Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-30 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] третя особа: Шевченківський районний відділ Державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), у якому просить суд ухвалити рішення, яким визначити розмір заборгованості зі сплати аліментів з нього на користь відповідача по виконавчому листу №2-3873 від 23.06.2010 року, виданому Подільським районним судом м. Києва, яка станом на 01.04.2019 року становить 120 360, 66 грн, шляхом зменшення на суму заборгованості в розмір 105 707, 34 грн. В обґрунтування позовних вимог вказує, що 21.07.2010 року Подільським районним судом м. Києва у справі №2-3873/2010 було ухвалено рішення про стягнення з [PERSON] на користь відповідачки аліментів на утримання дітей [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] у розмірі 1/2 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 02.06.2010 року і до повноліття дітей. В період часу по 05.11. 2015 року, поки не був звільнений з органів внутрішніх справ аліменти сплачувались в повному обсязі без затримок, шляхом відрахування з заробітної плати. Після звільнення з органів внутрішніх справи офіційно не працює, постійного доходу не має. З червня 2013 року проживає з [PERSON] на території Колонщинської сільської ради Київської області, з якою 24.04.2018 року уклав шлюб. З серпня 2018 року по сьогоднішній день проживає за адресою: [ADDRESS] . До квітня 2019 року не отримував жодних повідомлень від виконавчої служби стосовно примусового виконання рішення суду про стягнення аліментів. 15.03.2019 року за заявою відповідача ВДВС було затверджено довідку розрахунок заборгованості за аліментами за період з 01.01.2014 року по 01.03.2019 року, відповідно до якої заборгованість склала 285 974,50 грн. 15.03.2019 року була винесена постанова про арешт коштів боржника та винесено Повідомлення про внесення відомостей боржника до Єдиного реєстру боржників. Державний виконавець жодним чином не повідомив його про наявність заборгованості по сплаті аліментів, а довідку розрахунок заборгованості отримав 24.05.2019 року, у зв`язку з чим подав заяву про перерахунок заборгованості та надав документи, які підтверджують документи про отримання заробітної плати у період з 01.01.2014 року по листопад 2015 року включно. Державним виконавцем було здійснено новий перерахунок, та заборгованість по аліментам склала 226 068,00 грн. При здійсненні розрахунку аліментів державний виконавець нараховував аліменти в розмірі у розмірі 50 % середньої заробітної плати по м. Києву, що становить 6 860,50 грн станом на лютий 2019 року, тоді як він з 2013 року проживає на території Київської області. Вказані дії позбавляють позивача можливості влаштуватись на роботу та відповідно сплачувати заборгованість по аліментам. А тому, відповідно до положення ст. 195 СК України в разі виникнення спору щодо розміру заборгованості за аліментами, розмір обчислюється судом. Позивач надає свої розрахунки розміру заборгованості з урахуванням того, що він не працював на час виникнення заборгованості та з урахуванням середньої заробітної плати працівника для місцевості, в якій проживав боржник, з 01.12.2015 року по 31.03.2019 року він проживав у Київській області, то й розрахунок повинен був братись на підставі середньої заробітної плати штатного працівника по Київській області за видом економічної діяльності. Таким чином, відповідно до інформації ТУ статистики у Київській області заробітна плата штатних працівників державного управління й оборони склала: грудень 2015 року по 2016 рік - 5 124,00 грн, у 2017 році - 7866,00 грн, у 2018 році - 9097,00 грн, січень-березень 2019 року -9 972,00 грн. Відповідно до розрахунку загальна сума боргу за період з 01.12.2015 року по 01.04.2019 року становить 120 360,66 грн, але просить зменшити її до 105 707, 34 грн. Ухвалою суду від 10.02.2021 року відкрито провадження по справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Позивач та представник позивача вимоги позову підтримали в повному обсязі. Відповідач та представник третьої особи в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, причини неявки суду не відомі. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного висновку. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України). Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. З ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. В судовому засіданні встановлено, що рішенням Подільського районного суду м. Києва від 21.07.2010 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дітей [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] у розмірі 1/2 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 02.06.2010 року і до повноліття дітей. Відповідно Відомостей з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про суми виплачених доходів та утримання податків [PERSON] у період з грудня 2015 року по 06.03.2018 року доходи не отримував. Згідно довідки-розрахунку з 01.12.2015 року - 01.04.2019 року заборгованість по аліментам [PERSON] складає 226 068,00 грн. Розмір заборгованості по аліментах визначався за місцем виконання рішення (за місцем реєстрації). Так, позивачем заявлено позовну вимогу здійснити обчислення заборгованості по аліментам виходячи із фактичних даних в порядку ч. З ст. 195 СК України. В обґрунтування вказаної позовної вимоги позивач вказував на те, що розрахунок заборгованості здійснено державним виконавцем виходячи з середнього заробітку по регіону м. Київ, однак, позивач з зазначає, що він з 2013 року проживав у Київській області. Разом з цим, позивач надає власний розрахунок заборгованості по аліментам за період з 01.12.2015 року по по 31.03.2019 року, відповідно до якого загальна сума заборгованості за період становить 120 360,66 грн. Окрім того, позивачем надано роздруківку з сайту Державної служби статистики України щодо середньої заробітної плати за регіонами за місяць за період з 2010 по 2018 рік. На підтвердження факту проживання [PERSON] на території Колонщинської сільської ради Макарівського району Київської області у період з 2013 року по 2018 рік в СТ «Транспортник» надано довідку сільського голови Ю.