Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-26 00:00:00

В листопаді 2020 року [PERSON] (надалі - позивач) звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва із позовом до Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Паламарчука Віталія Віталійовича (надалі - відповідач-1), Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фагор» (надалі - відповідач-2), Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» (надалі - відповідач-3), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Акціонерне товариство Комерційний Банк «Приватбанк» (надалі - третя особа), про визнання зобов`язання за кредитним договором виконаним. Предметом позову є визнання припиненим зобов`язання [PERSON] за кредитним договором № 200362742 від 22.10.2015 року (надалі - кредитний договір). Для вирішення спору, позивач також просила суд зобов`язати Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» розкрити банківську таємницю в частині зарахування грошових коштів на рахунок № [NUMBER] , відкритий в ПАТ «Платінум Банк», код банку 380388, отримувач TOB «ФК «Фагор», код отримувача 40202955, від платника - [PERSON] , номер реєстраційної картки платника податків [NUMBER] . Підставою звернення із вказаним позовом є повне погашення заборгованості за кредитним договором, укладеним між позивачем та відповідачем-1, на підтвердження чого, позивач надає суду довідку від 10 березня 2017 року. Права позивача порушено укладенням договору про перехід прав вимоги за кредитним договором, який було укладено після повного погашення заборгованості та закриття кредитного договору. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 23.11.2020 відкрито провадження у справі. Розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження, встановлено процесуальні строки для подання відзиву та відповіді на відзив. Ухвалою Шевченківського районного суду м.Києва від 12.10.2021 року про витребування доказів. На виконання ухвали Шевченківського районного суду м.Києва від 12.10.2021 року Фонд гарантування вкладів фізичних осіб з питань безпосереднього виведення ПАТ «Платинум Банк» з ринку, надало до суду письмові пояснення, в яких зазначено про те, що за даними облікових систем ПАТ «Платинум Банк» рахунок № [NUMBER] (980) ТОВ «ФК «Фагор» (ЄДРПОУ 40202955) закритий 09.06.2016 року. А також, за даними облікових систем ПАТ «Платинум Банк» рахунок № [NUMBER] (980) ТОВ «ФК «Фагор» (ЄДРПОУ 40202955) за період з дати відкриття (23.05.2016 р.) по дату закриття рахунку - відсутня інформація стосовно зарахування грошових коштів від платника [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ). Відповідач-3 подав до суду додаткові письмові пояснення в яких зазначив про те, що постановою Північного апеляційного господарського суду у справі №910/11298/16 від 01.07.2021 року було визнано недійсним договір факторингу №1 від 20.05.2016 року, який був укладений між ТОВ «ФК «Плеяда» та ТОВ «ФК «Фагор». В результаті чого, у ТОВ «ФК «Фагор» відсутнє право вимоги до боржників, перелік яких зазначено у договорі факторингу та додатках до нього. Відповідачі правом на подання відзиву не скористались. В судове засідання, яке відбулось 27.01.2022 року, позивач не з`явився, проте в матеріалах справи є його клопотання від 10 листопада 2020 року про розгляд цивільної справи без участі позивача Інші учасники справи в судове засідання не з`явились з невідомих суду причин. Суд, з`ясувавши доводи на які позивач справи посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, установив такі обставини справи. Як зазначає позивач, між нею та відповідачем-1, 22.10.2015 року укладено кредитний договір №200362742. Як вбачається з наявної в матеріалах справи копії письмового доказу, директором ТОВ «ФК «Плеяда» 20 травня 2016 року складено та підписано повідомлення позивачу, згідно із яким, між Товариством з обмеженою відповідальністю «фінансова компанія «Плеяда» та Публічним акціонерним товариством «Банк Михайлівський» було укладено договір факторингу №1905 від 19 травня 2016 року, згідно з яким відбулось відступлення прав вимоги за кредитним договором. У подальшому отримані права вимоги, Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Плеяда» було відступлено на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фагор», відповідно до договору факторингу №1 від 20 травня 2016 року. Відповідно до вказаного повідомлення вказано реквізити для сплати заборгованості за кредитним договором у розмірі 9660,83 грн., яка утворилась, станом на 20 травня 2016 року. Цього ж дня, 20 травня 2016 року, за підписом директора Департаменту ризик-менеджменту ПАТ «Банк Михайлівський» складено повідомлення про те, що з моменту отримання цього повідомлення всі платежі за кредитним договором перераховувати за реквізитами, наданими фактором. Відповідно до наявної в матеріалах справи копії письмового документа, директором Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фагор» О.О. Журавель, 10 березня 2017 року складено та підписано довідку, відповідно до змісту якої відповідач-2, станом на 10 березня 2017 року, є єдиним законним кредитором за кредитом, який був наданий ПАТ «БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ» клієнту [PERSON] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] (надалі - Клієнт), за договором №200362742 від 22.10.2015. Відповідно до змісту вказаної довідки, що станом на 10.03.2017 заборгованість за кредитним договором погашена в повному обсязі та договір закритий. Відповідно до ст. 6, ч. 1 ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Статтею 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Згідно ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Відповідно до ч.1 ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до довідки від 10 березня 2017 року, станом на дату складання вказаної довідки заборгованість за кредитним договором погашена в повному обсязі та договір закритий. Позивач, звертаючись до суду із вказаною позовною вимогою, вказав трьох відповідачів. Проте, в судовому засіданні не встановлено, що відповідачем-1, з яким було укладено кредитний договір, у будь-який спосіб порушуються права позивача. Крім цього, як вбачається із змісту письмових повідомлень, станом на момент укладення договору факторингу №1905 від 19 травня 2016 року, заборгованість позивача перед відповідачем-1 за кредитним договором існувала. Отже, вимоги до відповідача-1 є такими, що не підлягають задоволенню. Щодо вимог позивача до відповідача-2, то суд дійшов висновку про те, що вони також не підлягають задоволенню, оскільки, як вбачається із змісту позовної заяви, вимоги до позивача за кредитним договором порушуються саме відповідачем-3. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При цьому, згідно з ч.1 ст. 76, ч. 1 ст. 77 та ст. 80 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. З огляду на вищевикладене, було встановлено, що на момент розгляду даної справи постановою Північного апеляційного господарського суду у справі №910/11298/16 від 01.07.2021 року було визнано недійсним договір факторингу №1 від 20.05.2016 року, який був укладений між ТОВ «ФК «Плеяда» та ТОВ «ФК «Фагор». В результаті чого, у ТОВ «ФК «Фагор» відсутнє право вимоги до боржників, перелік яких зазначено у договорі факторингу та додатках до нього, а отже, даний договір факторингу не несе юридичних наслідків. Також, суд зазначає, що в АТ КБ "Приват Банк" відсутня інформація про сплату позивачем на користь кредитора грошових коштів. Крім цього, в ПАТ «Платинум Банк» взагалі відсутні платежі від імені [PERSON] , тобто відсутні докази перерахунку грошових коштів на рахунок кредитора. З огляду на те, що договір факторингу визнано недійсним, відсутня інформація щодо зарахування коштів, відсутні підстави для того, щоб брати до уваги в якості належного і допустимого доказу довідку від 10 березня 2017 року ПАТ "Банк Михайлівський". Отже, позивачем не доведено належними, допустимими доказами обставин того, що на момент розгляду справи, зобов`язання [PERSON] за кредитним договором №200362742 від 22.10.2015 року були виконані або припинені. Оскільки позивачем не доведено вимог позовної заяви, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, з огляду на їх необґрунтованість.

Outcome: dismissed