Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-26 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з цим позовом, мотивуючи його тим, що житловий будинок [ADDRESS] відносився до типу колгоспного двору, станом на 15 квітня 1991 року в ньому були зареєстровані та проживали [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . [INFO] померла [PERSON] , яка на день смерті проживала та була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , разом із чоловіком [PERSON] та синами [PERSON] , [PERSON] , тобто останні фактично вступили в управління та володіння спадковим майном [PERSON] . [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] не мають можливості надати суду докази спільного проживання разом із [PERSON] на день її смерті. [INFO] померла [PERSON] , спадщину після смерті якої прийняв її чоловік [PERSON] , як спадкоємець першої черги за законом. [INFO] помер [PERSON] , який 22 грудня 2001 року склав заповіт, яким належний йому житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться в [ADDRESS] , а також все інше майно заповів: 1/2 частину [PERSON] та 1/2 частину порівну [PERSON] і [PERSON] . [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] прийняли спадщину після смерті [PERSON] , у нотаріуса отримали свідоцтво про право на спадщину за заповітом на інше спадкове майно. Нотаріус відмовив [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на зазначений житловий будинок в зв`язку із відсутністю на нього чинного правовстановлюючого документа. [PERSON] звертався до державного реєстратора прав на нерухоме майно з метою реєстрації за собою права власності на належну йому, як члену колишнього колгоспного двору, 1/4 частину житлового будинку [ADDRESS] , але державний реєстратор відмовив у державній реєстрації права власності. Позивачі просили: - встановити факт, що [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] прийняли спадщину після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] ; - визнати за [PERSON] право власності на 1/4 частину житлового будинку [ADDRESS] з господарськими будівлями та спорудами в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] ; - визнати за [PERSON] право власності на: 1/12 частину житлового будинку [ADDRESS] з господарськими будівлями та спорудами в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] ; 1/8 частину житлового будинку [ADDRESS] з господарськими будівлями та спорудами в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] ; - визнати за [PERSON] право власності на: 1/12 частину житлового будинку [ADDRESS] з господарськими будівлями та спорудами в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] ; 1/8 частину житлового будинку [ADDRESS] з господарськими будівлями та спорудами в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] ; - визнати за [PERSON] право власності на: 1/12 частину житлового будинку [ADDRESS] з господарськими будівлями та спорудами в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] ; 1/4 частину житлового будинку [ADDRESS] з господарськими будівлями та спорудами, як членом колишнього колгоспного двору. У судовому засіданні позивачі [PERSON] та [PERSON] позовні вимоги підтримали з підстав, які зазначені у позовній заяві, та просили їх задовольнити у повному обсязі. У судове засідання позивачі [PERSON] та [PERSON] не з`явилися, подали до суду заяву, в якій зазначили, що позовні вимоги підтримують у повному обсязі, просили їх задовольнити, розгляд справи проводити без їх участі. У судове засідання представник Носівської міської ради Чернігівської області не з`явився, подав до суду заяву, в якій зазначив, що міська рада визнає позовні вимоги, не заперечує проти їх задоволення та просить розгляд справи проводити без участі їх представника. Суд проводить підготовче засідання у відсутності позивачів [PERSON] , [PERSON] і представника відповідача, та відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України вважає за можливе за його результатами ухвалити рішення, оскільки відповідач визнав позов. У судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] дали показання, суть яких зводиться до того, що [PERSON] на день смерті проживала в [ADDRESS] , разом із чоловіком [PERSON] та синами [PERSON] , [PERSON] . Після смерті [PERSON] останні продовжили проживати за цією ж адресою. Вислухавши пояснення позивачів [PERSON] , [PERSON] , допитавши свідків, вивчивши та дослідивши письмові докази, суд приходить до наступного. У судовому засіданні встановлено, що житловий будинок [ADDRESS] відносився до типу колгоспного двору, станом на 15 квітня 1991 року в ньому були зареєстровані та проживали [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується матеріалами справи (а.с. 18; 29; 31). Відповідно до п. 6 постанови Пленуму ВСУ № 20 від 22 грудня 1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, тобто ЦК УРСР 1963 року. Відповідно до ст. 120 ЦК УРСР майно колгоспного двору належало його членам на праві сумісної власності. Відповідно до ч. 2 ст. 123 ЦК УРСР розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Відповідно до пп. «а» п. 6 вищезазначеної постанови, право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. За таких обставин [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] належало по 1/4 частині житлового будинку [ADDRESS] , як членам колишнього колгоспного двору. [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 19). Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. Відповідно до ч. 1 ст. 524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. У судовому засіданні встановлено, що за життя [PERSON] заповіту не складала, спадкова справа після її смерті не заводилася, що підтверджується матеріалами справи (а.