Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-02 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд із позовом до [PERSON] , третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Служба у справах неповнолітніх та дітей Тернопільської міської ради про позбавлення батьківських прав. В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що відповідач є батьком неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , який з народження дитини проживає окремо в іншому місті та жодного з покладених законом на батьків обов`язків не виконує, не бере ніякої участі у вихованні доньки. З 03 жовтня 2017 року відкрито виконавче провадження № 54815399, згідно якого [PERSON] повинен сплачувати аліменти. Загальна сума заборгованості по сплаті аліментів перевищує суму відповідних платежів за шість місяців з дня пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання та станом на 19 червня 2020 року складає 10 249 грн 75 коп. Виховання та утримання дитини здійснюється позивачкою самостійно без участі та підтримки з боку відповідача. Він ніяким чином не піклується про доньку, не проявляє заінтересованості в її подальшій долі, не цікавиться її успіхами, станом здоров`я, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до її внутрішнього світу; не створює умов для отримання нею освіти. З огляду на зазначене, позивачка просила суд позбавити [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] ; зобов`язати відповідача відшкодувати усі судові витрати по даній справі. Ухвалою судді від 18 січня 2021 року відкрито провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Служба у справах неповнолітніх та дітей Тернопільської міської ради про позбавлення батьківських прав. Постановлено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження. 01 квітня 2021 року судом зареєстровано зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] , третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Служба у справах неповнолітніх та дітей Тернопільської міської ради про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення способів участі у вихованні, спілкуванні з неповнолітньою донькою. Зустрічна позовна заява мотивована тим, що 11 лютого 2017 року між сторонами було укладено шлюб, вони разом проживали за місцем проживання відповідача за адресою: [ADDRESS] . Під час шлюбу [INFO] у них народилась донька [PERSON] . З липня 2017 року шлюбні відносини почали погіршуватись і [PERSON] разом з донькою переїхали за місцем проживання її батьків в село Чернихів Тернопільського району Тернопільської області, де проживають і до цих пір. Відповідач стверджує, що неодноразово приїжджав в село Чернихів до доньки та дружини, але [PERSON] забороняла йому підходити до доньки та спілкуватись з нею, чинила різні перешкоди та вчиняла конфлікти, на що [PERSON] неодноразово викликав поліцію. Відповідно до судового наказу від 08 серпня 2017 року з нього стягнуто на користь [PERSON] аліменти на утримання дочки [PERSON] в розмірі 1/4 частини доходів. Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 07 вересня 2018 року шлюб між сторонами було розірвано. На підставі ст. 158 Сімейного кодексу України [PERSON] звернувся до Органу опіки та піклування виконавчого комітету Тернопільської міської ради із заявою про встановлення порядку його участі як батька у вихованні доньки [PERSON] . Рішенням № 486 виконавчого комітету Тернопільської міської ради від 22 травня 2019 року встановлено порядок участі батька у вихованні та спілкуванні з дитиною, зокрема: 1. Рекомендовано [PERSON] як батькові брати участь у вихованні дитини [PERSON] , [INFO] , відповідно до графіку спілкування в такі дні: щопонеділка, щосереди, щосуботи з 10.00 год. до 13.00 у присутності матері [PERSON] . 2. Рекомендовано батькові не порушувати графік побачень, виконувати свої батьківські обов`язки, приділяти дитині увагу і турботу, виховувати її. Рекомендовано матері [PERSON] ( [PERSON] ) поважати батьківські права [PERSON] та не чинити перешкод у спілкуванні батькові з дитиною. Відповідач-позивач вказує, що [PERSON] надалі чинить йому перешкоди щодо побачень з дитиною, не виконує рішення виконавчого комітету, не дає можливості бачитися з донькою і виховувати її. Тому він не має змоги брати участі у вихованні своєї дитини, як батько. Заборгованість по виплаті аліментів виникла у зв`язку з хворобою батька відповідача-позивача - [PERSON] , 1961 року народження, який з серпня 2019 року по 25 квітня 2020 року тяжко хворів і відповідач-позивач був змушений в цей період часу доглядати за ним, тому ніде не працював і не мав грошових коштів в повній мірі виплачувати аліменти на утримання своєї дочки, оскільки всі гроші, які заробляв йшли на лікування батька. Але не дивлячись на тяжкий фінансовий стан у зв`язку з хворобою та смертю батька, він частково сплачував аліменти та заборгованість по них, як тільки появлялися гроші. В даний час відповідач-позивач працює у TOB «Явір 2000» охоронником та отримує стабільну заробітну плату, аліменти на утримання дочки виплачує вчасно, заборгованість кожного місяця частково погашає. Донька відвідує дитячий садочок в селі Чернихів Тернопільського району Тернопільської області. [PERSON] стверджує, що неодноразово приходив у дитячий садочок, щоб поспілкуватися з дитиною та забрати додому, але [PERSON] чинила перешкоди, залишивши вихователям письмову заборонну заяву, що тільки мама, баба та дід мають право забирати з дитячого садка дитину, а батько не має на це права, у зв`язку з чим вихователі забороняють йому спілкуватися з дитиною, а тим більше забирати її з дитячого садочка додому. [PERSON] вважає, що [PERSON] чинить йому перешкоди у вихованні та спілкуванні з малолітньою донькою. З огляду на вищевказане, [PERSON] просив суд у задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовити повністю; зобов`язати [PERSON] не перешкоджати йому брати участь у спілкуванні з дитиною [PERSON] , [INFO] , встановити [PERSON] такий спосіб участі у вихованні та спілкуванні з малолітньою дитиною [PERSON] : побачення через тиждень у суботу з 10.00 год. до 18.00 год. та через тиждень у неділю з 10.00 год. до 18.00 год. (одного тижня у суботу, другого тижня у неділю); стягнути з [PERSON] усі судові витрати, а саме 908 грн сплаченого судового збору та 5 000 грн витрат на правову допомогу. Протокольною ухвалою, постановленою у підготовчому судовому засіданні, яке відбулося 06 квітня 2021 року, судом прийнято до спільного розгляду з первісним позовом зустрічну позовну заяву [PERSON] до [PERSON] , третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Служба у справах неповнолітніх та дітей Тернопільської міської ради про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення способів участі у вихованні, спілкуванні з неповнолітньою донькою. 30 квітня 2021 року [PERSON] подано відзив на зустрічну позовну заяву. Оскільки нею було пропущено строк для подання відзиву на зустрічну позовну заяву, протокольною ухвалою, постановленою у підготовчому судовому засіданні, яке відбулося 09 червня 2021 року, суд вирішив приєднати відзив до матеріалів справи та вважати його письмовими поясненнями. [PERSON] пояснила, що вона жодним чином не перешкоджала відповідачу-позивачу у спілкуванні з дитиною, брати участі у її виховані, утриманні, вияві батьківської любові та турботи. [PERSON] не з`являвся на побачення з дитиною в погоджений органом опіки та піклування графік, чим сам допускав його порушення, ухилявся від своїх обов`язків по вихованню та участі у спілкуванні/вихованні дитини. Щодо вимог відповідача-позивача про відшкодування витрат на правничу допомогу, [PERSON] вказала, що згідно із змістом акту, в нього включено, зокрема, витрати, за послуги, які фактично ще не надані, а саме послуги із участі у судових засіданнях у справі за даним позовом у розмірі 1500 грн (750 грн/1 год., сумарно 2 год.). Крім цього, вищевказаним актом визначено виключно обов`язок клієнта [PERSON] сплатити адвокату винагороду (гонорар) на загальну суму 5000,00 грн за надану правову допомогу; жодних згадувань про проведення такого розрахунку на дату укладення Договору/підписання акту, як підставу, для заявлення вимог про їх відшкодування немає. Вважає, що має місце не співмірність витрат по відношенню до складності справи, ціни позову, обсягу робіт адвоката та витраченого ним часу. Протокольною ухвалою, постановленою у підготовчому судовому засіданні, яке відбулося 09 червня 2021 року, судом задоволено клопотання представника відповідача-позивача щодо витребування із Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України відомостей про перетин позивачкою-відповідачкою [PERSON] державного кордону України. Ухвалою суду від 09 червня 2021 року матеріали цивільної справи № 607/229/21 надіслано Управлінню сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради для надання письмового висновку щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно дитини [PERSON] , [INFO] , та щодо способів участі [PERSON] у вихованні та спілкуванні з донькою [PERSON] , [INFO] (матеріали справи № 607/229/21 повернулися на адресу суду 07 грудня 2021 року). У відповідь на запит суду, 16 липня 2021 року надійшла відповідь Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України № 91-25051/5/15-21-Вих від 12.07.2021, із якої вбачається, що [PERSON] , [INFO] , документована паспортом [NUMBER] перетинала пункти пропуску Шегині 19 серпня 2020 року (виїзд), 26 жовтня 2020 року (в`їзд), 28 лютого 2021 року (виїзд), Рава-Руська 21 березня 2021 року (в`їзд). Протокольною ухвалою суду, постановленою у судовому засіданні, яке відбулося 20 січня 2022 року, без видалення до нарадчої кімнати, закрито підготовче провадження у цивільній справі та призначено справу до розгляду по суті. В судовому засіданні