Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-30 00:00:00

У вересні 2021 року позивач звернувся до суду з позовом в якому просить позбавити відповідача батьківських прав відносно сина - [PERSON] , [INFO] ; встановити опіку над дитиною; призначити його опікуном дитини; стягнути з відповідач на його користь аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня звернення до суду. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що його донька - [PERSON] , перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, від якого в них народився син [PERSON] , [INFO] . Рішенням Заводського районного суду міста Миколаєва від 22.04.2013 шлюб між відповідачем та [PERSON] було розірвано, син залишився проживати з матір`ю в належній їй квартирі. з 2014 року [PERSON] та [PERSON] проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу, а [INFO] у них народився син - [PERSON] . [PERSON] з дітьми проживали та були зареєстровані у квартирі, розташованій за адресою: [ADDRESS] , де також проживають [PERSON] та його матір [PERSON] . Після розірвання шлюбу з [PERSON] відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків відносно свого сина [PERSON] . З дитиною він багато років не зустрічається та не спілкується, жодної участі в утриманні сина не приймає. [INFO] [PERSON] померла, після її смерті відповідальність за виховання та утримання дитини взяли на себе позивач та [PERSON] (дід та баба по лінії матері). [PERSON] наразі проживає з ними у квартирі [ADDRESS] . Інший син [PERSON] . [PERSON] залишився проживати разом з батьком [PERSON] та бабусею [PERSON] в квартирі [ADDRESS] . Відповідач, навіть після смерті матері їх спільної дитини, свої батьківські обов`язки по відношенню до сина виконувати відмовився. У вересні 2021 року позивач звернувся до служби у справах дітей Адміністрації Заводського району Миколаївської міської ради щодо призначення його опікуном над онуком, проте йому повідомлено, що це неможливо, оскільки [PERSON] не має статусу дитини, яка позбавлена батьківського піклування, адже в нього є батько, який є його законним представником. Під час зустрічі позивача з відповідачем, останній не заперечував проти позбавлення його батьківських прав відносно сина. За такого, позивач змушений звернутись до суду з вказаним позовом. Ухвалою Ленінського районного суду міста Миколаєва від 05.10.2021 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. У судове засідання, призначене на 20.01.2022, сторони не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Представник позивача надав до суду заяву в якій просить провести розгляд справи за його відсутності та відсутності позивача, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просить їх задовольнити. Відповідач надав до суду письмову заяву в якій позовні вимоги визнав у повному обсязі та зазначив, що не заперечує проти їх задоволення. [PERSON] надала до суду письмову заяву в якій просить розгляд справи провести за її відсутності, проти задоволення позовних вимог не заперечує. Представник Служби у справах дітей адміністрації Заводського району Миколаївської міської ради надала до суду письмову заяву в якій просить розгляд справи провести за її відсутності. За приписами частини третьої статті 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно вимог статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Виходячи з вимог частини 5 статті 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його складання. Суд, дослідивши матеріали справи і оцінивши наявні в ній докази, вважає, що позовна заява підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 18.03.2011 відповідач та [PERSON] зареєстрували шлюб, який було розірвано рішенням Заводського районного суду міста Миколаєва від 22.04.2013. Від спільного шлюбу в них народився син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції, актовий запис №775. Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Заводським районним у місті Миколаєві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області, актовий запис №65, [PERSON] також записана матір`ю [PERSON] , [INFO] , батьком якого записаний [PERSON] . Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого Центральним відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), актовий запис № 377, [PERSON] померла [INFO] у віці 34 років. Свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , актовий запис №2158, підтверджується, що [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , та відповідно дідом та бабою [PERSON] . З матеріалів справи вбачається та не заперечується сторонами, що після смерті матері [PERSON] проживає в родині позивача за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до висновку органу опіки і піклування виконавчого комітету Миколаївської міської ради №67/02.02.01-22/03/14/22 від 05.01.2022, орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав відносно сина [PERSON] , [INFO] . Зі змісту вищевказаного висновку вбачається, що відповідач не підтримав дитину у складну хвилину, не проявив батьківської турботи, не забрав дитину на своє виховання, не виявив бажання займатися вихованням та утриманням сина. За роки навчання дитини в школі батько жодного разу не з`являвся, шкільним життям дитини не цікавився. Відповідно до соціально-психологічного висновку Миколаївського міського центру соціальних служб стосунки дитини з батьком відсутні, родинний зв`язок з ним втрачений. Таким чином, відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків, не проявляє батьківської турботи, не утримує дитину, не виховує, не слідкує за станом її здоров`я. Статтею 