Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-27 00:00:00

[PERSON] 25 серпня 2021 року звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. Позивач в своєму позові посилається на те, що з відповідачем знаходиться в зареєстрованому шлюбі від 29 квітня 1978 року відділом реєстрації актів цивільного стану Снігурівського району Миколаївської області. Позивач зазначає, що спільне життя у сторін не склалося, оскільки кожен має різні погляди на сімейне життя та обов`язки. На підставі чого в сім`ї відбувались сварки. Подружні відносини припинились з 2019 року, спільне господарство не ведеться. Спір про поділ майна буде вирішуватись в судовому порядку. Просив позов задовольнити. Ухвалою від 26 серпня 2021 року відкрито провадження по зазначеній справі. 04 жовтня 2021 року суддя Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області задовольнив клопотання представника відповідача та надав час для примирення 3 місяці, зупинивши провадження по справі. Від 04 січня 2022 року ухвалою суду провадження по справі поновлене та призначено до розгляду. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив суд розірвати шлюб між [PERSON] до [PERSON] , зареєстрований 29 квітня 1978 року відділом реєстрації актів цивільного стану Снігурівського району Миколаївської області. Представник відповідача проти задоволення вимог про розірвання шлюбу заперечувала, надала клопотання про надання подружжю додаткового строку для примирення, в якому ухвалою від 28 січня 2022 року було відмовлено. Перевіривши матеріали справи, оцінивши добуті та представлені докази, суд вважає позов обґрунтованим і підлягаючим задоволенню. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Як вбачається з матеріалів справи, сторони [PERSON] та [PERSON] знаходяться в зареєстрованому шлюбі з 29 квітня 1978 року, що зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Снігурівського району Миколаївської області. Вислухавши в судовому засіданні думку сторін, дослідивши надані сторонами докази та наведені ними доводи, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що сторони з 29 квітня 2019 року перебувають у зареєстрованому шлюбі зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Снігурівського району Миколаївської області. Від шлюбу та спільного проживання мають двох спільних дітей, а саме: сина [PERSON] 1978 року народження та доньку [PERSON] 1980 року народження. Спільне життя не склалося, оскільки кожен має різні погляди на сімейне життя та обов`язки. На підставі чого в сім`ї відбувались сварки. Подружні відносини припинились з 2019 року, спільне господарство не ведеться. Примирення та збереження сім`ї неможливе. Спір про поділ майна буде вирішуватись в судовому порядку. Відповідно до ч. 10 ст. 7 Сімейного кодексу України, кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. У відповідності до ст. 110 Сімейного Кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним з подружжя. Згідно ст. 111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Відповідно до ст. 51 Конституції України встановлено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Згідно зі ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 Сімейного кодексу України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, та судом встановлено, що за час наданий судом для примирення, сторони згоди не дійшли та не примирилася, то, відповідно, відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Згідно ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ст. 82 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв`язок доказів у їх сукупності. Всебічне дослідження усіх обставин справи та письмових доказів, з урахуванням допустимості доказів та узгодженістю і несуперечністю між собою дають об`єктивні підстави вважати, що позов підлягає задоволенню. Приймаючи до уваги, що подружжя стосунки не підтримує, разом тривалий час не мешкає, сумісно господарство не веде, примирення між сторонами неможливе, спору стосовно спільно нажитого майна зараз немає, суд вважає можливим шлюб між ними розірвати, а прізвище відповідачу після розлучення залишити - [PERSON] . Спір, пов`язаний з поділом майна буде вирішуватись у судовому порядку. Відповідно до ст. 141 ЦПК України позивачу, на користь якого ухвалено рішення, суд присуджує з відповідача понесені ним судові витрати: 908 грн. 00 коп. судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved