Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-25 00:00:00

До Малиновського районного суду м. Одеси\~звернулась [PERSON] з позовом до [PERSON] про усунення перешкод у здійсненні прав користування та володіння майном, шляхом позбавлення права користування житловим приміщенням. Позов обґрунтований наступними обставинами. Позивачу на праві власності належить квартира за адресою: [ADDRESS] , на підставі договору дарування, посвідченого 01.11.2011 року державним нотаріусом Сьомої Одеської державної нотаріальної контори Мельник Л.В. та зареєстрованого в реєстрі за № 2-1504. Позивач стверджує, що 16.04.2021 року вона отримала в Департаменті надання адміністративних послуг Одеської міської ради довідку з місця проживання № 791/01-07, відповідно до якої в належній їй квартирі за адресою: [ADDRESS] , з 26.04.2006 року і по теперішній час зареєстрований відповідач, [PERSON] . Як вказала позивач, відповідач був вселений у вищевказану квартиру та було зареєстроване його місце проживання в якості члена сім`ї колишнього власника, але у вищезазначеній квартирі [PERSON] не проживає з 2011 року, спільним побутом із позивачкою не пов`язаний, оскільки ніколи з нею не проживав у спірному житлі та не вів з нею спільне господарство. Позивач стверджує, що добровільно зніматися з реєстраційного обліку місця проживання за адресою вищевказаної квартири відповідач категорично відмовляється. Враховуючи те, що відповідач за вказаною адресою не проживає, не є членом сім`ї власника, позивач, як власник квартири, звернулась до суду, оскільки реєстрація місця проживання відповідача в квартирі позивача перешкоджає позивачу в повній мірі реалізовувати своє право власності на квартиру. Позивач у судове засідання не з`явилася, до канцелярії суду її представник надав заяву про розгляд справи за відсутності сторони позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує (а. с. 40). Відповідач у судове засідання не з`явився, про час та місце судового засідання слухання справи повідомлявся належним чином (а. с. 38, 39). У зв`язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання, в порядку статті 280 ЦПК України, зі згоди позивача, суд вважає можливим провести розгляд справи у відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 223 ЦПК України. Згідно ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній доказів (постановляє заочне рішення). У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи, в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч. 2ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Суд, вивчивши позовну заяву, дослідивши матеріали справи, вивчивши нормативно-правові акти, які регулюють спірні правовідносини, проаналізувавши і оцінивши докази в їх сукупності, прийшов до наступного. На підставі ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що [PERSON] на праві власності належить квартира, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , на підставі договору дарування, посвідченого 01.11.2011 року державним нотаріусом Сьомої Одеської державної нотаріальної контори Мельник Л.В. та зареєстрованого в реєстрі за № 2-1504 (а. с. 8 9). Зі змісту довідки з місця проживання №№ 791/01-07 виданої ДНАП ОМР, від 16.04.2021 року, вбачається, що в належній позивачу квартирі за адресою : [ADDRESS] з 26.04.2006 року зареєстрований відповідач, [PERSON] , [INFO] (а. с. 12) Згідно до заяв [PERSON] № 10154, від 26.07.2021 року, [PERSON] № 9150, від 08.07.2021 року та [PERSON] № 1306, від 28.07.2021 року посвідчених приватним нотаріусом Омаровою В.С, останні заявляють, що є сусідами позивача та те, що [PERSON] у квартирі за адресою: [ADDRESS] ніколи не з`являвся та не проживав (а. с. 13 15). З огляду на те, що відповідач зареєстрований в квартирі, але не проживає в ній та не є членом сім`ї власника, позивач не може в повній мірі володіти, користуватись та розпоряджатись своїм майном. За статтею 314 ЦК України, власникові належать права володіння, користування і розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. У відповідності до ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На підставі ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно ч. 1 ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Разом з тим, аналіз положень глави 32 ЦК України свідчить, що сервітут - це право обмеженого користування чужою нерухомістю в певному аспекті, не пов`язане з позбавленням власника нерухомого майна правомочностей володіння, користування та розпорядження щодо цього майна. Відповідач поселився у вищевказану квартиру в якості члена сім`ї колишнього власника та відповідно набув право користуванням чужим майном, яке по своїй суті є сервітутом. Таким чином, відповідач мав право користування зазначеним житлом, але після переходу права власності на квартиру позивачу, відповідач втратив право користування квартирою. Так, згідно п. 4 ч. 1 ст. 406 ЦК України, сервітут припиняється у разі припинення обставини, яка була підставою для встановлення сервітуту. Таким чином, право користування відповідача чужим майном (сервітут) в даному випадку припиняється в зв`язку з відсутністю родинних відносин відповідача [PERSON] з власником квартири, що власне було підставою для реєстрації місця проживання відповідача в квартирі, розміщеній по [ADDRESS] , як члена сім`ї колишнього власника. Аналогічного висновку дійшли: Верховний Суд у постанові від 27 лютого 2019 року в справі № 357/7940/16-ц, у постанові від 14 серпня 2019 року в справі № 702/101/18, у постанові, від 15 травня 2017 року в справі № 734/387/15-ц, у постанові від 12 березня 2020 року в справі № 569/17013/16-ц. Разом з тим, відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: заяви особи або її представника, що подається до органу реєстрації; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. З аналізу вищевказаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) виселення; 4) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення особи померлою. Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, відповідач зареєстрований у спірній квартирі як член сім`ї колишнього власника квартири. Встановлені обставини справи надають підстави для висновку про те, що право членів сім`ї власника квартири користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на квартиру в особи, членами сім`ї якого вони є; із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім`ї. Оскільки попередній власник квартири втратив право власності на квартиру у зв`язку з переходом права власності до позивача за договором дарування, право відповідача на користування чужим майном (спірною квартирою) підлягає припиненню на вимогу власника цього майна відповідно до положень частини другої статті 406 ЦК України. Пунктом 26 Правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою КМУ від 02 березня 2016 року за N 207, передбачено, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про зняття з реєстрації місця проживання особи, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. З огляду на вищевикладене, суд вважає, що вимоги позивача про усунення перешкод у здійсненні прав користування та володіння майном, шляхом позбавлення права користування житловим приміщенням, підлягають задоволенню, оскільки знайшли своє підтвердження в ході розгляду справи, так як судом встановлено, що відповідач не являється власником квартири, яка належить на праві приватної власності позивачу, відповідач не є членом сім`ї позивача, відповідач не проживає в житловому приміщені більше одного року без поважних на те причин, що, відповідно, порушує право власності позивача, який має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном та вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб, будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Відповідно до ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Позивачем при зверненні до суду було сплачено судовий збір, в розмірі 908,00 грн., тому дані виплати підлягають стягненню з відповідача (а. с. 1). На підставі викладеного та

Outcome: approved