Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-01 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог У квітні 2021 року КНП ІРР «Іванківська центральна районна лікарня» (далі по тексту Іванківська ЦРЛ) в особі свого представника - адвоката Шурубора В.І. звернулися до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення витрат за період стажування в інтернатурі у розмірі 120\~497,02 грн. Позовна заява мотивована тим, що 01 серпня 2017 року відповідач [PERSON] була прийнята на посаду лікаря-інтерна зі спеціальності «Внутрішні хвороби» в Комунальний заклад Іванківської районної ради «Іванківська центральна районна лікарня» (який з 14.08.2018 року реорганізовано шляхом перетворення в КНП ІРР «Іванківська ЦРЛ»). На виконання вищевказаного наказу, 01 серпня 2017 року між позивачем та відповідачем було укладено Договір про навчання в інтернатурі (заочний цикл) №3 (далі по тексту Договір), відповідно до умов якого КЗ ІРР «Іванківська ЦРЛ» здійснює стажування в інтернатурі [PERSON] за спеціальністю «Внутрішні хвороби» за навчальним планом і програмою, затвердженими для цієї спеціальності МОЗ України на строк 24 місяці. Також, Іванківська ЦРЛ забезпечує необхідні умови Інтерну [PERSON] для здобуття знань та практичних навичок з обраної спеціальності. Окрім того, Іванківська ЦРЛ зобов`язувалася працевлаштувати лікаря-інтерна [PERSON] за спеціальністю після закінчення інтернатури. Позивач зазначає, що повністю виконав умови Договору, а саме організував та здійснив стажування лікаря-інтерна [PERSON] на заочному циклі за навчальним планом та програмою, затвердженими для цієї спеціальності МОЗ України, зокрема, позивач провів стажування на своїй клінічній базі, працевлаштував [PERSON] на посаду лікаря-інтерна, окрім того, позивач платив відповідачу винагороду, сплачував обов`язкові податкові відрахування та внески, надав щорічні відпуски відповідачеві та направляв її у відрядження до навчального закладу для проходження очного циклу інтернатури зі збереженням заробітної плати та оплати відрядних тощо. В свою чергу, відповідач взяла на себе зобов`язання якісно і добросовісно виконувати навчальні плани і відповідні програми, виконувати вимоги законодавства з організації надання освітніх послуг, а також після закінчення інтернатури обов`язково відпрацювати у Іванківській ЦРЛ на посаді лікаря не менше 3-х років. Однак відповідач не виконала пункт 3.5 Договору, а саме з невідомих причин, після закінчення терміну навчання в інтернатурі не приступила до роботи на посаді лікаря у Іванківській ЦРЛ, при цьому надіслала поштою заяву про звільнення її з посади лікаря-інтерна у зв`язку з закінченням встановленого терміну навчання в інтернатурі та закінчення терміну дії Договору. При цьому на численні дзвінки та звернення спеціаліста відділу кадрів та головного лікаря Іванківської ЦРЛ щодо обов`язковості відпрацювання за спеціальністю на посаді лікаря позивач не відповідала та не реагувала, що вказує на повне ігнорування відповідачем взятих на себе зобов`язання по Договору. У зв`язку з цим, наказом головного лікаря КНП ІРР «Іванківська ЦРЛ» №333-к від 25.09.2019 року [PERSON] з 19.07.2019 року було звільнено з посади лікаря-інтерна за прогули без поважних причин, на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України. Позивач зауважує, що відповідно до пункту 4.2 Договору в разі не відпрацювання трьох років [PERSON] зобов`язана повернути кошти, виплачені їй КЗ ІРР «Іванківська ЦРЛ» за період стажування в інтернатурі. У зв`язку з цим, бухгалтерією КНП ІРР «Іванківська ЦРЛ» було проведено розрахунок витрат позивача на проходження інтернатури лікаря-інтерна [PERSON] за період з 01.08.2017 по 19.07.2019, загальна сума яких становить 120\~497 (сто двадцять тисяч чотириста дев`яносто сім) гривень 02 копійок. Позивач вважає, що оскільки лікар-інтерн Маїк Р.