєстрація земельних ділянок, які передаються у власність із земель державної чи комунальної власності, здійснюється з видачею державних актів на право власності на земельні ділянки. Реєстрація державних актів на право власності здійснюється у книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі. Таким чином, на дату відкриття спадщини, право [PERSON] на частку (пай), підтверджене сертифікатом, було припинене. Аналогічний правовий висновок щодо застосування норми права у подібних правовідносинах висловлений Верховним Судом у постановах: від 02 жовтня 2019 року у справі № 539/1594/17, від 21 січня 2020 року у справі № 326/1573/18, від 24 липня 2020 року у справі № 175/5011/16 та від 30 вересня 2021 року у справі №708/85/21. Зі змісту заповіту [PERSON] чітко вбачається, що об`єктом спадкування є земельна частка (пай) згідно з сертифікатом на право на земельну частку (пай), що в розумінні положень земельного законодавства, чинного на момент укладення заповіту, є правовстановлюючим документом на реалізацію його володільцем права вимоги на відведення земельної частки в натурі. На дату набуття спадкодавцем у власність земельної ділянки площею 3,39 га розташованої на території Шляхтинецької сільської ради Тернопільського району Тернопільської області право [PERSON] на земельну частку (пай) за сертифікатом серії ТР №000120 було припинено, тому не могло бути об`єктом спадкування за заповітом, оскільки спадкодавець набув статус власника іншого майна (конкретної земельної ділянки) та його воля щодо такої земельної ділянки у заповітах не висловлена, до заповітів не були внесені зміни щодо такого спадкового майна та не складено нового заповіту на користь позивача щодо спірної земельної ділянки. Суд бере до уваги, що тлумачення заповіту судом не повинно змінювати волі заповідача, тобто підміняти собою сам заповіт. Суд не може брати на себе права власника щодо розпоряджання його майном на випадок смерті. Тлумачення заповіту є лише інструментом з`ясування волі заповідача після його смерті. Суд, здійснюючи тлумачення заповіту, не повинен виходити за межі цього процесу та змінювати (доповнювати) зміст заповіту, що може спотворити волю заповідача. Отже, суд доходить висновку, що земельна ділянка площею 3,39 га, що знаходиться на території Шляхтинецької сільської ради Тернопільського району Тернопільської області, яка належала [PERSON] на підставі Державного акта на право приватної власності на землю, серії І-ТР №017937 від 03 березня 2001 року не охоплена заповітом [PERSON] від 07 березня 1997 року, який посвідчений Каліщук Дарією Володимирівною, секретарем виконавчого комітету Шляхтинецької сільської Ради народних депутатів Тернопільського району Тернопільської області, за реєстровим №12. Тому, в силу частини другої статті 1223 Цивільного кодексу України, вона повинна спадкуватися в порядку спадкування за законом. Як видно із матеріалів справи, після смерті [INFO] [PERSON] , в силу статтей 1268-1270 Цивільного кодексу України, спадщину прийняли син померлої [PERSON] , який в шестимісячний строк звернувся із заявою в нотаріальну контору. Також, спадщину прийняла онука померлої [PERSON] , яка на підставі частини першої статті 1266 Цивільного кодексу України за правом представлення має право на спадкування частки свого померлого батька, який був сином [PERSON] . Разом з тим, оскільки підставою позову була вимога позивачки про визнання права на спадкове майно в порядку спадкування саме за заповітом, а не спадкування за законом, суд дійшов висновку, що спірна земельна ділянка не охоплена заповітом померлої, а тому не спадкується в порядку спадкування за заповітом, виходячи із принципу дизпозитивності цивільного процесу (стаття 13 ЦПК України), суд доходить висновку, що в задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed