Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-30 00:00:00

У серпні 2021 року Управління «Служба у справах дітей» Сумської міської ради в інтересах дитини [PERSON] , [INFO] , звернулося до суду із зазначеним позовом, мотивуючи вимоги тим, що [PERSON] є матір`ю малолітньої [PERSON] , [INFO] . Зазначає, що відповідачка [PERSON] є одинокою матір`ю. 21 липня 2021 року до управління «Служба у справах дітей» Сумської міської ради надійшло повідомлення від Сумського міського центру соціальних служб про те, що до них надійшло звернення, в якому зазначено, що члени родини малолітньої [PERSON] вживають наркотичні речовини, кожного дня родину відвідують наркозалежні особи. Маленька дитина часто плаче. Спеціалістом Управління спільно з фахівцем із соціальної роботи Сумського міського центру соціальних служб та старшим інспектором відділу превенції 22 липня 2021 року була відвідана родина малолітньої [PERSON] . На час відвідання було з`ясовано, що для дитини були відсутні продукти харчування, антисанітарні умови проживання, неприємний запах, корпусні та м`які меблі в недоглянутому стані. Родина [PERSON] є отримувачем послуги соціального супроводу міського центру. За період здійснення соціального супроводу бажання співпрацювати [PERSON] не виявляла, рекомендації фахівця соціальної роботи не виконує. Зв`язок з [PERSON] в телефонному режимі відсутній. Відповідно до інформації від Департаменту соціального захисту населення [PERSON] на обліку в департаменті як одержувач усіх видів соціальної допомоги та компенсації не перебуває. Спеціалістами Управління і раніше проводилась профілактично-роз`яснювальна робота з [PERSON] та попереджалась про сумлінне ставлення до виконання своїх батьківських обов`язків. Також спеціалістами Управління було вжито заходи щодо реєстрації малолітньої дитини. Враховуючи прояви повної байдужості [PERSON] щодо виконання батьківських обов`язків Управлінням було ініційовано рішення Виконавчого комітету № 407 від 12 серпня 2021 про «Про негайне відібрання малолітньої [PERSON] від матері». Відповідно до рішення Виконавчого комітету № 408 від 12 серпня 2021 року малолітню [PERSON] влаштовано на цілодобове перебування до КНП Сумської обласної ради «Сумський обласний спеціалізований будинок дитини». Відповідно до характеристики від дільничного офіцера поліції [PERSON] рекомендувала себе з негативного боку, зловживає алкогольними напоями, притягувалась до адміністративної відповідальності. Небажання матері займатися вихованням та утриманням своєї малолітньої доньки суперечить моральним засадам. Посилаючись на вказані обставини, позивач просить прийняти рішення про позбавлення [PERSON] , [INFO] , батьківських прав відносно малолітньої [PERSON] , [INFO] , у зв`язку з тим, що вона протягом тривалого періоду ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Питання подальшого влаштування дитини покласти на орган опіки та піклування Сумської міської ради. Стягнути з відповідача аліменти на особистий рахунок дитини, у розмірі 1/4 частки її заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подання заяви і до повноліття дитини. Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 06 вересня 2021 року відкрито провадження у даній справі, призначено підготовче судове засідання на 18 жовтня 2021 року. 18 жовтня 2021 року протокольною ухвалою суду підготовче судове засідання відкладено на 25 листопада 2021 року у зв`язку з неявкою відповідача. Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 25 листопада 2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду на 17 січня 2022 року. 17 січня 2022 року розгляд справи відкладено на 31 січня 2022 року у зв`язку із неявкою в судове засідання відповідача. В судове засідання представник позивача Управління «Служба у справах дітей» Сумської міської ради не з`явилася, подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позов підтримує у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідачка в судове засідання не з`явились, про дату час і місце розгляду даної справи повідомлялась належним чином, про причини неявки суд не повідомила, відзив на позовну заяву не подала. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що відповідачка [PERSON] є матір`ю малолітньої [PERSON] , [INFO] . Відомості про батька записані відповідно до частини першої статті 135 СК України (а.с. 5, 6). Згідно з повідомленням Сумського міського центру соціальних служб від 20 липня 2021 року за № 580 за адресою: [ADDRESS] проживає родина, в якій виховується шестимісячна дитина. Члени даної родини вживають наркотичні речовини, кожного дня їх відвідують наркозалежні особи. Маленька дитина часто плаче (а.с. 7). Відповідно до акта обстеження умов проживання дитини від 22 липня 2021 року за адресою: [ADDRESS] умови проживання матері та дитини не задовільні (а.с. 8). За інформацією Департаменту соціального захисту населення [PERSON] на обліку в департаменті як одержувач усіх видів соціальної допомоги та компенсації не перебуває (а.с. 9). За інформацією КНП «Клінічний пологовий будинок Пресвятої Діви Марії» від 09 березня 2021 року № 346/07/01-08 [INFO] [PERSON] народила живонароджену дитину жіночої статі. Вагітна прибула у стані наркотичного сп`яніння. В процесі пологів зізналася, що вона зловживає наркотичними засобами протягом трьох років. Також, з її слів, наркотичні засоби вживають її батьки та інші особи з оточення (а.