Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-01 00:00:00

[PERSON] звернулась до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про визнання зобов`язання за кредитним договором припиненим. У своїй позовній заяві просила суд визнати зобов`язання [PERSON] за кредитним договором № 118/ФКВ-07 від 10 квітня 2007 року, укладеного між ТОВ «Український промисловий банк» та [PERSON] припиненим, внаслідок виконання належним чином. Свою позовну заяву обґрунтовує тим, що 10 квітня 2007 року між ТОВ «Український промисловий банк» та мною - [PERSON] , був укладений кредитний договір №118/ФКВ-07 (далі - Договір) згідно якого Банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 10 500,00 (десять тисяч п`ятсот доларів 00 центів) з розрахунку 12,5 % річних за весь час фактичного користування кредитом на строк з 10 квітня 2007 року по 10 квітня 2027 року. 30 червня 2010 року між ТОВ «Укрпромбанк», ПАТ «Дельта Банк» та Національним банком України було укладено Договір про передачу активів та кредитних зобов`язань ТОВ «Укрпромбанку» на користь ПАТ «Дельта Банку». Відповідно до п. 4.1 якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених договором, Укрпромбанк передав Дельта Банку право вимоги за кредитними та забезпечуваними договорами, що забезпечують виконання кредитних зобов`язань перед Національним банком. Внаслідок чого Дельта Банк змінює Укрпромбанк як кредитора (стає новим кредитором) у зазначених зобов`язаннях, а згідно з п. 4.2 внаслідок передачі Укрпромбанком Дельта Банку права вимоги до боржників, Дельта Банку переходить (відступає) право вимагати (замість Укрпромбанку) від боржників повного, належного та реального виконання обов`язків за кредитними та забезпечувальними договорами. 25 вересня 2012 року Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» на правах кредитора звернулося до Варвинського районного суду Чернігівської області з позовною заявою про стягнення з мене заборгованості за кредитним договором від 10 квітня 2007 року за №118/ФКВ-07 (а.с.4-34). Заочним рішенням Варвинського районного суду Чернігівської області від 04 грудня 2012 року справа №2504/931/12 (провадження №2/2504/202/12) позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено повністю та присуджено стягнути з [PERSON] , на користь Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» 111 077 (сто одинадцять тисяч сімдесят сім) гривень 43 копійок заборгованості по кредиту та 1110 (одна тисяча сто десять) гривень 77 копійок судового збору (а.с.60-61). Незважаючи на те, що заочне рішення Варвинського районного суду Чернігівської області від 04 грудня 2012 року по справі №2504/931/12 (провадження №2/2504/202/12) на суму 111 077 гривень 43 копійок та на 1110 гривень 77 копійок судового збору виконано в повному обсязі, на мій телефонний номер [NUMBER] постійно надходять телефонні дзвінки з погрозами, що нібито Я винна гроші ТОВ «Діджи Фінанс» за кредитним договором від 10 квітня 2007 року за №118/ФКВ-07 в сумі 597 170 гривень 16 копійок, У зв?язку з тим, що у матеріалах справи №2504/931/12 є два виконавчі листи з постановами про закінчення в У зв?язку з тим, що у матеріалах справи №2504/931/12 є два виконавчі листи з постановами про закінчення виконавчих проваджень №40633875 та №40634151 від 11 вересня 2015 року про стягнення з мене - [PERSON] , на користь Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» 111 077 (сто одинадцять тисяч сімдесят сім) гривень 43 копійок заборгованості по кредиту та 1110 (одна тисяча сто десять) гривень 77 копійок судового збору, правовідносини за кредитним договором від 10 квітня 2007 року за №118/ФКВ-07 с припиненими на підставі статей 517, 518, 545, 598, 599, 1082 Цивільного кодексу України. У зв`язку із вищезазначеним позивач звернулась до суду. Ухвалою суду від 20 жовтня 2021 року було відкрито провадження у справі, призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження 02 лютого 2022 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву від представника ТОВ «Діджи Фінанс», відповідно до змісту якого Відповідач просив відмовити у задоволенні позову [PERSON] в повному обсязі. Позивач та представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили суд задовольнити позов. Представники відповідачів в судове засідання не з`явились. Неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею (ч. 1 ст. 223 ЦПК України). Статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод передбачено, що ніщо не перешкоджає особі добровільно відмовитись від гарантій справедливого судового розгляду у однозначний або у мовчазний спосіб. Проте для того, щоб стати чинною з точки зору Конвенції, відмова від права брати участь у судовому засіданні повинна бути зроблена у однозначний спосіб і має супроводжуватись необхідним мінімальним рівнем гарантій, що відповідають серйозності такої відмови. До того ж, вона не повинна суперечити жодному важливому громадському інтересу рішення ЄСПЛ (Hermi проти Італії, § 73; Sejdovic проти Італії § 86). Окрім того, відповідно до практики Європейського суду з прав людини- в силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (Рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнов проти України»). За таких підстав судом визнано за можливе розглядати справу на підставі доказів, наявних у матеріалах справі, та за погодженням сторін, третіх осіб й згідно поданих ними заяв. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши подані сторонами документи і матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору суд по суті встановив. За змістом ч.ч.1, 2, 3,4 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.ч. 1, 5-6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15 ЦК України). Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ст. 16 ЦК України особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Способи захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють як закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, як вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений статтею 16 ЦК України. Дослідивши матеріали справи, судом було встановлено наступне. 10 квітня 2007 року між ТОВ «Український промисловий банк» та мною - [PERSON] , був укладений кредитний договір №118/ФКВ-07 (далі - Договір) згідно якого Банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 10 500,00 (десять тисяч п`ятсот доларів 00 центів) з розрахунку 12,5 % річних за весь час фактичного користування кредитом на строк з 10 квітня 2007 року по 10 квітня 2027 року. 30 червня 2010 року між ТОВ «Укрпромбанк», ПАТ «Дельта Банк» та Національним банком України було укладено Договір про передачу активів та кредитних зобов`язань ТОВ «Укрпромбанку» на користь ПАТ «Дельта Банку». Відповідно до п. 4.1 якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених договором, Укрпромбанк передав Дельта Банку право вимоги за кредитними та забезпечуваними договорами, що забезпечують виконання кредитних зобов`язань перед Національним банком. Внаслідок чого Дельта Банк змінює Укрпромбанк як кредитора (стає новим кредитором) у зазначених зобов`язаннях, а згідно з п. 4.2 внаслідок передачі Укрпромбанком Дельта Банку права вимоги до боржників, Дельта Банку переходить (відступає) право вимагати (замість Укрпромбанку) від боржників повного, належного та реального виконання обов`язків за кредитними та забезпечувальними договорами. Заочним рішенням Варвинського районного суду Чернігівської області від 04 грудня 2012 року справа №2504/931/12 (провадження №2/2504/202/12) позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено повністю та присуджено стягнути з [PERSON] , на користь Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» 111 077 (сто одинадцять тисяч сімдесят сім) гривень 43 копійок заборгованості по кредиту та 1110 (одна тисяча сто десять) гривень 77 копійок судового збору (а.с.60-61). На підставі заяви Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» від 14 грудня 2012 року за №01 про видачу рішення та виконавчого листа (а.с.65), супровідним листом Варвинського районного суду Чернігівської області від 01 лютого 2013 року за №474 (а.с.72) на адресу ПАТ «Дельта Банк» направлено заочне рішення Варвинського районного суду Чернігівської області від 04 грудня 2012 року по справі №2504/931/12 (провадження №2/2504/202/12) та 2 (два) виконавчих листа на суму 111 077 гривень 43 копійок та 1110 гривень 77 копійок. Вищевказані виконавчі листи були на виконанні у старшого державного виконавця Федусяка О.О. відділу державної виконавчої служби Варвинського районного управління юстиції Чернігівської області та заочне рішення Варвинського районного суду Чернігівської області від 04 грудня 2012 року по справі №2504/931/12 (провадження №2/2504/202/12) на суму 111 077 (сто одинадцять тисяч сімдесят сім) гривень 43 копійок та на 1110 (одна тисяча сто десять) гривень 77 копійок судового збору виконано, що підтверджується постановами про закінчення виконавчих проваджень від 11 вересня 2015 року ВП №40633875 та ВП №40634151, виконавчі листи знаходяться в матеріалах справи №2504/931/12 з відміткою про повне погашення заборгованості (а.с. 77 - 81). Ухвалою Варвинського районного суду Чернігівської області від 29 червня 2021 року по справі №731/248/21 (провадження №6/731/11/21) заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджі Фінанс» про заміну сторони виконавчого провадження за виконавчими листами №25004/931/12, виданими Варвинським районним судом Чернігівської області у цивільній справі за позовом Публічного Акціонерного Товариства «Дельта - Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено та замінено стягувача Публічне акціонерне товариство «Дельта - Банк» на правонаступника - Товариство з обмеженою відповідальністю «Діджі Фінанс» у виконавчих провадженнях за виконавчими листами №25004/931/12, виданими Варвинським районним судом Чернігівської області від 01 лютого 2013 року у цивільній справі за позовом Публічного Акціонерного Товариства «Дельта - Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором №118/ФКВ-07 від 10 квітня 2007 року та судового збору. Позивач стверджує, що не оскаржувала зазначену ухвалу, оскільки пропустила строки оскарження, натомість вважає, що справа №731/248/21 була розглянута без її участі, належним чином суд її не повідомив про розгляд справи, ухвала є незаконною та необґрунтованою. У зв?