Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-25 00:00:00

КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва» 06.02.2019 року звернулось до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом про виселення [PERSON] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] та [PERSON] із самовільно зайнятого жилого приміщення, а саме: кімнати [NUMBER] комунальної квартири [ADDRESS] без надання іншого жилого приміщення. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з 16.02.2015 року будинок [ADDRESS] був переданий на праві господарського відання та знаходиться на балансі КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва» на підставі розпорядження Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації від 13.02.2015 року № 61 «Про організаційно-правові заходи, пов`язані з виконанням рішення Київради від 09.10.2014 року № 270/270 «Про удосконалення структури управління житлово-комунальним господарством міста Києва», що підтверджується актом приймання-передачі. Спірна кімната житловою площею 17,10 кв.м. в комунальній квартирі [ADDRESS] (квартира [NUMBER] в колишньому гуртожитку) в будинку [ADDRESS] не приватизована, належить до комунальної власності територіального громади міста Києва. Позивач зазначає, що у 2001 році відповідач [PERSON] на весь склад родини із 4-х осіб: на неї, доньки [PERSON] , сина [PERSON] , сина [PERSON] отримала пільговий довготерміновий кредит на будівництво трикімнатної квартири [ADDRESS] , та була знята з квартирного обліку розпорядженням Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації від 27.02.2002 року № 146, як така, що забезпечена житловою площею згідно норм, визначених законодавством. Розпорядженням Київської міської державної адміністрації від 17.08.2005 року № 1531 будинок [ADDRESS] був визнаний жилим будинком із загальними квартирами. Відповідно змін до поверхового плану вказаного будинку, здійсненого КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна», квартира [NUMBER] (колишнього гуртожитку) має нумерацію: кімната [NUMBER] в квартирі [ADDRESS] . Позивач стверджує, що відповідачі отримали від ЖЕД-411 КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва» приписи від 10.07.2018 року, від 22.01.2019 року з вимогою надати документи, які б підтверджували право користування житловим приміщенням, або звільнити в добровільному порядку самовільно зайняте жиле приміщення, однак вимоги приписів не були виконані, відповідачі продовжують проживати в спірній кімнаті. За інформацією Центру комунального сервісу Дніпровського району м. Києва, [PERSON] є власником особового рахунку спірної кімнати, за житлово-комунальні послуги не сплачує, станом на 01.01.2019 року заборгованість за житлово-комунальні послуги складає 15 600,08 грн. З посиланням на норми ст. ст. 58, 61, 116 ч. 3 Житлового кодексу України позивач просить задовольнити позов. Ухвалою суду 14.02.2019 року відкрите провадження у справі у порядку загального позовного провадження (т. 1 а.с. 33). 30.09.2019 року від відповідача [PERSON] , яка діє в своїх та в інтересах малолітньої дитини [PERSON] , до суду надійшов відзив на позов з проханням відмовити у задоволенні позову щодо них, посилаючись на те, що позовні вимоги є незаконними. Відповідач [PERSON] зазначає, що спірну кімнату отримала їхня мати [PERSON] в 1997 році в сімейному гуртожитку від підприємства ВАТ «Київхімволокно», перебуваючи з товариством у трудових відносинах. З того часу вони з родиною проживали у кімнаті [NUMBER] , де вона і надалі залишилася проживати з дитиною, оскільки не має у власності жодного житла. Це приміщення вона самоправно не займала, оскільки набула право користування ним, як член сім`ї своєї матері на законних підставах, в якому проживає з 1997 року протягом 22 років. Наразі вона із сином зареєстровані у квартирі [ADDRESS] житловою площею 10,2 кв.м., що належить її брату [PERSON] , проте там неможливо жити двом сім`ям через неналежні умови та невідповідність житлової площі встановленим нормам (т. 1 а.с. 81-84). Ухвалою суду від 08.04.2020 року за клопотанням представника третьої особи Служби у справах дітей Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації витребувано від Служби у справах дітей та сім`ї висновок щодо доцільності виселення малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , з житлового приміщення за адресою: [ADDRESS], [NUMBER] (т. 1 а.с. 123-124). Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.05.2020 справу передано в провадження судді Виниченко Л.М. (т. 1 а.с. 135). Ухвалою суду від 25.05.2020 року постановлено проведення розгляду справи у порядку загального позовного провадження з викликом учасників справи в підготовче судове засідання на 30.06.2020 року (т. 1 а.с. 145, 146). 30.06.2020 відповідачем [PERSON] було подане клопотання про відкладення розгляду справи до закінчення строку листка непрацездатності, на підставі якого вона перебуває до 17.08.2020 року на лікарняному у зв`язку з вагітністю та народженням дитини [PERSON] та через запровадження карантину (т. 1 а.