Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-06 00:00:00

Концерн «Міські теплові мережі» звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за надані послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води у розмірі 14 442,78 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що відповідач зареєстрована та проживає у кв. [ADDRESS] . Позивачем надаються послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води за даною адресою, а відповідач отримує надані послуги. Внаслідок того, що відповідач не виконує свої обов`язки по сплаті послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, утворилась заборгованість за період з 01.03.2016 по 27.06.2019 у розмірі 14 442,78 грн, що просять стягнути з відповідача, а також судовий збір у розмірі 2 270,00 грн. Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягає та просить їх задовольнити. Від відповідача надійшла заява про розгляд справи без її участі, просить застосувати строки позовної давності та відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Суд, з`ясувавши позицію сторін, вивчивши і дослідивши письмові матеріали справи, приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено і підтверджено наявними у справі доказами, що позивачем надавались послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води за адресою: [ADDRESS] , відповідач їх отримувала на підставі особового рахунку № [NUMBER] . Згідно відповіді Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради від 13.10.2021, відповідач зареєстрована за адресою: [ADDRESS] з 27.06.2019 по теперішній час (а.с. 11). Згідно даних КП «ЦУІТ» встановлено, що позивач була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] з 11.12.2007 та знята з реєстрації 27.06.2019 (а.с. 30). Відтак, позивач вважає, що в нього наявні підстави для стягнення з позивача заборгованості за період з 01.03.2016 по 27.06.2019. Не погоджуючись із заявленими позовними вимогами, відповідач подала до суду відзив, в якому просила відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі з підстав пропуску строку для звернення до суду із зазначеними вимогами. Зазначає, що останній платіж було внесено у липні 2017 року, а тому з цього періоду починається строк давності. Тобто остання дата подання позовної заяви була липень 2020 року. До цього часу позивач до суду не звертався, хоча заборгованість вже існувала. Загальні положення про плату за комунальні послуги та строки їх внесення передбачені ст.ст. 67, 68 ЖК УРСР. Відповідно до п. 12 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», що затверджені Постановою КМУ № 630 від 21.07.2005, у разі встановлення будинкових засобів обліку теплової енергії споживач оплачує послуги згідно з їх показаннями пропорційно опалюваній площі (об`єму) квартири (будинку садибного типу) за умови здійснення власником, балансоутримувачем будинку та/або виконавцем заходів з утеплення місць загального користування будинку. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг. Частиною 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлено, що споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Відповідно до ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Відповідач користувалась комунальними послугами, однак оплату не вносила. В результаті не виконання обов`язків у відповідача утворилась заборгованість за період з 01.03.2016 по 27.06.2019 у розмірі 14 442,78 грн. Факт не внесення відповідачем оплати за комунальні послуги підтверджується розрахунком, наданим позивачем, що складений відповідно до вищезазначених Правил та Методики проведення нарахувань за особовим рахунком № [NUMBER] . Факт користування позивачем послугами, що надавались Концерном «МТМ», не спростовано. Отже, між сторонами склались правовідносини з надання послуг з централізованого опалення, постачання гарячої води, в яких одна сторона зобов`язана надавати другій стороні такі послуги, а друга - зобов`язана своєчасно здійснювати оплату за споживання і користування послугами. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається крім випадків, передбачених законом (ч. 1 ст. 525 ЦК України). Частиною 1 ст. 530 ЦК України визначено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно ст. 611 ЦК України, при порушенні зобов`язання наступають правові наслідки, встановлені договором або законом. Вирішуючи питання про застосування наслідків спливу позовної давності, про що заявлено відповідачем, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовної вимоги. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє у задоволенні позову через його необґрунтованість. Лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла, і про це зробила заяву інша сторона спору, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Позовна давність відповідно до ч. 1 ст. 260 ЦК України обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу. Частинами першою, п`ятою статті 261 ЦК України встановлено, що перебіг починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Строк внесення щомісячних платежів визначений п. 18 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених Постановою КМУ № 630 від 21.07.2005, не пізніше 20 числа наступного місяця. Отже, оскільки вказаними Правилами встановлені окремі самостійні зобов`язання, які деталізують обов`язок оплати послуг щомісячно, то право вважається порушеним з моменту недотримання споживачем строку оплати кожного чергового рахунку, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його оплати. Таким чином, початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання споживачем кожного з цих зобов`язань. Строк, за який проводиться стягнення: з 01.03.2016 по 27.06.2019. Концерн «МТМ» звернувся до суду з цим позовом лише 29.09.2021. Крім того, Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням короновірусної хвороби СОVID-19» від 30.03.2020 № 540-IX, що набрав чинності 02.04.2020, Розділ «Прикінцеві та перехідні положення Цивільного кодексу України доповнено, зокрема, пунктом 12 наступного змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину». Однак, суд не може погодитись з доводами позивача щодо посилань на вищезазначені норми та про переривання перебігу строку позовної давності в цій справі, виходячи з наступного. У відповідності до приписів ст. 264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Отже, переривання перебігу позовної давності передбачає, що внаслідок вчинення певних дій (або підтвердження визнання боржником боргу чи іншого обов`язку, або подання кредитором позову до одного чи кількох боржників) перебіг відповідного строку, що розпочався, припиняється. Після такого переривання перебіг позовної давності розпочинається заново з наступного дня після підтвердження визнання боржником боргу чи іншого обов`язку або після подання кредитором позову до одного чи кількох боржників. Верховний Суд в постанові від 23.12.2020 у справі № 127/23910/14-ц дійшов висновку, що часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій є тією дією, яка свідчить про визнання ним боргу. При цьому якщо виконання зобов`язання передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу. Аналогічний висновок викладено в постановах Верховного Суду від 17.02.2021 в справі № 760/16111/15-ц, 07.04.2021 у справі № 301/1310/16-ц, від 14.04.2021 у справі № 759/16720/16-ц. Із розрахунку заборгованості вбачається, що відповідач здійснювала платежі з оплати послуг з централізованого опалення, постачання гарячої води за адресою: [ADDRESS] , у березні 2016 року - 200,00 грн (при нарахуванні - 154,04 грн) та у липні 2017 року - 181,94 грн (при нарахуванні - 176,26 грн). Здійснення відповідачем платежів в більшому розмірі, аніж було нараховано відповідно, свідчить про визнання відповідачами боргу за попередній період в межах строку позовної давності. Крім того, відповідачем здійснювались платежі у січні 2017 року - 104,48 грн (при нарахуванні - 583,08 грн), що не перевищували розмір щомісячних платежів. Ураховуючи, що відповідачем у вказаний період здійснювалися платежі, які не перевищували розмір щомісячних платежів, такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу. Оскільки період, за який виникла заборгованість, починається 01.03.2016 та закінчується 27.06.2019, а з позовом до суду Концерн «МТМ» звернувся лише 29.09.2021, суд приходить до висновку, що позивачем було пропущено строки давності для звернення до суду. Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. За таких підстав, суд вважає позовні вимоги необґрунтованими та недоведеними, а відтак, позов не підлягає задоволенню.

Outcome: dismissed