Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-01 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , третя особа: [PERSON] , про зменшення розміру аліментів. Свої вимоги мотивує тим, що позивач та відповідач перебували в зареєстрованому шлюбі від якого у них [INFO] народилась дочка [PERSON] . Шлюб між сторонами був розірваний, а з позивача на користь відповідача на утримання їх дочки Софії Бориспільським міськрайонним судом Київської області було стягнуто аліменти у розмірі 1/4 частини від усіх видів доходів позивача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Позивач наполягає, що після прийняття вказаного рішення суду у нього змінився матеріальний стан у зв`язку з народженням дочки від іншого шлюбу. Так позивач вказує, що 04.03.2017р. він одружився із [PERSON] та у них [INFO] народилась дочка [PERSON] . Окрім вказаного [INFO] у позивача також народилася друга дочка [PERSON] . Таким чином на утриманні позивача перебуває відразу троє дітей, крім того ніде не працює і дружина позивача [PERSON] , яка здійснює догляд за дитиною до досягнення нею трьох років та також потребує матеріальної допомоги позивача. Крім того розмір доходу позивача є значним, а сума стягуваних аліментів вираховується із нього без урахування потреб інших дітей, що унеможливлює йому здійснювати належне матеріальне забезпечення всіх його дітей та дружини на належному, однаковому рівні, а також особистих потреб, а тому позивач був змушений звернутися до суду із вказаним вище позовом. При цьому позивач посилається на норми ст. 192 СК України та просить суд зменшити суму стягуваних аліментів до 1/8 частини від усіх видів доходу позивача, а з урахуванням розміру його заробітку така сума аліментів все рівно буде вищою за мінімально гарантований розмір аліментів на одну дитину. Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 16.01.2020р. відкрито провадження по справі та 02.07.2020р. цивільну справу передано на розгляд до Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області за останнім відомим місцем проживання відповідача. Ухвалою Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 21.10.2020р. вказана справа прийнята до провадження судді Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області Середи Л.В. та розглядається в порядку загального позовного провадження. Відповідач надала до суду відзив на позовну заяву, в якому проти задоволення позову заперечувала у повному обсязі вказуючи, що позивач неналежно надавав допомогу на утримання своєї дочки, що і стало причиною для звернення нею до суду із позовом про стягнення аліментів. Доводи позивача щодо погіршення його матеріального стану належним чином не обґрунтовані, оскільки він має достатнє матеріальне забезпечення необхідне для сплати аліментів у визначеному розмірі та належного забезпечення своїх потреб та потреб своєї сім`ї. Крім того визначений рішенням суду розмір аліментів є мінімальним розміром передбаченим чинним законодавством, а зменшення розміру аліментів обмежить можливість належного матеріального забезпечення їх дочки, оскільки відповідач ніде не працює, проживає разом із своїми батьками та чоловіком який отримує мінімальну заробітну плату, якої недостатньо для проживання та забезпечення належних умов дитині сторін по справі. У судовому засіданні представник позивача, адвокат Куксюк А.Л. на задоволенні позову наполягав з підстав, що вказані у позовній заяві, крім того зазначав, що на час вирішення питання про стягнення аліментів у позивача була одна дитина, а після прийняття зазначеного рішення про стягнення аліментів народилася інша, що безумовно впливає на його матеріальний стан, крім того розмір стягуваних аліментів не відповідає потребам дитини, є завищеним та використовується відповідачем на особисті потреби. Крім того, позивач разом із своєю дружиною та двома дітьми проживає разом із своїми батьками, які досягли пенсійного віку та також потребують допомоги позивача, також позивач надає допомогу своїх сестрі [PERSON] , яка має тяжкий хворобливий стан. Представник відповідача, адвокат Калініченко В.В. проти задоволення позовної заяви заперечував та наполягав, що підстави для зменшення розміру аліментів відсутні, матеріальний стан позивача не змінився, а його дії, зокрема подання позовної заяви про виключення відомостей про батька з актового запису про народження дитини, у задоволенні якого судом відмовлено, свідчать про намагання позивача ухилитися від сплати законно визначеного розміру аліментів. Крім того, відповідач проживає в сільській місцевості, де роботи не має, не працює, а її чоловік на даний час вже теж не працює, що свідчить про тяжкий матеріальний стан відповідача. Відповідач та її представник, адвокат Калініченко В.В. надавали до суду також клопотання про витребування доказів та клопотання про долучення доказів у задоволенні яких було відмовлено. Третя особа по справі в судове засідання не з`явилася, про причини своєї неявки суд не повідомила, клопотань чи заперечень суду не надала, хоча про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином. За вказаних обставин суд вважає, що третій особі було надано достатньо часу для підготування та надання до суду своїх доводів чи заперечень. Однак своїми правами [PERSON] у строки визначені судом не скористалася вказані заяви чи клопотання не подала. Нормами п. 6 ч. 2 ст. 43 ЦПК України визначено, що учасники справи зобов`язані виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки. За таких обставин суд вважає за можливе\~ розглянути справу за відсутності третьої особи по справі. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши докази, заслухавши пояснення представників сторін по справі, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню із наступних підстав. 