позивачка за первісним позовом та відповідачка за зустрічним позовом [PERSON] , її представник, адвокат Матвійчук В. В. підтримали вимоги первісного позову та просили їх задоволити; у задоволенні зустрічного позову - відмовити з підстав, наведених у письмових поясненнях. Відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом [PERSON] , його представник, адвокат Поморянський В. С. в судовому засіданні щодо задоволення первісного позову заперечили, просили відмовити у його задоволенні. Зустрічний позов підтримали та просили вимоги задоволити в повному обсязі. Представник третьої особи Служби у справах неповнолітніх та дітей Тернопільської міської радиу судове засідання не з`явився, надіслав на адресу суду клопотання, у якому просив справу розглядати без його присутності за наявними матеріалами у справі. Висновок органу опіки та піклування повністю підтримує. Суд, заслухавши пояснення сторін, їх представників, дослідивши письмові докази у справі, встановив наступне. Згідно свідоцтва про зміну імені серія [NUMBER] , виданого 16 травня 2019 року Тернопільським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області, [PERSON] змінила прізвище на [PERSON] . Попередньо сторони перебували у шлюбі, зареєстрованому 11 лютого 2017 року Тернопільським міським відділом РАЦС Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області, актовий запис № 150, який рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області у справі № 607/14156/18 від 07 вересня 2018 року розірвано. [PERSON] народилася [INFO] , батько: [PERSON] , мати: [PERSON] , що вбачається із свідоцтва про народження серія [NUMBER] , виданого 20 липня 2017 року Тернопільським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області. 08 серпня 2017 року Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області видано судовий наказ № 607/9763/17, яким стягнуто з [PERSON] , [INFO] , уродженця с. Чернихівці, Зборівського району Тернопільської області, який зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , на користь [PERSON] , [INFO] , уродженки м. Тернополя, яка зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , аліменти на утримання дочки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 відсотків мінімального прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи з 08 серпня 2017 року до досягнення дитиною повноліття. 03 жовтня 2017 року головним державним виконавцем Тернопільського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області Легус Тетяною Михайлівною розглянута заява стягувача щодо примусового виконання судового наказу № 607/9763/17, виданого 08 серпня 2017 року, та повернуто його без прийняття до виконання на підставі п. 6 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження». Із розрахунку заборгованості по аліментах № 54412 від 19 червня 2020 року, виконаного старшим державним виконавцем Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), Кузьомко Х. П. при примусовому виконанні судового наказу № 607/9763/17, виданого 29 серпня 2017 року Тернопільським міськрайонним судом, вбачається, що за [PERSON] станом на 01 червня 2020 року наявна заборгованість 40892,46 грн. Із відомостей з державного реєстру фізичних осіб - платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків вбачається, що за другий квартал 2020 року [PERSON] отримала 2 580 грн державної та соціальної матеріальної допомоги; 1287,76 грн заробітної плати; за третій квартал - 860 грн державної та соціальної матеріальної допомоги. Рішенням виконавчого комітету Тернопільської міської ради № 486 від 22 травня 2019 року затверджено висновок органу опіки та піклування про встановлення порядку участі батька [PERSON] у вихованні дитини [PERSON] , [INFO] , яким рекомендовано батькові [PERSON] брати участь у вихованні дитини [PERSON] , [INFO] , відповідно до графіку спілкування в такі дні: щопонеділка, щосереди, щосуботи з 10.00 год. до 13.00 год. у присутності матері [PERSON] . Рекомендовано батькові [PERSON] не порушувати графік побачень, виконувати свої батьківські обов`язки, приділяти дитині увагу і турботу, виховувати її. Рекомендовано матері [PERSON] поважати батьківські права [PERSON] , не чинити перешкоди у спілкуванні батька з дитиною. Як вбачається із характеристики на [PERSON] , він працює у TOB «Явір 2000» охоронником з 08 жовтня 2020 року. За період перебування на посаді охоронника зарекомендував себе позитивно, як відповідальний, дисциплінований працівник, ініціативний, постійно приймає правильні рішення в питаннях, що стосуються його професійної діяльності і знаходяться в межах його компетенції. За характером спокійний та врівноважений, жодної скарги від клієнтів певної сфери обслуговування не надходило, тільки позитивні відгуки, в колективі користується повагою та авторитетом. У порушенні дисципліни чи техніки безпеки помічений не був. Згідно довідки про доходи № 77, виданої 17 березня 2021 року, загальна сума доходу [PERSON] у TOB «Явір 2000» за період з жовтня 2020 року по лютий 2021 року становить 28 182,86 грн. Із характеристики, виданої ДП «Дружба сервіс-житло» вбачається, що за час проживання [PERSON] за адресою [ADDRESS] скарг від сусідів та мешканців будинку не надходило. Як вбачається із довідки, виданої 18 березня 2021 року КНП «Тернопільський обласний наркологічний диспансер» ТОР, [PERSON] на диспансерному обліку не перебуває. Акт № 520-012 від 08 вересня 2020 року складений про те, що [PERSON] здійснював догляд за батьком [PERSON] , який хворів з серпня 2019 року (згідно виписки з медичної карти стаціонарного хворого № 2049, виданої КНП «Міська комунальна лікарня № 3» м. Тернопіль від 16 серпня 2019 року) і помер [INFO] . Із довідки до акта огляду медико-соціальної експертною комісією серії 12ААБ № 483338 від 20 листопада 2019 року вбачається, що [PERSON] , [INFO] , має першу А групу інвалідності за загальним захворюванням, інвалідність встановлена довічно, потребує стороннього постійного догляду. Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 27 квітня 2020 року Тернопільським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), [PERSON] , [INFO] , помер у віці 59 років [INFO] . Як вбачається із розписок, складених [PERSON] , вона отримувала аліменти від [PERSON] в сумах: 05 січня 2019 року - 1621,00 грн, 06 грудня 2018 року - 1621,00 грн, 03 листопада 2018 року - 1621,00 г, 11 липня 2018 року - 750,00 грн. Також згідно квитанцій про приймання поштового переказу [PERSON] переказувалися кошти у сумах 714 грн (3 рази), 746 грн ( 1 раз), 750 грн (7 разів), 1621 грн ( 1 раз), 1 000 грн (1 раз), 1581 грн (1 раз). Встановити дати квитанцій суду не вдалося у зв`язку із неякісними копіями таких. Також суду надано ще шість квитанцій, дати та суми переказу яких також не вдалося встановити у зв`язку із їх неякісними копіями. Водночас, сторони в судовому засіданні визнали обставини сплати [PERSON] аліментів на користь [PERSON] на утримання їх спільної дочки, а тому ці обставини не підлягають доказуванню в силу ч. 1 ст. 82 ЦПК України. 07 грудня 2021 року на виконання ухвали суду, на адресу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області надійшов висновок щодо недоцільності позбавлення батьківських Прав [PERSON] стосовно малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , затверджений рішенням виконавчого комітету Тернопільської міської ради № 1095 від 01 грудня 2021 року. Згідно вказаного висновку, орган опіки та піклування вважає за недоцільне позбавити батьківських прав [PERSON] стосовно малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Попереджено [PERSON] змінити ставлення до виконання батьківських обов`язків щодо виховання та утримання доньки [PERSON] , [INFO] . Рекомендовано [PERSON] дотримуватися рішення виконавчого комітету від 22 травня 2019 року № 486 «Про затвердження висновку щодо встановлення порядку участі батька у вихованні дитини». За вказаних вище обставин, до правовідносин, які виникли між сторонами підлягають застосуванню наступні норми матеріального права. Щодо позовних вимог [PERSON] про позбавлення батьківських прав, суд встановив наступне. Відповідно до ч. 2 ст. 141 Сімейного кодексу України (далі - СК України) розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку передбаченого ч. 5 ст. 157 цього Кодексу. За змістом ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати до самостійного життя та праці. Згідно ст. 150 СК України батьки мають обов`язки щодо виховання та розвитку дитини, в тому числі батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані поважати дитину. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини (ч. ч. 2, 3 ст. 157 СК України). Відповідно до пункту 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Частиною 1 ст. 164 СК України визначено підстави позбавлення судом батьківських прав матері чи батька дитини, а саме: якщо вона, він не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. У відповідності до ст. 165 СК України з позовом про позбавлення батьківських прав можуть звернутися: один із батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина; заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, у якому вона перебуває; орган опіки та піклування; прокурор; сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) У статті 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року встановлено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. п. 15, 16, 18 своєї постанови від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Дослідженими у даній справі доказами встановлено, що відповідач-позивач [PERSON] перебував з [PERSON] у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано у 2018 році та фактично мав можливість спілкуватися із малолітньою дочкою [PERSON] . В подальшому спілкування