Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-24 00:00:00

позивач [PERSON] звернувся до суду з вищезазначеним позовом до відповідача [PERSON] про стягнення боргу за борговою розпискою та просить суд стягнути з [PERSON] , [INFO] , адреса [ADDRESS] на користь [PERSON] , [INFO] , ІПН [NUMBER] борг за розпискою від 28 серпнч 2020 року в сумі 13310 (тринадцять тисяч триста десять) 00 копійок, судовий збір в розмірі 908 (дев`ятсот вісім) гривень 00 копійок та судові витрати в розмірі 6500 ( шість тисяч п`ятсот ) гривень 00 копійок. В обгрунтування позову вказано, що між [PERSON] та [PERSON] була укладена в письмовій формі розписка 28 серпня 2020 року. Згідно даної розписки відповідач по справі взяв в позивача в борг 500 (доларів США), що еквівалентно 13310 (тринадцяти тисячам триста десять гривень 00 копійок). Згідно даної розписки відповідач зобов`язувався повернути на протязі місяця, а саме до кінця вересня 2020 року. Після того як вийшов строк повернення, позивач намагався зателефонувати відповідачу по справі і просив його повернути кошти які позивачем йому були надані в борг, але на його прохання відповідач по справі не реагував і грошові кошти не повернув, тому позивач звернувся до суду. Ухвалою суду від 13 жовтня 2021 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] , підтримали позов, надали пояснення відповідно змісту позовних вимог, просили задовольнити. В судовому засіданні відповідач [PERSON] позов не визнав, пояснив, що взяв у борг у позивача 500 дол. США та зобов`язався повернути у вказаний строк, але захворів тому не повернув, а потім намагався повернути, але не повернув, бо позивач не брав. Та не дочекавшись повернення боргу вчасно, пошкодив майно відповідача. Вважає розписку формальністю та на разі вважає, що позивачеві нічого не зобов`язаний. Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних мотивів. Як встановлено судом, між [PERSON] та [PERSON] була укладена в письмовій формі розписка 28 серпня 2020 року. Згідно даної розписки відповідач по справі взяв в позивача в борг 500 (доларів США), що еквівалентно 13310 (тринадцяти тисячам триста десять гривень 00 копійок). Згідно даної розписки відповідач зобов`язувався повернути на протязі місяця, а саме до кінця вересня 2020 року. Після того як вийшов строк повернення, позивач намагався зателефонувати відповідачу по справі і просив його повернути кошти які позивачем йому були надані в борг, але на його прохання відповідач по справі не реагував і грошові кошти не повернув. Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочии вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до частини першої ст. 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей того ж роду та такої ж якості. Наявність оригіналу розписки у кредитора свідчить про існування зобов`язання. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ст. 1047 ЦК України). Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Вказане підтверджується правовою позицією Верховного Суду України, викладеною в постановах від 08 червня 2016 р. (справа № 1103цс16), від 12 квітня 2017 року (справа № 442/8157/15-ц), тощо, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов`язковою для всіх судів України, З матеріалів справи вбачається, що відповідачем надано позивачу розписку про отримання в борг грошей, а отже сторони дотримались письмової форми договору. Відповідно до статті 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій саме сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Стаття 526 ЦК України визначає, що зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов позики та Цивільного Кодексу, інших актів цивільного судочинства, а при відсутності таких умов та вимог, відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Згідно частин 2, 3 статті 545 ЦК України, якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. Виходячи з наведених вище норм матеріального права, визначальним фактором при визначенні правовідносин позики є визначення розписки як боргового документа. Борговим документом або документом, що підтверджує факт укладення договору позики, має бути документ в якому визначені основні характеристики договору позики згідно з положеннями ст. 1046 ЦК України. Таким чином, наявність у розписках визначеного обов`язку позичальника повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) дає можливість визначення правовідносин, що виникли між сторонами як з договору позики. Правовий аналіз ст.545 ЦК України дає підстави вважати, що держатель оригіналу боргового документа є належним кредитором у зобов`язанні, на підтвердження виникнення якого наданий такий документ. Тобто наявність оригіналів документів у позивача може свідчити про наявність певних зобов`язань саме перед ним. На підтвердження позовних вимог позивач [PERSON] та його представник [PERSON] надали оригінал розписки від 28.08.2020 року, з якої вбачається, що відповідач [PERSON] взяв у борг у позивача [PERSON] грошові кошти в сумі 500 доларів США та зобов`язався повернути до 10.09.2020 року. При цьому, наявність оригіналу розписки у позивача (позикодавця) згідно з положеннями статті 545 ЦК України свідчить, що зобов`язання з повернення позики позичальниками не виконано (постанова Верховного Суду від 01 серпня 2018 року по справі № справа № 654/2275/16-ц). Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст.2 ЦПК України). Згідно частин 1-3 статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.ч.5,6 статті 81 ЦПК України). Статтею 89 ЦПК України встановлено, що виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Розглядаючи справу, суд забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Згідно з ч.ч.1, 2 ст.15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків встановлених законом. За змістом ч.1 п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ст.137 ЦПК України, передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Згідно з ч.8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою. Позивач заявив вимогу про стягнення з відповідачів на свою користь витрат на правничу допомогу у сумі 6500,00 грн. На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу позивачем суду надано договір на суму 6500, 00 грн. та ордер адвоката. Згідно частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Позивачем заявлено вимогу про відшкодування судових витрат: судового збору в сумі 908,00 грн., та сплачений ним при подачі позову (а.с.1), та витрат на правничу допомогу у сумі 6500,00 грн., тому оскільки позов підлягає задоволенню в повному обсязі, суд з врахуванням положень ст. 141 ЦПК України, вважає можливим відшкодувати позивачу понесені витрати, стягнувши їх з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved