Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-01 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із позовною заявою до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. Позов мотивований тим, що позивач є власником ј частки квартири [ADDRESS] . Іншими співвласниками квартири є мати позивача [PERSON] , батько [PERSON] та сестра [PERSON] , кожний по ј частки. 19.11.2011 року позивач [PERSON] уклала шлюб із [PERSON] , після чого вони стали проживати у вищезазначеній квартирі, а 04.01.2019 року відповідач був зареєстрований у квартирі. Однак спільне життя у сторін не склалося і 14.04.2020 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано рішенням Мукачівського міськрайонного суду. Після розірвання шлюбу позивач постійно наполягала на тому, щоб відповідач покинув квартиру, однак останній відмовляється це зробити. В зв`язку з цим позивач звернулася до суду з позовом про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 14 грудня 2021 року відкрито провадження у справі та вирішено розглядати справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами. Також вказаною ухвалою відповідачу встановлено п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позовну заяву. Дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, суд прийшов до наступного висновку. Частиною 1 ст.4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.3, 4 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 1 ст.76, ч.1,2 ст.77, ст.ст.79 і 80 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити обставини справи. Достатніми є докази ,які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідного до свого внутрішнього переконання. Судом встановлено, що згідно Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №3930254 від 25.05.2013 року квартира [ADDRESS] належить на праві спільної часткової власності [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] по ј частки кожному (а.с. 24-26). У відповідності до рішення Мукачівського міськрайонного суду справа №303/571/20 2/303/687/20 за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, позов задоволено, шлюб, укладений між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Права власника житлового приміщення також визначені ст.150 ЖК України, зокрема, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. У відповідності до ст.156 ч.1 ЖК України члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Частиною 1 ст.405 ЦК України встановлено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Згідно ч.2 ст.405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі його відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. У відповідності до ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В той же час, позивачем [PERSON] не надано суду жодних належних та допустимих доказів, які б підтверджували факт непроживання відповідача [PERSON] у квартирі [ADDRESS] , а навпаки позивач [PERSON] в позові зазначає, що з часу розірвання шлюбу, вона постійно наполягає на тому, щоб відповідач забрав свої речі та йшов проживати окремо від неї та знявся з реєстрації, однак відповідач ігнорує її прохання, що призводить до постійних сварок та погроз з його боку в її адресу. За таких обставин, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити в зв`язку з його необґрунтованістю та безпідставністю.

Outcome: dismissed