батька і доньки припинилося через неприязні стосунки колишнього подружжя. [PERSON] не заперечує, що впродовж тривалого часу не спілкувався з дитиною, однак наполягає на тому, що це було пов`язано із тим, що [PERSON] йому чинилися перешкоди у такому спілкуванні. Такі твердження відповідача-позивача узгоджуються із рішенням виконавчого комітету Тернопільської міської ради № 486 від 22 травня 2019 року, яким затверджено висновок органу опіки та піклування про встановлення порядку участі батька [PERSON] у вихованні дитини [PERSON] , [INFO] . Позивачка-відповідачка наведені обставини заперечила, вказавши, що жодним чином не перешкоджала відповідачу-позивачу у спілкуванні з дитиною в погоджений органом опіки та піклування графік, [PERSON] безпричинно не з`являвся для побачень з дочкою та не брав участі в її матеріальному утриманні. На даний час між сторонами продовжують існувати неприязні стосунки та спірні правовідносини, які стосуються їх спільної малолітньої дочки, що вбачається із суті заявлених первісного та зустрічного позову. Матеріальну допомогу на утримання малолітньої доньки [PERSON] в добровільному порядку відповідач-позивач не надає, але на виконання судового наказу № 607/9763/17 сплачує аліменти та погашає заборгованість з їх сплати, що сторонами не заперечується. У постанові Верховного Суду від 16 січня 2018 року у справі № 204/1199/16-ц зроблено висновок, що не може свідчити про свідоме ухилення від виконання батьківських обов`язків факт стягнення з батька аліментів на утримання дитини, оскільки таке є одним із способів захисту прав дитини на належне матеріальне забезпечення та свідчить про спонукання батька до надання дитині належного утримання. Наявність заборгованості по аліментах сама по собі не є підставою для позбавлення батька дитини батьківських прав. Щодо решти встановлених судом обставин, то такі в контексті позовних вимог про позбавлення [PERSON] батьківських прав суд вважає безпідставними та доходить висновку про відсутність у діях відповідача-позивача ознак свідомого нехтування ним своїми обов`язками. В судовому засіданні також не знайшли свого підтвердження доводи [PERSON] про винну поведінку [PERSON] , оскільки було встановлено, що відповідач-позивач намагався захистити своє право бачитися з донькою через орган опіки та піклування, яким було встановлено спосіб участі батька у вихованні спільної дочки сторін. Водночас, взаємні образи та неприязні стосунки колишнього подружжя, а також вік дитини, яка є малолітньою, та в інтересах якої побачення батька з дочкою має відбуватися у присутності матері, створили [PERSON] перешкоди в спілкуванні з дитиною. Відповідно до вимог ст. 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Аналіз вищевказаних норм законів дає підстави вважати, що позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Це означає, що позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків, а також спрямоване насамперед на захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і є засобом стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. За змістом ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. У своїй практиці Європейський суд звертає увагу на те, що оскарження відповідачем заяви про позбавлення батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (рішення від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України»). Частинами 4, 5 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів про позбавлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Судом встановлено, що питання позбавлення відповідача батьківських прав було предметом розгляду органу опіки та піклування. Згідно з висновком органу опіки та піклування,затвердженим рішенням виконавчого комітету Тернопільської міської ради № 1095 від 01 грудня 2021 року, орган опіки та піклування вважає за недоцільне позбавити батьківських прав [PERSON] стосовно малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Попереджено [PERSON] змінити ставлення до виконання батьківських обов`язків щодо виховання та утримання доньки [PERSON] , [INFO] . Рекомендовано [PERSON] дотримуватися рішення виконавчого комітету від 22 травня 2019 року № 486 «Про затвердження висновку щодо встановлення порядку участі батька у вихованні дитини». Отож, позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Заперечуючи проти позову, відповідач-позивач [PERSON] посилається на ті обставини, що йому чинилися перешкоди в зустрічах з донькою. Зокрема, він неодноразово приїжджав в село Чернихів до доньки [PERSON] , але [PERSON] забороняла йому підходити до дитини та спілкуватись з нею, вчиняла конфлікти, не виконувала рішення виконавчого комітету, не давала можливості бачитися з донькою і виховувати її. Відтак, відповідач-позивач звернувся до суду із зустрічним позовом про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення способів участі у вихованні, спілкуванні