Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-01 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю СТС-ГРУПП" звернулось до суду із позовом, відповідно до змісту якого просить стягнути з [PERSON] та користь ТОВ "СТС-ГРУПП" основний борг у розмірі 25 000,00 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 30 січня 2020 року між сторонами був укладений договір грошової позики №41, відповідно до умов якого позивач передав відповідачу грошові кошти в розмірі 25 000,00 грн, зі строком повернення коштів до 20 листопада 2020 року. Вказує, що відповідач в передбачені договором строки не повернув позивачу грошові кошти, у з`язку з чим у нього виникла заборгованість в сумі боргу - 25 000,00 грн. Ухвалою судді Корольовського районного суду м.Житомира від 27 жовтня 2021 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження із повідомленням сторін. Ухвалою Корольовського районного суду м.Житомира від 01 грудня 2021 року зобов`язано Товариство з обмеженою відповідальністю "СТС-ГРУПП" надати на адресу суду оригінал договору позики №41 укладений 30 січня 2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "СТС-ГРУПП" та [PERSON] , а також оригінал розписки [PERSON] від 30 січня 2020 року про отримання грошових коштів у розмірі 25 000,00 грн. 25.01.2022 від представника позивача на адресу суду надійшли документи, які витребовувались згідно ухвали від 01 грудня 2021 року. В судове засідання, призначене на 02 лютого 2022 року о 10 годині 00 хвилин, сторони не прибули. Представник позивача Журахівська Н.А. подала до суду заяву, в якій розгляд справи просить провести без її участі за наявними в справі матеріалами. Проти заочного розгляду справи заперечень не надійшло. Відповідач відзив на позовну заяву не подавав. Ухвала про відкриття провадження у справі разом з позовною заявою та доданими до неї матеріалами, направлялися на адресу відповідача за його зареєстрованим місцем проживання, у відповідності до приписів ЦПК України. Про дату, час та місце проведення судового розгляду повідомлявся у встановленому законом порядку засобами поштового зв`язку та шляхом розміщення оголошення про виклик до суду на офіційному веб-порталі судової влади України. Згідно з ч.1 ст.174 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи. Відповідно до ч.8 ст.178 ЦПК України, у разі ненадання учасником розгляду заяви по суті справи у встановлений судом або законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Статтею 280 ЦПК України передбачено, що суд може ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних у ній доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи неодноразову неявку відповідача в судове засідання, відсутність відзиву на позов, а також відсутність заперечення з боку представника позивача щодо заочного розгляду справи, суд вирішив проводити заочний розгляд справи на підставі наявних у ній матеріалів. Згідно з ч.5 ст.268 ЦПК України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі факти, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що 30 січня 2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "СТС-ГРУПП" та [PERSON] було укладено договір грошової позики №41, відповідно до умов якого позикодавець передає у власність позичальникові грошову суму у розмірі 25 000,00 грн, а позичальник зобов`язується повернути зазначену грошову суму до 20 листопада 2020 року. На виконання умов договору грошової позики №41 від 30.01.2020 Товариство з обмеженою відповідальністю "СТС-ГРУПП" надало [PERSON] грошові кошти в розмірі 25 000,00 грн, факт отримання яких підтверджується наявними в матеріалах справи оригіналом розписки [PERSON] про отримання грошових коштів та видатковим касовим ордером №162 від 30 січня 2020 року. Відповідно до частини першої статті 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утриматися від вчинення певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Статтею 1046 ЦК України визначено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей. Відповідно до ч.2 ст.1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. За змістом частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно правової позиції, що висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 16 січня 2019 року у справі №464/3790/16-ц, вбачається, що за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім, оплатним та/або безоплатним правочином; укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредиторові за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. В ході розгляду справи встановлено, що між сторонами виникли правовідносини, що випливають із договору позики, укладення якого підтверджено належними та допустимими доказами. Враховуючи те, що відповідач [PERSON] , як позичальник, не виконав покладені на нього зобов`язання та не повернув Товариству з обмеженою відповідальністю "СТС-ГРУПП" грошові кошти, взяті в борг, а протилежного відповідачем не доведено, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за договором грошової позики №41 від 30 січня 2020 в розмірі 25 000,00 грн. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд зазначає наступне. Згідно з ч.1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку із задоволенням позовних вимог, понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 270,00 грн підлягають відшкодуванню за рахунок відповідача.

Outcome: approved