Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-24 00:00:00

Голова Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Лотос-55» Дупіряк Р.В. звернувся до суду із позовом до [PERSON] та [PERSON] про усунення перешкод у користуванні спільною сумісною власністю власників багатоквартирного житлового будинку. В обгрунтування позовних вимог зазначив, що Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Лотос-55» відповідно до своїх статутних цілей було утворено як орган з управління та обслуговування багатоквартирного житлового будинку [ADDRESS] . Цей будинок побудований у 1992 році. Майже одночасно з будівництвом будинку виключно на його прибудинковій території для обслуговування потреб мешканців будинку спільними зусиллями було споруджено господарські допоміжні будівлі. Відповідачами по справі було здійснено одноосібне захоплення, утримання та фактичне користування спільного сумісного майна співвласників. Зазначене одноосібне рішення відповідачів захопити спільну власність співвласників будинку грубо порушує їхні права, є протиправними та такими, що в повному обсязі не відповідають приписам чинного законодавства. Вказав, що спільне майно багатоквартирного будинку є спільною сумісною власністю співвласників, воно не може бути поділено між співвласниками, і такі співвласники не мають права на виділення в натурі частки із спільного майна багатоквартирного будинку; співвласники мають право вільно користуватися спільним майном багатоквартирного будинку з урахуванням умов та обмежень, встановлених законом або рішенням співвласників; реалізація співвласником своїх прав не може порушувати права інших співвласників. З урахуванням викладеного, просив зобов`язати відповідачів не чинити перешкоди в доступі та користуванні Об`єднанню співвласників багатоквартирного будинку «Лотос-55» до допоміжних приміщень, що розташовані за адресою: [ADDRESS] ; судові витрати покласти на відповідачів. До початку розгляду справи по суті позивач подав заяву по збільшення позовних вимог, зокрема просив: скасувати запис в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно щодо реєстрації права власності за [PERSON] на гараж, що розташований за адресою: [ADDRESS] , зареєстрований 5 травня 2015 року, номер запису про право власності 629771165203; зобов`язати відповідачів не чинити перешкоди в доступі та користуванні Об`єднанню співвласників багатоквартирного будинку «Лотос-55» до допоміжних приміщень, площею 37,5 кв.м, що розташовані за адресою: [ADDRESS] , шляхом демонтажу встановлених самовільно на допоміжних приміщеннях замків. Заява про збільшення позовних вимог умотивована тим, що свідоцтво про право власності від 5 травня 2015року (індексний номер 37097509) є незаконним, видача його є протиправною, а відтак це свідоцтво підлягає скасуванню, оскільки порушує права та інтереси Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Лотос-55», в тому числі як на користування допоміжними приміщеннями до будинку так і через те, що побудовані на прибудинковій території з порушенням ДБН, згідно яких відстань гаражу від житлової забудови повинна бути не менше ніж 15 метрів. У відзиві на позов представник позивачів - адвокат Крупіца О.С. просив у задоволенні позовних вимог відмовити; стягнути з позивача на користь відповідача [PERSON] витрати на професійну правничу допомогу у сумі 10 000 грн. Вважає вимоги позивача необґрунтованими, безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню оскільки [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] . [PERSON] на праві приватної власності належить гараж за вказаною вище адресою. Крім того, відповідачі не створюють жодних перешкод будь-якій особі в тому числі і позивачу щодо користування спільним майном багатоквартирного будинку. 7 грудня 2021 року у справі відкрито провадження за правилами загального позовного провадження. Представником відповідачів [PERSON] , [PERSON] - адвокатом Крупіца О.С. 25 лютого 2021 року подана заява про застування позовної давності. Ухвалою суду від 9 квітня 2021 року по справі витребувано докази. Ухвалою суду від 9 квітня 2021 року закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду. Ухвалами суду від 10 серпня 2021 року та 10 листопада 2021 року витребувані докази. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши надані сторонами докази приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, виходячи зі слідуючого. Відповідно до статті 55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. За положеннями статті 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Частиною 1 статті 16 ЦК України установлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а в частині 2 цієї статті визначено способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом. Захист цивільних прав та інтересів полягає в з`ясуванні, чи має особа таке право або інтерес та чи були вони порушені або було необхідним їх правове визначення. До прав, які підлягають цивільно-правовому захисту, відносяться всі майнові й особисті немайнові права, які належать суб`єктам цивільного права. В рішенні Конституційного Суду України від 1 грудня 2004 року № 1-10/2004 надане офіційне тлумачення поняття інтересу, який підлягає захисту, відповідно до якого охоронюваний законом інтерес треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони для задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції України і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності та іншим загально-правовим засадам. Відповідно до частини 1 статті 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення. Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право. Порушення цивільних прав може проявлятися, зокрема, в: протиправне позбавлення права власності чи його обмеження (стаття 321 ЦК України); безпідставне заволодіння особою майном іншої особи-власника (стаття 387 ЦК України); створення власнику перешкод у здійсненні права користування чи розпорядження своїм майном (стаття 391 ЦК України). Визначеними статтею 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства, яким мають відповідати як цивільні права, так і цивільні інтереси, зокрема є: неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність. Згідно з частиною 1 статті 15 ЦПК України, загальні суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства. Статтею 3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (частина 1). У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси частина 2). При здійсненні правосуддя у цивільних справах суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом (стаття 4 ЦПК України). З урахуванням наведеного суду необхідно належним чином з`ясувати питання щодо того, про захист яких саме прав позивач звернувся до суду. Вимога на захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права та характеру правопорушення, забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування. Верховний суд у своїй постанові від 20 травня 2020 року у справі № 910/7164/19 зазначив, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, ніж тим, що встановлений договором або законом. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. Суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення / захисту в обраний спосіб. Надаючи правову оцінку належності обраного зацікавленою особою способу захисту, судам належить зважати і на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції. Так, у рішенні від 15 листопада 1996 року у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі засоби правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави-учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Частиною 2 статті 16 ЦК України встановлені такі способи захисту цивільних прав та інтересів: визнання права - застосовується тоді, коли наявність в особи визначеного суб`єктивного права піддається сумніву або оспорюється, заперечується, або є реальна загроза таких дій; визнання правочину недійсним - являє собою окремий випадок реалізації такого способу захисту, як відновлення становища, що існувало до порушення права, тому що збігається з ним у правовій сутності; припинення дії, яка порушує право - застосовується в разі потреби припинити порушення права особи в майбутньому, тобто усунути перешкоди для здійснення права, створювані порушником, а також якщо порушення саме по собі не позбавляє особу суб`єктивного права, але заважає їй нормально його реалізувати. Має місце в триваючому правопорушенні; відновлення становища, яке існувало до порушення - застосовується в тих випадках, коли порушене право в результаті правопорушення не припиняє свого існування і може бути реально відновлене шляхом усунення наслідків правопорушення; примусове виконання обов`язку в натурі - застосовується тоді, коли внаслідок існуючих між сторонами цивільних правовідносин зобов`язана особа повинна була передати визначену річ або виконати обов`язок особисто (по зобов`язаннях, де особистість боржника має істотне значення); зміна та припинення правовідношення - застосовуються в тих випадках, коли правовідношення внаслідок вимог закону змінилося або припинилося, коли одна зі сторін систематично не виконує свої обов`язки; відшкодування збитків та інші способи залагодження матеріальної шкоди - застосовуються як у договірних, так і в позадоговірних відносинах при невиконанні (неналежному виконанні) зобов`язань або заподіянні шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди - застосовується при необхідності відшкодування за фізичний біль і страждання, моральні страждання, приниження честі, гідності, ділової репутації внаслідок порушення прав особи; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування. Відповідно до позовних вимог позивач просить скасувати запис в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно щодо реєстрації права власності за [PERSON] на гараж, що розташований за адресою: [ADDRESS] , зареєстрований 5 травня 2015 року, номер запису про право власності 629771165203; зобов`язати [PERSON] та [PERSON] не чинити перешкод в доступі та користуванні Об`єднанню співвласників багатоквартирного будинку «Лотос-55» до допоміжних приміщень, площею 37,5 кв.м, що розташовані за адресою: [ADDRESS] , шляхом демонтажу встановлених самовільно на допоміжних приміщеннях замків. Позивач звертаючись із позовом до суду не вказав, в чому саме полягає порушення його прав, при цьому не надав доказів, а саме технічну документацію на спірне майно, яка б вказувала, що допоміжні приміщення у тому числі і гараж є спільною сумісною власністю співвласників багатоквартирного будинку, не навів підстав, передбачених чинним законодавством для скасування запису в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно щодо реєстрації права власності за [PERSON] на гараж, що розташований за адресою: [ADDRESS] , зареєстрований 5 травня 2015 року, номер запису про право власності 629771165203. Натомість представником відповідачки [PERSON] - адвокатом Крупіцою О.