с. 156-158). 19.10.2020 року до суду надійшли додаткові пояснення та заперечення відповідача [PERSON] , у яких зазначає, що нею було отримано висновок Органу опіки та піклування Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації про виселення дитини від 16.09.2020 року № 103/7284/41/3, з яким не згодна. Вона з сином [PERSON] зареєстровані у квартирі [ADDRESS] житловою площею 10,2 кв.м., що належить її брату [PERSON] , оскільки від позивача не мала дозволу на реєстрацію за фактичним місцем проживання у спірній кімнаті. Батько її сина [PERSON] не дав згоди реєструвати місце проживання [PERSON] за місцем своєї реєстрації у квартирі [ADDRESS] , яка належить на праві власності родичам [PERSON] . Виселення її з дитиною зі спірної кімнати призведе до порушення прав на житло (т. 1 а.с. 181а-181в). 02.02.2021 року представником позивача [PERSON] суду подана заява про збільшення позовних вимог, за вимогами якої просить виселити [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , із кімнати [NUMBER] квартири [ADDRESS] без надання іншого жилого приміщення (т. 1 а.с. 226-230). Ухвалою суду від 12.02.2021 року прийнято заяву представника Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва» зі збільшеними позовними вимогами, в підготовчому судовому засіданні оголошено перерву, встановлено учасникам справи строки для подання заяв із процесуальних питань (т. 1 а.с. 247, 248). Ухвалою суду від 12.02.2020 року за клопотанням представника позивача витребувано від Органу опіки та піклування Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації висновок щодо розв`язання спору про виселення малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , з житлового приміщення за адресою: [ADDRESS], [NUMBER] (т. 1 а.с. 249, 250). Ухвалою суду від 19.04.2021 року задоволено заяву представника позивача КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва» Мацієвської О.П. про залишення без розгляду в частині позовних вимог; позов у частині позовних вимог про виселення [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , із кімнати [NUMBER] квартири [ADDRESS] без надання іншого жилого приміщення залишено без розгляду (т. 2 а.с. 44, 45). Ухвалою суду від 19.04.2021 року підготовче провадження у справі закрите, справа призначена до розгляду по суті у відкритому судовому засіданні (т. 2 а.с. 46, 47). В судове засідання учасники справи не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили. Представник позивача [PERSON] суду подала заяву про розгляд справи без участі представника КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва», у заяві вказала, що позов підтримує в повному обсязі. Третя особа Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації суду подавала заяву з проханням розглянути справу без присутності представника служби та прийняти рішення в найкращих інтересах дітей, в заяві зазначила, що заперечує проти задоволення позовних вимог про виселення малолітніх дітей. Відповідно частини 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, приходить до наступного висновку. За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або іншим способом, що встановлений договором або законом. Встановлено, що розпорядженням Київської міської державної адміністрації «Про будинки [ADDRESS] » від 17.08.2005 року № 1531, будинок [ADDRESS] визнаний жилим будинком із загальними квартирами (т. 1 а.с. 10). Розпорядженням Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації від 13.02.2015 року № 61 «Про організаційно-правові заходи, пов`язані з виконанням рішення Київради від 09.10.2014 № 270/270 «Про удосконалення структури управління житлово-комунальним господарством міста Києва» з 16 лютого 2015 року за позивачем КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва» на праві господарського відання, серед іншого, закріплено будинок [ADDRESS] (т. 1 а.с. 6), який переданий на баланс позивача за Актом приймання-передачі житлових будинків від 01.04.2015 року (т. 1 а.с. 7-8). Згідно довідки начальника ЖЕД-411 КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва» від 23.01.2019 року № БН, відповідно змін до поверхового плану будинку [ADDRESS] здійсненого КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна», квартира [NUMBER] (колишнього гуртожитку) має нумерацію - квартира [ADDRESS], кімната [NUMBER] (т. 1 а.с. 14). Як убачається із витягу з облікової справи станом на 05.09.2018 року, в гуртожитку, що належав до відомчого житлового фонду, по [ADDRESS], у [NUMBER] , житловою площею 17,1 кв.м., були зареєстровані [PERSON] та члени її сім`ї: дочка [PERSON] , син [PERSON] , син [PERSON] (т. 1 а.с. 18). Відповідно пункту 4.3 Розпорядження Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації «Про розгляд заяв громадян та організацій Дніпровського району по квартирному обліку» від 27.02.2002 № 146, [PERSON] родиною з чотирьох осіб знята з квартирного обліку у зв`язку з укладенням інвестиційної та кредитної угоди на будівництво житла по програмі молодіжного кредитування, згідно з листом Головного управління житлового забезпечення КМДА від 11.02.2002 року № 044/9019-012 (т. 1 а.