М. не відпрацювала обов`язковий строк та не відшкодувала у добровільному порядку суму витрат понесених КНП ІРР «Іванківська ЦРЛ» на оплату її стажування в інтернатурі, зокрема суми заробітної плати, матеріальної допомоги, сплату ЄСВ тощо, тому є всі підстави для стягнення зазначених витрат з [PERSON] на користь КНП ІРР «Іванківська ЦРЛ» в судовому порядку. Також, позивач просить стягнути з [PERSON] на його користь відшкодування витрат на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 12 430 грн. та сплачений позивачем судовий збір у розмірі 2 270 грн. Процесуальні дії 23 квітня 2021 року позовна заява надійшла до Іванківського районного суду Київської області та здійснено автоматизований розподіл судової справи між суддями, відповідно до якого головуючий суддя визначений Ткаченко Ю.В. та присвоєно єдиний унікальний номер судової справи: 366/931/21. 31 травня 2021 року ухвалою судді Іванківського районного суду Київської області Ткаченка Ю.В. прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі та призначено до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 06 вересня 2021 року, 18 жовтня 2021 року, 26 листопада 2021 року ухвалами судді було ухвалено проводити судові засідання в режимі відеоконференції із Здолбунівським районним судом Рівненської області за участю відповідача [PERSON] та/або її представника. Аргументи учасників справи Представник позивача\~ -\~адвокат Шурубор\~В.І. в судовому засіданні позовні вимоги, які викладені в позовній заяві, підтримав та просив суд їх задовольнити повністю. Також зазначив, що відповідач підписуючи Договір про навчання в інтернатурі (заочний цикл) № 3 від 01 серпня 2017 року добровільно погодилася на працевлаштування її в Іванківській ЦРЛ після закінчення проходження інтернатури та навчаючись за кошти Іванківської ЦРЛ, яка є комунальним підприємством, також погодилася з тим, що у разі відмови відпрацювати не менше трьох років в Іванківській ЦРЛ відшкодувати вартість витрат понесених КНП ІРР «Іванківська ЦРЛ» на оплату її стажування в інтернатурі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про дату час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Направила до суду заяву, в якій зазначила, що представництво її інтересів здійснюватиме адвокат Інна Гуменюк. Окрім того, відповідач до суду надіслала відзив на позовну заяву, в якому позовні вимоги Іванківської ЦРЛ не визнає в повному обсязі та просить суд відмовити у задоволенні зазначеного позову. У даному відзиві зазначила, що вона перебувала з позивачем в трудових відносинах та за час проходження інтернатури отримувала у позивача заробітну плату та інші виплати пов`язані із виконанням трудових обов`язків. Вважає, що заявлені позивачем вимоги передбачають повернення заробітної плати та виплат пов`язаних з виконанням посадових обов`язків. Трудовим законодавством не передбачена можливість стягнення з працівника нарахованої та виплаченої йому заробітної плати, а укладений сторонам Договір про навчання в інтернатурі (заочний цикл) № 3 від 01 серпня 2017 року спрямований на порушення конституційного права громадянина щодо вільного місця роботи, тому, на думку відповідача, даний договір за правилами статті 228 ЦК України є нікчемним. Щодо стягнення судових витрат, також вказала, що в матеріалах справи міститься тільки докази сплати судового збору та платіжне доручення на оплату правової допомоги на суму 3 430 грн., тому вимоги щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 12 430 грн. є необґрунтованими. Представник відповідача\~ адвокат\~Гуменюк І.