Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання недійсним кредитного договору №050-2009/756-0769 від 21.12.2007 та договору іпотеки від 21.12.2007, а також стягнення матеріальної та моральної шкоди. Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що 21.12.2007 між позивачем та ВАТ «Універсал Банк» (правонаступником якого є ПАТ «Універсал Банк») укладено кредитний договір №050-2009/756-0769, за умовами якого банк зобов`язався надати позивачу іпотечний кредит в розмірі 210 260 швейцарських франків (що станом на день укладення договору становило 917 662,74 грн.) на придбання трикімнатної квартири за адресою [ADDRESS] , а позивач зобов`язався прийняти, належним чином використати та повернути кредит, а також сплатити проценти за користування кредитом в розмірі 8,95% річних. Позивач вважає, що при укладанні вказаного кредитного договору порушені його права як споживача, зокрема, банк змусив його порушити валютне законодавством країни шляхом придбання квартири з використанням іноземної валюти у грошовому обігу країни, укладений договір містить умови, які є несправедливими та спричиняють дисбаланс прав та обов`язків позивача в бік погіршення його становища, під час укладення кредитного договору банком не було надано позивачу повної та достовірної інформації про умови кредиту, а навпаки приховано фактичні дані та відомості відносно реальної процентної ставки та абсолютного значення подорожчання кредиту, у зв`язку з чим позивач розцінює такі дії банку як введення в оману шляхом використання нечесної підприємницької практики. Крім того, позивач вказував, що банк не мав індивідуальної ліцензії на здійснення валютної операції. На підставі викладеного позивач просить визнати недійсним кредитний договір №050-2009/756-0769 від 21.12.2007 та договір іпотеки від 21.12.2007, а також стягнути матеріальну шкоду в розмірі 2883800 грн. та моральну шкоду в розмірі 50000 грн. Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 02.04.2021 було відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, в матеріалах справи міститься відзив банку з посиланням на те, що позивач був обізнаний з усіма умовами оспорюваних правочинів, тривалий час їх виконував та не мав жодних претензій до їх змісту. Матеріали справи не містять жодних доказів того, що позивача було введено в оману чи йому не були в доступний спосіб роз`яснені усі істотні умови договору. Крім того, вказував, що всі дії щодо укладення кредитного договору та видачі грошових коштів вчинені банком у відповідності до умов кредитного договору та вимог чинного законодавства. Окрім того звертав увагу на те, що питання дійсності оспорюваного кредитного договору неодноразово були предметом судового розгляду. Правомірність дій відповідача також було підтверджено рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 25.03.2014 (ун. №756/10242/13-ц), яким вимоги відповідача до позивача були задоволені та стягнуто суму боргу в розмірі 201 486, 68 швейцарських франків, що еквівалентно на 25.04.2014 - 2 413 810, 43 грн. Вказане судове рішення набрало законної сили та виконується в установленому законом порядку. Заслухавши пояснення сторони позивача, дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Статтею 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Як убачається із матеріалів справи, що 21.12.2007 між позивачем та ВАТ «Універсал Банк» (правонаступником якого є ПАТ «Універсал Банк») укладено кредитний договір №050-2009/756-0769, за умовами якого банк зобов`язався надати позивачу іпотечний кредит в розмірі 210 260 швейцарських франків (що станом на день укладення договору становило 917 662,74 грн.) на придбання трикімнатної квартири за адресою [ADDRESS] , а позивач зобов`язався прийняти, належним чином використати та повернути кредит, а також сплатити проценти за користування кредитом в розмірі 8,95% річних. Відповідно до п.2.1 кредитного договору сторони погоджуються з тим, що зобов`язання кредитора надати кредит виникає з моменту виконання усіх та кожної з наведених умов: укладення в забезпечення виконання зобов`язань позичальника за цим договором відповідних договорів згідно п.3.1-3.2 цього договору; виконання всіх умов щодо страхування згідно п.3.3 цього договору; відкриття позичальником поточного рахунку у кредитора для здійснення розрахунково-касового обслуговування операцій позичальника з надання та погашення кредиту. Пунктом 3.2 кредитного договору забезпеченням виконання зобов`язань позичальника за договором щодо погашення кредиту, сплати процентів, комісій та інших платежів, передбачених цим договором, можливих штрафних санкцій, є: іпотека нерухомого майна - квартири за адресою: [ADDRESS] ; порука [PERSON] . У відповідності до п.3.4 кредитного договору виконання позичальником зобов`язань за даним договором забезпечується також всім належним позичальнику майном та коштами, на які може бути звернено стягнення в порядку, встановленому законодавством України. Згідно із п.п.5.3.1-5.3.3 кредитного договору позичальник зобов`язаний належним чином виконувати взяті на себе зобов`язання за цим договором, використовувати кредит на цілі, визначені в п.1.3 цього договору, повернути кредит, своєчасно сплачувати проценти за користування кредитом, а також у випадку невиконання або неналежного виконання взятих на себе зобов`язань за цим договором сплатити штрафні санкції та інші платежі, у строки та на умовах, що визначені цим договором, відповідати всіма власними коштами та майном по своїх зобов`язаннях, що випливають з цього договору. Відповідно до п.8.5 кредитного договору його підписанням позичальник засвідчив, що з умовами споживчого кредитування банку та орієнтовною сукупною вартістю кредиту ознайомлений до укладення ним цього договору в письмовій формі та зобов`язався виконувати. Пунктом 9.8 кредитного договору визначено, що позичальник в день надання йому кредиту за договором сплачує кредитору плату за ініціювання кредиту в розмірі 2222,60 грн. Згідно додатку №1 до кредитного договору №050-2009/756-0769 від 21.12.2007 позивач ознайомлений з переліком та вартістю послуг, що йому надавались відповідно до укладених кредитних договорів та пов`язані з отриманням та обслуговуванням кредиту. Судом встановлено, що зобов`язання банку з надання позивачу кредиту були виконані в повному обсязі. У забезпечення виконання зобов`язань 21.12.2007 між позивачем та ВАТ «Універсал Банк» (правонаступником якого є ПАТ «Універсал Банк») укладено договір іпотеки, згідно якого позивачем передано в іпотеку банку квартиру за адресою: [ADDRESS] . Крім того, у забезпечення виконання зобов`язань 21.12.2007 між позивачем, ВАТ «Універсал Банк» (правонаступником якого є ПАТ «Універсал Банк») та [PERSON] укладено договір поруки, за умовами якого поручитель поручився за зобов`язаннями позичальника за кредитним договором №050-2009/756-0769-Р від 21.12.2007, в повному обсязі як існуючих в теперішній час, так і тих, що можуть виникнути в майбутньому. З відомостей, які містяться у відкритому доступі у Єдиному державному реєстрі судових рішень убачається, що рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 13.12.2012 (ун.