с. 15, 17). Відповідно акту обстеження житлових умов квартири [ADDRESS] , затвердженого начальником ЖЕД-441 від 22.01.2019 року, у спірній кімнаті проживають [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] (т. 1 а.с. 25). За повідомленням Комунального концерну «Центр комунального сервісу» від 22.01.2019 № 02/04/334, в комунальному концерні ордера на квартиру 3 [NUMBER] ([NUMBER] в колишньому гуртожитку) в будинку [ADDRESS] в наявності не має (т. 1 а.с. 21). Позивачем на адресу [PERSON] надсилався лист від 10.07.2018 року з пропозицією до 18.07.2018 року надати документи на підтвердження правомірності зайняття житлової площі, а саме квартири [NUMBER] в будинку [ADDRESS] , та у випадку відсутності таких документів звільнити вказану квартиру у зв`язку з отриманням житла - кредитування молодих сімей та зняття з квартирного обліку (т. 1 а.с. 23). Також на ім`я [PERSON] начальником ЖЕД-411 видавався припис від 22.01.2019 року, про отримання якого свідчить підпис відповідача [PERSON] , з вимогою в десятиденний термін звільнити незаконно зайняте спірне житлове приміщення, на право користування яким документів не оформлено та не отримано ордер (т. 1, а.с. 24). Заперечуючи на позов, відповідач [PERSON] посилається на ст. 47 Конституції України, ст. ст. 9, 109 ЖК УРСР, вказуючи, що виселення без надання іншого жилого приміщення не відповідає вимогам чинного законодавства, нормам міжнародного законодавства, порушує охоронюване законом право на житло, стверджуючи, що вона з дітьми набула права користування спірною кімнатою, яку займає на законних підставах, як член сім`ї наймача [PERSON] , яка отримала кімнату в гуртожитку, перебуваючи в трудових відносинах з підприємством, тривалий час проживає у спірній кімнаті, іншого житла не має. Проте такі доводи відповідача [PERSON] суд не може прийняти до уваги, як підставу для відмови в позові, виходячи з наступного. З матеріалів справи встановлено, що [PERSON] з членами сім`ї: чоловіком [PERSON] , дочкою [PERSON] та сином [PERSON] проживала в [NUMBER], площею 17,1 кв.м., в сімейному гуртожитку по [ADDRESS] на підставі Розпорядження № 151 від 13.10.1997 року на право заняття житлової площі в сімейному гуртожитку на період роботи в ВАТ «Київхімволокно», виданого згідно рішення адміністрації та профкому від 07.04.1997 року № 20, житлова площа надавалась у зв`язку з роботою на підприємстві (т. 1 а.с. 85). Відповідно частини 2 ст. 128 Житлового кодексу УРСР, жила площа в гуртожитку надається одиноким громадянам і сім`ям, які мають право проживати у гуртожитках, за рішенням адміністрації підприємства, установи, організації або органу місцевого самоврядування, у власності чи управлінні яких перебуває гуртожиток. Нормою ст. 129 ЖК УРСР визначено, що на підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації, орган місцевого самоврядування видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу в гуртожитку. Правовий статус та порядок користування гуртожитками визначено Главою 4 Житлового кодексу УРСР. Зокрема, відповідно ст. 127 ЖК УРСР, для проживання робітників, службовців, студентів, учнів, а також інших громадян у період роботи або навчання можуть використовуватись гуртожитки. Під гуртожитки надаються спеціально споруджені або переобладнані для цієї мети жилі будинки. Жилі будинки реєструються як гуртожитки у виконавчому комітеті районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів. При цьому, як зазначено вище, розпорядженням Київської міської державної адміністрації від 17.08.2005 року № 1531, будівля гуртожитку по [ADDRESS] визнана жилим будинком із загальними квартирами. Отже, спірна кімната [NUMBER] , в квартирі [ADDRESS] належить до комунальної власності територіального громади міста Києва. Пунктом 3 Розпорядження Київської міської державної адміністрації від 17.08.2005 № 1531 визначено Дніпровський районній у м. Києві державній адміністрації надати жилі приміщення в будинку [ADDRESS] мешканцям, які в них постійно проживають, зареєстровані та перебувають на черзі квартирного обліку і видати їм ордери у встановленому порядку (т. 1 а.с.10). Відповідач [PERSON] , які діє в своїх та в інтересах малолітніх дітей [PERSON] , [PERSON] , не надала суду доказів про отримання нею чи членами її родини ордеру у визначеному законом порядку на підтвердження правомірності користування спірною кімнатою. Згідно зі статтею 47 Конституції України, кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. За вимогами частини 1 ст. 58 ЖК УРСР, на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. Відповідно до статті 61 ЖК Української РСР користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється за договором найму жилого приміщення, який укладається на підставі ордера на жиле приміщення. Згідно з частиною четвертою статті 9 ЖК Української РСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як на підставі і в порядку, передбаченому законом. Встановлено, що відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , зареєстровані за адресою: [ADDRESS] (т. 1 а.