22 січня 2011 року сторони уклали шлюб, що був зареєстрований у Вознесенській сільській раді Золотоніського району Черкаської області, про що в Книзі реєстрації шлюбів був вчинений актовий запис за №1. [INFO] у сторін народилась дочка [PERSON] , що стверджується свідоцтвом про народження (серії [NUMBER] від 21.06.2011р.) Рішенням Бориспільського міськрайонного суду від 22.05.2014р. шлюб між сторонами був розірваний. [PERSON] та [PERSON] 04.03.2017 року зареєстрували шлюб в Центральному відділі державної реєстрації шлюбів Головного територіального управління юстиції у місті Києві, що стверджується свідоцтвом про шлюб (серії [NUMBER] ). [INFO] народилася [PERSON] , батьками якої, згідно з даними свідоцтва про народження (серії [NUMBER] від 29.08.2017р.) є [PERSON] та [PERSON] . Заочним рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 15.04.2019р. з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 (однієї четвертої) частини від усіх видів доходу, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Як вбачається зі змісту вказаного рішення суду при розгляді справи про стягнення із [PERSON] на утримання [PERSON] аліментів судом була врахована вагітність дружини [PERSON] [PERSON] та визначено, що вагітність останньої не впливає на утримання із [PERSON] аліментів, водночас після народження ще однієї дитини [PERSON] матиме право звернутись до суду з позовом про зменшення розміру аліментів. Постановою Київського апеляційного суду від 26.12.2019р. вказане заочне рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 15.04.2019р. залишено без змін. При цьому судом апеляційної інстанції також визначено, що народження ще однієї дитини в сім`ї позивача є підставою для звернення до суду із заявою про зміну присудженого розміру аліментів, а не для скасування рішення. Згідно з даними свідоцтва про народження (серії [NUMBER] від 24.05.2019 р.) [INFO] народилась [PERSON] , батьками якої є [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до свідоцтва про шлюб (серії [NUMBER] від 08.06.2019р.) [PERSON] та [PERSON] зареєстрували 08.06.2019 р. шлюб у Золотоніському міськрайонному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області в наслідок якого прізвище дружини було змінено на [PERSON] . Звертаючись до суду із вказаною позовною заявою позивач наполягає, що розмір стягуваних із нього аліментів є надто великим та підлягає зменшенню, адже за такого розміру аліментів не всі його діти отримують однакову матеріальну допомогу, що ставить їх в нерівне становище, крім того при ухваленні зазначеного судового рішення у позивача ще не народилася друга дочка, а її народження та перебування дружини позивача у відпустці по догляду за дитиною до трьох років ставить його в скрутне матеріальне становище. Із довідок про доходи на утримання податку з доходу від 10.10.2018 за №78 та 22.03.2020р. №53 вбачається, що позивач працює в Державному авіаційному підприємстві «Україна» на посаді другого пілота АН-148. При цьому згідно із звітом про здійснення відрахування та виплати Державним авіаційним підприємством «Україна» відносно [PERSON] за постановою від 03.07.2019р. за №22278, виданою за виконавчим документом №2-359/420/19 від 28.05.2019р., ВП №59281120 на користь [PERSON] за період з 01.11.2019р. по 31.12.2020р. загальна утримана сума аліментів становить 224666,31 грн.. Отже, за період з липня 2020 по грудень 2020р. (останні шість місяців вказаної довідки) позивачем було сплачено аліментів у розмірі 69857.70 грн., тобто в середньому щомісячна сума аліментів становила 11642.95 грн. Надаючи правову оцінку вказаним доводам та доказам, суд зазначає про наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. У ч. 1 ст. 3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст. 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Частинами 1 та 2 ст. 27 Конвенції встановлено, що держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку (ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно зі ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття. Згідно з положеннями ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частина 3 ст. 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до положень ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Частиною 1 ст. 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом. Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. У постанові Верховного Суду від 28 травня 2021 року у справі № 715/2073/20 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів. При цьому такі положення закону не виключають одночасне настання обох підстав для зміни розміру аліментів: і зміни сімейного, і зміни матеріального стану. Однак зміна сімейного стану є самостійною, не залежною від зміни матеріального стану підставою для зміни розміру аліментів. Згідно із роз`ясненнями, що містяться в пункті 23 постанови Пленуму Верховного суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Якщо суд встановить, що матеріальне становище платника аліментів, дозволяє йому утримувати дитину, він може збільшити розмір аліментів (частку заробітку (доходу), яка буде стягуватися як аліменти на дитину), що підлягає стягненню з платника аліментів. Свідченням матеріального становища платника аліментів, є величина витрат на утримання особою себе та членів своєї сім`ї. Під зміною сімейного стану розуміється з`явлення у сім`ї платника або одержувача аліментів осіб, яким вони за законом зобов`язані надавати утримування і які фактично знаходяться на їх утриманні. Таким чином, особа, яка одержує аліменти - одержувач аліментів, може звернутися до суду з позовом про збільшення розміру аліментів на дитину, якщо погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я платника аліментів. Враховуючи зазначені вище норми СК України, з огляду на сімейний стан позивача та наявність у нього крім [PERSON] ще двох утриманців, а саме: [PERSON] та [PERSON] , а також дружини, що здійснює догляд за дитиною до досягнення нею трьох років, суд приходить до обґрунтованого висновку про наявність достатніх підстав для зменшення розміру аліментів. При цьому, виходячи із системного аналізу наведених правових норм, суд приходить до висновку, що позивач має право вимагати зміни розміру аліментів шляхом їх зменшення, що не буде порушенням вимог чинного законодавства, оскільки можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст.,ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. При визначенні розміру аліментів, суд повинен враховувати не лише становище дітей, а і стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів. Таким чином, суд,

Outcome: partial