Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-02 00:00:00

У серпні 2021 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення грошових коштів за договором позики. Обґрунтовуючи позовні вимоги, [PERSON] зазначив, що 19 червня 2019 року між сторонами укладено договір позики № 1, за умовами якого позивач передав відповідачу грошові кошти в сумі 10000 доларів США, які позичальник зобов`язувався повернути за шість місяців, що підтверджується копією договору позики № 1 та актом прийому-передачі грошових коштів Позикодавцем Позичальнику. Посилаючись на те, що зобов`язання за договором відповідач не виконав у встановлений строк, грошові кошти не повернув, позивач просить суд стягнути з [PERSON] на свою користь суму боргу - 266600 грн., відсотки, передбачені договором позики, - 79800 грн., компенсацію за недобросовісне виконання зобов`язання - 39900 грн. Відзив від відповідача не надходив. Ухвалою суду від 20 вересня 2021 року Кременчуцьким районним судом Полтавської області направлено справу за підсудністю до Автозаводського районного суду міста Кременчука. 18 жовтня 2021 року Автозаводським районним судом міста Кременчука відкрито провадження у справі. 03 лютого 2022 року ухвалою суду постановлено розглядати справу в заочному порядку. Позивач надав до суду заяву, вказуючи, що позовні вимоги підтримує та просить справу розглянути у відсутність, проти заочного розгляду справи не заперечує (а.с. 32). Відповідач в судове засідання не прибув, про слухання справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомляв. Суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність сторін на підставі наявних в матеріалах справи доказів та ухвалити рішення в заочному порядку. Судом встановлено, що 19 червня 2019 року між позивачем та відповідачем укладено договір позики № 1, відповідно до умов якого [PERSON] отримав позику від [PERSON] в сумі 10000 доларів США, строк позики становить 6 місяців з дати підписання договору, тобто строк дії договору до 19 грудня 2019 року. Факт передання коштів підтверджено актом прийому-передачі грошових коштів Позикодавцем Позичальнику (а.с. 6-9). Відповідно до пункту 5.7 Договору позики № 1, після закінчення строку дії договору, Позичальник повертає Позикодавцю 100% суми позики у термін 14 календарних днів, або договір може бути пролонговано за згодою сторін. При передачі позики Позичальника Позикодавцю, сторони мають підписати акт прийому-передачі . П. 5.1. договору передбачено, що позикодавець отримує 5% фіксовано від суми позики за кожний операційний період, що дорівнює 500 доларів США. П 6.1.8. договору передбачає сплату позичальником у разі недобросовісного виконання зобов`язання компенсації у розмірі 15% від суми позики, що дорівнює 150 доларів США. Відповідач свої зобов`язання щодо повернення коштів не виконав. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи, або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно зі ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до ч. 1 і ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За нормами ч. 1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. За приписами ч. 1, ч. 2 ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Згідно з ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, висловленої у постанові від 02 липня 2014 року при розгляді цивільної справи №6-79цс14, - відповідно до норм ст. ст. 1046, 1047 ЦК України договір позики (на відміну від договору кредиту) за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов`язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання. Згідно зі ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Згідно з частиною першою статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.ст.525,526 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України. Статтею 204 ЦК України встановлено презумпцію правомірності правочину, згідно з якою правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з ч. 3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом встановлено, що між сторонами виникло позикове зобов`язання на підставі договору позики №1 від 19.06.2019 року. В свою чергу, відповідач [PERSON] свій обов`язок повернути запозичені грошові кошти не виконав, а відтак наявні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача суму боргу, визначену договором. Відповідно до правової позиції, викладеної Великою Палатою Верховного Суду, по справі № 373/2054/16, заборони на виконання грошового зобов`язання в іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті не суперечить чинному законодавству. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення ч. 1 ст. 1046, ч. 1 ст. 1049 ЦК України, належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. Висновки щодо можливості ухвалення судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті і порядку визначення у рішенні еквівалента суми боргу в національній валюті містяться також у постанові ВП ВС від 4 липня 2018 року у справі № 761/12665/14-ц. Так, у разі зазначення в судовому рішенні про стягнення суми коштів в іноземній валюті з визначенням еквівалента такої суми у гривні стягувачеві має бути перерахована вказана у резолютивній частині судового рішення сума в іноземній валюті, а не її еквівалент у гривні (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16 (провадження № 14 446цс18). Аналогічні висновки містяться, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц та від 4 липня 2018 року у справі № 761/12665/14-ц. У зв`язку з викладеним, а також враховуючи п. 4.1. договору, яким визначено суму зобов`язання у доларах США, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача суму позики на користь позивача у валюті, яка отримана відповідачем у позику, тобто у розмірі 10000 доларів США Суд також вважає за необхідне задовольнити вимоги позивача в частині позовних вимог про стягнення відсотків, передбачених Договором позики № 1 , у розмірі 3000 доларів США та компенсації у розмірі 15% від суми позики через недобросовісне виконання своїх зобов`язань Позичальником, що становить 1500 доларів США. Загальний розмір заборгованості, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, складає 14500 доларів США. Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Станом на день звернення до суду 14500 доларів США відповідно до офіційного курсу долара США до гривні становить 385700 гривень. Враховуючи вищевикладене, з відповідача слід стягнути на користь позивача судовий збір в розмірі 3857 грн. 00 коп.

Outcome: partial