с. 148, 150, 235-237). Відповідно пункту 18 Правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 № 207, для реєстрації місця проживання особа або її представник, серед іншого, подає документи, що підтверджують право на проживання в житлі, - ордер, свідоцтво про право власності, договір найму (піднайму, оренди), рішення суду, яке набрало законної сили, про надання особі права на вселення до житлового приміщення, визнання за особою права користування житловим приміщенням або права власності на нього, права на реєстрацію місця проживання або інші документи. У разі відсутності зазначених документів реєстрація місця проживання особи здійснюється за згодою власника/співвласників житла, наймача та членів його сім`ї (зазначені документи або згода не вимагаються при реєстрації місця проживання неповнолітніх дітей за адресою реєстрації місця проживання батьків/одного з батьків або законного представника/представників). Згідно ст. 64 ЖК УРСР, до членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Відповідно ст. 18 Закону України «Про охорону дитинства», діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. За Висновком Органу опіки та піклування Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації про виселення дитини (протокол засідання комісії № 15 від 26.08.2020) від 16.09.2020 № 103/7284/41/3 та Висновком Органу опіки та піклування Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації про виселення дитини (протокол засідання комісії № 20 від 22.09.2021) від 29.09.2021 № 103/7984/41/3, в 2001 [PERSON] на весь склад родини отримала пільговий довготерміновий кредит на будівництво трикімнатної квартири та знята з квартирного обліку, як така, що забезпечена житловою площею, та була зобов`язана на підставі чинного законодавства звільнити кімнату [NUMBER] в комунальній квартирі [ADDRESS] , однак родина [PERSON] та [PERSON] продовжили проживати в житловому приміщенні, де мешкають до теперішнього часу. Малолітній [PERSON] , [INFO] з травня 2019 року та малолітній [PERSON] , [INFO] з серпня 2020 року разом з матір`ю [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] . Крім того, малолітні діти мають батька [PERSON] , який зареєстрований та проживає за адресою: [ADDRESS] , де в разі потреби можуть проживати діти. Орган опіки та піклування вважає, що в разі задоволення позову КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва» не відбудеться зменшення існуючих житлових прав дітей [PERSON] та [PERSON] , оскільки діти мають право проживати за місцем реєстрації своїх батьків (т. 2 а.с. 108, 109, 117, 118). Судом встановлено, що відповідачі не зареєстровані у спірній кімнаті, на їх ім`я та на ім`я членів їх родини ордер на спірне житло не видавався, договір найму жилого приміщення не укладений, спірне приміщення відповідачами використовується самовільно, жодних документів (ордеру, рішення виконавчого комітету міської ради та інші), які можуть бути підставою для використання ними спірного житлового приміщення, суду не надано. За змістом частини третьої статті 116 ЖК УРСР осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення. При вирішенні спору суд враховує правову позицію, яка викладена у постанові Верховного Суду від 12 травня 2020 року по справі № 463/4385/15 (провадження № 61-10199св18), відповідно якої - такими, що самоправно зайняли жиле приміщення, вважаються особи, які вселилися до нього самовільно без будь-яких підстав, а саме без відповідного рішення про надання їм цього приміщення та відповідного ордера на житлове приміщення. Виселення цих осіб, згідно частини третьої статті 116 ЖК Української РСР, пов`язане з відсутністю у них будь-яких підстав для зайняття жилої площі. За правилами ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В силу вимог ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Отже, відповідач [PERSON] , яка діє в своїх та в інтересах малолітніх відповідачів, не надала суду доказів того, що на її ім`я видавався ордер на право вселення та проживання у спірній кімнаті, у тому числі доказів того, що відповідачі у встановленому законом порядку набули права користування спірним житлом. За викладених обставин позов підлягає задоволенню. При цьому суд вважає, що задоволення позову не порушить житлових прав відповідачів, оскільки їх місцем реєстрації є адреса: [ADDRESS] , за якою вони зберігають право користування житлом. У порядку розподілу судових витрат між сторонами, відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, з урахуванням дати подачі позовів, з відповідача [PERSON] на користь позивача слід стягнути сплачений останнім в дохід держави судовий збір у розмірі 6 112 грн. 00 коп. - за три немайнові вимоги, зокрема: за кожну із двох вимог заявлені у 2019 р. - по 1921 грн. та за одну вимогу заявлену у 2021 р. - 2 270 грн. (т. 1 а.с. 9, 232).

Outcome: approved