Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-26 00:00:00

Позивачка [PERSON] пред`явила до суду позов до відповідачки [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору [PERSON] , у якому просила визнати її такою, що втратила право на користування житловим приміщенням - будинком [ADDRESS] . В обґрунтування заявлених позовних вимог покликається на те, що вона є власником будинку [ADDRESS] . У вказаному будинку також зареєстрована відповідачка [PERSON] (колишня невістка), яка з 05 серпня 2020 року не проживає у вказаному помешканні, її речі та майно у будинку відсутні, участі в оплаті комунальних послуг та утриманні житла не приймає. Разом із цим, позивачка вказує, що реєстрація відповідачки у належному їй на праві власності будинку порушує її права як власниці даного житла. Посилаючись на наведене просила позов задовольнити. Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 20 вересня 2021 року відкрито провадження у вказаній цивільній справі та призначено її до розгляду за правилами загального позовного провадження. Відзиву на позов відповідачка [PERSON] до суду не подавала. 11 листопада 2021 року судом закрито підготовче провадження у вказаній цивільній справі та призначено її до судового розгляду, про що постановлено ухвалу, занесену до протоколу судового засідання. У судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представник - адвокат Лисенко О.В. позовні вимоги підтримали та просили задовольнити, не заперечили проти ухвалення заочного рішення. Відповідачка [PERSON] будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи, повторно у судове засідання не з`явилася, про причини неявки суд не повідомила, заяв про розгляд справи за її відсутності до суду не подавала. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору [PERSON] у судове засідання не з`явився, однак подав письмову заяву про розгляд справи без його участі, не заперечив щодо задоволення позовних вимог у повному обсязі. Крім того, вказав, що відповідачка [PERSON] є його колишньою дружиною, яка у серпні 2020 року виїхала із будинку [ADDRESS] , Тернопільсь Відповідно до ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що є сусідкою позивачки, відповідачка [PERSON] є колишньою невісткою [PERSON] . Відповідачка [PERSON] не проживає у будинку [ADDRESS] , близько півтора року, оскільки, добровільно пішла проживати до у будинку своїх родичів у центрі смт. В. Бірки. Свідок [PERSON] суду пояснила, що Також, знає відповідачку колишню невістку позивачки [PERSON] . [PERSON] не проживає у будинку [ADDRESS] , понад півтора року. Відповідачка проживає у будинку своїх родичів у центрі смт. В. Бірки. [PERSON] добровільно забрала свої речі та залишила помешкання позивачки [PERSON] . Судом установлено: Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 117212339 від 15 березня 2018 року, житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , на праві приватної власності належить [PERSON] . Як убачається з Довідки про склад сім`ї № 887, яка видана Великобірківською селищною радою Тернопільського району Тернопільської області 07 вересня 2021 року, за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані: [PERSON] - заявник; [PERSON] - син; [PERSON] - колишня невістка; [PERSON] - онук. На підставі рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 26 жовтня 2021 року (справа № 607/15512/21), розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] . Згідно Акту обстеження житлово-побутових умов від 07 вересня 2021 року, який складено комісією, яка створена за дорученням голови Великобірківської селищної ради, Тернопільського району, Тернопільської області, власником житлового будинку [ADDRESS] , являється [PERSON] . Комісією встановлено, що [PERSON] з 05 серпня 2020 року по даний час за вказаною адресою не проживає та особистих речей не має. [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] . Як убачається з повідомлення Виконавчого комітету Великобірківської селищної ради Тернопільського району Тернопільської області № 1093 від 12 жовтня 2021 року, за [PERSON] зареєстрований житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , за даною адресою на реєстраційному обліку перебувають [PERSON] та [PERSON] . [PERSON] приходиться власниці будинку племінницею, проживає разом із своїм малолітнім сином [PERSON] , без реєстрації у житловому будинку [ADDRESS] . Проаналізувавши в сукупності досліджені докази, встановлені ними обставини та визначені відповідно до них правовідносини сторін, суд приходить до переконання, що позовні вимоги підлягають до задоволення. Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб. Частиною першої статті 405 ЦК України визначено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Частиною другою статті 405 ЦК України визначено, що член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. При цьому, таких домовленостей між сторонами спору не існувало. У п.39 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07 лютого 2014 року № 5 роз`яснено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону (особистий сервітут, частина перша статті 405 ЦК України). Суди повинні мати на увазі, що таким законом не може бути ЖК УРСР, а застосуванню підлягають норми, передбачені главою 32 ЦК України. З урахуванням зазначеного суди повинні виходити з того, що стосовно права членів сім`ї власника житлового приміщення на користування ним підлягають застосуванню положення статті 405 ЦК України. Оскільки інше не встановлено законом, договором чи заповітом, на підставі яких встановлено сервітут, то відсутність члена сім`ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сім`ї права користування житлом. При розгляді справ про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, необхідно розрізняти правовідносини, які виникають між власником та колишнім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, колишніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї колишнього власника житла. З урахуванням того, що позивачка - власниця будинку, а відповідачка [PERSON] є її колишньою невісткою (колишня дружина сина, шлюб між якими розірвано), яка зареєстрована у даному будинку, слід застосувати положення ст.405 ЦК України. Наведена позиція узгоджується з практикою Верховного Суду, зокрема з позицією, викладеною у постанові від 10 травня 2018 року у справі № 509/1916/16-ц. Судом установлено, що відповідачка [PERSON] , будучи зареєстрованою у будинку [ADDRESS] , не проживає у вказаному помешканні з серпня 2020 року, її речі та майно там відсутні, участі у сплаті комунальних послуг з утримання будинку не приймає. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилатися як на підставу своїх вимог і заперечень. Жодних доказів на спростування викладених у позові обставин відповідачкою суду не надано. Проаналізувавши в сукупності досліджені докази, встановлені ними обставини та визначені відповідно до них правовідносини сторін, враховуючи вимоги закону, суд приходить до переконання, що позовні вимоги є підставними та підлягають до задоволення. Враховуючи, що позивачку звільнено від сплати судового збору, суд дійшов висновку, що з відповідачки в дохід держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 908 грн. На підставі наведеного та

Outcome: approved