Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-26 00:00:00

[PERSON] звернулася до Комінтернівського районного суду м. Харкова з позовом до Харківської міської ради, треті особи : Перша Харківська міська державна нотаріальна контора, АТ КБ «Приватбанк» в якому просить встановити факт родинних відносин , та визнати за нею право власності у порядку спадкування за законом після [PERSON] , який помер [INFO] . В обґрунтування позову зазначила, що [INFO] померла її бабуся [PERSON] , після її смерті відкрилася спадщина на квартиру [ADDRESS] . Вказана квартира належала їй на праві власності. Єдиними спадкоємцем після смерті бабусі був її син [PERSON] , оскільки чоловік [PERSON] - [PERSON] помер [INFO] , а незаміжня донька [PERSON] померла [INFO] . [PERSON] заповіту не залишила, спадкова справа після її смерті не заводилась. Її батько [PERSON] розірвав шлюб з її матір`ю [PERSON] 29.05.1991 року. З 24.08.1995 року, тобто з дня смерті її дідуся батько, хоча і був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , однак фактично проживав зі своєю матір`ю. Після смерті чоловіка та доньки її бабуся хворіла та дуже переживала в зв`язку зі своєю втратою, не бажала жити та весь час сумувала за близькими, а тому потребувала допомоги свого сина. Її батько перевіз до квартири бабусі усі свої речі, вселився до квартири та знаходився біля своєї матері. Допомагав матері, робив ремонт у квартирі, купував меблі та побутові речі. Після смерті бабусі батько поховав її та продовжував проживати у спірній квартирі, утримував у себе оригінали правовстановлюючих документів. Таким чином її батько у встановлений законом шестимісячний строк вступив у фактичне володіння та управління спадковим майном [PERSON] , що є підставою для встановлення факту прийняття спадщини після її смерті. [INFO] її батько помер в спірній квартирі. Батько заповіт не склав. Вона є єдиної спадкоємицею після його смерті. Після смерті батька вона у передбачений законом строк звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, однак їй було відмолено у видачі свідоцтва про право на спадщину. Підставою для відмови стало те, що у різних документах зафіксовані різні анкетні дані її чим вона вимушена звернутись до суду з відповідним позовом. Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 04.06.2021 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. 26.07.2021 року відповідачем Харківською міською радою подано відзив на позовну заяву в якому зазначено, що позивачем не надано жодного доказу на підтвердження факту прийняття спадщини [PERSON] , шляхом фактичного вступу в управління або володіння спадковим майном. Під фактичним вступом у володіння або управління спадковим майном, що підтверджує факти прийняття спадщини, маються на увазі різні дії спадкоємця по управлінню, розпорядженню і користуванню цим майном, підтриманню його в належному стані або сплату податків та інших платежів тощо. Посилання позивача на утримання її батьком у себе оригіналів правовстановлюючих документів на спірну квартиру, не може бути підставою для висновку про фактичне прийняття спадщини протягом шести місяців після смерті спадкодавця. Посилання на поховання її батьком її бабусі не відносяться до предмету доказування у даній справі. [PERSON] був виписаний зі спірної квартири 25.01.1985 року, тобто ще до смерті [PERSON] . Письмових доказів, які б свідчили про проживання [PERSON] у спірному житловому приміщенні протягом шести місяців після смерті спадкодавця позивачем не надано. Крім того, позивачем не надано жодного доказу на підтвердження кожного ступеня споріднення та всієї лінії родинного зв`язку у разі встановлення помилки у документах та суду не надано правовстановлюючого документа на спадкове майно, тобто свідоцтва пор право власності. Просив у задоволенні позову відмовити. Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 27.07.2021 року продовжено строк проведення підготовчого судового засідання. 13.08.2021 року позивачем подано відповідь на відзив, в якій зазначено, що вимоги позивача є законними, обґрунтованими та підтверджуються належними доказами. Представник Харківської міської ради перекручує існуючі у справі докази та намагається позбавити законного спадкоємця права на спадщину. Діловодство в органах РАЦС до 1995 року велось здебільшого російською мовою та оригінали документів батьків, дідуся й бабусі позивача викладені російською мовою. Російська літера «Е» у прізвищах « [PERSON] , [PERSON] » у різних документах перекладалися на розсуд співробітника органу РАЦС без дотримання правил українського правопису. Також працівниками РАЦСу були допущені помилки у написанні по-батькові бабусі. У спірній квартирі її батько мешкав з дитинства та хоча потім і був знятий з реєстрації, однак після розірвання шлюбу повернувся проживати до квартири матері і жив там до своєї смерті. За цією адресою він отримував пенсію, його поховали з цього житла. І хоча він у шестимісячний строк не звернувся до нотаріальної контори з заявою про приняття спадщини, однак все одно прийняв спадщину після смерті своєї матері. Позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 26.08.2021 року закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду, в судове засідання викликані свідки та з канцелярії суду витребувані для огляду матеріали цивільної справи № 641/6311/20. Представник позивача позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити, після вступного слова та допиту свідків надала заяву про розгляд справи за її відсутності, Представник відповідача Харківської міської ради в судове засідання не з`явився, подав відзив на позовну заяву, в якому просив у задоволенні позову відмовити. Третя особа - Перша Харківська державна нотаріальна контора, надала заяву про розгляд справи за їх відсутності, просили ухвалити рішення на розсуду суду. Третя особа - АТ КБ «Приват банк» в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку, причин неявки суду не повідомив. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, свідків, дослідивши письмові матеріали справи, оглянувши матеріали цивільної справи № 641/6311/20, прийшов до наступного. [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] . Позивачка [PERSON] народилась в м. Харкові [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] . Оскільки свідоцтво про народження викладено на російській мові прізвище ім`я по по-бакові батька [PERSON] зазначено: « [PERSON] ». Згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження № 00024722114 від 27.11.2019 року, вбачається, що [PERSON] народилась [INFO] , батьками зазначені: батько - [PERSON] [INFO] , мати - [PERSON] , [INFO] . У паспорті громадянина України серії [NUMBER] прізвище позивача українською мовою викладено « [PERSON] », російською мовою викладено як « [PERSON] ». Згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб № 00025769914 від 27.02.2020 року, вбачається, що [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] 17 серпня 1952 року, орган державної реєстрації: Комінтернівський відділ державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 530. Після реєстрації шлюбу прізвище нареченої змінено на - [PERSON] . Згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб № 00024722018 від 27.11.2019 року, вбачається, що [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] 30 вересня 1975 року, орган державної реєстрації: Комінтернівський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 892. Після реєстрації шлюбу прізвище нареченої змінено на - [PERSON] . Також наявний запис, що шлюб було розірвано 29.05.1991 року. Згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження № 00025769719 від 27.02.2020 року, вбачається, що [PERSON] народився [INFO] , батько - [PERSON] , мати - [PERSON] . 04.07.1955 року актовий запис змінено прізвище [PERSON] змінено на [PERSON] . Згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть № 00025769843 від 27.02.2020 року, вбачається, що [PERSON] померла [INFO] . Відомості про документ, що підтверджує факт смерті: лікарське свідоцтво про смерть № 02 від 05.01.1997 року, 13 поліклініка Комінтернівського району. Відомості про заявника [PERSON] . Згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть № 00025770249 від 27.02.2020 року, вбачається, що [PERSON] померла [INFO] . Відомості про документ, що підтверджує факт смерті: лікарське свідоцтво про смерть № 508 від 26.12.1996 року, міська лікарня № 13 поліклініка Комінтернівського району. Відомості про заявника [PERSON] . Спадкова справа після смерті [PERSON] не заводилась. Після смерті [PERSON] у встановленому законом порядку до нотаріальної контори звернулась його донька [PERSON] з заявою про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право на спадщину. Постановою державного нотаріуса Першої Харківської міської державної нотаріальної контори Грошевої О.Ю., [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину після померлого батька було відмовлено. Підставою для відмови стало те, що згідно Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 59613299 від 27.02.2020 року, спадкова справа після померлої [INFO] [PERSON] , не заводилась, тобто заяви про прийняття спадщини або відмови від неї від спадкоємців, в тому числі і від [PERSON] , не надходили. На час відкриття спадщини після смерті [PERSON] , згідно Е-карток, що містяться у електронному Реєстрі територіальної громади м. Харкова, [PERSON] постійно разом зі спадкодавцем не проживав. Тобто вважати, що він прийняв спадщину після померлої матері, [PERSON] , підстави, що підтверджуються документально, відсутні. На цей час строк для прийняття спадщини після померлої [INFO] [PERSON] , вичерпаний та спадкоємець [PERSON] , який би мав її прийняти, помер [INFO] . Згідно довідки КП «ХМ БТІ» № 1077582 від 14.02.2020 встановлено, що квартира [ADDRESS] належить на праві власності [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло від 04.01.1997, виданого комісією по приватизації житлового фонду ХДП «Завод імені Малишева» р. № 3-97-1451. Згідно із частиною першою статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Відповідно до частин першої, третьої статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності; якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, які виникли з моменту набрання ним чинності. Як вбачається з п.