П. в судовому засіданні підтримала позицію свого клієнта та просила суд відмовити у задоволенні позову повістю. Також зазначила, що між позивачем та відповідачем були трудові відносини, оскільки [PERSON] перебувала на посаді лікаря-інтерна і чинне законодавство не передбачає повернення заробітної плати та інших відрахувань, які були нараховані та виплачені працівнику під час виконання останнім трудових відносин. Також вказала, що чинне законодавство України не передбачає повернення коштів, які були витрачені підприємством на проходження відповідачем інтернатурі на базі Іванківської ЦРЛ. Окрім того, зазначила, що вимоги про стягнення витрат на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 12 430 грн. є необґрунтованими, оскільки Іванківська ЦРЛ, оплатила адвокатові тільки частину суми обумовленою договором про надання правової допомоги, а саме 3 430 грн. Фактичні обставини справи, встановлені судом Суд установив, що [PERSON] закінчила в 2017 році Вінницький національний медичний університет ім.. М.І. Пирогова здобула кваліфікацію: спеціаліст, спеціальність «Лікувальна справа», професійна кваліфікація: лікар, що підтверджується дипломом спеціаліста серії [NUMBER] , виданий 24.06.2017 /а.с.15/. Наказом Департаменту охорони здоров`я КОДА «Про працевлаштування лікаря [PERSON] » №281-н від 22.08.2017 було доручено головному лікарю КЗ ІРР Іванківської ЦРЛ [PERSON] зарахувати на посаду лікаря-інтерна за спеціальністю «Внутрішні хвороби» [PERSON] з 01.08.2017 року. Також в даному наказі зобов`язано визначити керівника заочної частини інтернатури, а після закінчення інтернатури перевести [PERSON] на посаду лікаря-терапевта КЗ ІРР Іванківської ЦРЛ для відпрацювання трьох років /а.с.7/. На підстави даного наказу та заяви [PERSON] про прийняття на посаду лікаря-інтерна від 01.08.2017, головним лікарем КЗ ІРР «Іванківська ЦРЛ» [PERSON] було видано наказ «Про прийняття на посаду лікаря-інтерна [PERSON] » за №236 від 22.08.2017, в якому було прийнято [PERSON] на посаду лікаря-інтерна за спеціальністю «Внутрішні хвороби» з 01.08.2017 року, визначено керівника інтернатури та обов`язок укладання угоди з [PERSON] про проходження інтернатури та відпрацювання за спеціальністю /а.с.3, 6/. 01 серпня 2017 року між позивачем та відповідачем було укладено Договір про навчання в інтернатурі (заочний цикл) № 3, відповідно до пункту 1.1. даного Договору КЗ ІРР «Іванківська ЦРЛ» здійснює стажування в інтернатурі [PERSON] за спеціальністю «Внутрішні хвороби» за навчальним планом і програмою, затвердженими для цієї спеціальності МОЗ України на строк 24 місяці. Згідно до пунктів 2.1., 2.2., 2.5. Договору Іванківська ЦРЛ взяла на себе зобов`язання організувати та здійснювати стажування інтерна [PERSON] на заочному циклі за навчальним планом і програмою, затвердженим для цієї спеціальності МОЗ України: стажування на клінічній базі. Також, Іванківська ЦРЛ забезпечує необхідні умови інтерну [PERSON] для здобуття знань та практичних навичок з обраної спеціальності. Окрім того, Іванківська ЦРЛ зобов`язувалася працевлаштувати лікаря-інтерна [PERSON] за спеціальністю після закінчення інтернатури. В свою чергу, [PERSON] взяла на себе зобов`язання якісно та добросовісно виконувати навчальні плани і відповідні програми, виконувати вимоги законодавства з організації надання освітніх послуг та після закінчення інтернатури обов`язково відпрацювати у Іванківській ЦРЛ на посаді лікаря не менше 3-х років (пункти 3.2., 3.3. та 3.5. Договору) /а.с.12/. Відповідно до пункту 4.1. та 4.2. Договору за невиконання або неналежне виконання зобов`язань за цим договором Сторони несуть відповідальність згідно з чинним законодавством України, а в разі не відпрацювання трьох років [PERSON] зобов`язана повернути кошти, виплачені їй КЗ ІРР «Іванківська ЦРЛ», за період стажування в інтернатурі /а.с.13/. Листом від 05 серпня 2019 року головним лікарем КНП ІРР «Іванківська ЦРЛ» було повідомлено В.