150 СК України передбачені обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини. Згідно частини четвертої статті 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини (пункт 2 частина перша стаття 164 СК України). Відповідно до статті 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава до позбавлення батьківських прав можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. У пункті 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Для позбавлення батьківських прав мало впевнитися в невиконанні обов`язків по вихованню. Належить також встановити, що батьки ухиляються від їх виконання свідомо. Відповідно до частини четвертої статті 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийняті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Вивчивши матеріали справи, враховуючи характер поведінки відповідача, його відношення до виконання своїх батьківських обов`язків, ту обставину, що відповідач тривалий час не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, повністю ухилився від виховання своєї дитини, не заперечує щодо позбавлення його батьківських прав, визнання ним позовних вимог, а також висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення його батьківських прав, суд вважає, що позовні вимоги позивача про позбавлення відповідача батьківських прав обґрунтовані та підлягають задоволенню. Разом з тим, суд роз`яснює відповідачу право на поновлення батьківських прав, передбачене статтею 169 СК України. За частинами третьою, четвертою статті 60 ЦК України суд встановлює опіку над малолітньою особою та піклування над неповнолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування. Згідно статті 63 ЦК України опікуном або піклувальником може бути лише фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Фізична особа може бути призначена опікуном або піклувальником лише за її письмовою заявою. Опікун або піклувальник призначається переважно з осіб, які перебувають у сімейних, родинних відносинах з підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості особи виконувати обов`язки опікуна чи піклувальника. Відповідно до статті 64 ЦК України опікуном або піклувальником не може бути фізична особа: яка позбавлена батьківських прав, якщо ці права не були поновлені; поведінка та інтереси якої суперечать інтересам фізичної особи, яка потребує опіки або піклування. Згідно подання органу опіки та піклування виконкому Миколаївської міської ради про доцільність встановлення опіки над дитиною №68/02.02.01-22/03/1/22 від 05.01.2022 позивач з 09.12.2021 перебуває на обліку потенційних опікунів, є пенсіонером, отримує постійний дохід у вигляді пенсії за віком, за станом здоров`я може виконувати обов`язки опікуна, до кримінальної відповідальності не притягувався, не знятої чи не погашеної судимості не має, в розшуку не перебуває. Крім того, дитина бажає щоб позивач був її опікуном. За такого, орган опіки і піклування виконкому Миколаївської міської ради, вважає доцільним, у випадку задоволення позовних вимог про позбавлення відповідача батьківських прав, встановити опіку над дитиною та призначити позивача її опікуном. Тому, враховуючи задоволення судом позовної вимоги про позбавлення матері дитини батьківських прав, у зв`язку з чим дитина позбавлена батьківського піклування, а також те, що позивач займається вихованням малолітнього [PERSON] , перешкод для призначення вказаної особи опікуном над останнім, відповідно до статті 64 ЦК України судом не встановлено, суд приходить до висновку про задоволення позовної вимоги позивача про встановлення дитині опіки та призначення опікуном позивача. При вирішенні позовної вимоги про стягнення аліментів на утримання дитини, суд виходить з наступного. Відповідно до частини другої статті 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Статтями 8, 11 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що батько та мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. У відповідності до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Статтею 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Приписами статті 182 СК України встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. За таких обставин, оцінивши в сукупності наявні в справі докази, враховуючи положення статей 166 та 182 СК України, та те, що відповідач є працездатною особою, відомості щодо знаходження на його утриманні інших осіб в матеріалах справи відсутні, добровільно матеріальну допомогу на утримання дитини не надає, позовні вимоги визнав у повному обсязі, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача, як опікуна дитини, підлягають стягненню аліменти на утримання [PERSON] у розмірі 1/4 частини з усіх видів доходу (заробітку) щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідно віку, починаючи з 30.09.2021 і до досягнення дитиною повноліття. У зв`язку із визнанням відповідачем позову до початку розгляду справи по суті, відповідно до частини 1 статті 142 ЦПК України з державного бюджету позивачу підлягає поверненню 50 відсотків судового збору, сплаченого ним при зверненні до суду з позовом про позбавлення відповідача батьківських прав. Інші 50 відсотків сплаченого позивачем судового збору, відповідно до статті 141 ЦПК України підлягають стягненню на його користь з відповідача. Враховуючи те, що позивач на підставі пункту третього частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору за пред`явлення позову про стягнення аліментів, відповідно до статті 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню 50 відсотків судового збору у розмірі 454,00 грн.

Outcome: approved