с. 10). Відповідно до довідки-характеристики, складеної ст. ДОП СДОП ВП Сумськогои РУП ГУНП в Сумській області за час мешкання за адресою: [ADDRESS] [PERSON] характеризується з негативної сторони, в 2021 році притягувалась до адміністративної відповідальності, підтримує стосунки з особами, які ведуть антигромадський спосіб життя (а.с. 11). Рішенням Виконавчого комітету Сумської міської ради від 12 серпня 2021 року № 407 «Про негайне відібрання малолітньої [PERSON] від матері» відібрано малолітню дитину, [PERSON] , [INFO] , від матері [PERSON] (а.с. 12). На підставі рішення Виконавчого комітету Сумської міської ради від 12 серпня 2021 року № 408 влаштовано малолітню [PERSON] , [INFO] , на цілодобове перебування до КНП СОР «Сумський обласний спеціалізований будинок дитини» (а.с. 13). У висновку Управління «Служба у справах дітей» Сумської міської ради від 31 січня 2022 року за № 257/27.1-26 просить позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно малолітньої [PERSON] , [INFO] . Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Стаття 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція про права дитини), ратифікованої Україною згідно з постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, зобов`язує держави-учасниці забезпечувати, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до частини першої, другої статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини (частина друга статті 15 Закону України «Про охорону дитинства»). Відповідно до пункту 2 частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона/він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Тлумачення вищенаведеної статті дозволяє дійти висновку, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Статтею 165 СК України визначено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58). ЄСПЛ також зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (пункт 100 рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», заява № 10383/09, рішення ЄСПЛ від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13). Аналіз практики ЄСПЛ дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Наведене узгоджується з правовим висновком щодо врахування найкращих інтересів дитини при розгляді справ, які стосуються прав дітей, викладеним Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц, провадження № 14-327цс18. На підставі наведених норм права та встановлених обставин справи суд дійшов висновку, що знайшли своє підтвердження матеріалами справи обставини щодо умисного ухилення відповідачкою від виконання своїх батьківських обов`язків, так як вона не приймає участі у вихованні дитини, не спілкується з нею, не цікавиться її розвитком та станом здоров`я. Відповідач не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, та не надає матеріальну допомогу на утримання доньки. За висновком управління «Служба у справах дітей» Сумської міської ради від 31 січня 2022 року за № 257/27.1-26 орган опіки та піклування визнав можливим позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно малолітньої [PERSON] , [INFO] . Вказані обставини, на думку суду, свідчать про свідоме нехтування відповідачем до виконання нею своїх батьківських обов`язків, про відсутність інтересу до дитини, що є підставою для позбавлення її батьківських прав відносно [PERSON] , [INFO] . Стосовно позовних вимог про стягнення аліментів, суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 3 ст. 166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Частиною 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Статтею 180 СК України визначений обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Згідно з положеннями ч.ч. 1, 2 статті 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. За змістом статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд ураховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 5) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 6) інші обставини, що мають істотне значення. Згідно положень ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч.ч. 7, 8 ст. 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей і, тим більше, при захисті одного із основних прав дитини - права на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття. В позовній заяві, позивач ставить вимоги про стягнення з відповідача аліментів у розмірі ј частки її заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, тому, суд вважає, що вказані позовні вимоги підлягають задоволенню. На думку суду, стягнення аліментів у зазначеному розмірі є справедливим та достатнім з урахуванням рівності прав та обов`язків батьків щодо дитини (ст. 141 СК України). Відповідно до ст. 141 ЦПК України у зв`язку із задоволенням позову, оскільки позивач був звільнений від сплати судового збору, необхідно стягнути з відповідача на користь держави 1816 грн 00 коп. судового збору з кожного (2270 грн * 0,4 за немайнову вимогу про позбавлення батьківських прав) + (2270 грн * 0,4 за майнову вимогу про стягнення аліментів). На підставі викладеного,

Outcome: approved