Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-24 00:00:00

Адвокат, в інтересах [PERSON] , звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Супратен Україна» заборгованість за Договором про надання фінансової допомоги від 12.10.2017 року в розмірі 215 640,11 грн, стягнути з [PERSON] заборгованість у розмірі 5000,00 грн, стягнути з відповідачів судові витрати. В обгрунтування вимог вказано, що 12.10.2017 року [PERSON] та ТОВ «Супратен Україна» уклали Договір про надання поворотної фінансової допомоги, згідно якого позивач надав відповідачу поворотну безвідсоткову фінансову допомогу в національній валюті України у сумі 200 500,00 грн, а відповідач зобов`язувався повернути позику до 26.10.2018 року. Крім того, 12.10.2017 року [PERSON] та [PERSON] уклали договір поруки, відповідно до якого поручитель відповідає перед кредитором за виконання зобов`язань за договором про надання поворотної фінансової допомоги в розмірі 5000,00 грн. В порушення норм закону та умов договору ТОВ «Супратен Україна» зобов`язання належним чином не виконав, а саме не повернув до 26.10.2018 року отриману поворотну фінансову допомогу, 05.07.2019 року здійснив часткове повернення позики в розмірі 30000,00 грн. На підставі чого, а також статті 625 ЦК України, позивач вважає за необхідне захистити свої права шляхом стягнення з ТОВ «Супратен Україна» суми заборгованості в розмірі 170500,00 грн, 3% річних у розмірі 14338,32 грн, інфляційне збільшення боргу у розмірі 30801,79 грн, шляхом стягнення з [PERSON] заборгованості в розмірі 5000,00 грн. та витрати на правову допомогу. 17.08.2021 року від відповідача ТОВ «Супратен Україна» надійшов відзив на позовну заяву, де вказано, що відносини між [PERSON] та відповідачем ТОВ «Супратен Україна» є господарськими, оскільки обоє є суб`єктами господарювання, між якими укладений дилерський договір про співробітництво. Договір № 12-10\\2017 від 12.10.2017 року про надання поворотної фінансової допомоги теж був укладений в рамках існуючих відносин між суб`єктами господарювання. ФОП [PERSON] та ТОВ «Супратен Україна» здійснюють свою діяльність на засадах свободи підприємництва та відповідно до принципів, передбачених у ст. 44 Господарським кодексом України. Відповідач стверджує, що договір про поруку від 12.10.2017 року, укладений між позивачем і [PERSON] є безпідставним залученням іншого відповідача та штучним об`єднанням позовних вимог з метою зміни підсудності справи. На підставі чого, відповідач просить визнати дії адвоката представника позивача [PERSON] зловживанням процесуальними правами, спрямованими на штучну зміну підсудності, про що повідомити відповідну кваліфікаційно-дисциплінарну комісію адвокатури, а провадження по справі закрити у зв`язку з тим, що дана справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. В судове засідання 25.01.2022 року сторони не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Від представника позивача [PERSON] - адвоката Ляхова О.В. надійшла заява про проведення розгляду справи без його участі та участі позивача. Від відповідача [PERSON] надійшла заява про проведення розгляду справи без його участі. З урахуванням викладеного, оскільки від відповідача ТОВ «Супратен Україна» надійшов відзив на позовну заяву, клопотань про відкладення розгляду справу сторонами не заявлено, на підставі ст. 211 ЦПК України суд вважає за можливе провести розгляд справи без участі сторін, їх представників та ухвалити рішення у справі. Дослідивши матеріали справи та оцінивши надані сторонами докази, суд дійшов наступного висновку. Встановлено, що 12.10.2017 року між [PERSON] та ТОВ «Супрастен Україна» укладено Договір №12-10/2017 про надання поворотної фінансової допомоги, згідно умов якого позикодавець надав позичальнику поворотну фінансову допомогу у розмірі 200 500,00 грн, сторони погодили, що кошти надаються позичальнику на безпроцентній основі, шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок позичальника. Згідно п. 2.6. Договору сторони погодили, що поворотна фінансова допомога використовується для потреб позичальника відповідно до статутних цілей його господарської діяльності (а.с. 5-6). 