з малолітньою донькою. В той же час позивачкою-відповідачкою не надано належних та допустимих доказів ухилення [PERSON] від виконання своїх батьківських обов`язків, які б були законною підставою для позбавлення його батьківських прав відносно малолітньої доньки. Відповідач-позивач відкрито висловлює бажання спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, недостатнє спілкування з дитиною частково залежало від позиції [PERSON] , а тому вважає, що не заслуговує на крайній захід в виді позбавлення його батьківських прав щодо доньки. За обставин недоведеності винної поведінки та свідомого нехтування відповідачем-позивачем своїми батьківськими обов`язками, за наявності неприязних стосунків між колишнім подружжям, а також зваживши на те, що батько дитини проти позбавлення батьківських прав заперечує, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Позбавлення відповідача [PERSON] батьківських прав щодо доньки буде суперечити правам та інтересам не тільки відповідача, а і самої малолітньої дитини, яка має право на спілкування з батьком. На основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги [PERSON] про позбавлення батьківських прав не підлягають задоволенню Вирішуючи зустрічний позов [PERSON] про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення способів участі у вихованні, спілкуванні [PERSON] з донькою судом встановлено наступне. Відповідно до статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню. За змістом ст. 158 СК України за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання. Особа, яка ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, зобов`язана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану тому з батьків, хто проживає окремо від дитини. Мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини (ст. 141 СК України). Відповідно до ст. 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Згідно зі ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами (ст. 159 СК України). Судом за вищенаведених обставин встановлено, що між сторонами існують неприязні стосунки, дитина [PERSON] протягом тривалого часу проживає з матір`ю [PERSON] . Водночас, батько [PERSON] через ці обставини не може бути позбавлений спілкування з дочкою. Відповідач-позивач [PERSON] просив суд зобов`язати [PERSON] не перешкоджати йому брати участь у спілкуванні з дитиною [PERSON] , [INFO] , встановити [PERSON] такий спосіб участі у вихованні та спілкуванні з малолітньою дитиною [PERSON] : побачення через тиждень у суботу з 10.00 год. до 18.00 год. та через тиждень у неділю з 10.00 год. до 18.00 год. (одного тижня у суботу, другого тижня у неділю). Висновком органу опіки та піклування рекомендовано [PERSON] дотримуватися рішення виконавчого комітету від 22 травня 2019 року № 486 «Про затвердження висновку щодо встановлення порядку участі батька у вихованні дитини». Рішенням виконавчого комітету Тернопільської міської ради № 486 від 22 травня 2019 року затверджено висновок органу опіки та піклування про встановлення порядку участі батька [PERSON] у вихованні дитини [PERSON] , [INFO] , яким рекомендовано батькові [PERSON] брати участь у вихованні дитини [PERSON] , [INFO] , відповідно до графіку спілкування в такі дні: щопонеділка, щосереди, щосуботи з 10.00 год. до 13.00 год. у присутності матері [PERSON] . Рекомендовано батькові [PERSON] не порушувати графік побачень, виконувати свої батьківські обов`язки, приділяти дитині увагу і турботу, виховувати її. Рекомендовано матері [PERSON] поважати батьківські права [PERSON] , не чинити перешкоди у спілкуванні батька з дитиною. Частиною 2 ст. 159 СК України передбачено, що суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Відтак, суд враховує те, що малолітня дочка сторін відвідує дошкільний навчальний заклад, де перебуває впродовж дня, як і те, що сторони працюють та мають змогу спільно забезпечувати побачення дитини з батьком у присутності матері з понеділка до п`ятниці тільки у післяробочий час. Також суд вважає, що у вихідні дні сторони також мають сприяти одне одному в тому, щоб їх спільна дитина спілкувалася з батьком та матір`ю, налагоджувала міцний родинний зв`язок з батьками в обсязі, який буде відповідати її віку, що не заперечується [PERSON] та [PERSON] . З огляду на зазначене, суд приходить до висновку про доцільність зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] , третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Служба у справах неповнолітніх та дітей Тернопільської міської ради про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення способів участі у вихованні, спілкуванні з неповнолітньою донькою задовольнити частково. Визначити спосіб участі батька [PERSON] у вихованні та спілкуванні з малолітньою дитиною [PERSON] , [INFO] , шляхом надання йому можливості бачитися з дочкою в присутності матері [PERSON] у такі дні: щовівторка