№2605/11308/12) позовні вимоги [PERSON] до публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» про захист прав споживача, визнання частково недійсним кредитним договору, визнання недійсними договору іпотеки та договору поруки, стягнення збитків і відшкодування моральної шкоди були залишені без задоволення, а позовні вимоги третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, [PERSON] до публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» про розірвання договору поруки та припинення поруки були задоволені частково, припинено поруку [PERSON] за договором поруки від 21.12.2007 №050-2900/756-0769-Р. Відповідно до ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Частиною 1 ст. 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Позивач посилається на те, що положення договору щодо умов перегляду відсоткової ставки, відповідальності позичальника за своїми зобов`язаннями усім своїм майно, умов дострокового погашення кредиту, наслідків настання валютних ризиків, сплати позивачем плати за ініціювання кредиту, є несправедливими, а отже кредитний договір має бути визнаний судом недійсним. Сторона позивача також вказувала на те, що не була обізнана з банківським законодавством та усіма нормативними актами НБУ. В той же час, сторона відповідача зазначала про те, що всі умови договору завчасно були відомі позивачу, оскільки позивач підтвердив отримання ним інформації (в письмовій формі) щодо умов кредитування та орієнтовної сукупності вартості кредиту у кредитора відповідно до вимог чинного законодавства про захист прав споживачів. Відповідно до ст. 217 ЦК України недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини. Суд зазначає, що виходячи з положень ст.217 ЦК України підстави для визнання недійсним кредитного договору в цілому з огляду на спірність окремих його положень відсутні. Відповідно до ст.6 ЦК України сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами. За приписами ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Умови кредитування позичальник розумів та погодив, інформацію стосовно наданих фінансових послуг в розумінні ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» та ч.2 ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» отримав, про що свідчить його підпис у кредитному договорі, а також у додатку №1 до спірного кредитного договору. Крім того, як вбачається з положень ч.3 ст. 12 ЦПК України та ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Матеріали справи не містять жодних доказів того, що позивача було введено в оману щодо змісту оспорюваного договору і вона не могла вчасно визначитися з правомірністю його укладення, в тому числі і вартістю кредитних послуг. В той же час, матеріали справи місять відомості про те, що позивач обіймала керівні посади в різних банківських установах та має спеціальність фінансист. Окрім того, суд звертає увагу на те, що з рішення Оболонського районного суду м. Києва від 25.03.2014 (ун. №756/10242/13-ц) убачається, що [PERSON] позовні вимоги за зустрічним позовом визнала частково, надала суду розрахунок заборгованості, згідно якого її борг перед банком станом на 01.02.2014 складає 201 486, 68 швейцарських франків. Не заперечувала проти стягнення з неї заборгованості у цьому розмірі, однак просила здійснити перерахунок даної суми у гривні за курсом НБУ, що діяв на момент отримання кредиту (4, 36 грн. за 1 швейцарський франк). Вказаний вище розрахунок заборгованості був визнаний судом таким, що відповідає дійсним обставинам справи, тому позовні вимоги відповідача були задоволені саме у визначеному [PERSON] розміру кредитної заборгованості. Суд також зауважує, що одним з основоположних принципів цивільних правовідносин є добросовісність (стаття 3 ЦК України). Добросовісність - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору, прогнозованістю і передбачуваністю поведінки сторони договору. Згідно принципу добросовісності забороняється суперечлива поведінка сторони договору. Суперечливість, зокрема, виявляється у невідповідності вчинків (дій) особи її попереднім заявам (діям) або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них. У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 березня 2021 року в справі № 607/11746/17 (провадження № 61-18730св20) вказано, що тлумачення статті 629 ЦК України свідчить, що в ній закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. В судовому засіданні представник позивача не заперечував того факту, що позивач неодноразово звертався до суду із позовами до відповідача з посиланням на приписи Закону України «Про захист прав споживачів», також не заперечував того факту, що судове рішення про стягнення з позивача заборгованості за оспорюваним кредитним договором, тривалий час виконується у встановленому законом порядку. Сукупність вказаних обставин, не може свідчити про добросовісність дій позивача при черговому зверненні до суду з позовом про визнання недійсним оспорюваного кредитного договору. На підставі вищевикладеного, враховуючи, що банком та позичальником при укладенні кредитного договору було досягнуто згоди щодо всіх істотних умов цього договору, позичальником підтверджено своїм підписом, що він ознайомлений з умовами кредитування та згодний з ними, договір укладено у відповідності до вимог чинного законодавства, суд приходить до висновку про відсутність підстав для визнання вказаного кредитного договору недійсним, а також для задоволення інших позовних вимог як похідних. Таким чином, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні заявлених вимог. Інших доказів, які б спростували висновки суду, позивачем не надано. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed