Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-01 00:00:00

Позивач в особі свого представника [PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом та просить суд зобов`язати відповідача [PERSON] не чинити перешкоди у користуванні квартирою шляхом вселення позивача до квартири за адресою: [ADDRESS] та встановити порядок користування квартирою за зазначеною адресою, загальною площею 45,88 кв.м., виділивши в користування позивачу кімнату житловою площею 10,4 кв.м., а житлову кімнату площею 17,2 кв.м. - у користування відповідачки, інші приміщення: кухня площею 5,7 кв.м., ванна кімната площею 2 кв.м., туалет площею 1,1 кв.м., коридор площею 5,4 кв.м., балкон площею 2,08 кв.м. залишити у спільному загальному користуванні. Заявлені вимоги мотивує тим, що він перебував з відповідачкою у зареєстрованому шлюбі та під час шлюбу ними було придбано квартиру. Рішенням суду від 01.12.2017 року здійснено розподіл спільного майна подружжя, визнано за відповідачкою право власності на Ѕ частину квартири [ADDRESS] . Власником Ѕ частки вказаної квартири є він. Фактично у вказаному житлі проживає відповідачка, яка своєю поведінкою унеможливлює користування позивачем своєю власністю, постійно провокує сварки, зазначаючи, що він не має права користуватися квартирою, внаслідок чого йому доводиться шукати притулок за місцем мешкання матері чи знайомих. Зазначає, що оскільки з відповідачкою проживає повнолітня донька, вірним буде визнати за ним право користування кімнатою меншою площі - 10,4 кв.м., залишивши за відповідачем користування більшою кімнатою - 17,2 кв.м. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити. Відповідачка позовні вимоги визнала частково, зазначивши, що вихід на балкон з кімнати, яку запропоновано виділити в її користування, а тому вона не погоджується з вимогою про залишення балкону в спільному загальному користуванні. Користуючись балконом, відповідач зможе заходити до її кімнати, що позбавить її можливості зачинити кімнату, будуть створені перешкоди у вільному користуванні виділеною їй кімнатою. Заслухавши пояснення представника позивача та відповідачки, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що сторони вступили в шлюб 21 вересня 1996 року, який рішенням Сумського районного суду Сумської області від 10.12.2014 року був розірваний (а.с. 9). Рішенням Сумського районного суду Сумської області від 01.12.2017 року здійснено розподіл спільного майна подружжя [PERSON] та [PERSON] , визнав за [PERSON] право власності на Ѕ частину квартири [ADDRESS] (а.с. 10-12). Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №286344655 від 23.11.2021 року [PERSON] на праві спільної часткової власності належить Ѕ частка квартири за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 45,88 кв.м., житловою площею 27,6 кв.м. (а.с. 23). Відповідно до копії технічного паспорту та довідки-характеристики об`єкту нерухомого майна квартира за адресою: [ADDRESS] має наступні показники: балкон - 2,08 кв.м., коридор - 5,4 кв.м., шафа - 2,0 кв.м., туалет - 1,1 кв.м., ванна - 2,0 кв.м., кухня - 5,7 кв.м., житлова - 10,4 кв.м., житлова - 17, 2 кв.м. Загальна площа 45,88 кв.м., житлова площа 27,6 кв.м. (а.с. 13-16,17). Згідно ст. 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Так ст. 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини першої статті 16 цього Кодексу кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У частині другій цієї статті визначається перелік основних способів захисту цивільних прав та інтересів. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту субєктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не можебути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. За положеннями статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або задоступну дляних платувідповідно дозакону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. У ст. 7 ЖК України передбачено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій. Тобто будь-яке виселення або позбавлення особи права користування житлом допускається виключно на підставах, передбачених законом, і повинно відбуватись в судовому порядку. Статтею 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Згідно із ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Відповідно до ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Згідно ст. 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. За змістом ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997року № 475/97-ВР, передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. Судом встановлено, що сторони є співвласниками спірної квартири, їх частки є рівними, проте відповідачка перешкоджає позивачу в користуванні спільною частковою власністю. А тому суд дійшов висновку, що усунення таких перешкод шляхом вселення позивача у належне йому житло є можливим і належним способом захисту його права. Враховуючи те, що з відповідачкою проживає повнолітня донька, суд вважає необхідним визнати за позивачем право користування кімнатою меншою площі - 10,4 кв.м., залишивши за відповідачкою користування більшою кімнатою - 17,2 кв.м. Інші приміщення - кухню площею 5,7 кв.м., ванну кімнату площею 2 кв.м., туалет площею 1,1 кв.м., коридор площею 5,4 кв.м. доцільно залишити у спільному загальному користуванні. Разом з тим, оскільки вихід на балкон площею 2,08 кв.м. з кімнати, яку виділено в користування відповідачці, суд не вбачає підстав для залишення вказаного приміщення в спільному загальному користуванні, а тому в частині цих вимог необхідно відмовити. На підставі викладеного і

Outcome: partial