с. 58; 65-67). Таким чином, спадкоємство після смерті [PERSON] здійснюється за законом. Частиною 1 ст. 529 ЦК УРСР встановлено, що при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Відповідно до ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Пунктом 113 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 18 червня 1994 року № 18/5, встановлено, що доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути, крім іншого, довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів чи відповідної місцевої державної адміністрації про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним, наявність у спадкоємців ощадної книжки, іменних цінних паперів, квитанцій про здані в ломбард речі, свідоцтва про реєстрацію (технічного паспорта, реєстраційного талону) на автотранспортний засіб чи іншу самохідну машину або механізм, державного акта на право приватної власності на землю та інших документів, виданих відповідними органами на ім`я спадкодавця на майно, користування яким можливе лише після належного оформлення прав на нього. У судовому засіданні встановлено, що на день смерті [PERSON] проживала за адресою: [ADDRESS] . Разом із нею на день смерті проживали її чоловік [PERSON] та сини [PERSON] , [PERSON] . Після смерті [PERSON] [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] продовжили проживати у цьому будинку та користуватися всіма речами померлої, що підтверджується поясненнями позивачів та показаннями свідків. [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] не мають можливості надати суду докази спільного проживання разом із [PERSON] на день її смерті у зв`язку із тим, що житловий будинок [ADDRESS] був робочим житлом. У 2001 році цей житловий будинок було приватизовано та 10 травня 2001 року на ім`я [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] видано свідоцтво про право власності на житло. У зв`язку із цим було замінено стару будинкову книгу на нову, у якій відповідно міститься інформація починаючи лише з 2001 року. Стара будинкова книга не збереглася, що підтверджується поясненнями позивачів та матеріалами справи (а.с. 28). Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Докази по справі суд визнає належними і допустимими, та такими, що підтверджують те, що [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] прийняли спадщину після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Встановлення факту прийняття спадщини має для [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] юридичне значення, так як дозволить їм реалізувати своє право на спадкове майно, яке залишилося після смерті [PERSON] . [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] позбавлені можливості в іншому порядку встановити зазначений факт. За таких обставин суд приходить до висновку, що позов в частині встановленовлення факту прийняття спадщини підлягає задоволенню. Таким чином, [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , як спадкоємці першої черги за законом, після смерті [PERSON] фактично вступили в управління та володіння спадковим майном, тобто прийняли спадщину та відповідно у рівних частинах (по 1/12 частині кожен) успадкували належну їй 1/4 частину житлового будинку [ADDRESS] . Відповідно до ч. 2 ст. 548 ЦК УРСР прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується матеріалами справи (а.с. 23). Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. У судовому засіданні встановлено, що за життя [PERSON] заповіту не складала, спадкова справа після її смерті не заводилася, що підтверджується матеріалами справи (а.с. 59-61). Таким чином, спадкування після смерті [PERSON] здійснюється за законом. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Частиною 3 ст. 1268 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] на день смерті була зареєстрована та проживала в [ADDRESS] , разом із своїм чоловіком [PERSON] , що підтверджується матеріалами справи (а.с. 24; 30). Таким чином, в силу ч. 3 ст. 1268 ЦК України [PERSON] , як спадкоємець першої черги за законом, вважається таким, що прийняв спадщину після смерті [PERSON] , успадкував належну їй 1/4 частину житлового будинку [ADDRESS] . [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 25). У судовому засіданні встановлено, що 22 грудня 2001 року [PERSON] склав заповіт, яким належний йому житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться в [ADDRESS] , а також все інше майно, яке йому належатиме і на що він за законом матиме право, заповів наступним чином: 1/2 частину - [PERSON] та 1/2 частину - порівну [PERSON] і [PERSON] , що підтверджується копією відповідного заповіту (а.с. 26). З матеріалів справи (а.с. 27) вбачається, що [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] прийняли спадщину після смерті [PERSON] , у нотаріуса отримали свідоцтво про право на спадщину за заповітом на спадкову земельну ділянку. Таким чином, після смерті [PERSON] з урахуванням змісту заповіту від 22 грудня 2001 року [PERSON] успадкував 1/4 частину житлового будинку [ADDRESS] , а [PERSON] та [PERSON] - по 1/8 частині цього ж будинку. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. У судовому засіданні встановлено, що нотаріус відмовив нотаріус відмовив [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на зазначений житловий будинок в зв`язку із відсутністю на нього чинного правовстановлюючого документа, що підтверджується постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 115/02-31 від 13 квітня 2018 року (а.с. 39). Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] звертався до державного реєстратора прав на нерухоме майно з метою реєстрації за собою права власності на належну йому, як члену колишнього колгоспного двору, 1/4 частину житлового будинку [ADDRESS] , але державний реєстратор відмовив у державній реєстрації права власності, що підтверджується матеріалами справи (а.с. 40). З матеріалів справи вбачається, що на житловий будинок [ADDRESS] виготовлена технічна документація (а.с. 32-36). Проаналізувавши докази по справі в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов є обґрунтованим, а тому підлягає задоволенню у повному обсязі. Ураховуючи те, що відповідач не вчинив жодних дій, які б порушували права позивачів, судові витрати по сплаті судового збору необхідно покласти за рахунок позивачів.

Outcome: approved