Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-30 00:00:00

05 березня 2021 року представник позивача адвокат Давиденко К.В. звернувся до суду з позовом до відповідачки, в якому просить виключити із актового запису про народження [PERSON] , що народився [INFO] в с. Михайлівка Саратського району Одеської області, складеного 01 квітня 2003 року Михайлівською сільською радою Саратського району Одеської області, актовий запис № 4, відомості про батька - [PERSON] , який народився [INFO] в с. Михайлівка Саратського району Одеської області, громадянина України, та внести дані про батька дитини відповідно до ст. 135 СК України. Позовні вимоги обґрунтував тим, що [INFO] народився їх спільний з відповідачкою син [PERSON] . В момент, який передував зачаттю дитини сторони мали нерегулярні інтимні стосунки. На теперішній час син виріс та дивлячись на нього позивач не помічає, що син на нього схожий. Окрім фізичної схожості він також не помічає схожості характерів. Відомості до актового запису про нього як батька дитини були внесені відповідно до ч.1 ст.122 СК України, за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Коли він подавав зазначену заяву, то був впевнений, що це його дитина та відповідачка його запевнила в цьому, а на теперішній час в нього виникають обґрунтовані сумніви. Ухвалою суду від 06 квітня 2021 року позовна заява прийнята до розгляду та відкрито провадження у справі (а.с. 30). Ухвалою суду від 06 травня 2021 року було задоволено клопотання представника позивача адвоката Давиденко К.В. та призначено судову молекулярно-генетичну експертизу, провадження у справі зупинено на час проведення експертизи (а.с. 67-68). Ухвалою суду від 27 жовтня 2021 року провадження у цивільній справі було поновлено зі стадії підготовчого провадження (а.с.90). Ухвалою суду від 16 грудня 2021 року було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с. 114). Позивач та його представник, яких належним чином повідомляли про розгляд справи до суду не з`явились. Від представника позивача адвоката Давиденка К. В. надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності, позов підтримав. у повному обсязі (а.с.120). Відповідачка [PERSON] у судовому засіданні позов не визнала, оскільки відсутні підстави для його задоволення, просила відмовити в задоволенні позову. Пояснила, що позивач є батьком [PERSON] , про що йому достеменно відомо. Після народження сина позивач з власної ініціативи подав заяву про встановлення батьківства, оскільки вони на час народження дитини проживали разом, але не перебували в шлюбі. Представник Саратського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Білгород-Дністровському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), належним чином повідомлений про розгляд справи, до суду не з`явився. Надав заяву про розгляд справи за його відсутності (а.с.119). Заслухавши відповідачку, дослідивши та оцінивши докази, суд приходить до висновку про відмову у позові з таких підстав. [INFO] народився [PERSON] , батьками якого є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] виданим 01 квітня 2003 року Михайлівською сільською радою Саратського району Одеської області (а.с.25). З повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження № 00030051467, сформованого 23 березня 2021 року вбачається, що виконавчим комітетом Михайлівської сільської ради Саратського району Одеської області було зареєстроване народження [PERSON] , [INFO] , актовий запис № 4 від 01 квітня 2003 року. В графі відомості про батька зазначено: [PERSON] , [INFO] . Підстава запису відомостей про батька: актовий запис про встановлення батьківства № 1 від 01.04.2003 року, складений виконавчим комітетом Михайлівської сільської ради Саратського району Одеської області. Державна реєстрація народження проведена відповідно до статті 126 СК України. Відомості про заявника: [PERSON] (а.с. 39-40). Згідно положень статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Відповідно до постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 15.05.2006 року "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", з метою забезпечення правильного й однакового застосування судами законодавства про визнання або оспорювання батьківства, материнства та стягнення аліментів, суди повинні звернути увагу на те, що за загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (ч. 1 ст. 58 Конституції України норми Сімейного кодексу України застосовуються до сімейних відносин, які виникли після набрання ним чинності, тобто не раніше 1 січня 2004 р. До сімейних відносин, які вже існували на зазначену дату, норми СК застосовуються в частині лише тих прав і обов`язків, що виникли після набрання ним чинності. Ці права й обов`язки визначаються на підставах, передбачених СК. При розгляді справ названих категорій суди мають ураховувати, що відповідно до п. 2 розд. VII "Прикінцеві положення" СК норми законодавства, які регулювали шлюбно-сімейні правовідносини, втратили чинність із 1 січня 2004 р., за винятком норм розд. V "Акти громадянського стану" Кодексу про шлюб та сім`ю України, які зберігають чинність у частині, що не суперечить СК, до прийняття спеціального закону. Суд вважає, що до спірних