Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-03 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач) звернулася до Подільського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] (далі - відповідач), у якому з урахуванням поданої заяви про зміну підстав позову у цивільній справі (вх.№66811 від 10.11.2021 року) просить визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 02 вересня 2006 року, посвідченого державним нотаріусом Третьої Київської державної нотаріальної контори Мітрохіною Вікторією Євгенівною, зареєстрованого в реєстрі за №4-1356. Зазначає, що відповідач не мав права на спадщину за заповітом на 50/100 частини квартири номер [ADDRESS] , оскільки державним нотаріусом Третьої київської державної нотаріальної контори Мітрохіною В.Є. не було враховано право на обов`язкову частку [PERSON] (далі - третя особа), яка було дружиною померлого [PERSON] на день смерті. Оскільки третій особі на день смерті спадкодавця [PERSON] 08.11.2004, виповнилося 63 роки, таким чином вважає, що не було враховано обов`язкової частки її матері, що відповідно впливає і на інтереси позивача, яка може бути спадкоємцем першої черги. Відповідно до поданого суду відзиву, відповідачем за заповітом успадковано 50/100 частини квартири номер [ADDRESS] . Інша частина квартири належить третій особі на підставі свідоцтва про право власності, серії [NUMBER] , виданого Головним управлінням житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) м. Києва 19.10.2004 року. Той факт, що позивач зареєстрована у спірній квартирі, жодним чином не підтверджує того, що вона є співвласником квартири. Оскільки у даному випадку спадкування відбулось за заповітом, а не за законом, позивач жодним чином не приймає участі у розподілі майна. Ухвалою від 14.09.2021 позовна заява прийнята до розгляду, відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою від 13.01.2022 закрито підготовче судове засідання, а справу призначено для розгляду по суті за правилами загального позовного провадження. В судовому засіданні позивач та представник позивача позовні вимоги підтримали, просили позов задовольнити. Відповідач у судовому засіданні проти задоволення позову заперечив, просив у його задоволенні відмовити. Третя особа у судовому засіданні позовні вимоги заперечувала, просила суд відмовити у позові повністю за безпідставністю та необґрунтованістю. Судом встановлено наступні обставини справи. На підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 02 вересня 2006 року державним нотаріусом Третьої київської державної нотаріальної контори Мітрохіною В.Є., за реєстром №4-1356, відповідачем на підставі заповіту набуто у спадщину після смерті [PERSON] 50/100 частини квартири номер [ADDRESS] . Зокрема у цьому свідоцтві зазначено, що 50/100 успадкованої відповідачем частини квартири, що складається з однієї кімнати житловою площею 14,60 кв.м. та місць загального користування, належали померлому на підставі свідоцтва про право власності, серії [NUMBER] , виданого Головним управлінням житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) м. Києва 19.10.2004 року. Також відповідно до свідоцтва про право власності, серії [NUMBER] , виданого Головним управлінням житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) м. Києва 19.10.2004 року, 50/100 частини квартири, що знаходиться в [ADDRESS] , та складається з однієї житлової кімнати площею 14,80 кв.м. та місць загального користування належить [PERSON] . Згідно з ч. 1 ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ч. 1 ст. 1217 ЦК України). Статтею 1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті Згідно з ст. 1236 ЦК України заповідач має право охопити заповітом права та обов`язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов`язки, які можуть йому належати у майбутньому. Заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини. Якщо заповідач розподілив між спадкоємцями у заповіті лише свої права, до спадкоємців, яких він призначив, переходить та частина його обов`язків, що є пропорційною до одержаних ними прав. Чинність заповіту щодо складу спадщини встановлюється на момент відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка). Згідно із статтею 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. У постановах Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі №2-1316/2227/11 (провадження № 61-12290св18), від 14 травня 2018 року у справі № 296/10637/15-ц (провадження № 61-2448св18), від 23 вересня 2020 року у справі № 742/740/17 (провадження № 61-23св18), від 20 жовтня 2021 року у справі № 307/2463/15-ц (провадження № 61-16959св20) викладено правові висновки, відповідно до яких свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, установлених законом. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо. Водночас, суд не наділений процесуальними повноваженнями перевіряти по суті доводи позивачки щодо порушення оскаржуваним свідоцтвом прав та законних інтересів третьої особи, оскільки позовні вимоги в її інтересах не заявлено. Статтею 76 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно статей 77-81 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Поряд з цим, суд звертає увагу, що твердження позивачки про порушення її майнових інтересів оскаржуваним свідоцтвом ґрунтується на припущенні тієї обставин, що у випадку смерті третьої особи спадкоємцем спірної частки у праві власності на квартиру буде саме позивач. Між тим, третя особа може розпорядитися вказаною часткою на власний розсуд при житті, скласти заповіт на іншу особу, тощо. Виходячи з викладеного, оскільки сторона позивача будь-яких доказів, достатніх для висновку про незаконність виданого відповідачу свідоцтва про право на спадщину, суду не надала, а суд під час розгляду справи не встановив порушення у зв`язку з видачею оскаржуваного свідоцтва про право на спадщину саме її прав чи законних інтересів, суд дійшов висновку, що у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити повністю за необґрунтованістю. Понесені позивачем судові витрати слід покласти на останнього.

Outcome: dismissed