язку з тим, що у матеріалах справи №2504/931/12 є два виконавчі листи з постановами про закінчення виконавчих проваджень №40633875 та №40634151 від 11 вересня 2015 року про стягнення з позивачки - [PERSON] , на користь Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» 111 077 (сто одинадцять тисяч сімдесят сім) гривень 43 копійок заборгованості по кредиту та 1110 (одна тисяча сто десять) гривень 77 копійок судового збору, правовідносини за кредитним договором від 10 квітня 2007 року за №118/ФКВ-07 є припиненими на підставі статей 517, 518, 545, 598, 599, 1082 Цивільного кодексу України. Щодо позовних вимог, суд дійшов наступних висновків. Відповідно до статті 509 Цивільного Кодексу України зобов?язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов?язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов?язку. Зобов?язання має грунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Згідно частини статті 526 Цивільного Кодексу України, зобов?язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У відповідності до частини 2 статті 526 Цивільного Кодексу України, виконання зобов?язань, реалізація, зміна та припинення певних прав у договірному зобов?язанні можуть бути зумовлені вчиненням або утриманням від вчинення однією із сторін у зобов?язанні певних дій чи настанням інших обставин, передбачених договором, у тому числі обставин, які повністю залежать від волі однієї із сторін. Відповідно до частини 1 статті 527 Цивільного Кодексу України, боржник зобов?язаний виконати свій обов?язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов?язання чи звичаїв ділового обороту. Статтею 1082 Цивільного кодексу України, визначено, що боржник зобов?язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж , боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов?язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов?язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов?язку перед клієнтом. Статтею 598 Цивільного кодексу України визначено, що зобов?язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов?язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом. Згідно статті 599 Цивільного кодексу України, зобов?язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Як вбачається з матеріалів справи, Позивачка виконала зобов`язання належним чином, що підтверджується постановами про закінчення виконавчих проваджень від 11 вересня 2015 року ВП №40633875 та ВП №40634151, виконавчі листи знаходяться в матеріалах справи №2504/931/12 з відміткою про повне погашення заборгованості (а.с. 77 - 81). Крім того, положеннями статей 15, 16 Цивільного кодексу України, статті 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожній особі гарантовано право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, припинення правовідношення. Статтею 8 Загальної декларації прав людини 1948 року передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом. За правовою позицією Конституційного Суду України «правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах» (абзац десятий пункту 9 мотивувальної частини Рішення від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003). З урахуванням вищенаведеного, суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону, а тому підлягають задоволенню. Щодо розподілу судових витрат суд зазначає наступне. Пунктом 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України передбачено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. 2, 3 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. В той же час, ч. 3 ст. 141 ЦПК України визначено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. За умовами ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. На підтвердження витрат на правничу допомогу позивачем надано детальний опис наданої адвокатом правничої допомоги, відповідно до змісту якого загальна сума витрат на правничу допомогу становить 7 500,00 грн. Таким чином матеріалами справи підтверджено, що представником позивача були надані належні та допустимі докази на підтвердження заявленого розміру витрат, пов`язаних з правовою допомогою, співмірності обсягу послуг, наданих адвокатом. Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 ЦПК України). Аналогічна позиція висловлена об`єднаною палатою Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду у постановах: від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі № 925/1137/19, Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постановах від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19 (провадження № 61-21442св19), від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц (провадження № 61-21197св19), від 17 лютого 2021 року у справі № 753/1203/18 (провадження № 61-44217св18). Згідно ч.5, 6 ст. 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Між тим, під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи,

Outcome: approved