Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-02 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з заявою про видачу обмежувального припису стосовно [PERSON] , в якій просить суд: 1. Заборонити [PERSON] наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування) [ADDRESS] , роботи, інших місць частого відвідування [PERSON] ; 2. Обмежити спілкування [PERSON] постраждалою дитиною [PERSON] ; 3. Заборонити [PERSON] вести листування, телефонні переговори з [PERSON] або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. 4. Заборонити [PERSON] особисто і через третіх осіб розшукувати [PERSON] , якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею» Вимоги заяви мотивовані тим, під час спільного проживання з [PERSON] , заявниця та спільна дитина потерпали від домашнього насильства зі сторони заінтересованої особи. Заінтересована особа неодноразово підіймав на заявницю руку, висловлювався нецензурною лайкою, завдавав їй тілесних ушкоджень, морально принижував при сині та свекрусі. В листопаді місяці 2021 року заявниця прийняла рішення розірвати стосунки з [PERSON] та піти від нього разом з дитиною. Коли вона переїхала на місце тимчасового перебування, а саме: [ADDRESS] , [PERSON] під виглядом щодо побачення з дитиною виманив її на вулицю, вилив в очі алкогольний напій, штовхнув на землю та бив ногами по тулубу, обличчю, голові, тощо, чим завдав їй тілесні ушкодження, при всьому цьому був присутній малолітній син [PERSON] . Протягом трьох місяців від [PERSON] систематично поступають погрози фізичною розправою. Погрози поступають в телефонному режимі та в режимі смс повідомлень. Також [PERSON] , перебуваючи в стадії алкогольного або наркотичного сп`яніння, псує майно біля квартири, в якій заявниця тимчасово перебуває разом з малолітнім сином, а саме облив зеленкою та йодом стіни парадного, зіпсував вхідний дверний замок, заявниця неодноразово викликала поліцію, що фіксувала вказані обставини. Наприкінці грудня 2021 року, їхній спільний малолітній син [PERSON] знаходився зі свекрухою, тобто своєю бабусею, у квартирі заінтересованої особи. Заінтересована особа не дозволяла сину спілкуватися із заявницею, заблокував всі номери телефонів, вона не мала можливості додзвонитися до своєї дитини та забрати його до себе. Коли їй все ж таки вдалося забрати дитину до себе, малолітній син був дуже заляканий та емоційно не врівноважений, в результаті чого дитина зовсім не має бажання спілкуватися з батьком, так як боїться його. [PERSON] постійно знаходиться в алкогольному сп`янінні, а також, на думку заявниці, в наркотичному сп`янінні, його поведінка є неадекватною. Заявниця та дитина постійно знаходиться в стресовому стані по причині постійного морального та фізичного знущання, переслідування, погроз життю. Таким чином, заявниця вважає, що є особою, яка зазнала домашнього насильства. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 01.02.2022 року відкрито провадження у справі та призначено заяву до розгляду на 03.02.2022 року. В судовому засіданні заявниця підтримала вимоги заяви про видачу обмежувального припису та просила їх задовольнити з підстав, викладених у вказаній заяві. Заінтересована особа в судове засідання не з`явився, про дату та час розгляду справи повідомлявся належним чином. Відповідно до ст.350-5 ЦПК України, неявка належним чином повідомлених заінтересованих осіб не перешкоджає розгляду справи про видачу обмежувального припису. Суд вважає можливим розглянути справу у відсутність заінтересованої особи на підставі наявних матеріалів. Заслухавши пояснення заявниці, дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані у справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні заяви з таких підстав. Як вбачається з матеріалів, доданих до заяви, 02 листопада 2016 року між заявницею та заінтересованою особою укладено шлюб, який вони зареєстрували у Деснянському районному у місті Києві відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві, актовий запис № 1465. Від шлюбу сторони мають сина - [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Згідно з вимогами ст. 350-1 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису подається до суду за місцем проживання (перебування) особи, яка постраждала від домашнього насильства або насильства за ознакою статі, а якщо зазначена особа перебуває у закладі, що належить до загальних чи спеціалізованих служб підтримки постраждалих осіб, - за місцезнаходженням цього закладу. Відповідно до ч. 1 ст. 350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником - у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», а також батьками та іншими законними представниками дитини, родичами дитини (баба, дід, повнолітні брат, сестра), мачухою або вітчимом дитини, а також органом опіки та піклування в інтересах дитини, яка постраждала від домашнього насильства, - у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Основним нормативно-правовим актом, яким регулюються спірні правовідносини, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Цей Закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства. Відповідно до ст. 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належать: 1) терміновий заборонний припис стосовно кривдника; 2) обмежувальний припис стосовно кривдника; 3) взяття на профілактичний облік кривдника та проведення з ним профілактичної роботи; 4) направлення кривдника на проходження програми для кривдників. Пунктами 6, 7 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що кривдником є особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі. Обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Згідно з пунктами 3, 4, 14 та 17 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру. Згідно з ч. 2, 3 ст. 26 Закону України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству» обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. У пункті 9 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Зважаючи на наведені правила Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків. Важливим є те, що виходячи із змісту даного права, воно включає існування, як негативних так і позитивних обов`язків держави, які невід`ємні від реальної «поваги» до приватного та сімейного життя. (див. пункт 78 рішення Європейського Суду у справі «Мамчур проти України»). При вирішенні питання домашнього насильства, суд вважає за необхідне зазначити, що суд при оцінці даного питання, повинен переконатися, чи ґрунтується відповідна вимога на достатній доказовій базі. Видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів і ризиків. Такого висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 21 листопада 2018 року (касаційне провадження № 61-19328св18) в результаті перегляду справи № 756/2072/18. Крім того, у вказаній постанові роз`яснено, що під час розгляду питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження в майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З пояснень заявниці слідує, що сторони з листопада 2021 року разом не проживають До матеріалів справи на підтвердження вчинення домашнього насильства [PERSON] подано смс-переписку (а.с. 9-13), яка не засвідчена заявницею та з якої неможливо встановити особу з якою відбувалась переписка та період самої переписки. Крім того заявницею додано фотографії (а.с. 14-16), які також не можуть бути прийняті судом як доказ вчинення саме заінтересованою особою домашнього насильства відносно заявниці. Водночас, матеріали справи не містять інших доказів того, що [PERSON] вчинялися дії щодо заявниці, які могли б бути кваліфіковані як домашнє насильство, в тому числі доказів звернення до поліції, про виклики якої заявниця зазначає. Також не доведено існування загрози вчинення протиправних дій у майбутньому. Таким чином, достатньою підставою для задоволення заяви про видачу обмежувального припису могло бути існування обґрунтованого побоювання вчинення насильства зі сторони заінтересованої особи у майбутньому, що у цій справі доведено не було. З огляду на викладене, суд вважає, що відсутні обґрунтовані підстави для видачі обмежувального припису, оскільки наявні докази та надані в судовому засіданні пояснення свідчать про наявність спору між заявницею та заінтересованою особою щодо розірвання шлюбу та можливого стягнення аліментів, а тому підстав для задоволення заяви суд не вбачає. В силу ч. 3 ст. 350-5 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи про видачу обмежувального припису відносяться за рахунок держави.

Outcome: dismissed