та щочетверга з 17 год. 30 хв. до 19 год. 30 хв.; щонеділі з 12 год. 00 хв. до 15 год. 00 хв. Місце побачення батька з дитиною встановити в громадських місцях культурно-розважального характеру (парк, кінотеатр, та інших громадських місцях), що призначені для повноцінного відпочинку дитини та відповідають віку та стану здоров`я дитини. Зобов`язати [PERSON] не перешкоджати батькові [PERSON] брати участь у вихованні дитини та спілкуванні з [PERSON] , [INFO] . В силу ст. 141 ЦПК України, понесені витрати зі сплати судового збору, покладаються на [PERSON] . Щодо позовної вимоги [PERSON] про стягнення із [PERSON] 5 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу судом встановлено наступне. Пунктом 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України передбачено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Право на професійну правничу допомогу гарантовано статтею 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України у рішенні від 30 вересня 2009 року № 23рп/2009. Так, у рішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо. Відповідно до статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з частинами першою-четвертою статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до пункту 2частини другої статті 141 ЦПК України інші судові витрати,пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача. Згідно з частиною 3 статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Отже, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських послуг (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхньої вартості, виходячи з конкретних обставин справи. Зазначений висновок відповідає позиції Європейського суду з прав людини, який у рішенні від 19 жовтня 2000 року у справі «Іатрідіс проти Греції» тлумачить «гонорар успіху» як домовленість, згідно з якою клієнт зобов`язується виплатити адвокату як винагороду певний відсоток від присудженої йому судом грошової суми, якщо рішення буде на користь клієнта. Якщо такі угоди є юридично дійсними, то визначені суми підлягають сплаті клієнтом (§ 55). Водночас відшкодування судових витрат передбачає, що встановлена їх реальність, необхідність і, крім того, умова розумності їх розміру. 16 березня 2021 року між адвокатом Поморянським В. С. (адвокат) та [PERSON] (клієнт) було укладено договір про надання правової допомоги, згідно п. 1.1. якого адвокат бере на себе зобов`язання надавати необхідну правову допомогу клієнту як відповідачу у справі № 607/229/21 про безпідставне позбавлення його батьківських прав. Розмір оплати праці адвоката при наданні правової допомоги, а також порядок розрахунків, визначаються сторонами за фактично надану правову допомогу та оформляється актом прийому-здачі наданої правової допомоги на підставі цього договору (п. 3.1. Договору). Гонорар адвоката за надання професійної правової допомоги клієнту становить 5 000 грн (п. 3.4. Договору). Згідно акту прийому - передачі надання правової допомоги у цивільній справі № 607/229/21 від 30 березня 2021 року адвокатом Поморянським В. С. було надано правову допомогу, а клієнтом [PERSON] прийнято, зокрема: надання усної консультації - 500 грн; складання зустрічного позову та викопіювання доказів - 3 000 грн; участь у судових засіданнях у справі за даним позовом - 1 500 грн. Разом: 5 000 грн. Із розписки від 30 березня 2021 року вбачається, що [PERSON] передав адвокату Поморянському В. С. грошові кошти в сумі 5 000 грн за надання правової допомоги. Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішенні від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим. Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 ЦПК України). Аналогічна позиція висловлена Об`єднаною палатою Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду у постановах: від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі № 925/1137/19, Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постановах: від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19 (провадження № 61-21442св19), від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц (провадження № 61-21197св19), від 17 лютого 2021 року у справі № 753/1203/18 (провадження № 61-44217св18), від 15 червня 2021 року у справі № 159/5837/19 (провадження № 61-10459св20). Склад витрат, пов`язаних з оплатою за надання професійної правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі, що свідчить про те, що такі витрати повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами. Водночас, враховуючи складність справи та обсяг виконаних робіт, дотримуючись принципів співмірності та розумності судових витрат, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з позивачки на користь відповідачки витрат на професійну правничу допомогу в сумі 3 000,00 грн. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (п. 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц).

Outcome: partial