п. 4, 5 Прикінцевих і перехідних положень ЦК України 2004 року, цей Кодекс застосовується до цивільних правовідносин, які виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності ЦК, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Правила книги шостої ЦК застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким зі спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. Згідно з п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 «Про судову практику у справах про спадкування» спадкові відносини регулюються Цивільним кодексом України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини, до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема відповідні правила Цивільного кодексу УРСР. Отже, у разі відкриття спадщини до 01 січня 2004 року до вирішення спірних правовідносин, пов`язаних зі спадкуванням такої спадщини, застосовується законодавство, чинне на час відкриття спадщини, зокрема, відповідні норми, у тому числі щодо обсягу спадкової маси та кола спадкоємців за законом ЦК УРСР 1963 року. Спадкування здійснюється за законом і за заповітом (частина перша статті 524 ЦК УРСР). Часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця (ст. 525 ЦК УРСР). Місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (ст.526 ЦК УРСР). Частиною першою ст.549 ЦК УРСР 1963 року визначено дії, що свідчать про прийняття спадкоємцем спадщини: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державні нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Згідно ч.1 ст. 548 ЦК України (у редакції 1963 року) виникнення цивільних правовідносин для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Відповідно до ч.ч.1,2 ст.549 ЦК України (у редакції від 1963 року) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Таким чином, Цивільний кодекс УРСР 1963 року передбачав фактичне прийняття спадщини і така спадщина вважалася прийнятою, якщо спадкоємець фактично вступив в управління чи володіння спадковим майном. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року тощо. Згідно частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Відповідно до висновку Верховного Суду викладеного у постанові від 25.11.2020 по справі № 631/1153/13-ц, прийняття спадщини може підтверджуватися діями спадкоємців, які за своїм характером свідчать, що в шестимісячний строк з часу відкриття спадщини вони фактично вступили в управління або володіння спадковим майном. Спадщина вважається прийнятою, якщо спадкоємець фактично вступив в управління чи володіння спадковим майном. Під фактичним вступом у володіння або управління спадковим майном, що підтверджує факт прийняття спадщини, слід мати на увазі різні дії спадкоємця по управлінню, розпорядженню і користуванню цим майном, підтриманню його в належному стані, тощо. Фактичний вступ у володіння частиною спадкового майна розглядається як прийняття всієї спадщини, з чого б вона не складалася і де б вона не знаходилась. Допитана в судовому засідання в якості свідка [PERSON] пояснила, що знайома з позивачем з 1985 року, вони разом навчались у школі. Вона була двома у позивача, коли вони родиною проживали по [ADDRESS] . Вона знала її батька [PERSON] . Потім батьки позивача розлучились у 1993 році та після розірвання шлюбу батько переїхав проживати до своєї матері на [ADDRESS] . Там проживали ще дідусь та сестра батька. У 1995 році помер дідусь, у 1996 році померла сестра, а ще через рік померла бабуся. Батько позивача залишився проживати у її квартирі, робив там ремонт та помер у цій квартирі в 2019 році. Допитана в судовому засідання в якості свідка [PERSON] пояснила, що була сусідкою родини [PERSON] з 1959 року. [PERSON] проживали в кв. [ADDRESS] . У 1975 році [PERSON] одружився на [PERSON] та в 1978 році у них народилась донька, яка часто відвідувала бабусю та дідуся. В 1991 році батьки [PERSON] розлучились. У серпні 1995 року помер дідусь та після цього [PERSON] переїхав проживати до матері. У грудні 1996 року померла тітка позивача у якої не було дітей, а у 1997 році померла бабуся. Після її смерті в квартирі залишився проживати [PERSON] , де жив весь час до своєї смерті у 2019 році. За час свого проживання він робив у квартирі ремонт. Аналізуючи у сукупності письмові докази у справі, показання свідків, які повністю узгоджуються з письмовими доказами, судом достовірно встановлено, що після розірвання шлюбу з [PERSON] , [PERSON] з 24 серпня 1995 року почав проживати зі своєю матір`ю [PERSON] . У 1997 році [PERSON] померла, після її смерті [PERSON] залишився проживати у квартирі [ADDRESS] , де робив ремонт, користувався квартирою, у вказаній квартирі знаходились його речі. Крім того, у [PERSON] знаходились правовстановлюючі документи на квартиру. Таким чином, суд приходить до висновку, що [PERSON] в установлений законом шестимісячний строк вступив у фактичне володіння та управління спадковим майном [PERSON] . Згідно з пунктом 1 частини першої статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. Відповідно до частини другої статті 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до листа Верховного Суду України від 01 січня 2012 року «Судова практика розгляду справ про встановлення фактів, що маючих юридичне значення» зазначено, що перелік юридичних фактів, що підлягають встановленню в судовому порядку, наводиться у статті 315 ЦПК України і не є вичерпним. У судовому порядку можуть бути встановлені й інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не передбачено іншого порядку їх встановлення, зокрема встановлення факту родинних відносин тощо. Згідно з роз`яснення пункту 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо твердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину та інше. Встановлення факту родинних відносин позивачу необхідно встановити для належного оформлення спадщини. Встановлення факту родинних відносин породить для позивача певні юридичні наслідки, так як іншого шляху для підтвердження факту родинних відносин не існує. Заслухавши свідків та дослідивши матеріали справи, суд встановив, що позивач [PERSON] є дочкою [PERSON] , який помер [INFO] . [PERSON] є сином [PERSON] , яка померла [INFO] . Таким чином [PERSON] є онукою [PERSON] . Судом достовірно встановлено, що розбіжності у написанні прізвища [PERSON] - [PERSON] пов`язані з перекладом прізвищ з російської мови на українську. У відповідності з п. 6 ч. 1ст. 315 ЦПК України суди розглядають справи про встановлення фактів належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. За правовими позиціями Верховного Суду України щодо судової практики розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, коли громадяни не можуть використати правовстановлюючі документи, оскільки зазначені в них прізвище, ім`я, по- батькові, місце чи час народження не відповідають записам у правовстановлюючому документі, якщо хоч і не посвідчують особу, але є необхідними для підтвердження певного права, а установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, відповідно до п. 6 ч. 1ст. 315 ЦПК України, громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документу. Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995р. «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» суд вправі розглядати справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі прізвище, ім`я, по-батькові якої зазначені в документі не збігаються в свідоцтві про народження, паспорті, свідоцтві про смерть, інше. Проте, сам по собі факт належності документу не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджений документом. Таким чином, для заявника важливо, не так саме одержання документа, як оформлення особистих чи майнових прав, що випливають із цього факту, це означає, що в судовому порядку можна встановити належність громадянину такого документа, який є правовстановлюючим. З урахуванням зазначеного в судовому засіданні встановлено, що правовстановлюючий документ на квартиру [ADDRESS] [PERSON] , попри розбіжності у різних документах. Зазначення у актовому записі про народження батька позивача № 3710 від 20.04.1950 року матері дитини як [PERSON] є технічної помилкою працівника ЗАГСу. Зазначені розбіжності унеможливлюють встановлення факту належності правовстановлюючих документів. Доказів, які б спростовували вищевикладене суду не надано. Отже, з урахуванням вищевикладеного, вивчивши надані суду докази на обґрунтування заявлених вимог щодо встановлення факту родинних відносин, належності правовстановлюючого документу, повно та всебічно дослідивши надані позивачем документи і матеріали, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються вимоги, заявлені позивачем, оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, суд дійшов висновку, що вимоги позову в цій частині є обґрунтованими та підтверджені належними та допустимими доказами, а тому підлягають задоволенню. Що стосується вимоги позивача про визнання права власності в порядку спадкування за законом, суд дійшов наступних висновків. Частиною третьою статті 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ЦПК України. Згідно зі статтею 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Статтею 1218 ЦК України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до статті 1262 ЦК України у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері. Згідно з частиною першою статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Нормами частини першої статті 1269 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Відповідно до частини першої статті 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Так, позивач є спадкоємцем за законом першої черги, після смерті батька. Судом в судовому засіданні були досліджені копії матеріалів спадкової справи, заведеної після смерті [PERSON] та встановлено, що у передбачений законом строк з заявою про прийняття спадщини звернулась його донька [PERSON] . Інших спадкоємців, які б претендували на спадкове майно не встановлено. Таким чином, позивач прийняла спадщину в порядку частини першої статті 1269 ЦК України, оскільки звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, однак оформити її не може у зв`язку з обставинами, які не залежать від неї. З врахуванням наведеного вище, враховуючи те, що позивач є спадкоємцем за законом на спадкове майно, у встановлений строк звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині визнання права власності є обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню. Таким чином, суд дійшов висновку, що зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для задоволення позову. На підставі викладеного,

Outcome: approved