С. до відзиву на позовну заяву долучено: свідоцтво про право власності на нерухоме майно, індексний номер 37097509 від 5 травня 2015 року (серія [NUMBER] ), витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (серія ЕЕТ № 045844, індексний номер витягу: 37097652, дата формування 5 травня 2015 року), висновок про технічний стан господарських будівель, прибудов, надбудов і споруд від 22 серпня 2012 року, технічний паспорт на гараж, складений 22 серпня 2012 року, відповідно до яких [PERSON] є власником гаражу, площею 37,5 кв. м, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Згідно зі статтею 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (державна реєстрація прав) - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. За змістом наведеної норми державна реєстрація прав не є підставою набуття права власності, а є лише засвідченням державою вже набутого особою права власності, що унеможливлює ототожнення факту набуття права власності з фактом його державної реєстрації. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що позивачем обрано невірний спосіб захисту цивільного права. Щодо посилання позивача на те, що земельна ділянка відповідачці [PERSON] під будівництво гаражу не виділялася, не є підставою для задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Відповідно до частин 1, 2 статті 120 ЗК України, до особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою. Згідно із частиною 1 статті 377 ЦК України, до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Аналіз вказаних норм свідчить, що перехід права власності на земельну ділянку відбувається одночасно з переходом права на об`єкт нерухомості. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є необгрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Представником відповідачів [PERSON] , [PERSON] - адвокатом Крупіца О.С. 25 лютого 2021 року була подана заява про застування позовної давності у цій справі. Однак, у зв`язку з тим, що позовні вимоги позивача є необґрунтованими, то і зазначена заява не підлягає розгляду. Щодо судових витрат, суд зазначає наступне. Зі змісту пункту 3 частини 2 статті 141 ЦПК України, вбачається, що судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Відповідно до частини 1, пункту 1 частини 3 статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до відзиву, поданого представником відповідача [PERSON] - адвокатом Крупіца О.С., останній просив стягнути з позивача Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Лотос-55» на користь [PERSON] витрати на професійну правничу допомогу у сумі 10 000 грн. Враховуючи, що позовні вимоги позивача задоволенню не підлягають, то з останнього на користь відповідача [PERSON] підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу у сімі 10 000 грн, виходячи з наступного. Відповідно до положень частин 2-5 статті 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Частиною першою статті 141 ЦПК визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Згідно з частиною 1 статті 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги. Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору Відповідно до статті 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», договір про надання правової допомоги укладається в письмовій формі. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). На підтвердження витрат на правову допомогу відповідачем [PERSON] було надано договір № 22/12/20-ц про надання професійної правничої допомоги, укладений 22 грудня 2020 року між замовником [PERSON] та виконавцем Адвокатським об`єднанням «Адвокатська компанія «Шкута і Партнери». Відповідно до умов договору предметом договору є представництво інтересів замовника в судовому процесі з ОСББ «Лотос-55» про усунення перешкод у користуванні спільною сумісною власністю власників багатоквартирного житлового будинку. Вартість послуг по договору складає 10 000 грн, які сплачуються наперед готівкою через касу виконавця або в безготівковій формі шляхом їх перерахування на розрахунковий рахунок виконавця протягом 3 днів з моменту підписання договору. За цим договором професійна правнича допомога буде надаватися адвокатами Крупіца О.С., Шкута О.О. Квитанцією до прибуткового касового ордеру Адвокатського об`єднання «Адвокатська компанія «Шкута і Партнери» № 22/12/20-ц від 22 грудня 2020 року підтверджується, що від [PERSON] прийнято кошти в сумі 10 000 грн на підставі договору № 2/12/20-ц від 22 грудня 2020 року. Актом прийому-передачі (опис) наданих послуг по договору про надання професійної правничої допомоги від 22 грудня 2020 року № 22/12/20-ц від 29 грудня 2020 року підтверджується виконання сторонами договору, а саме що виконавець надав, а замовник прийняв та оплатив надану правову допомогу по договору. Ухвалюючи рішення про судові витрати, суд приймає до уваги і те, що за клопотанням позивача суд дев`ять разів оголошував перерви у розгляді справи, тричі, за його клопотанням суд ухвалював рішення про витребування доказів (хоча такі докази, позивач повинен був подати до початку розгляду справи по суті). Одночасно суд зазначає, що обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Тобто суд не може на власний розсуд зменшувати розмір витрат на оплату правничої допомоги, який підлягає відшкодуванню. Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у додатковій постанові у справі №755/9215/15-ц (провадження 14-382цс19) від 19 лютого 2020 року: «Саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній зі сторін без відповідних дій з боку такої сторони». Клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката позивачем не подавалося, а тому суд приходить до висновку, що витрати на правничу допомогу підлягають задоволенню у повному обсязі.

Outcome: approved