о. директора департаменту охорони здоров`я КОДА про те, що лікар-інтерн зі спеціальності «Внутрішні хвороби» [PERSON] з невідомих причин не приступила до роботи після закінчення щорічної відпустки (19.07.2019). Також зазначили, що 26.07.2019 [PERSON] надіслала поштою заяву про її звільнення з посади лікаря-інтерна у зв`язку з закінченням терміну навчання і інтернатурі, при цьому згідно Договору після закінчення інтернатури [PERSON] обов`язково мала відпрацювати у КНП ІРР «Іванківська ЦРЛ» на посаді лікаря не менше 3-х років, однак до роботи не приступила /а.с.22/. Департамент охорони здоров`я КОДА своїм листом від 19.09.2019 за №33.04/3833-2019 повідомив КНП ІРР «Іванківська ЦРЛ», що за умови підписання угоди на відпрацювання 3-х років молодий спеціаліст зобов`язаний відпрацювати за направленням, в іншому випадку, він несе відповідальність, відповідно до умов договору та законодавства /а.с.23-25/. Наказом головного лікаря КНП ІРР «Іванківська ЦРЛ» №333-к від 25.09.2019 року [PERSON] з 19.07.2019 року було звільнено з посади лікаря-інтерна за прогули без поважних причин, на підставі п.4 ст. 40 КЗпП України /а.с.26/. Відповідно до відповіді Національної медичної академії післядипломної освіти МАПО імені П.Л. Шупика №12/20-1438 від 06.08.2020 на запит КНП ІРР «Іванківська ЦРЛ», [PERSON] , навчалася в НМАПО імені П.Л. Шупика в очній частині інтернатури з 2017 по 2019 за спеціальністю «Внутрішні хвороби» та їй був виданий сертифікат лікаря-спеціаліста №7786 від 26.09.2019. Лікар-інтерн [PERSON] успішно пройшла атестацію на визначення знань та практичних навиків і їй було присвоєно звання лікаря-спеціаліста за спеціальністю «Внутрішні хвороби» від 26.06.2019 №2150 /а.с.30/. 21 грудня 2019 року представником позивача адвокатом Шурубор В.І. на адресу [PERSON] було направлено лист з вимогою виконати взяті останньою зобов`язання за Договором та відпрацювати зазначений строк у Іванківській ЦРЛ, а у разі відмови від відпрацювання повернути підприємству, витрати котрі були понесені закладом охорони здоров`я у зв`язку з стажуванням [PERSON] в інтернатурі у розмірі 120\~497,02 грн. /а.с.27-29/. Згідно з розрахунком витрат на проходження інтернатури лікаря-інтерна [PERSON] , яка зазначена в довідці КНР ІРР «Іванківська ЦРЛ» №105 від 05.11.2019 року, загальна сума витрат, за період з 01.08.2017 по 19.07.2019, становить 120\~497,02 грн. /а.с.31/. Відповідно до пункту 1. 2. статуту КНП ІРР «Іванківська ЦРЛ», який затверджений рішенням Іванківської районної ради від 10.08.2018 №VII-37/446 підприємство створене за рішенням Іванківської районної ради від 10.08.2018 №VII-37/446 «Про створення комунального некомерційного підприємства Іванківської районної ради «Іванківська центральна районна лікарня» відповідно до Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» в результаті перетворення комунального закладу Іванківської районної ради «Іванківська центральна районна лікарня» у комунальне некомерційне підприємство. Підприємство є правонаступником усього майна, всіх пав та обов`язків комунального закладу Іванківської районної ради «Іванківська центральна районна лікарня» /а.с.74-75/. Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права Стаття 61 Закону України «Про вищу освіту»\~дає визначення інтерна - особа, яка має ступінь магістра медичного або фармацевтичного спрямування і навчається з метою отримання кваліфікації лікаря або провізора певної спеціальності відповідно до переліку лікарських або провізорських спеціальностей інтернатури. Положення про спеціалізацію (інтернатуру) випускників вищих медичних і фармацевтичних закладів освіти ІІІ-IV рівнів акредитації медичних факультетів університетів, затверджене наказом Міністерства охорони здоров`я України від 19.09.1996 року № 291 передбачає, що спеціалізація (інтернатура) є обов`язковою формою післядипломної підготовки випускників всіх факультетів медичних і фармацевтичних вищих закладів освіти III-IV рівнів акредитації медичних факультетів університетів незалежно від