В. Пелюшок від 18.09.2019 року за № 813. Спірні правовідносини, що виникли між сторонами регулюються нормами Сімейного кодексу України. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Відповідно до ст. 150 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч. З ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. При цьому, слід зазначити, що виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст. 6 Конвенції про захист. прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 р., ратифікованої Законом України «про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції». Відповідно до ч. З ст. 195 СК України розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом. У відповідності до ч. 8 ст. 71 Закону України "Про виконавче провадження" спори щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом. Відповідно до ч. 2 ст. 195 Сімейного кодексу України заборгованість за аліментами платника аліментів, який не працював на час виникнення заборгованості або є фізичною » особою-підприємцем і перебуває на спрощеній системі оподаткування, або є громадянином України, який одержує заробіток (дохід) у державі з якою Україна не має договору про правову допомогу, визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості Згідно ч. 1 ст. 6 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов`язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб. Згідно ст. 11 зазначеного Закону державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Позивачем не надано жодних належних та достатніх доказів в обґрунтування обставин того, що він у період з 2013 року по теперішній час проживав у Київській області, а додана позивачем до позовної заяви довідка сільського голови Ю.В. Пелюшок від 18.09.2019 року за №81 не підтверджує в повній мірі проживання позивача за межами міста Києва, оскільки не містить точної адреси проживання. У відповідності до вимог ч.4 ч.ІЗ ст.71 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості із сплати аліментів щомісяця, а також проводити індексацію розміру аліментів відповідно до частини першої цієї статті. Виконавець зобов`язаний повідомити про розрахунок заборгованості стягувану і боржнику у разі: надходження виконавчого документа на виконання від стягувана; подання заяви стягувачем або боржником; надіслання постанови на підприємство, в установу, організацію, до фізичної особи - підприємця, фізичної особи, які виплачують боржнику відповідно заробітну плату, пенсію, стипендію чи інші доходи; надіслання виконавчого документа за належністю до іншого органу державної виконавчої служби; закінчення виконавчого провадження. Довідка про наявність заборгованості зі сплати аліментів видається органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем на вимогу стягувана протягом трьох робочих днів у випадках, встановлених законом. Довідка про наявність заборгованості зі сплати аліментів дійсна протягом одного місяця з дня її видачі. Таким чином, визначення розміру заборгованості зі сплати аліментів має проводитись виключно державним виконавцем, а в разі оспорювання сторонами виконавчого провадження буде предметом перевірки судом. Визначення розміру заборгованості по аліментам на власний розсуд стягувачем законом не передбачено. Матеріали справи не містять відомостей, що [PERSON] у період з грудня 2015 року по березня 2019 року звертався до державного виконавця з заявою про зміну місця свого проживання, чи направлення виконавчого листа до виконання за його новим місцем поживання. Крім того, після отримання від державного виконавця довідки розрахунку заборгованості, з яким позивач не погоджується, матеріали справи не містять доказів, що позивач не погоджуючись з розрахунком заборгованості здійсненим державним виконавцем, звертався до суду з скаргою на дії державного виконавця та оскаржував його дії в частині здійснення розрахунку заборгованості по аліментах. Отже, на думку суду, обчислення заборгованості державним виконавцем було здійснено в порядку, передбаченому ст. 195 СК України та ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження», тобто на законній підставі, з огляду на що судом не приймається до уваги як належний доказ особисто зроблений розрахунок позивача щодо нібито меншої суми заборгованості позивача. Відтак, суд надходить до висновку про те, що обчислення державним виконавцем заборгованості [PERSON] по сплаті аліментів, здійснено державним виконавцем у відповідності до положень ст. 195 СК України та Закону України «Про виконавче провадження», та передбачених законом підстав для перерахунку та зменшення розміру заборгованості суд не вбачає. Згідно ст. ст. 12, 80 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Відтак, суд зазначає, що позивач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження обставин, які відповідно до закону можуть бути підставою для зменшення розміру заборгованості по аліментам. За вказаних обставин суд надходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Питання щодо судових витрат суд вирішує на підставі положень ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed