Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеною позовною заявою, в якій просить виключити із актового запису №680 від 04.07.2007 року про народження [PERSON] , [INFO] , відомості про нього, як про батька дитини, оскільки фактично він не є її батьком. Разом з тим, позивач просить припинити стягнення з нього аліментів на користь відповідача на утримання [PERSON] , [INFO] та стягнути з відповідача на його користь незаконно отримані аліменти за період з 01 грудня 2019 року по 31 січня 2020 року у сумі 6629 грн. 04 коп. Позивач у судове засідання не з`явився, але його представник надав до суду письмову заяву, в якій позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив суд розглянути справу за його відсутності та за відсутності позивача, а в разі неявки відповідача - не заперечив проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, заяв до суду не надала, про причини неявки не повідомила. Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, але начальник Саксаганського районного у місті Кривому Розі відділу державної реєстрації актів цивільного стану Південно-східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) надала до суду письмову заяву, в якій просила суд розглянути справу без присутності представника відділу та зазначила, що проти задоволення заяви не заперечує. На підставі наявних у справі доказів та зі згоди представника позивача суд уважає за можливе ухвалити рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Так, позивач та відповідач із 17 лютого 2007 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 08.08.2012 року було розірвано (а.с.11). Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 04.07.2007 року, [INFO] народилась [PERSON] , матір`ю якої записана [PERSON] , яка після розірвання шлюбу відновила своє дошлюбне прізвище « [PERSON] », а батьком записаний [PERSON] (а.с.13). Як убачається з матеріалів справи, позивач маючи сумніви щодо свого батьківства звернувся до лабораторії «Medical Genomics» та отримав експертний висновок про біологічне батьківство №MG20-85329 від 29.01.2020 року, згідно з яким вірогідність батьківства позивача по відношенню до дитини [PERSON] становить 0% (а.с.14). Відповідно до ч. 2 ст. 136 СК України у разі доведення відсутності кровного споріднення між особою, яка записана батьком, та дитиною суд постановляє рішення про виключення відомостей про особу як батька дитини з актового запису про її народження. Разом з тим, ухвалою суду від 15.03.2021 року, за клопотанням представника позивача та за участі у судовому засіданні представника відповідача, було призначено судово-генетичну експертизу на вирішення якої було поставлено питання чи є позивач біологічним батьком [PERSON] . Однак, як убачається з матеріалів справи, зазначена ухвала була повернута експертною установою до суду без виконання у зв`язку з неявкою відповідача із дитиною на експертизу. Згідно з ч. 4, п.п. 3-5 ч. 5 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків. У ч. 1 ст. 44 ЦПК України передбачено, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Відповідно до ч. 1 ст. 109 ЦПК України у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні. З аналізу наведеної норми процесуального закону можна дійти висновку, що нею законодавець встановив спеціальну процесуальну санкцію для осіб, які ухиляються від участі у експертизі. Отже, судом установлено, що відповідач достовірно знаючи про наявність в суді цивільної справи щодо оспорювання позивачем свого батьківства та призначення у справі судово-генетичної експертизи, ухилилась від явки до експертної установи для проведення експертизи та не надала при цьому будь-яких доказів поважності причин її неявки. Таким чином, нез`явлення відповідача до експертної установи для відібрання біологічних матеріалів для проведення судово-генетичної експертизи свідчить про її небажання отримати точні висновки щодо походження дитини на спростування доводів позивача щодо оспорювання його батьківства. Відтак, вказані дії та бездіяльність відповідача, що призвели до неможливості проведення експертизи, надали суду можливість, враховуючи разом з тим наданий позивачем експертний висновок про біологічне батьківство №MG20-85329 від 29.01.2020 року, прийти до висновку про задоволення позовних вимог в частині виключення із актового запису про народження [PERSON] відомостей про позивача як про її батька. Стосовно позовних вимог щодо припинення стягнення з позивача на користь відповідача аліментів на утримання дитини та стягнення з відповідача на користь позивача безпідставно отриманих аліментів, суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 30.01.2014 року з позивача на користь відповідача стягнуто аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходів) щомісяця, але не менше, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 21 жовтня 2013 року і до досягнення дитиною 18-літнього віку (а.с.15). Постановою державного виконавця від 28.07.2017 року, в межах виконавчого провадження щодо стягнення з позивача аліментів, звернуто стягнення на доходи позивача (а.с.12). Згідно звітів про здійснені відрахування та виплати, із доходів позивача на користь відповідача було утримано аліментів за період із 01 грудня 2019 року по 31 грудня 2019 року у розмірі 2539 грн. 91 коп. та за період із 01 січня 2020 року по 31 січня 2020 року у розмірі 4089 грн. 13 коп. (а.с.16,17). Згідно ст. 273 СК України якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-кого з них змінити встановлений розмір аліментів або звільнити від їх сплати. Суд може звільнити від сплати аліментів осіб, зазначених у статтях 267-271 цього Кодексу, за наявності інших обставин, що мають істотне значення. За таких обставин, оскільки судом установлено, що позивач не є біологічним батьком [PERSON] , [INFO] , відтак він не має обов`язку щодо подальшої сплати аліментів на її утримання, а тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню у повному обсязі. Вирішуючи питання щодо стягнення з відповідача на користь позивача безпідставно набутих аліментів, суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Відповідно до ст. 1215 ЦК України не підлягає поверненню безпідставно набуті: 1) заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача; 2) інше майно, якщо це встановлено законом. У статті 1215 ЦК України передбачені загальні випадки, за яких набуте особою без достатньої правової підстави майно за рахунок іншої особи не підлягає поверненню. ЇЇ тлумачення свідчить, що законодавцем передбачені два винятки із цього правила: по-перше, якщо виплата відповідних грошових сум є результатом рахункової помилки особи, яка проводила таку виплату, по-друге, у разі недобросовісності набувача такої виплати. При цьому правильність здійснених розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, і відповідно тягар доказування наявності рахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника відповідних сум. Аналогічні висновки викладені Великою Палатою Верховного Суду в постанові по справі №753/15556/15 від 16.01.2019 року. Разом з тим, суд зазначає, що зазначені правила ст. 1215 ЦК України застосовуються виключно у випадках, якщо виплата передбачених статтею грошових сум проведена фізичною або юридичною особою добровільно. Так, судом установлено, що сплата позивачем аліментів на користь відповідача на утримання [PERSON] , [INFO] , здійснювалась не добровільно, а на підставі рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 30.01.2014 року, тобто в примусовому порядку. Таким чином, суд приходить до висновку, що позивач довів обставини з якими закон пов`язує можливість стягнення з відповідача безпідставно отриманих коштів, а тому з відповідача на користь позивача підлягають стягненню безпідставно набуті аліменти в загальному розмірі 6629 грн. 04 коп. Отже, зважаючи на вищевикладене, суд приходить до висновку про задоволення позову. Разом з тим, відповідно до положень ст. 141 ЦПК України з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у загальному розмірі 2522 грн. 40 коп. (по 840 грн. 80 коп. за кожну позовну вимогу). На підставі викладеного,

Outcome: approved