правовідносин підлягають застосуванню відповідні положення КпШС України, чинні на час їх виникнення, тобто на час вчинення оспореного позивачем актового запису про народження дитини за № 4 від 01 квітня 2003 року. Ст. 53 КпШС визначено, що походження дитини від батьків, які не перебувають між собою в шлюбі, встановлюється шляхом подачі спільної заяви батьком і матір`ю дитини в державні органи реєстрації актів громадянського стану. Відповідно до ст. 56 КпШС, особа, записана як батько або мати дитини в книзі записів народжень або особа, яка фактично є батьком дитини, в разі смерті матері чи позбавлення її батьківських прав має право оспорити проведений запис протягом року з того часу, коли їй стало або повинно було стати відомо про проведений запис. Якщо до цього часу особа, записана як батько або як мати, була неповнолітньою, річний строк обчислюється з часу досягнення нею вісімнадцяти років. Особа, записана батьком дитини за її заявою або за спільною заявою з матірю дитини, не має права оспорювати батьківство, якщо в момент подачі заяви їй було відомо, що вона фактично не є батьком цієї дитини. На час народження дитини позивачу достовірно було відомо, що [PERSON] є його дитиною, а тому разом із [PERSON] він подав заяву на реєстрацію сина, в актовому запису про народження дитини позивач записаний як батько. Згідно рішення Конституційного Суду України № 1-рп/99 від 09 лютого 1999 року у справі № 1-7/99 в регулюванні суспільних відносин застосовуються різні способи дії в часі нормативно-правових актів. Перехід від однієї форми регулювання суспільних відносин до іншої може здійснюватися, зокрема, негайно (безпосередня дія), шляхом перехідного періоду (ультраактивна форма) і шляхом зворотної дії (ретроактивна форма). За загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце. Акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ним чинності. Заборона зворотної дії є однією з важливих складових принципу правової визначеності. Подібні за своєю суттю правові висновки щодо застосування до вирішення спірних правовідносин законодавства, чинного станом на момент їх виникнення викладено у постанові Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі № 543/738/16-ц (касаційне провадження № 61-4163св18), у постанові Верховного Суду від 29 серпня 2018 року у справі № 641/9147/15-ц (касаційне провадження № 61-26210св18) та у постанові Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 225/6301/15-ц (касаційне провадження № 61-30047св18). За положеннями частини 3 ст. 136 СК України оспорювання батьківства можливе лише після народження дитини і до досягнення нею повноліття. Станом на час зверення позивача до суду (05 березня 2021 року) [PERSON] , [INFO] , був неповнолітнім. За клопотанням представника позивача адвоката Давиденко К.В., ухвалою Саратського районного суду Одеської області від 06 травня 2021 року по справі було призначено судову молекулярно-генетичну експертизу, проведення якої доручено КУ "Одеське обласне бюро судово-медичної експертизи", оплату за проведення експертизи покладено на позивача [PERSON] ( а.с.67-68). Позивачу та його представнику, а також відповідачці судом направлялись копії листів КУ "Одеське обласне бюро судово-медичної експертизи" щодо необхідності оплати позивачем вартості експертизи у розмірі 6650, 10 грн. та необхідності прибутття сторін та дитини для відбору біологічних зразків з 10 до 13 години 15.09.2021 року (а.с.74, 76,77) та з 10 до 13 години 13.10.2021 року (а.с. 82, 84). Однак від експертної установи до суду надійшло повідомлення про неможливість проведення експертизи, у зв`язку з неприбуттям 15.09.2021 року та 13.10.2021 року [PERSON] , [PERSON] та дитини [PERSON] до експертної установи для одночасного відбору біологічних зразків та неможливість виконання експертизи (а.с.85). Відповідно до п. 11 постанови № 3 Пленуму Верховного суду України від 15 травня 2006 року "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»" оспорити батьківство мають право особа, яка записана батьком дитини в Книзі реєстрації народжень (ст. 136 СК (2947-14), - шляхом пред`явлення позову про виключення відомостей про неї як батька з актового запису про народження дитини, а також жінка, котра народила дитину в шлюбі (ст. 138 СК), - звернувшись із позовом про виключення із цього запису відомостей про її чоловіка як батька дитини. Предметом доказування в таких справах є відсутність кровного споріднення між особою, записаною батьком, і дитиною. У разі доведеності цієї обставини суд постановляє рішення про виключення оспорених відомостей з актового запису про народження дитини. При цьому відповідні вимоги жінки суд може задовольнити лише за умови подання іншою особою заяви про своє батьківство. В силу положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За змістом ст. ст. 12 та 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Статтею 76 ЦПК України зазначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Статтями 77-80 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Оскільки позивачем не надано належних та допустимих доказів про відсутність кровного споріднення між ним та [PERSON] , у задоволенні позову належить відмовити.

Outcome: dismissed