Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-31 00:00:00

10.12.2021 року представник позивача звернувся до суду з вищевказаною заявою, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що при винесенні судом рішення не вирішено питання про судові витрати, а саме: витрати на професійну правничу допомогу. Під час судових дебатів представник позивача зробив відповідну заяву та зазначає, що під час розгляду справи позивач поніс витрати на правничу допомогу у розмірі 8000 грн. У судове засідання учасники справи не з`явились, представник позивача надав заяву про розгляд заяви за їх відсутності, представник відповідача також надав заяву про розгляд заяви за їх відсутності та надав клопотання з проханням зменшення витрат на оплату правничої допомоги до 00,00 грн, оскільки позивачем не надано суду доказів перерахування адвокату грошових коштів у якості правничої допомоги, сама правова допомога пов`язана із немайновими вимогами у нескладному процесі, де не було фактичної необхідності вивчати значну кількість документів та витрачати значну кількість часу; розмір понесених витрат є неспівмірним предмету позову, категоріям судової справи та є необґрунтованим, з огляду на нескладність позову, невеликий об`єм доказової бази та невеликої кількості поданих процесуальних документів; позивачем не доведено обґрунтованість понесених судових витрат шляхом надання суду належних та допустимих доказів. Дослідивши заяву та додані до неї документи, оглянувши матеріали цивільної справи, суд дійшов наступних висновків. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо стосовно певної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і пояснення, не ухвалено рішення. Згідно ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Питання про розподіл судових витрат між сторонами суд вирішує відповідно до положень ст. 141 ЦПК України. Згідно ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Відповідно до ст. 246 ЦПК України, якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. Так, під час судових дебатів представник позивача зазначив про необхідність вирішення питання про стягнення витрат на правову допомогу після подання відповідних доказів. 29.11.2021 року Дзержинським районним судом м.Харкова ухвалено рішення про задоволення позовних вимог Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Черемушки-2017» до [PERSON] про визнання договорів недійсними. Заява про ухвалення додаткова рішення направлена засобами поштового зв`язку 06.12.2021 року, тобто в строки, визначені ст.246 ЦПК України, враховуючи те, що останній день строку на подання заяви припав на вихідній день. Враховуючи викладене, представником позивача дотримано вимоги ч.8 ст.141 ЦПК України щодо порядку та строку подання заяви про ухвалення додаткового рішення про стягнення судових витрат з відповідними доказами. Відповідно до частини першої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Пунктом 1 частини третьої статті 133 ЦПК України передбачено, що до витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до частин першої-шостої статті 137 ЦК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. 01.02.2021 року між адвокатом Балаклицьким В.В. та представником позивача укладено договір про надання правничої допомоги, за умовами якого адвокат зобов`язується надати професійну правничу допомогу, у тому числі, за окремими дорученнями клієнта, вартість послуг адвоката відповідно до цього договору визначається завданням. Клієнт, замовник зобов`язаний здійснити оплату виконаних робіт (наданих послуг) адвокатом протягом 5-ти банківських днів, з моменту підписання сторонами акту виконаних робіт (наданих послуг). Згідно завдання №1 до договору про надання професійної правничої допомоги від 01.02.2021 року адвокат здійснює представництво та захист інтересів клієнта під час розгляду Дзержинським районним судом м.Харкова справи №638/9826/20, вартість участі адвоката у одному судовому засіданні становить 2000 грн. Згідно акту виконаних робіт від 29.11.2021 року адвокат приймав участь у чотирьох судових засіданнях та вартість наданих послуг становить 8000 грн. Надання зазначених послуг та робіт перевірено судом та підтверджено матеріалами справи. Щодо посилань представника відповідача про незасвідчення поданих документів, суд зазначає, що подані копії договору, завдання №1 до договору, акту виконаних робіт, копії свідоцтва засвідчені належним чином, тобто зазначено, що це копія, зазначено прізвище, ініціали, підпис та дату засвідчення. Щодо відсутності документального підтвердження сплати вартості отриманих послуг суд зазначає, що п.1 ч.2 ст.137 ЦПК України прямо передбачено, що розмір витрат на правничу допомогу адвоката визначаються на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Зазначене, узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 21 січня 2021 року у справі №280/2635/20 та постанові від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/455/19, за якими відшкодуванню підлягають витрати на правничу допомогу незалежно від того, чи вони вже сплачені чи тільки має бути сплачено. Зазначивши, зокрема, що встановлена на законодавчому рівні можливість позивачів отримати відшкодування понесених витрат на правничу допомогу сприяє нормальному розвитку галузі, дозволяє учасникам судових процесів залучати для захисту свої прав кваліфікованих адвокатів, даючи при цьому таким особам законне право сподіватись на повне або часткове відшкодування понесених витрат у разі доведення власної правової позиції. Отже, доводи про необхідність відмови у відшкодуванні витрат на правничу допомогу через відсутність доказів оплати вказаних послуг не узгоджуються з нормами чинного процесуального законодавства та вищенаведеними висновками Верховного Суду. Як зазначено у постанові Верховного Суду від 13.02.2019 р. у справі №756/2114/17, «при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критеріїв реальності адвокатських витрат (встановлення їх дійсності та необхідності), і розумності їх розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У рішеннях від 12 жовтня 2006 р. у справі «Двойних проти України», від 10 грудня 2009 р. у справі «Гімайдуліна і інші проти України», від 23 січня 2014 р. у справі «East/West Alliance Limited проти України», від 26 лютого 2015 р. у справі «Баришевський проти України» зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 р. у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. У зазначеній вище постанові Верховний Суд зменшив розмір судових витрат, зважаючи на те, що заявлений розмір був неспівмірний зі складністю справи. Таким чином, суд може зменшити розмір судових витрат, якщо: -заявлені судові витрати завищені, враховуючи обставини справи (ціна позову, тривалість справи, виклик свідків, призначення експертизи тощо); -суду не було надано достатніх доказів фактичного здійснення витрат (відсутні акт прийому-передачі юридичних послуг, платіжне доручення та квитанції про сплату за надані послуги тощо); -заявлені судові витрати були недоцільні або не обов`язкові (не підтверджена нагальна потреба у вивченні додаткових джерел права, завищений обсяг часу на технічну підготовку документів тощо). Відповідно до ч. 1 статті 26 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. За змістом статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги (ч. 1 статті 26 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність ). Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Оцінюючі співмірність витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи, об`ємом та часом виконаних робіт, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Відповідно до ч.4 ст.19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні. Ухвалою суду від 21.10.2020 року відкрито загальне провадження по справі. Враховуючи, обсяг наданих послуг і виконаних робіт, надаючи оцінку співмірності понесених позивачем витрат на оплату послуг адвоката, оскільки позивачем підтверджено належними та допустимими доказами понесення судових витрат пов`язаних із наданням правової (правничої) допомоги у заявленому розмірі, суд приходить до висновку, що витрати у розмірі 8000 грн є співмірними зі складністю цієї справи, відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру. На підставі викладеного,

Outcome: approved