підпорядкування та форми власності, після закінчення якої їм присвоюється кваліфікація лікаря (провізора)-спеціаліста певного фаху. Основним завданням інтернатури є підвищення рівня практичної підготовки випускників вищих медичних (фармацевтичних) закладів освіти III-IV рівнів акредитації медичних факультетів університетів, їх професійної готовності до самостійної лікарської (провізорської) діяльності. Інтернатура проводиться в очно-заочній формі навчання на кафедрах медичних (фармацевтичних) вищих закладів освіти III-IV рівнів акредитації медичних факультетів університетів і закладів медичної (фармацевтичної) післядипломної освіти (надалі - вищих закладів освіти) та стажування в базових установах і закладах охорони здоров`я ( п. 1.1, 1.2, 1.4 положення ). Отже, з метою отримання кваліфікації лікаря (провізора) - спеціаліста певного фаху кожен випускник вищого медичного закладу, незалежно від підпорядкування та форми власності, за професійними напрямками «Медицина» та «Фармація» має пройти первинну спеціалізацію (інтернатуру), яка є обов`язковою формою підготовки до професійної діяльності. Проходження інтернатури може бути як безоплатним, так і на платній основі за рахунок коштів фізичних та юридичних осіб. Інтернатура проводиться в очно-заочній формі навчання на кафедрах медичних (фармацевтичних) вищих закладів освіти ІІІ-IV рівнів акредитації, медичних факультетів університетів і закладів медичної ( фармацевтичної ) післядипломної освіти та стажування в базових установах та закладах охорони здоров`я. У даній справі відповідач [PERSON] обрала собі проходження інтернатури на безоплатній основі та після зарахування в інтернатуру на підставі наказу Департаменту охорони здоров`я КОДА та наказу КЗ ІРР «Іванківська ЦРЛ», уклала з останнім договір про навчання в інтернатурі, яким були визначені права та обов`язки сторін під час проходження стажування в інтернатурі. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Частина 1 статті 526 ЦК України визначає, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч. 1 ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Як встановлено судом, 01.08.2017 між сторонами було укладено договір № 3 про навчання в інтернатурі (заочний цикл) з якого вбачається, що виконавець здійснює стажування в інтернатурі Маїк Р.М. за спеціальністю «Внутрішні хвороби» за навчальним планом і програмою, затвердженими для цієї спеціальності МОЗ України, на строк 24 місяці, який відповідає вимогам цивільного законодавства щодо свободи договору (статті 3, 6, 627 ЦК України). Крім того, вказаний договір не визнавався судом недійсним, відповідний зустрічний позов стороною відповідача заявлено не було, а отже він є обов`язковим для виконання його сторонами та має виконуватися належним чином. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з п.п. 1, 4 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору, а також відшкодування збитків та моральної шкоди. Статтею 2 Указу Президента України «Про заходи щодо реформування системи підготовки спеціалістів та працевлаштування випускників вищих навчальних закладів» № 77/96 від 23.01.1996 визначено, що особи, які навчаються за рахунок державних коштів, укладають з адміністрацією вищого навчального закладу угоду, за якою вони зобов`язуються після закінчення навчання та одержання відповідної кваліфікації відпрацювати в державному секторі народного господарства не менше, ніж три роки. У разі відмови працювати в державному секторі народного господарства випускники відшкодовують в установленому порядку до державного бюджету повну вартість навчання. Згідно з п.п. 3.6.2, 4.2 Положення про спеціалізацію (інтернатуру) випускників вищих медичних і фармацевтичних закладів освіти III-IV рівнів акредитації медичних факультетів університетів, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я № 291 від 19.09.1996 лікар-інтерн зараховується на посаду лікаря, працює під керівництвом лікаря, призначеного його безпосереднім керівником. У пункті 7.3. вказаного Положення зазначається, що заробітна плата лікарям (провізорам)-інтернам протягом всього періоду навчання сплачується за рахунок закладів (установ), в які вони зараховані лікарями (провізорами)-інтернами, або закладом (установою), з яким укладено трудовий договір у розмірі, встановленому чинним законодавством. Згідно з п. 21 Порядку працевлаштування випускників державних вищих медичних (фармацевтичних) закладів освіти, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України № 367 від 25.12.1997, випускник повинен прибути до місця призначення у термін, визначений у направленні на роботу. Незгода випускника з рішенням комісії з працевлаштування випускників не звільняє його від обов`язку прибути на роботу за призначенням. У разі, якщо він не прибув за направленням або відмовився приступити до роботи за призначенням з причин, не зазначених у п. 9 та 18 цього Порядку, чи його звільнено з ініціативи власника або уповноваженого ним органу за порушення трудової дисципліни або звільнено за власним бажанням протягом навчання в інтернатурі та трьох років після закінчення останньої, він зобов`язаний відшкодувати у встановленому порядку відповідно до державного або місцевого бюджетів вартість навчання та компенсувати замовникові всі витрати. У той же час, відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Судом встановлено, що КНП ІРР «Іванківська ЦРЛ» умови договору №3 від 01.08.2017 року виконані у повному обсязі, зокрема, відповідач на безоплатній основі пройшла стажування в інтернатурі, грошові витрати, пов`язані з проходженням інтернатури, у вигляді виплаченої заробітної плати, витрат на відрядження, оплату відпускних тощо лікарю-інтерну під час навчання поніс позивач, як заклад охорони здоров`я, який взяв на себе зобов`язання здійснити стажування відповідача, остання отримала відповідну кваліфікацію та спеціальність саме завдяки позивачу та за його кошти. У свою чергу, відповідач умови договору не виконала та після проходження інтернатури взяті на себе зобов`язання відпрацювати за відповідною спеціальністю у Іванківській ЦРЛ не виконала. Це в свою чергу дає позивачу підстави вимагати відшкодування відповідачем витрат, понесених закладом охорони здоров`я у зв`язку з проходженням [PERSON] інтернатури. Отже, обов`язок відповідача відшкодувати у бюджет позивача повну вартість навчання в інтернатурі та компенсувати виконавцю всі витрати за умов, що були погоджені між сторонами, зокрема у разі, якщо вона була звільнена протягом навчання в інтернатурі та трьох років після закінчення останньої, випливає зі статей 525, 526, 530, 610-612, 629 ЦК України, а також п. 2 Указу Президента України «Про заходи щодо реформування системи підготовки спеціалістів та працевлаштування випускників вищих навчальних закладів» № 77/96 від 23.01.1996, п. 21 Порядку працевлаштування випускників державних вищих медичних (фармацевтичних) закладів освіти, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням, затвердженим наказом Міністерства охорони здоров`я України № 367 від 25.12.1997, та п.п. 3.6.2, 4.2, 7.3 Положення про спеціалізацію (інтернатуру) випускників вищих медичних і фармацевтичних закладів освіти III-IV рівнів акредитації медичних факультетів університетів, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я № 291 від 19.09.1996. При цьому суд приходить до висновку, що до спірних правовідносин підлягають застосуванню саме положення ЦК України, які регулюють договірні правовідносини і передбачають відповідальність за їх невиконання, а не положення КЗпП України. Зазначений правовий висновок щодо застосування відповідних норм права викладений у постановах Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду від 23 січня 2018 року (справа № 607/9099/15-ц), від 19 вересня 2018 року (справа № 607/3690/17), від 31 жовтня 2018 року (справа № 607/3681/17-ц) від 15 травня 2019 року (справа № 598/760/17), від 30 січня 2019 року (справа № 607/3682/17), від 26 червня 2019 року (справа № 607/7122/17-ц) та у пунктах 101-108 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 січня 2021 року (справа № 607/3693/17). Зокрема, Велика Палата Верховного Суду в постанові від 26 січня 2021 року у справі № 607/3693/17 (провадження № 14-151цс20) зазначила, що «якщо між сторонами укладеної угоди про підготовку фахівця з вищою освітою передбачений обов`язок цього фахівця після закінчення відповідного навчання відпрацювати три роки, наприклад, в закладі охорони здоров`я, куди цей фахівець (випускник) буде направлений за розподілом, а також його обов`язок компенсувати (відшкодувати) замовнику його навчання вартість витрат цього замовника на це навчання у разі неприбуття цього випускника за направленням або його відмови без поважних причин приступити до роботи за призначенням (наприклад, відпрацювати три роки в закладі охорони здоров`я, куди випускник направлений за розподілом), то зазначене зобов`язання з відшкодування витрат на навчання є цивільно-правовим договірним зобов`язанням. Велика Палата Верховного Суду вважає розумним та справедливим відповідне договірне зобов`язання щодо відпрацювання фахівцем після закінчення відповідного навчання трьох років за направленням замовника такого навчання, який оплатив навчання фахівця. На переконання Великої Палати Верховного Суду, покладення на фахівців, які отримали вищу освіту безкоштовно за державним замовленням, обов`язку щодо оплатного відпрацювання (на умовах не гірших, ніж ті які надаються іншим працівниками державного сектора економіки) за направленням держави протягом визначеного періоду часу (трьох років) не суперечить самій суті конституційного права на безкоштовну вищу освіту і в сучасник умовах економічного розвитку країни відповідає інтересам суспільства щодо отримання від держави якісних послуг у відповідних секторах». Враховуючи вищевикладене, на основі повного і всебічного з`ясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, суд приходить до висновку, що вимоги КНП ІРР Івванківська ЦРЛ до [PERSON] про стягнення витрат за період стажування в інтернатурі у розмірі 120 497,02 грн. підлягають задоволенню. Щодо судових витрат За змістом ч. 1 п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Оскільки вимоги позивача про стягнення витрат за період стажування в інтернатурі судом задоволено повністю, тому судовий збір, який сплачений позивачем у сумі 2\~270 грн., підлягає стягненню з відповідачки в повній мірі /а.с.106,107/. Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно ч.4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При визначенні суми відшкодування судових витрат суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування позивачем надано Договір про надання правової допомоги №08/20 від 25.08.2020 року з додатком №1 від 25.08.2020 року до нього, акт №1 прийому передачі юридичних послуг, попередній (орієнтовний) розрахунок сум судових витрат від 12.10.2020 року, детальний опис робіт (наданих послуг) від 12.10.2020 року з описом наданої професійної правничої допомоги із зазначенням часу витраченого адвокатом на виконання відповідних робіт, що підтверджується матеріалами справи /а.с.94-96, 99-104/. Суд дослідивши зазначені докази, враховуючи співмірність зі складністю даної справи, наданим адвокатом обсягом послуг у суді, виходячи з відповідають реальності таких витрат та розумності їхнього розміру, приходить до висновку, що витрати на професійну правничу допомогу підлягають частковому задоволенню, а саме в розмірі 6\~000 грн. На підставі викладеного вище,

Outcome: partial