Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-02 00:00:00

Позивач просив розірвати договір найму житла та визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: [ADDRESS] . Вказував, що рішенням виконкому Маріупольської міської ради від 16.04.2009 року № 156 відповідачці [PERSON] надано соціальне житло, яке належить територіальній громаді м. Маріуполя. У квартирі також зареєстровані інші відповідачі, які не мешкають за місцем реєстрації з 2014 року, мають заборгованість за орендні та комунальні послуги. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] у судове засідання не з`явилися, просили розглядати справу без їх участі та відмовити у задоволенні позову. Представник відповідачки [PERSON] заперечував проти задоволення позову, посилаючись на те, що відповідачі не проживають у спірній квартирі через поважну причину, якою є проведення на території м. Маріуполя антитерористичної операції. Зауважив, що судовий наказ про стягнення з відповідачів заборгованості за комунальні послуги скасовано. Представник органу опіки та піклування виконавчого комітету Маріупольської міської ради просив розглядати справу без його присутності. Представник ЖКП КК «Кальміуська» просив розглядати справу без участі його представника на розгляд суду. Судом встановлено, що рішенням Маріупольської міської ради № 156 від 16.04.2009 року квартиру [ADDRESS] розподілено [PERSON] (а .с. 18). 07 травня 2009 року між ЖКП Іллічівського району м. Маріуполя та [PERSON] укладено договір найму соціального житла (далі Договір), згідно з яким наймодавець надав наймачеві та членам її сім`ї у користування житлове приміщення, а саме двокімнатну квартиру за адресою: [ADDRESS] (а.с. 19-23) . На ім`я відповідачів за адресою [ADDRESS] відкрито особистий рахунок № [NUMBER] (а. с. 13). З актів Департаменту по роботі з активами Маріупольської міської ради від 04 червня та 29 вересня 2020 року вбачається, що в квартирі [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Зі слів сусідів [PERSON] та [PERSON] у квартирі вказані особи не проживають з 2014 року, мають заборгованість за комунальними платежами (а.с.15, 16) За повідомленням ЖКП «Керуюча компанія «Кальміуська» за адресою [ADDRESS] рахується заборгованість з оплати комунальних платежів (а. с. 17). За даними ККП «Маріупольтепломережа» за адресою [ADDRESS] наявна заборгованість за теплопостачання станом на 10.07.2020 року в сумі 47253,24 грн., дата останнього платежу 14.03.2008 року (а. с. 34). За повідомленням КП «Комунальник» від 26.06.2020 року за адресою [ADDRESS] наявна заборгованість за комунальні послуги в сумі 2943, 07 грн. (а. с. 36). З довідки Управління праці та соціального захисту населення Каховської міської ради від 04.03.2021 року вбачається, що [PERSON] перебуває на обліку з 27 серпня 2014 року як внутрішньо переміщена особа та проживає разом з дітьми [PERSON] , [PERSON] у [ADDRESS] . [PERSON] з 13.09.2019 року перереєстрований у м. Києві (а. с. 103). Рішеннями виконавчого комітету Каховської міської ради від 11.06.2019 року [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] надано статус дитини, яка постраждала внаслідок воєнних дій та збройних конфліктів (а. с. 129, 130, 131). Ухвалою суду від 18.06.2021 року скасовано судовий наказ 264/5871/20 (від 25.09.2020 року про солідарне стягнення з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , на користь ККП «Маріупольтепломережа» заборгованості за користування\~ тепловою енергією та гарячим водопостачанням (період з 01 лютого 2014 року по 01 вересня 2020 року) в сумі 47253,24грн., а також 3% річних в розмірі 5160,61 грн., суму інфляційних витрат у розмірі 19349,61 грн.\~ та витрати з оплати судового збору в рівних частках з кожного по 42,04 грн. Відповідно до п. 6.3 Договору наймодавець може прийняти рішення про ініціювання розірвання цього договору та виселення наймача та членів його сім`ї з жилого приміщення соціального призначення без надання іншого житла за таких підстав - невнесення протягом шести місяців наймачем плати за користування соціальним житлом. Відповідно до п. 6.4 Договору примусове розірвання цього договору здійснюється виключно за рішенням суду. Відповідно до ст. 15 ЖК України та ст. 9 ч. 1 п. 3 Закону України «Про житловий фонд соціального призначення» органи місцевого самоврядування відповідно до закону, зокрема, здійснюють контроль за використанням соціального житла за призначенням, визначають виконавця житлових та комунальних послуг у порядку, встановленому законом, а також вживають заходів щодо забезпечення збереження житлового фонду соціального призначення незалежно від форми власності. \~ Пунктом 19 порядку надання соціального житла, а також урахування площі житла, що перебуває у власності громадянина, якому надається квартира або садибний (одноквартирний) житловий будинок з житлового фонду соціального призначення затвердженого Кабінетом Міністрів України про «Деякі питання реалізації Закону України "Про житловий фонд соціального призначення"» договір найму соціального житла вважається розірваним у разі переїзду громадянина та членів його сім`ї на інше місце проживання. Договір найму соціального житла вважається розірваним з моменту звільнення житлового приміщення. Згідно п. 9 ст. 20 Закону України «Про житловий фонд соціального призначення», на вимогу наймодавця договір найму соціального житла може бути розірваний лише за рішенням суду. Відповідно до ст. 108 ЖК Української РСР, договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського\~\~ житлового фонду може бути розірвано на вимогу наймодавця лише з підстав, установлених законом, і тільки в судовому\~\~ порядку,\~\~ крім\~\~ випадків виселення з будинків, що загрожують обвалом. Європейський суд з прав людини вказує, що найважливішою вимогою статті 1 Першого протоколу є те, що будь-яке втручання органу влади у мирне володіння майном має бути законним. Цей принцип означає, що застосовні положення національного законодавства є достатньо доступними, чіткими та передбачуваними у їх застосуванні (BUDCHENKO v. UKRAINE, № 38677/06, § 40, ЄСПЛ, від 24 квітня 2014 року). Європейський суд з прав людини зауважує, що стаття 1 Першого протоколу до Конвенції містить три окремі норми: перша, що виражається в першому реченні першого абзацу та має загальний характер, закладає принцип мирного володіння майном. Друга норма, що міститься в другому реченні того ж абзацу, охоплює питання позбавлення права власності та обумовлює його певними критеріями. Третя норма, що міститься в другому абзаці, визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна в загальних інтересах. Друга та третя норми, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, повинні тлумачитися у світлі загального принципу, закладеного першою нормою. Перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним. Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля. Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар. Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть (EAST WEST ALLIANCE LIMITED v. UKRAINE, № 19336/04, § 166-168, ЄСПЛ, від 23 січня 2014 року). Згідно зі статтею 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яких шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме порушене право та з яких підстав. Згідно положень ст. ст. 71, 72 ЖК України, особа може бути визнана такою, що втратила право користування житловим приміщенням, у разі її відсутності більше шести місяців за місцем проживання без поважних причин. Оскільки судом встановлено, що відповідачі не проживають у спірній квартирі з 2014 року, тобто понад рік, оплата за користування житлом не здійснюється, що є суттєвим порушенням умов Договору та перешкоджає позивачеві у здійсненні прав щодо його майна, суд дійшов висновку про наявність достатніх підстав для розірвання договору найму соціального житла від 07.05.2009 року, укладеного між ЖКП Іллічівського району та [PERSON] . При цьому судове рішення про скасування судового наказу не свідчить про відсутність боргу та виконання [PERSON] зобов`язання сплачувати комунальні послуги та плату за наймання житлового приміщення.\~ Щодо визнання відповідачів такими, що втратили право користування спірною квартирою [ADDRESS] суд зазначає таке. У справі, що розглядається, судом досліджено причини не проживання відповідачів у найманому житлі, наявність іншого житла в м. Каховка, статусу внутрішньо переміщеної особи, взято до уваги, що діти [PERSON] отримали статус дитини, яка постраждала внаслідок воєнних дій та збройних конфліктів. Проте, судом не встановлено інтересу відповідачів до проживання в квартирі, що є комунальною власністю, збереження у житлі майна, намірів повернутись до помешкання. Водночас зазначене комунальне житло може бути надано для проживання іншим особам з аналогічним або іншим статусом (дітей-сиріт тощо), які нагально потребують житла. За таких обставин право відповідачів на користування чужим майном підлягає припиненню на вимогу власника цього майна. Водночас не підлягають задоволенню позовні вимоги про визнання [PERSON] такою, що втратила право користування соціальною квартирою, оскільки відповідно до відомостей, наданих як самим позивачем, так і відділом аналітичного забезпечення Департаменту адміністративних послуг Маріупольської міської ради [PERSON] за адресою [ADDRESS] не зареєстрована. На підставі ст. 141 ЦПК України сплачений позивачем судовий збір підлягає стягненню з відповідачів на користь позивача.

Outcome: partial