Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-24 00:00:00

[PERSON] 08.11.2021 звернулась з позовом до Городоцької міської ради Львівської обл., просила визнати частково недійсним розпорядження голови Городоцької РДА № 721 від 02.12.2002, в частині передачі у власність [PERSON] земельної ділянки площею 1.4520 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та державний акт на право приватної власності на землю серії І-ЛВ № 032673 від 26.12.2002, виданий на ім`я [PERSON] на підставі вищеозначеного розпорядження, що зареєстрований в книзі записів державних актів за № 434, скасувавши в поземельній книзі запис про державну реєстрацію права власності на вказану земельну ділянку; визнати за нею, в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , що померла [INFO] , право на земельну частку\~(пай)\~площею 1,39\~ум.кад.га,\~що на\~підставі сертифіката\~про право\~на земельну\~частку (пай)\~ЛВ №\~0091069\~від 15.06.2000,\~зареєстрованого в\~книзі записів\~сертифікатів за\~№ 8096,\~належало останній,мотивуючи тим, що після\~смерті спадкодавця,\~вона фактично\~прийняла спадщину,так як проживала із нею на час її смерті, в жовтні 2021 року звернулась до нотаріуса для оформлення спадщини, але нотаріус відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки державний акт на земельну ділянку виданий після смерті спадкодавця. В інший спосіб, як звернутись з означеним позовом до суду вона оформити спадщину не може, просила позов задовольнити. Позивачка до суду не з`явилась, 05.01.2022 представник позивачки адвокат Мартин В.І. подала заяву у якій позов підтримала, просить про розгляд справи за її відсутності. Представник Городоцької міської ради Львівської обл. в суд не з`явився, 26.11.2021 міський голова подав пояснення, у яких позов фактично визнав, просив про розгляд справи за відсутності їх представництва. Представник Львівської районної державної адміністрації Львівської обл. в суд не з`явився, 21.12.2021 голова райдержадміністрації надав клопотання про розгляд справи за відсутності їх представництва. Представник ГУ Держгеокадастру у Львівській обл. в суд не з`явився. Відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксація судового процесу технічними засобами не здійснюється. Враховуючи, що представник відповідача 26.11.2021 подав пояснення, у яких позов по суті визнав, суд з огляду на положення ч. 3\~ст. 200 ЦПК України, ухвалює рішення за результатами підготовчого провадження. Вивчивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Згідно ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, має право безпосередньо звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Визнання права є одним із способів захисту цивільних прав та інтересів, що підлягають захисту судом. Як видно із копії свідоцтва про смерть [NUMBER] (а.с.15), [PERSON] померла [INFO] . Оскільки [PERSON] померла до [INFO] , до правовідносин, що стосуються прийняття спадщини після її смерті, слід застосовувати положення ЦК України в ред. 1963 року. Так, ст. 524 ЦК України передбачено, що спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Відповідно до ч. 2 ст. 548 ЦК України ( в ред. 1963 року), прийняття спадщини визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини, яким з урахуванням вимог ст. 525 зазначеного Кодексу, визнається день смерті спадкодавця. Згідно до\~ст. 549 ЦК УРСР, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він протягом 6 місяців з дня її відкриття фактично вступив в управління або володіння спадковим майном, або подав до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. На підставі положень ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять всі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті. За вимогами ст.373 ЦК України, ст. 81 ЗК України право власності (право) на земельну ділянку набувається і здійснюється по закону. Громадяни України набувають права на земельні ділянки на підставі договорів, в т.ч. дарування, прийняття спадщини, тощо. Відповідно до пункту 1 Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» від 08.08.1995 р. 720/95 паюванню підлягали сільськогосподарські угіддя, передані у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі створеним на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств. Згідно п. 2 вищевказаного Указу право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Пункт 24\~Постанови Пленуму\~Верховного суду\~України «Про\~практику застосування\~судами земельного\~законодавства при\~розгляді цивільних\~справ» від\~16.04.2004\~№ 7\~передбачає,\~що член\~колективного сільськогосподарського\~підприємства,\~включений до\~списку,\~що додається\~до державного\~акта на\~право колективної\~власності на\~землю,\~набуває права\~на земельну\~частку (пай)\~з дня\~видачі цього\~акта.\~Невнесення до\~зазначеного вище\~списку особи,\~яка була\~членом КСП\~на час\~передачі у\~колективну власність\~землі,\~не може\~позбавити її\~права на\~земельну частку. Вказане також узгоджується із позицією Верховного Суду у справі №587/2672/19 (провадження №61-14568св20), викладеною в постанові від 05 березня 2021 року . Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 26 червня 2018 року у справі №599/1833/15-ц (провадження № 61-4320св18), у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 179/2279/17 (провадження №61-395св19), у постанові від 18 листопада 2020 року у справі №551/1075/17 (провадження № 61-15000св19). Згідно положень ст.236 ЦК України правочин визнаний судом недійсним є недійсним з моменту його вчинення. Згідно ст. 210 ЦК України правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках передбачених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту державної реєстрації. Державна реєстрація речових прав на нерухоме майно (далі - державна реєстрація прав), згідно положень абзацу першого ч.1 ст.2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Частиною 2 статті 3 згаданого Закону передбачено, що держава гарантує достовірність зареєстрованих прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Згідно ст. 182 ЦК України, право власності та інші речові права на нерухоме майно, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. За положеннями ст. 126 Земельного Кодексу України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Згідно положень ст.. 236 ЦК України правочин визнаний судом недійсним є недійсним з моменту його вчинення. Згідно ст. 210 ЦК України правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках передбачених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту державної реєстрації. Таким чином, розпорядження голови Городоцької РДА №721 від 02.12.2002 в частині передачі у власність [PERSON] земельної ділянки площею 1,4520 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що видане після її смерті, в цій частині слід визнати недійсним. Оскільки на підставі вищевказаного розпорядження на ім`я [PERSON] видано державний акт на право власності на земельну ділянку, тому такий Державний акт теж слід визнати недійсним та скасувати запис про реєстрацію права власності в Поземельній книзі. Вимоги про скасування розпорядження, державного акту та реєстрації є похідними й залежать від доведеності законності рішення відповідного органу, на підставі якого вони видані. Із копії державного акта серії І-ЛВ №032673 виданого на ім`я [PERSON] на підставі розпорядження голови Городоцької РДА №721 від 02.12.2002 та зареєстрованого в Книзі записів державних актів за №434 (а.с.11), убачається, що такий виданий 26.12.2002. Згідно вказаного державного акту видно, що [PERSON] у 2002 році, тобто задовго після її смерті, передавалась у власність земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва загальною площею 1,4520 га. Таким чином, оскільки на час видачі державного акта серії І-ЛВ №032673 на ім`я [PERSON] вказана особа померла, а отже вказане право власності не входить до складу спадщини після її смерті, то державний акт слід визнати недійсними та скасувати реєстрацію права власності в Поземельній книзі. Також скасуванню підлягає розпорядження Городоцької РДА №721 від 02.12.2002, в частині передачі [PERSON] у власність вказаної земельної ділянки. Між тим, як убачається із копії сертифікату на право приватної власності на землю (середню земельну частку) серія ЛВ № 145102 від 23.04.1997, який було замінено на новий сертифікат серія ЛВ №0091069, зареєстрований за №8096 від 15.06.2000, із витягу з книги реєстрації сертифікатів на середню земельну частку (пай) Керницької сільської ради Городоцького р-ну Львівської обл., довідки Городоцької міської ради Львівської обл. № 1172 від 27.10.2021, копії ухвали Керницької сільської ради народних депутатів Городоцького р-ну Львівської обл. № 88 від 30.11.1995 з додатками, [PERSON] належало право на земельну частку (пай) площею 1,39 ум.кад.га на території Керницької сільської ради. Вказане свідчить про те, що [PERSON] ще за життя була внесена до списку осіб, які мають право на земельну частку (пай), а отже видача бланку державного акта після її смерті не може слугувати до звуження прав її спадкоємців та відмовою до визнання за ними права на пай в порядку спадкування. Вказане також узгоджується із позицією Верховного Суду у справі №587/2672/19 (провадження №61-14568св20), викладеною в постанові від 05 березня 2021 року . Таким чином, належне [PERSON] на час смерті право на земельну частку (пай) площею 1,39 ум.кад.га, входить до складу спадщини після її смерті. Отже, оскільки [PERSON] при житті фактично належало право на земельну частку (пай) згідно вищеозначеного сертифікату, саме це право входить до складу спадщини, після її смерті, [PERSON] є спадкоємцем за законом після смерті спадкодавця, спадщину фактично прийняла, інших спадкоємців, які б претендували на спадкове майно не встановлено, є підстави до визнання за позивачкою права на земельну частку (пай) в порядку спадкування після смерті [PERSON] .

Outcome: approved