Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-23 00:00:00

У травні 2021 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до Державної казначейської служби України, Кіровоградської обласної прокуратури, Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області про стягнення з Державного бюджету України шляхом списання в безспірному порядку з розрахункового рахунку Державної казначейської служби України, призначеного для відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури або суду моральної шкоди у розмірі 500\~000 гривень. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 15.08.2018 року слідчим відділом Кропивницького відділу поліції Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області, було розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових слідувань за №12018120006993 за ч.2 ст.345 КК України відносно позивача. 15.08.2018 року позивачу вручене письмове повідомлення про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.345 КК України. Вказує, що 13.11.2018 року у зв`язку із зміною правової кваліфікації дій позивача з більш тяжкого злочину на менш тяжкий, їй повторно вручено повідомлення про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст.125 КК України. 15.11.2018 року прокурором Кіровоградської місцевої прокуратури Кіровоградської області затверджено обвинувальний акт відносно позивача по обвинуваченню у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.345 КК України. Сторона державного обвинувачення, не маючи доказів вчинення кримінального правопорушення, вирішила перекласти обов`язок доведення винуватості позивача на потерпілого. Вважає, що дії органів дізнання, досудового слідства, прокуратури відносно позивача були незаконними, оскільки вина позивача у жодному з вказаних кримінальних правопорушень не доведена судом, тобто кримінальне переслідування було незаконним. Крім того, вказує, що 14.08.2021 року безпідставно перебувала під вартою, а з 16.08.2018 року позивачу обрано інший запобіжний заходів у вигляді домашнього арешту в певний період доби. В подальшому,\~під час\~судового розгляду\~справи Кіровським\~районним судом\~м.\~Кіровограда на\~підставі ухвали\~суду від\~16.03.2021\~року вказане\~кримінальне провадження\~закрито \~на підставі\~ п.7\~ ч.\~І \~ ст.284\~ КПК\~ України\~у зв`язку\~відмовою потерпілого\~від обвинувачення. Перебування позивача під кримінальним переслідуванням терміном в два роки та вісім місяців, судових засіданнях у справі, своїми незаконними рішеннями, діями (бездіяльністю) держава Україна в особі органу дізнання і досудового слідства та прокуратури завдала позивачу значної моральної шкоди внаслідок незаконного притягнення її до кримінальної відповідальності, яку вона оцінює в розмірі 500\~000 грн. Ухвалою судді Кіровського районного суду м. Кіровограда від 18.05.2021 року прийнято справу до розгляду, та призначено підготовче засідання. 17.06.2021 року Кіровоградська обласна прокуратура через канцелярію суду надала відзив на позовну заяву, по якому просила відмовити в задоволенні позовних вимог з підстав того, що в судовому засіданні потерпілий у кримінальному провадженні №12018120020006993 відмовився від підтримання державного обвинувачення, що є безумовною підставою для закриття провадження. 16.03.2021 ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда кримінальне провадження відносно [PERSON] закрито на підставі п.7 ч. 1 ст.284 КК України, у зв`язку з відмовою потерпілого від обвинувачення. Обвинувачена [PERSON] відносно закриття провадження не заперечувала. Апеляційні скарги на вказане рішення суду не вносились та ухвала суду 24.03.2021 набрала законної сили. Обставини вказані в позовній заяві не утворюють правовідносини, які передбачені частиною першої та другої статті 1176 ЦК України та Закону щодо відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду. Представник позивача, адвокат Паіцика О.В., 05.07.2021 року подав через канцелярію суду відповідь на відзив, відповідно до якого наполягав на задоволенні позовних вимог. Представник Національної поліції України ГУНП в Кіровоградській області Дмитро Іванець, 21.10.2021 року подав відзив на позовну заяву по якому просив відмовити в задоволенні позовних вимог з підстав того, що підставою для відшкодування шкоди є наявність рішення суду, в якому встановлено незаконність (протиправність) дій посадових осіб. Ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 04.11.2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач в судове засідання не з`явилась, подала заяву якою позовні вимоги підтримала, просила задовольнити. В судове засідання представник Кіровоградської обласної прокуратури подала заяву по якій просила в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. Представники відповідачів Державної казначейської служби України, Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області в судове засідання не з`явились, повідомлялись судом про час та місце розгляду справи належним чином, причини неявки суду невідомі. За таких обставин, згідно ч. 2\~ст. 247 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку щодо відмови у задоволенні позовних вимог із наступних підстав. Відповідно до\~ст. 4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України). Згідно зі\~статтею 13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасники справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до\~ст. 56 Конституції України\~кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Судом встановлено, що обвинувальний акт відносно позивача за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 345 КК України скеровано до суду для розгляду по суті. Під час судового розгляду дії [PERSON] перекваліфіковано з ч.2 ст.345 КК України на ч. 1 ст.125 КК України. В судовому засіданні потерпілий у кримінальному провадженні №12018120020006993 відмовився від підтримання державного обвинувачення, що є безумовною підставою для закриття провадження. 16.03.2021 року ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда кримінальне провадження відносно [PERSON] закрито на підставі п.7 ч. 1 ст.284 КК України, у зв`язку з відмовою потерпілого від обвинувачення. Обвинувачена [PERSON] відносно закриття провадження не заперечувала. Апеляційні скарги на вказане рішення суду не вносились та ухвала суду 24.03.2021 набрала законної сили. Згідно з ч.1,2,7 ст.\~1176\~ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом. У межах спірних відносин таким законом є Закон України\~«Про порядок\~відшкодування шкоди,\~завданої громадянинові\~незаконними діями\~органів,\~що здійснюють\~оперативно-розшукову\~діяльність,\~органів досудового розслідування,прокуратури і суду» від 01.12.1994 № 266/94-ВР. Згідно з п.1 ч.1, ч.2 ст.1 Закону, відповідно до його положень підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. У випадках, зазначених у ч.1 цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду. Як передбачено п.1 ч.1 ст. 2 Закону, право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку постановлення виправдувального вироку суду. За п. 5 ч.1 ст.3 Закону, у наведених в ст.1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовується (повертається) моральна шкода. В цьому випадку за змістом ч.1, 5, 6ст.\~4\~Закону відшкодування шкоди провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Таким чином, Законом чітко визначено коло осіб, неправомірні дії чи бездіяльність яких породжує у позивача право на відшкодування шкоди, незалежно від того, діями якого саме органу досудового розслідування цю шкоду завдано. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. Суд вважає, що позивач [PERSON] не отримала права на відшкодування моральної шкоди відповідно до вимог\~Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». Позивачем заявлено вимоги про стягнення на її користь на відшкодування завданої моральної шкоди коштів у сумі 500 000 грн. Згідно приписів ч. ч. 5, 6 ст. 4 Закону відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. З тексту позовної заяви вбачається, що [PERSON] не піддавалася незаконному засудженню, притягненню до кримінальної відповідальності тощо. Вказані обставини не утворюють правовідносини, які передбачені частиною першої та другої статті 1176 ЦК України та Закону щодо відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду. Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», у заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди крім інших вимог, передбачених законодавством, має бути зазначено, в чому саме полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Стаття 12 ЦПК України\~передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Частиною 1\~статті 76 ЦПК України\~визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 1\~ст. 77 ЦПК України\~належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно з вимогами ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Проте, жодних доказів причинно-наслідкового зв`язку між діями органів досудового розслідування, прокуратури та зазначеними негативними наслідками позивачем не надано. Всі посилання позивача на наявність завданої моральної шкоди у заявленому розмірі, без належних доказів, є лише припущенням і не можуть братися судом до уваги. З огляду\~на викладене,\~розмір моральної\~шкоди,\~заявлений позивачем є необґрунтованим, надуманим, не підтверджується належними, достовірними та достатніми доказами. На підставі викладеного, та

Outcome: dismissed