Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-01 00:00:00

До Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області звернулась [PERSON] з позовом до [PERSON] , в якому просить: - стягнути з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 (однієї четвертої) частини з усіх доходів відповідача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно починаючи з дня подання позовної заяви до суду і до досягнення дочкою повноліття; - стягнути з відповідача на користь позивачки аліменти на її утримання до досягнення дитиною [PERSON] , [INFO] , трьох років, тобто до [INFO] , в розмірі 1/4 (однієї четвертої) частини з усіх доходів відповідача, щомісячно. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що сторони перебували у фактичних шлюбних відносинах без реєстрації шлюбу з 2018 по 2019 рік. [INFO] у сторін народилася дитина [PERSON] . Позивачка вказує, що з відповідачем разом не проживають, спільне господарство не ведуть з жовтня 2019 року, дочка проживає з нею. На даний час позивачка знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до досягнення дитиною трьох років, у зв`язку з цим ніде не працює. Відповідач має достатній заробіток (дохід) однак жодної допомоги на утримання їх спільної дитини та утримання дитини не надає, а тому позивачка просить стягнути з відповідача аліменти на її утримання до досягнення дитиною трьох років, у розмірі однієї четвертої заробітку (доходу) відповідача, а також аліменти на утримання дочки до досягнення нею повноліття в розмірі однієї четвертої частини з усіх доходів відповідача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Ухвалою від 13.01.2022 відкрито провадження у справі за даним позовом, постановлено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Вказаною ухвалою відповідачу був наданий строк для подання заяви із обґрунтованими запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, а також строк для подання відзиву на позов. Зазначену ухвалу суду та копію позовної заяви із доданими до неї матеріалами відповідач отримав, що стверджується відповідним повідомленням про вручення рекомендованого поштового відправлення. Відповідач відзиву на позов, заяви із обґрунтованими запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, чи клопотанням про розгляд справи за участю сторін до суду не направив, хоча про час та місце розгляду справи, а також суть позовних вимог був повідомлений належним чином. Згідно з ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. За таких обставин суд вважає за можливе розглянути справу за наявними матеріалами справи. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) не здійснювалось фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у зв`язку з розглядом справи за відсутності учасників справи. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, суд зазначає про таке. Відповідно до свідоцтва про народження (серії [NUMBER] від 06 січня 2022 року), що видане Золотоніським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Золотоніському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) [PERSON] народилась [INFO] , про що 08.01.2020 р. складено відповідний актовий запис №1, а її батьками зазначені: [PERSON] та [PERSON] . Згідно з Витягом №24 про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб, що виданий адміністратором центру надання адміністративних послуг виконавчого комітету Новодмитрівської сільської ради Золотоніського району Черкаської області від 12.01.2022р. [PERSON] проживає за адресою [ADDRESS] де зареєстрована також [PERSON] . Позивачка не має можливості самостійно утримувати неповнолітню дитину, оскільки вона не працює та перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. Надаючи правову оцінку обставинам по справі, суд зазначає про таке. Щодо позовної вимоги про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради УРСР 27.02.1991 року, держави-учасники визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. Відповідно до ч.,ч. 1, 2 ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно із ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення повноліття. Частиною 3 ст.181 СК України встановлено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч.1 ст.183 СК України частка заробітку батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Нормами ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Судом встановлено, що дитина виховується та перебуває на утриманні позивачки і потребує матеріальної допомоги. При цьому доказів того, що відповідач не в змозі надавати передбачену СК України допомогу на утриманні своєї малолітньої дитини, останній суду не назвав та не надав. Визначений статтею 13 ЦПК України принцип диспозитивності цивільного судочинства полягає в тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Таким чином, на підставі викладеного вище та враховуючи, що відповідач є працездатного віку, а доказів неможливості надавати допомогу на утримання малолітньої дитини не надано, суд приходить до висновку, що відповідач в змозі сплачувати аліменти на утримання дитини у розмірі однієї четвертої заробітку (доходу) відповідача, щомісячно. Щодо позовної вимоги про стягнення аліментів на утримання дружини. Згідно з ч. 1 ст. 80 СК України аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Статтею 84 СК України встановлено, що дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу. Відповідно до ст. 85 СК України право дружини на утримання, передбачене статтею 84 цього Кодексу, припиняється в разі припинення вагітності, народження дитини мертвою або якщо дитина передана на виховання іншій особі, а також у разі смерті дитини. Право дружини на утримання припиняється, якщо за рішенням суду виключено відомості про чоловіка як батька з актового запису про народження дитини. Аналогічну правову позицію, виклав в своїй постанові від 13.06.2018 у справі №750/9224/16-ц Верховний Суд, в якій суд касаційної інстанції звернув увагу на те, що відповідно до частини 2 та 6 статті 84 СК України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років і в разі розірвання шлюбу. Згідно з частиною 4 ст. 54 СК України право на утримання дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Таким чином, сімейним законодавством передбачено право дружини-матері на утримання чоловіком-батьком до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Подання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов`язковим, оскільки право на аліменти належить дружині-матері незалежно від цієї обставини. Отже, незалежно від працевлаштування, наявності постійного заробітку чи розміру доходу, чоловік зобов`язаний утримувати дружину, з якою проживає дитина до досягнення дитиною трьох років. При цьому суд також зауважує, що відповідно до ч. 2 та 3 ст. 91 СК України жінка та чоловік, які не перебувають у шлюбі між собою, мають право на утримання в разі проживання з нею, ним їхньої дитини, відповідно до частин другої - четвертої статті 84 та статей 86 і 88 цього Кодексу. Право жінки та чоловіка на утримання припиняється з підстав, встановлених пунктами 2 і 4 статті 83, статтями 85, 87 і 89 цього Кодексу. Судом встановлено, що малолітня [PERSON] , [INFO] проживає з матір`ю [PERSON] . Судом встановлено, що дитина виховується позивачкою і остання потребує матеріальної допомоги, оскільки перебуває у відпустці по догляду за дитиною до 3 років, а відповідач працездатний, у зв`язку з чим може надавати таку матеріальну допомогу. Разом із тим визначаючи розмір аліментів на утримання дружини суд керується пунктом 17 Постанови Пленуму Верховного Суду від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», відповідно до яких вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Так суд бере до уваги, що матеріали справи не містять достатньо доказів належного доходу [PERSON] , який буде достатній для сплати аліментів як на утримання дитини, так і на утримання дружини-матері і при цьому його заробітку буде достатньо для забезпечення власної нормальної життєдіяльності та матеріального стану. Згідно із ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Однак належних доказів можливості виконання [PERSON] усіх вимог [PERSON] матеріали справи не містять. За таких обставин вимоги позивача про стягнення із відповідача аліментів у розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку є, на думку суду, завищеними та враховуючи наявність інших аліментних зобов`язань у відповідача підлягають зменшенню. Суд вважає, що аліменти на утримання позивача підлягають стягненню з відповідача у частці від заробітку та виходячи із закріплених ч. 9 ст. 7 СК України принципів розумності та справедливості, стягує аліменти на утримання позивача в розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку щомісячно, до досягнення дитиною трирічного віку, що буде відповідати вимогам чинного законодавства та інтересам сторін по справі. Відповідно до ст. 79 СК України та ст.. 191 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Таким чином,

Outcome: partial