Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-30 00:00:00

[PERSON] через свого повноваженого представника, адвоката Кудлая М.О. звернулась до Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області, де просила ухвалити судове рішення, яким стягнути з відповідача на її користь пеню за прострочення по сплаті аліментів на утримання дочки, [PERSON] за період з 08.08.2002 року по 24.06.2021 року в розмірі 56941,53 грн. та 4000 грн. судових витрат сплачених позивачем за надання правничої допомоги у цій справі. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що понад 16 років [PERSON] не виконував рішення суду про стягнення з нього аліментів на користь неповнолітньої, на той час, дочки [PERSON] , [INFO] . Державні виконавці, які вели виконавче провадження повідомляли їй про відсутність інформації про місце перебування боржника та про його доходи. Відкрите виконавче провадження врешті було передане до Комунарського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі. Вперше [PERSON] сплатив аліменти у квітні 2019 року. З того часу він декілька місяців поспіль здійснював платежі, але до цього часу так і не погасив всієї заборгованості. Згідно розрахунку заборгованості по сплаті аліментів від 23.04.2021 року розмір заборгованості відповідача перед нею по аліментам станом на 23.04.2021 року складає 3256,58 грн. 04.05.2020 року державним виконавцем винесена постанова про накладення штрафу на відповідача у розмірі 50% суми заборгованості зі сплати аліментів, яка після виправлення помилки у постанові склала 23128,30 грн. Оскільки сума штрафу підлягає стягненню на користь стягувача, загальний розмір заборгованості [PERSON] перед стягувачем становить 26385,09 коп. Позивачкою здійснено детальний розрахунок пені за прострочення по сплаті аліментів. Він викладений у вигляді таблиці та є додатком до цієї позовної заяви. Згідно проведених розрахунків розмір пені за прострочення сплати аліментів становить 80075 грн. 52 коп. Фактично, це сума всіх нарахованих боржнику до сплати аліментів 100%, оскільки відповідач жодну з нарахованих сум не сплатив вчасно, допустивши прострочення у понад сто днів по кожній з них. Від зазначеної суми, на думку позивачки необхідно відняти суму штрафу, накладеного державним виконавцем на підставі ч. 14 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження», в розмірі 23122,99 грн. Таким чином, розмір пені за прострочення сплати аліментів, який підлягає стягненню з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] становить 56941,53 грн. Ухвалою від 09 липня 2021 року позовну заяву було залишено без руху з наданням строку на усунення недоліків. Ухвалою від 14 липня 2021 року відкрито провадження по вищезазначеній справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідно до довідки секретаря судового засідання станом на початок серпня 2021 року в Жовтоводському міському суді Дніпропетровської області склалася критична ситуація щодо направлення судом поштової кореспонденції. Відповідно до власноруч написаної розписки, відповідач [PERSON] отримав копію ухвали про відкриття провадження по справі, копію позовної заяви з додатками лише 12.11.2021 року. І лише 15 грудня 2021 року від представника відповідача, адвоката Кошліченко Н.В. надійшов відзив на позовну заяву, де остання просила продовжити строк на надання відзиву на позовну заяву, витребувати від Комунарського відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) матеріали виконавчого провадження №41313130 для огляду судом. Відмовити в задоволенні позовних вимог [PERSON] про стягнення пені за ухилення від сплати аліментів. Стягнути з позивачки судові витрати, які поніс відповідач, а саме витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 7300 грн. Пропуск строку на подачу відзиву на позов адвокат Кошліченко Н.В. обґрунтовує тим, що на пошук судової практики та підготування відзиву на позовну заяву їй було необхідно витратити значний час, а враховуючи її зайнятість як адвоката в інших судових процесах, встановленого судом строку в 15 днів з дня отримання ухвали суду їй було недостатньо для підготовки відзиву. Представник позивача у своїй відповіді на відзив заперечує проти прийняття судом даного відзиву, оскільки його подано з пропуском строку та відсутності поважних причин у представника відповідача на його поновлення. Суд погоджується із запереченнями представника позивача та вважає необґрунтованим клопотання представника відповідача, щодо продовження строку на подання відзиву на позов та не приймає до уваги вищезазначений відзив та додані до нього документи, оскільки представник відповідача не надала суду доказів, які б свідчили про поважність пропуску строку на подання відзиву на позов, встановленого судом в ухвалі про відкриття провадження. Самі лише твердження представника відповідача про зайнятість в інших судових процесах не можуть вважатись поважною причиною пропуску строку. Клопотання представника відповідача про витребування доказів по справі також необґрунтоване, оскільки остання не зазначає, які труднощі виникли у адвоката в отриманні даних доказів самостійно, направивши до відділу ДВС адвокатського запиту. Відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши та проаналізувавши матеріали справи і давши їм належну оцінку, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з таких підстав. Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч.1 ст.12 ЦПК України). Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст.13 ЦПК України (диспозитивність цивільного судочинства), суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. У розумінні цивільно-процесуального закону предмет позову це матеріально-правова вимога позивача, стосовно якої він просить ухвалити рішення, у матеріальному розумінні це певна річ (об`єкт), щодо якої виник спір. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що сторони від шлюбу мають спільну дитину [PERSON] , [INFO] , на утримання якої відповідач повинен був сплачувати аліменти на користь позивачки у розмірі ј частини з усіх видів заробітку (доходів), але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця і до досягнення дитиною повноліття відповідно до рішення Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 08.08.2002 року. Згідно розрахунку заборгованості по сплаті аліментів від 23.04.2021 року наданого головним державним виконавцем Комунарського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), Лаврухіною Юлією Валентинівною , розмір заборгованості зі сплати аліментів у виконавчому провадженні станом на 23.04.2021 року становить 3256,58 грн.(а.с. 21) З даної довідки також вбачається, що відповідач аліменти на користь позивачки на утримання неповнолітньої дитини почав сплачувати лише у квітні 2019 року. До цього часу аліменти відповідачем не сплачувались взагалі. Позивачкою до матеріалів справи додано розрахунок суми пені за прострочення сплати аліментів, зведена таблиця розрахунків за кожен місяць, за який допущено прострочення платежу. (а.с.6-11). Статтею 180 СК України встановлено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини. Згідно ч. 3 ст.195 СК України розмір заборгованості по аліментам обчислюється державним виконавцем, а у разі спору - судом. Згідно п.4 розділу XVI Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України №512/5 від 02 квітня 2012 року виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості зі сплати аліментів щомісяця (додаток 15) та у випадках, передбачених частиною 4 ст.71 Закону, повідомляти про розрахунок заборгованості стягувача і боржника. Розрахунок заборгованості обчислюється в автоматизованій системі виконавчого провадження на підставі відомостей, отриманих із: звіту про здійснені відрахування та виплати; квитанцій (або їх копій) про перерахування аліментів, наданих стягувачем чи боржником; заяв та (або) розписок стягувача; інформації про середню заробітну плату працівника для цієї місцевості; інших документів, що відображають отримання боржником доходу або сплату ним аліментів. Сума заборгованості зі сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому ст.195 СК України. Згідно із ч. 8 ст.71 Закону України "Про виконавче провадження" спори щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішується судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому Законом. Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти. Стягнення неустойки є санкцією за ухилення від сплати аліментів. Ухиленням від сплати аліментів слід вважати дії або бездіяльність винної особи, спрямовані на невиконання рішення суду про стягнення з неї на користь стягувача визначеної суми аліментів. Вони можуть виразитись як у прямій відмові від сплати встановлених судом аліментів, так і в інших діях (бездіяльності), які фактично унеможливлюють виконання вказаного обов`язку (приховуванні заробітку (доходу), що підлягає обліку при відрахуванні аліментів, зміні місця роботи чи місця проживання з неподанням відповідної заяви про необхідність стягування аліментів тощо). Тлумачення статті 196 СК України свідчить про те, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин. Відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи, а не у всіх випадках, крім несвоєчасної виплати заробітної плати, затримки або неправильного перерахування аліментів банками. Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 14 грудня 2019 року справа №661/905/19. У п. 22 постанови Пленуму ВСУ №3 від 15.05.2006 р. "Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" роз`яснено, що передбачена ст. 196 СК відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Крім того, за змістом правової позиції, викладеної в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 грудня 2020 року у справі № 661/905/19 стягнення пені, передбаченої абзацом 1 частини першої статті 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти. У СК України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. У такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів. Перелік причин з яких утворилась заборгованість не з вини платника аліментів не є вичерпним і може встановлюватись судом у кожному випадку окремо на підставі поданих доказів. Суд дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, про наявність винної поведінки в діях відповідача щодо виникнення та несплати заборгованості по аліментах, оскільки судом встановлено із досліджених доказів, що останньому було відомо про його обов`язок сплачувати аліменти, однак він протягом тривалого часу ухилявся від утримання власної дитини. Відповідачем не надано суду доказів його участі в утриманні дочки в добровільному порядку, або неможливості такої участі з об`єктивних причин. Докази, надані відповідачем разом з відзивом судом до уваги не беруться, з підстав, описаних вище. При цьому суд погоджується, з розрахунком пені за прострочення зі сплати аліментів на утримання дочки, виконаним представником позивачки, оскільки він зроблений у відповідності до норм діючого законодавства та з урахуванням висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 03 квітня 2019 року по справі №333/6020/16. Разом із тим з відповідача повинна бути стягнута пеня за прострочення сплати аліментів за період з 08.08.2002 по 24.06.2021 року у розмірі 100 відсотків заборгованості по аліментам, яка існувала на той час, а саме у розмірі 3256,58 грн. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, необхідно зазначити наступне. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що при зверненні до суду позивачка була звільнена від сплати судового збору, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в сумі 908 грн., оскільки це мінімальний розмір судового збору, який підлягає сплаті за позов майнового характеру та який, на думку суду не може бути зменшено пропорційно задоволеним позовним вимогам. Крім того, з відповідача на користь позивачки підлягають стягненню витрати за надання професійної правничої допомоги, які позивачка понесла готуючи позов до суду у розмірі, пропорційному задоволенню 6% позовних вимог, що складає суму 54 грн. На підставі викладеного, у відповідності з зазначеними нормами закону і

Outcome: partial