Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-24 00:00:00

У жовтні 2021 року [PERSON] (далі - Позивач) звернувся в суд з позовом до [PERSON] (далі - Відповідач) про відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням. В обґрунтування позову посилався на те, що 16 квітня 2018 року протиправними діями Відповідача Позивачу завдано тілесні ушкодження, що зумовили короткочасний розлад здоров`я. Ухвалою Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 27 квітня 2021 року кримінальне провадження відносно Відповідача, обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України закрито у зв`язку з закінченням строків давності, звільнено Відповідача від кримінальної відповідальності. Дана ухвала суду залишена без змін постановою Черкаського апеляційного суду від 09 вересня 2021 року. Докази, які містяться в матеріалах кримінальної справи, є належними, допустимими і достовірними та свідчать про те, що Відповідачем заподіяно Позивачу легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я в результаті чого Позивачу було спричинено моральну та матеріальну шкоду. Після заподіяння тілесних ушкоджень, Позивач проходив курс лікування яке включало комплекс медичних заходів та процедур для повної реабілітації та видужання. Для проведення лікування Позивачу необхідні були медикаменти, лікарські засоби та матеріали медичного призначення, слід також було здійснити витрати на оплату транспорту, щоб дістатись до лікарських закладів, на що загалом Позивачем було витрачено 20 000 грн. Позивач через лікування втратив можливість творчо працювати та закінчити письмовий твір. Крім того, у зв`язку з отриманням тілесних ушкоджень, Позивач переніс значний фізичний біль, пережив емоційний стрес, який супроводжувався почуттям тривоги, страху за його здоров`я та життя, внаслідок завданих тілесних ушкоджень у Позивача продовжуються проблеми зі здоров`ям. Відповідач в добровільному порядку будь-яку допомогу на лікування не надавав, як і не надавав матеріальну допомогу. Враховуючи вищевикладене, Позивач просив суд стягнути з Відповідача матеріальну шкоду в розмірі 20 000 грн. та моральну в розмірі 40 000 грн. Ухвалою суду від 01 листопада 2021 року відкрито провадження по справі, надано сторонам строк для подачі заяв по суті. Ухвалою суду від 07 грудня 2021 року справу призначено до судового розгляду. В судовому засіданні Позивач позовні вимоги підтримував та просив їх задовольнити. Відповідач позовні вимоги не визнав. Вказав, що безпосередньо тілесні ушкодження Позивачу він не наносив, бо коли Позивач до нього підійшов, він тільки відпихнув його, після чого той впав і таким чином отримав травму. Свідки [PERSON] та [PERSON] також надали пояснення, що Відповідач ударів як таких Позивачу не наносив, а тільки відштовхнув його. Після цього Позивач впав і отримав якісь травми. Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, перевіривши надані сторонами докази, дослідивши їх всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, суд дійшов наступного висновку. Згідно частини 1 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом свої порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Як передбачено статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Статтею 76 ЦПК України визначено, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору (частина 1 статті 95 ЦПК України). Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). У відповідності до пункту 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності з наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Згідно з приписами статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За частиною 1 статті 13 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. Судом встановлено, що ухвалою Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 27 квітня 2021 року кримінальне провадження відносно Відповідача, обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України закрито у зв`язку з закінченням строків давності, звільнено Відповідача від кримінальної відповідальності. Дана ухвала суду залишена без змін постановою Черкаського апеляційного суду від 09 вересня 2021 року. Відповідно до висновку експерта № 05-6-01/157 від 25 травня 2018 року (експертиза при матеріалах кримінального провадження) тілесні ушкодження у Позивача могли бути спричинені за повідомленим Позивачем механізмом - Відповідач наніс два удари кулаком в обличчя. Згідно з ч. 1 ст. 44 КК України особа, яка вчинила кримінальне правопорушення, звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки три роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років. Отже, за змістом наведених норм права звільнення від кримінальної відповідальності застосовується лише щодо особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, та за умов, передбачених законом. Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Отже, ухвала Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 27 квітня 2021 року про звільнення Відповідача від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, за закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, у зв`язку з чим закрито вказане кримінальне провадження, цілком підтверджує факт вчинення Відповідачем цього кримінального правопорушення, потерпілим у якому є Позивач. Таким чином, суд приходить до висновку про доведеність факту вчинення Відповідачем кримінального правопорушення, що встановлено ухвалою суду від 27 квітня 2021 року, у зв`язку з чим Позивачу заподіяна шкоду, яка підлягає відшкодуванню. Враховуючи зазначене, доводи Відповідача про недоведеність вини останнього у спричиненні тілесних ушкоджень Позивачу є безпідставними. Наявність ухвали про закриття кримінального провадження за нереабілітуючої підстави не може бути спростована показами допитаних в судовому засіданні свідків. Відповідно до ч.ч. 1-2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим не майновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її від шкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. На підтвердження вимог про стягнення витрат на лікування, Позивачем не додано чеків або платіжних доручень про такі витрати, а тільки надані медичні документи про направлення, медичні обстеження та пройдений курс лікування без зазначень його вартості. Суд не може прийняти як доказ таких витрат на лікування квитанцію та повідомлення до наряду № 1670 (а.с. 14), так як відсутність дати на них та підтверджуючих даних проведених сум унеможливлюють їх зіставлення з іншими долученими медичними документами з приводу прийнятності до призначено лікування за протиправні діяння Відповідача. Суд також не може прийняти як доказ понесених витрат на лікування долучені Позивачем транспортні квитки, так як слідує з даних про дати пройдених медичних обстежень та лікувань, вони з ними не співвідносяться в часових рамках, а отже відсутні докази, що такі поїздки були пов`язані з необхідністю лікування. У зв`язку з вказаним, в задоволенні вимог в частині стягнення коштів в рахунок спричиненої матеріальної шкоди слід відмовити. Щодо стягнення моральної шкоди, суд зазначає наступне. Так, відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Згідно ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Вчинення Відповідачем щодо Позивача кримінального правопорушення, внаслідок чого завдано шкоду здоров`ю останньому, цілком підтверджує факт спричинення йому моральної шкоди. Враховуючи вищенаведене, визначаючи розмір моральної шкоди, суд виходить із обставин даної справи та вважає, що заявлена вимога про стягнення коштів в рахунок моральної шкоди є дещо завищена. З урахуванням вимог розумності та справедливості, суд дійшов висновку про те, що розмір суми, яка підлягає стягненню із Відповідача на користь Позивача на відшкодування моральної шкоди належить задовольнити в розмірі 10 000 грн., що відповідає характеру правопорушення, глибині фізичних та душевних страждань Позивача. Відповідно до статті 141 ЦПК України, а також згідно із пунктом 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року із змінами зазначено, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 141 ЦПК України та керуватися тим, що судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позов задоволено частково, а Позивач звільнений від сплати судового збору, ціна позову становила 60 000 грн. і за подачу аналогічних позовів майнового характеру фізичною особою в 2021 році сплаті підлягало 908 грн., а позовна заява задоволена на 10 000 грн., необхідно стягнути з Відповідача на користь держави 151 грн. 53 коп. судового збору пропорційно до розміру задоволених вимог. На підставі викладеного та

Outcome: partial