12.10.2017 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір поруки, згідно умов якого [PERSON] зобов`язався нести часткову відповідальність перед кредитором за виконання ТОВ «Супратен Україна» зобов`язань за договором №12-10/2017 про надання поворотної фінансової допомоги від 12.10.2017 року, розмір відповідальності поручителя становить 5000,00 грн (а.с. 7). Згідно меморіальних ордерів від 12.10.2017 року, 13.10.2017 року, 26.10.2017 року [PERSON] перерахував на рахунок ТОВ «Супратен Україна» грошові кошти в загальній сумі 200 500,00 грн (а.с. 8-10). 10.04.2018 року між [PERSON] та ТОВ «Супратен Україна» укладено Додаткову угоду №1 до договору №12-10/2017 від 12.10.2017 року, на підставі якої сторони погодили строк надання поворотної фінансової допомоги 12 місяців, тобто до 12.10.2018 року (а.с. 11). Позивач вказує, що 05.07.2019 року ТОВ «Супратен Україна» повернуто [PERSON] кошти у розмірі 30 000,00 грн згідно договору №12-10/2017 від 12.10.2017 року, що підтверджує довідка АТ КБ «Приватбанк» від 05.04.2021 року (а.с. 12). Щодо клопотання ТОВ «Супратен Україна» про закриття провадження у справі суд зазначає таке. Згідно ст. 19 ЦПК України визначено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами. Згідно п. 1, 15 ч. 1 ст. 20 ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці; інші справи у спорах між суб`єктами господарювання. Встановлено, що 12.10.2017 року між [PERSON] та ТОВ «Супрастен Україна» укладено Договір №12-10/2017 про надання поворотної фінансової допомоги. Згідно змісту договору позикодавцем виступає громадянин України [PERSON] , тому твердження відповідача ТОВ «Супратен Україна» про те, що сторонами договору є суб`єкти господарювання є помилковим та не може бути підставою для закриття провадження у даній справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України (справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства). На підставі чого, суд відмовляє у задоволенні клопотання відповідача про закриття провадження у справі. Відповідно до ст. 15 ЦК України право на захист цивільних прав та інтересів. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно положення статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Статтею 629 ЦК України закріплено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Крім того, як передбачено ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Згідно частин 1-2 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі. Відповідно до частин 1-2 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Порука є спеціальним додатковим заходом майнового характеру, спрямованим на забезпечення виконання основного зобов`язання. Підставою поруки є договір, що встановлює зобов`язальні правовідносини між особою, яка забезпечує виконання зобов`язання боржника, та кредитором боржника. Таким чином обсяг відповідальності поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов`язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель (аналогічний висновок наведено у постановах Верховного Суду від 09.10.2020 року у справі № 903/998/19, від 02.02.2021 року у справі № 924/193/20, від 09.02.2021 року у справі № 924/744/20). Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Частина перша ст. 4 ЦПК України визначає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. До позовної заяви долучено розрахунок заборгованості, сума заборгованості за договором №12-10/2017 від 12.10.2017 року становить 170 500,00 грн, сума 3% річних за період з 27.10.2018 року до 02.07.2021 року становить 14 338,32 грн, сума інфляційного збільшення за період з 27.10.2018 року по 31.05.2021 року становить 30 807,79 грн. Загальна сума заборгованості становить 215 640,11 (а.с. 13). Розмір основної заборгованості, нарахованих 3% відсотків та інфляційних збитків відповідачами не спростовано, за таких обставин, суд вважає обґрунтованою вимогу позивача про стягнення з відповідачів заборгованості, трьох процентів річних та інфляційних збитків. Як вже встановлено, договором поруки від 12.10.2017 року визначено межі відповідальності поручителя [PERSON] у розмірі 5000,00 грн. Договір поруки є дійсним, положення про визначення розміру відповідальності поручителя не оскаржувалось сторонами, відтак, доводи представника ТОВ "Супратен Україна" про те, що договір поруки викликає сумнів у його достовірності та вказаний договір слід виключити з числа доказів, є безпідставними та такими , що не відповідають вимогам ЦПК України. За таких обставин, оскільки зобов`язання за договором про надання поворотної фінансової допомоги належним чином не виконано, що призвело до порушення майнових прав та інтересів позивача, а тому суд вважає за можливе стягнути солідарно з ТОВ «Супратен Україна» та поручителя [PERSON] заборгованість у межах, що забезпечені порукою, а саме в сумі 5000,00 грн, та стягнути з позичальника ТОВ «Супратен Україна» заборгованість у розмірі 210 640,11 грн. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд враховує наступне. На підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь позивача судові витрати пропорційно до розміру задоволених вимог, а саме судовий збір в сумі 2106,80 грн з «Супратен Україна» та 50,00 грн з [PERSON] . Адвокат Ляхов О.В. просив стягнути з відповдіачів витрати на правову допомогу у розмірі 18 000,00 грн. Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Встановлено, що між позивачем [PERSON] та адвокатом Ляховим О.В. укладено Договір №22/21 про надання правової допомоги від 14.06.2021 року, предметом договору є представництво адвокатом інтересів клієнта, зокрема, в судах. Згідно додатку №1 до договору від 14.06.2021 року позивач та адвокат домовились про порядок надання та оплати послуг адвоката у зв`язку з розглядом справи за позовом [PERSON] до ТОВ "Супратен Україна" про стягнення заборгованості (а.с. 42-44). Згідно акту виконаних робіт №1-1-22/21 від 18.10.2021 року вартість послуг адвоката становить 18 000,00 грн, з чого складення позовної заяви - 8000,00 грн, винагорода (Гонорар успіху) - 10 000,00 грн (а.с. 45). Суд зауважує, що в матеріалах справи відсутні докази оплати [PERSON] послуг у розмірі 18000,00 грн. У поясненнях ТОВ "Супратен Україна" від 12.01.2022 року представниця, зокрема, просила відмовити позивачу у стягненні витрат на правову допомогу. Представниця послалась на те, що незважаючи на п.п. 3.3 та 5.6.5 договору, «позитивний результат» розгляду справи судом, з датою надання «авансом» ( наперед, заздалегідь) представником позивача подається в такій завуальованій формі. "Гонорар успіху" за своєю правовою природою є відкладальною обставиною, досягнення успіху у справі, зокрема, позитивне судове рішення - це відкладальна обставина, щодо якої невідомо, настане вона чи ні, а відтак не може визначатися в акті приймання - передачі як виконана послуга. Витрати на правову допомогу позивачем фактично не були ще понесені. Сума в 8000,00 грн за складання позовної заяви в 2 сторінки є явно неспівмірною ані з потраченим часом 8 год., ані з ринковими цінами. Оцінюючи обсяг робіт, виконаних адвокатом в рамках даної цивільної справи, судом встановлено, що адвокатом Ляховим О.В. підготовлено, підписано та подано до суду позовну заяву, 19.10.2021 року до суду подано заяву про проведення розгляду справи без участі адвоката (долучено договір про надання правової допомоги, додаток до договору, акт виконаних робіт); 29.10.2021 року долучено заяву про направлення сторонам у справі документів щодо понесення витрат на правову допомогу; 17.11.2021 року адвокатом подано заяву про розгляд справи без його участі. На відзив ТОВ «Супратен Україна» відповіді стороною позивача не подавалось. Крім того, суд вважає необґрунтованою вимогу про стягнення витрат на правову допомогу в частині стягнення винагороди (гонорар успіху) у розмірі 10000,00 грн. Пунктом 3.3. Договору про надання правової допомоги передбачено, що розмір гонорару не залежить від досягнення чи не досягнення адвокатом позитивного результату, якого бажає клієнт. Розмір винагороди (гонорару успіху) у розмірі 10 000,00 грн відразу передбачено у додатку №1 до договору про надання правової допомоги, до початку розгляду справи по суті, при цьому, обгрунтування саме розміру та підстав його виплати відсутній. Суд вважає необґрунтованою та недоведеною суму винагороди, яку сторони погодили у розмірі 10 000,00 грн та відмовляє у задоволенні її стягнення з відповідача. Підсумовуючи викладене, з урахуванням складності справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягу наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи, суд вважає за можливе зменшити розмір витрат на правову допомогу до 6000,00 грн. та стягнути пропорційно до розміру задоволених позовних вимог з відповідачів.

Outcome: approved