Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-24 00:00:00

АТ «Універсал Банк» звернувся до суду з позовом до [PERSON] , обґрунтувавши його тим, що 22.05.2008року між позивачем та відповідачем укладено кредитний договір № 051-2008-1466 із змінами та доповненнями, відповідно до умов якого відповідачу надано кредит на суму 41 000дол. США строком до 10.05.2028 року. У зв`язку із неналежним виконанням боржником умов цього договору банк звернувся до суду з позовною заявою про стягнення заборгованості. 16.10.2012р. рішенням Кіцманського районного суду з [PERSON] на користь ПАТ «Універсал Банк» стягнуто 359 269,11 грн. основного боргу та 3219 грн. судового збору. На день звернення до суду з цим позовом вище вказане рішення суду не виконано, у зв`язку із чим позивач просить стягнуто з відповідача інфляційні збитки у розмірі 82 631,90 грн. та три проценти річних у розмірі 32 363,75 грн. за період з 01.09.2018р. по 31.08.2021р. на загальну суму 114 995,65 грн. Ухвалою від 26.11.2021 судом відкрито провадження, розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження. Представник позивача Бойчук Я.В. просив провести розгляд справи без його участі. Не заперечував проти винесення заочного рішення судом. Відповідачка у відзиві просила відмовити у задоволенні позовних вимог АТ «Універсал Банк» через законодавчу заборону нарахування штрафних санкцій за кредитами (позиками) в період дії карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби «Covid-19». Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, встановивши фактичні обставини та оцінивши надані докази в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною 1 ст. 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненнями особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом. Згідно із ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених законом. Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (ч. 2 ст. 82 ЦПК України). Судом встановлено, що 22.05.2008 року між позивачем та відповідачем укладено кредитний договір № 051-2008-1466 із змінами та доповненнями, відповідно до умов якого відповідачу надано кредит на суму 41 000дол. США строком до 10.05.2028 року. У зв`язку із неналежним виконанням боржником умов цього договору банк звернувся до суду з позовною заявою про стягнення заборгованості. 16.10.2012р. рішенням Кіцманського районного суду з [PERSON] на користь ПАТ «Універсал Банк» стягнуто 359 269,11 грн. основного боргу та 3 219 грн. судового збору. На день звернення до суду з цим позовом вище вказане рішення суду не виконано, у зв`язку із чим позивач просить стягнути з відповідача інфляційні збитки у розмірі 82 631,90 грн. та три проценти річних у розмірі 32 363,75 грн. за період з 01.09.2018р. по 31.08.2021р. на загальну суму 114 995,65 грн., що підтверджується відповідним розрахунком (а.с.6-7). Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 30.03.2016 року у справі №6-2168цс15, а також підтверджена постановою Верховного Суду від 19.03.2018 року у справі №718/2080/17-ц. Крім того, в постанові Верховного Суду від 16.05.2018 року у справі №459/3560/15-ц зазначено, що оскільки на підставі судового рішення між сторонами виникло грошове зобов`язання, то його невиконання зумовлює застосування положень ч. 2 ст. 625 ЦК України. З приводу посилання відповідача на законодавчу заборону нарахування штрафних санкцій за кредитами (позиками) в період дії карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби «Covid-19», суд зазначає наступне. П. 15 прикінцевих та перехідних положень ЦК України встановлено, що у разі прострочення позичальником у період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19, або/та у тридцятиденний строк після дня завершення дії такого карантину виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від обов`язків сплатити на користь кредитодавця (позикодавця) неустойку, штраф, пеню за таке прострочення. Аналіз постанов Великої Палати Верховного Суду, в яких застосовувалась частина друга статті 625 Цивільного кодексу України, дає підстави для висновку, що Велика Палата кваліфікує три проценти річних, передбачені частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, як спеціальну форму відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання. В постанові від 19 червня 2019 року у справі № 646/14523/15-ц (провадження № 14-591цс18) Велика Палата вказала, що «за змістом частини другої статті 625 Цивільного кодексу України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних як складова грошового зобов`язання та особлива міра відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання. У свою чергу неустойка, штраф, пеня є засобами забезпечення виконання зобов`язань і покликані виконувати насамперед превентивну функцію. В постанові від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18) та в постанові від 8 листопада 2019 року у справі № 127/15672/16-ц (провадження № 14-254цс19) Велика Палата вказала, що передбачені частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України три проценти річних не є неустойкою і не мають штрафного характеру. Тому підстав для застосування п. 15 прикінцевих та перехідних положень ЦК України до вказаних правовідносин судом не встановлено. Таким чином, враховуючи вищевикладене, а також зважаючи на те, що обставини щодо невиконання відповідачем своїх грошових зобов`язань перед позивачем знайшли своє підтвердження за наслідком досліджених матеріалів по справі, суд дійшов висновку, що вимоги позивача про відшкодування йому відповідачем інфляційних втрат за весь час прострочення, а також сплати трьох процентів річних від простроченої суми, передбачених ст. 625 ЦК України, є правомірними, а тому підлягають частковому задоволенню за період з 01.11.2018 року по 31.08.2021 року тобто за трирічний період, що передує даті пред`явлення позову до суду, а саме: інфляційні збитки у розмірі 66 973,22 грн. та три проценти річних у розмірі 30 533 грн. Оскільки позовні вимоги задоволено частково, відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 1 929,50 грн. підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: partial