Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-03 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі на утримання неповнолітньої дитини. Посилається на те, що з 09 серпня 2009 року між ним та відповідачкою укладено шлюб, який рішенням Тячівського районного суду Закарпатської області від 27 серпня 2019 року ухваленим у цивільній справі №307/2460/19, було розірвано. Від даного шлюбу у них народився син - [PERSON] [INFO] який проживає разом з ним. На протязі двох років [PERSON] тричі надсилала незначні суми та повідомила, що їй не вистачає грошей на проживання. Зазначає, що [PERSON] нерухомого майна в рахунок аліментів сину не передавала, стан її здоров`я та матеріальне становище задовільні, непрацездатних осіб на утриманні не має. Посилається на положення ст.ст. 18, 141, 181 СК України, просить стягнути з відповідачки аліменти на його користь на утримання сина - [PERSON] [INFO] в твердій грошовій сумі в розмірі 5000 гривень, щомісячно до досягнення ним повноліття. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, 01.02.2022 р. подав до канцелярії суду заяву, якою просить розгляд справи провести без його участі. Позов просить задовольнити повністю. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, 04.02.2022 року подала заяву в якій просить розгляд справи проводити без її участі. Позовні вимоги визнає частково, просить суд позов задовольнити частково та ухвалити рішення яким стягувати з неї аліменти в розмірі 2000 гривень. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши всі обставини справи, суд дійшов наступного висновку. В судовому засіданні встановлено, що між сторонами укладено шлюб 9 серпня 2009 року який зареєстровано виконкомом Добрянської сільської ради Тячівського району Закарпатської області за актовим записом №26 (а.с. 4). Рішенням Тячівського районного суду Закарпатської області від 27 серпня 2019 року ухваленим у цивільній справі №307/2460/19 шлюб було розірвано. (а.с. 6-7) Від даного шлюбу у сторін народився син - [PERSON] [INFO] , батьком в свідоцтві про народження якого значиться позивач, а мати відповідачка (а.с. 5). Відповідно до виданих Вільховецькою сільською радою Закарпатської області довідки від 22.12.2021 року та акту обстеження матеріально-побутових умов, дитина перебуває на утриманні і вихованні у позивача (а.с. 8-9). Відповідно до частин 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, частин 7, 8 ст. 7 СК України, під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей. Згідно ч. 2 ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 2 статті 150 СК України передбачено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Під час судового розгляду встановлено, що відповідачка не проживає разом з неповнолітньою дитиною. Належну матеріальну допомогу на її утримання не надає, однак, виходячи з того, що вона у свідоцтві про народження дитини зазначена матір`ю, вона зобов`язана сплачувати аліменти на утримання неповнолітньої дитини на користь позивача, з яким проживає дитина. Вирішуючи спір та визначаючи розмір та порядок стягнення аліментів на утримання дитини, суд виходить з наступного. Положеннями ч. 1 ст. 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За змістом ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3 - 1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3 - 2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2022 рік» установлено у 2022 році прожитковий мінімум на одну дитину віком від 6 до 18 років: з 1 січня - 2481 гривні, з 1 липня - 2600 гривені, з 1 грудня - 2684 гривні. Відповідно до ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі (ч.1 ст. 184 СК України). При визначенні розміру аліментів на утримання дитини, суд враховує майновий стан сторін, встановлений законом мінімальний розмір аліментів на одну дитину, працездатний вік відповідачки, відсутність інформації про отримуваний нею дохід, а також часткове визнання нею позову. Частиною 1 статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Згідно п.1 ч.2 ст. 49 ЦПК України, до процесуальних прав відповідача належить право часткового визнання ним позову на будь-якій стадії судового процесу. Ч.ч. 1, 4 статті 206 ЦПК України передбачено, що відповідач може визнати позов повністю або частково на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. В судовому засіданні достовірно встановлено, що позивач має на утриманні вказану вище неповнолітню дитину, батьками якої згідно свідоцтва про народження, є саме сторони; відповідач добровільно коштів на утримання дитини не надає, хоча має обов`язок по його утриманню. Дитина проживає спільно з позивачем. Доказів того, що відповідачка має дохід, а також - про розмір такого доходу, чи наявність у власності відповідача нерухомості чи іншого цінного майна, що могло бути взято судом до уваги при вирішенні розглядуваного спору, позивачем суду не надано. Однак з огляду на те, що відповідач позовні вимоги частково визнала у розмірі 2000 гривень, є працездатного віку, не має інвалідності, не має інших утриманців, суд, вирішуючи спір, виходить з того, що відповідачка має можливість сплачувати аліменти на утримання вказаної вище малолітньої дитини. Із сукупності оцінених судом доказів є підстави для висновку, що відповідачка спроможна надавати матеріальну допомогу на утримання малолітньої дитини, яку за законом зобов`язана належним чином забезпечувати і утримувати. При цьому суд виходить з непорушності конституційного права неповнолітньої дитини на утримання батьками до досягнення нею повноліття; обов`язок батьків утримувати свою дитину не припиняється із припиненням когось з подружжя як батьків дитини спільного проживання з дитиною. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги слід задовольнити частково та стягнути з відповідачки на користь позивача, щомісячно аліменти в твердій грошовій сумі на утримання сина [PERSON] , [INFO] в розмірі 2300 (дві тисячі триста) гривень на дитину, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 23 грудня 2021 року і до його повноліття. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України рішення суду в частині стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини слід допустити до негайного виконання у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ч. 1, та ч.2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги підлягають задоволенню, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача в користь держави на рахунок спеціального фонду Державного бюджету України 908 гривень судового збору. З урахуванням вищевикладеного,

Outcome: partial