Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-23 00:00:00

ТОВ «Львівенергозбут» звернулося до суду із позовом, у якому просить суд стягнути із [PERSON] , [PERSON] 3446,40 грн. заборгованості за спожиту електричну енергію за період з 01.03.2019 року по 01.08.2021 року. Свої позовні вимоги мотивує тим, що ТОВ «Львівенергозбут» є постачальником електричної енергії у будинок за адресою [ADDRESS] , співвласниками якого є відповідачі, за вказаною адресою відкрито особовий рахунок № [NUMBER] . Постачання електроенергії у спірний період здійснювалося за тарифами, встановленими постановою НКРЕКП від 26.02.2015 р. № 220 та постановою КМУ від 05.06.2019 року №483. За період з 01.03.2019 р. по 01.08.2021 р. по особовому рахунку № [NUMBER] спожито 3264 кВт. У зв`язку із несвоєчасною оплатою послуг, борг за електроенергію за спірний період становить 3446,40 грн. У зв`язку із наведеним, просить позов задовольнити. Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 23.11.2021 року відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення /виклику/ сторін. Відповідачам встановлено п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позовну заяву. Ухвалу суду отримано відповідачами 28.12.2021 року. Сторони у встановлені строки заяв по суті справи та клопотань про продовження процесуальних строків суду не подали. У матеріалах справи відсутні клопотання сторін про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Враховуючи наведене, відповідно до ч.8 ст. 178 та ч.5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. У відповідності до вимог ч.2 ст. 247 ЦПК України в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши справу в порядку спрощеного провадження, без повідомлення сторін, вивчивши зібрані по справі докази, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд виходив з наступного. Частиною 4 ст. 319 ЦК України визначено, що власність зобов`язує. Відповідно до положення статті 322 Цивільного кодексу України, власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно долученої до матеріалів справи інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 25.05.2021 року житловий будинок [ADDRESS] належить на праві спільної часткової власності [PERSON] та [PERSON] /а.с.10-11/. Відповідно до відповіді відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ГУ ДМС України у Львівській області від 15.11.2021 року [PERSON] з 23.10.2017 року зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Як вбачається із довідки ТОВ «Львівенергозбут» від 03.09.2021 р., за адресою: [ADDRESS] зареєстрований побутовий споживач та відкрито особовий рахунок № [NUMBER] . За період з 01.03.2019 р. по 01.08.2021 р. заборгованість за спожиту електричну енергію по даному особовому рахунку становить 3446,40 грн. /а.с.8/. Постачання електроенергії у вказаний період здійснювалося за тарифами, встановленими постановою НКРЕКП від 26.02.2015 року № 220 та постановою Кабінету Міністрів України від 05.06.2019 року №483. Згідно даних оператора системи розподілу /ПрАТ «Львівобленерго»/, за період з 01.03.2019 р. по 01.08.2021 р. по особовому рахунку № [NUMBER] спожито 3264 кВт. Відповідно до статей 11, 13, 14 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини. Цивільні права і обов`язки особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб. Зі копії договору про постачання електричної енергії споживачу постачальником універсальних послуг, вбачається, що відповідно до п. 2.1 цього договору Постачальник продає електричну енергію Споживачу для забезпечення потреб електроустановок Споживача, а Споживач оплачує Постачальнику вартість спожитої (купленої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього договору. Пункт 6.2 договору визначає зобов`язання Споживача забезпечувати своєчасну та повну оплату спожитої електричної енергії відповідно до умов цього договору та пов`язаних з постачанням електричної енергії послуг згідно з умовами цього договору. Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 20.07.2021 року у видачі судового наказу про стягнення з [PERSON] , [PERSON] заборгованість за спожиту електричну енергію за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівенергозбут» відмовлено на підставі п.9 ч. 1 ст. 165 ЦПК України /а.с.29/. У відповідності до п. 5 ч. 2 ст.7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Згідно ст. 67 ЖК України плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому законом порядку тарифами. Частиною 1 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Відповідно до ч. 3 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з п. 3.1.7. Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 312 від 14.03.2018 р. договір між електропостачальником та споживачем укладається, як правило, шляхом приєднання споживача до розробленого електропостачальником договору на умовах комерційної пропозиції, опублікованої електропостачальником. Згідно ст. 63 Закону України «Про ринок електричної енергії» універсальні послуги надаються постачальником таких послуг виключно побутовим та малим непобутовим споживачам. Абзацом 5 пункту 13 Прикінцевих та перехідних положень даного Закону визначено, що фактом приєднання споживача до умов договору постачання універсальних послуг (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, що засвідчують його бажання укласти договір, зокрема надання підписаної заяви про приєднання, оплата рахунка постачальника універсальної послуги та/або факт споживання електричної енергії. Також суд враховує, що законодавством передбачений двосторонній обов`язок, щодо укладання договору про надання житлово-комунальних послуг, у зв`язку з чим у разі відмови на оплату таких послуг споживачем з посиланням на відсутність укладеного договору не беруться до уваги, оскільки споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. А тому відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення відповідачів, як споживачів від оплати послуг у повному обсязі. Така позиція суду узгоджується з висновком Верховного суду України викладеним у постанові від 30.10.2013 р. по справі 6-59цс13, про те, що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Доказів того, що позивач неналежним чином чи не в повному обсязі надає відповідачам послуги з постачання електричної енергії відповідачами суду не надано, так як і не надано доказів відмови відповідачів від отримання вказаних послуг, які постачає позивач чи доказів того, що відповідачі не користуються наданими позивачем послугами. Відтак, незалежно від наявності укладеного договору між сторонами, законодавством передбачено обов`язок відповідачів здійснити оплату послуг, які вони фактично отримали та спожили. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що відповідачі отримали за спірний період послуги з постачання електричної енергії, мали обов`язок оплатити їх вартість у повному розмірі, розрахованому на підставі діючих тарифів, а тому, оскільки відповідачами, як співвласниками житлового будинку на [ADDRESS] та споживачами наданих позивачем послуг, допущено утворення заборгованості у розмірі 3446,40 грн. за період з 01.03.2019 р. по 01.08.2021 р., тому позовні вимоги є підставними та підлягають до задоволення. За подання заяви про видачу судового наказу про стягнення з відповідачів заборгованості позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 270,00 грн., а також сплачено за подання позовної заяви про стягнення боргу судовий збір у розмірі 2043,00 грн. У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідачів на користь позивача слід стягнути порівно 2270,00 гривень судового збору.

Outcome: approved