Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-25 00:00:00

В серпні 2021р. [PERSON] звернулася до суду із позовом до відповідача про позбавлення батьківських прав. Позовні вимоги мотивовано тим, що [INFO] померла її донька [PERSON] , яка з відповідачем має сина [PERSON] [INFO] . З жовтня 2011р. вони мешкали окремо, ніколи не відвідує сина, не хоче з ним зустрічатись та спілкуватись. Позбавив його будь-якої батьківської уваги, вихованням не займається вже багато років, ніколи не цікавиться здоров`ям дитини, морально та матеріально дитину не підтримує. Відповідач не турбується про фізичний та духовний розвиток дитини. З урахуванням викладеного та посилаючись на положення ст.ст. 164 СК України, просить позов задовольнити, позбавити відповідача батьківських прав . Представник позивача просив позов задовольнити, розглянути справу в відсутність. Відповідач подав заяву про визнання позову. Суд відповідно до ст..200 ч.3 ЦПК України в підготовчому судовому засіданні ухвалює рішення. Представник третьої особи пояснення не надав. Ухвалою Печерського районного суду м.Києва від 10.01.2022р.. відкрито провадження в порядку загального. Суд , дослідивши матеріали справи, оцінивши всі зібрані по справі докази у їх сукупності приходить до висновку . Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , яка з відповідачем мала сина [PERSON] [INFO] , який мешкає з позивачкою(бабусею). Відповідно до ч.3 ст.51 Конституції сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до ч. 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують тощо), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Постановою ПВСУ № 3 від 30 березня 2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» п.16 роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Згідно ч. 2 ст. 155 СК України, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Частиною 1 ст.76, ч.1, 2 ст.77, ст.ст.79, 80 і 81 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Судом встановлено , що відповідач свідомо тривалий час ухиляється від виконання батьківських обов`язків щодо виховання малолітнього сина , не піклується про фізичний і духовний розвиток останнього, не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для його нормального самоусвідомлення, не виявляє інтересу до його внутрішнього світу, що є підставою для позбавлення його батьківських прав щодо малолітньої дитини. Суд, враховує докази, які містяться в матеріалах справи та вважає, що позивачем повністю доведено необхідність позбавлення відповідача батьківських прав щодо неповнолітнього сина у зв`язку з невиконанням ним своїх батьківських обов`язків. Отже, позовні вимоги про позбавлення батьківських прав підлягають задоволенню. Відповідно до ст..59 ЦК України Піклування встановлюється над неповнолітніми особами, які є сиротами або позбавлені батьківського піклування, та фізичними особами, цивільна дієздатність яких обмежена. Відповідно до ст..60 ЦК України 3. Суд встановлює опіку над малолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. Відповідно до ст..61,62,63 ЦК України орган опіки та піклування не надав подання про призначення опікуна, тому суд позбавлений можливості розглянути позов в цій частині. Позивачка не позбавлена права звернення до суду . Відповідно до ст..141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню сплачений судовий збір в розмірі 908грн. на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: partial