Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-26 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із зазначеним позовом, у якому, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, просила визнати за нею в порядку спадкування за законом право власності на 1/2 частку земельної ділянки площею 10,01 га, яка належала спадкодавцеві [PERSON] на підставі державного акта на право приватної власності на землю серії КР МВ 1081 від 20.12.1999 року, а саме на 1/2 частку земельної ділянки площею 4,9861 га з кадастровим номером 3523183600:02:002:0305 та на 1/2 частку земельної ділянки площею 5,0237 га з кадастровим номером 3523183600:02:002:0306, а також витребувати у [PERSON] на користь позивача 1/2 частку земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 4,9861 га, кадастровий номер 3523183600:02:002:0305, яка розташована на території Мар`янівської сільської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області, а також витребувати у [PERSON] на користь позивача 1/2 частку земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 5,0237 га, кадастровий номер 3523183600:02:002:0306, яка розташована на території Мар`янівської сільської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області; визнати недійсним договір оренди землі від 28.07.2014 року, укладений між [PERSON] та Фермерським господарством Жукова Миколи Олександровича, щодо право оренди земельної ділянки площею 4,9861 га, кадастровий номер 3523183600:02:002:0305 (номер запису про інше речове право 7336568) та скасувати державну реєстрацію права оренди Фермерського господарства Жукова Миколи Олександровича на земельну ділянку площею 4,9861 га, кадастровий номер 3523183600:02:002:0305 (номер запису про інше речове право 7336568), укладеного між [PERSON] та Фермерським господарством Жукова Миколи Олександровича; визнати недійсним договір оренди землі від 28.07.2014 року, укладений між [PERSON] та Фермерським господарством Жукова Миколи Олександровича щодо права оренди земельної ділянки площею 5,0237 га, кадастровий номер 3523183600:02:002:0306 (номер запису про інше речове право 73445626) та скасувати державну реєстрацію права оренди Фермерського господарства Жукова Миколи Олександровича на земельну ділянку площею 5,0237 га, кадастровий номер 3523183600:02:002:0306 (номер запису про інше речове право 7344626), проведену на підставі договору оренди землі від 28 липня 2014 року, укладеного між [PERSON] та Фермерським господарством Жукова Миколи Олександровича. Позов мотивовано тим, що позивач [PERSON] є рідною донькою [PERSON] , який помер [INFO] . Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на земельну ділянку площею 10,1 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Мар`янівської сільської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області. Позивач вказала, що 10 квітня 2009 року мати позивача, як законний представник, подала заяву про прийняття спадщини до Маловисківської районної державної нотаріальної контори. Крім того, вважається такою, що прийняття спадщини малолітня [PERSON] , [INFO] , яка є донькою спадкодавця і рідною сестрою позивача. 17 серпня 2020 року позивач звернулася до Маловисківської районної державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/2 частку земельної ділянки площею 10,01 га після смерті батька [PERSON] , однак, постановою державного нотаріуса від 17 серпня 2020 року позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки рішенням третейського суду № 7/01-009 від 2009 року визнано право власності за [PERSON] , як спадкоємцем другої черги та [PERSON] , як спадкоємцем першої черги. 13 лютого 2009 року Маловисківським районним судом Кіровоградської області постановлено ухвалу про видачу виконавчого листа на вказане рішення третейського суду. Позивач вказала, що відповідно до інформації з Державного земельного кадастру земельна ділянка площею 10,1 га, яка належала спадкодавцю [PERSON] , поділена на дві земельні ділянки із кадастровими номерами: 3523183600:02:002:0305 площею 4,9861 га та 3523183600:02:002:0306 площею 5,0237 га. Реєстрація вказаних земельних ділянок здійснена на підставі технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельні ділянки громадянам [PERSON] та [PERSON] [PERSON] отримано державний акт КР № 088231 від 26 серпня 2009 року на право власності на земельну ділянку площею 4,99 га, кадастровий номер 3523183600:02:002:0305 та [PERSON] отримано державний акт КР № 088232 від 26 серпня 2009 року на право власності на земельну ділянку площею 5,02 га, кадастровий номер 3523183600:02:002:0306. Згідно з інформацією Державного реєстру речових прав на нерухоме майно право власності на земельну ділянку 3523183600:02:002:0305 зареєстровано за [PERSON] . На вказану земельну ділянку зареєстровано право оренди за ФГ Жукова М.О. на підставі договору оренди від 28 липня 2014 року. Строк дії іншого речового права - до 15 жовтня 2019 року. Згідно з інформацією Державного реєстру речових прав на нерухоме майно право власності на земельну ділянку 3523183600:02:002:0306 зареєстровано за [PERSON] .. На вказану земельну ділянку зареєстровано право оренди за ФГ Жукова М.О. на підставі договору оренди від 28 липня 2014 року. Строк дії іншого речового права - до 15 жовтня 2019 року. 16 березня 2021 року ухвалою судді відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження (а.с. 113 том 1). 29 червня 2021 року відповідач [PERSON] надіслала до суду відзив на позовну заяву, в якому просила відмовити у задоволенні позову (а.с. 139-145 том 1). Відзив мотивовано тим, що позов є недоведеним; позивачем пропущено строк та неправильно застосовано спосіб захисту. Відповідач зазначила, що спірна земельна ділянка належить їй та [PERSON] на підставі рішення третейського суду від 4 лютого 2009 року у справі № 7/01-2009, яке до теперішнього часу не оскаржене та є чинним. Відповідач вказала, що згідно з обставинами, які викладені у позовній заяві, позивач знала про рішення третейського суду ще 17 серпня 2020 року, оскільки отримала відмову нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину, але позивач не звернулася до суду із заявою про скасування рішення третейського суду. Позивач [PERSON] набула повноліття [INFO] , однак впродовж 7 років на вживала заходів щодо оформлення належного їй спадкового майна. Відповідач вважає, що позивач усунулася від оформлення спадщини та пропустила встановлений строк для прийняття спадщини. Відповідач вважає, що в позовній заяві не відповідає коло відповідачів. Відповідач звернула увагу на те, що згідно з рішенням третейського суду спадкоємець першої черги [PERSON] відмовилася від належної їй частки спадщини на користь своєї доньки [PERSON] , тобто відповідач отримала спірну земельну ділянку від [PERSON] ; [PERSON] помер [INFO] , тобто до дня звернення позивача до суду; [PERSON] та її законний представник не подавали заяву про прийняття спадщини і не мають ніякого відношення до спірної земельної ділянки. 8 липня 2021 року представник відповідача адвокат Віватенко М.І. надіслав до суду заяву про стягнення судових витрат, у якій просив стягнути з позивача [PERSON] на користь відповідача [PERSON] витрати на правову допомогу адвоката в сумі 15000 гривень (а.с. 168-170 том 1). 14 липня 2021 року представник Фермерського господарства Жукова Миколи Олександровича надіслав до суду відзив на позовну заяву, в якій просив відмовити позивачеві у задоволенні позову, посилаючись на обставини, які викладені у відзиві [PERSON] (а.с. 206-219 том 1). 14 липня ухвалою суду представникові відповідачів адвокату Віватенку М.І. відмовлено у задоволенні клопотання про заміну відповідача [PERSON] на правонаступника [PERSON] та закрито провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] (а.с. 1-2 том 2). 14 липня ухвалою суду залучено до участі в справі [PERSON] як законного представника неповнолітньої [PERSON] (а.с. 3-4 том 2). 15 липня 2021 року представник позивача адвокат Боруш А.О. надіслав до суду відповідь на відзив в якому вказав, що вважає доводи відповідача неспроможними, необґрунтованими та такими, що абсолютно не спростовують доводів позовної заяви (а.с. 7-9 том 2). 26 липня 2021 року представник відповідача адвокат Віватенко М.І. надіслав до суду заперечення на відповідь на відзив вказавши, що позов подано з порушення цивільного процесуального законодавства (а.с. 18-30 том 2). Представник відповідача наголосив, що дана позовна заява не підлягає задоволенню у зв`язку з недоведеністю, пропуском строку та неправильністю здійснення захисту своїх прав, оскільки до теперішнього часу не оскаржено рішення третейського суду. 29 жовтня 2021 року ухвалою суду [PERSON] залучено до участі в справі як співвідповідача (а.с. 81 том 2). 3 листопада 2021 року відповідач [PERSON] подала до суду відзив на позовну заяву вказавши, що позов подано з пропуском та неправильності здійснення захисту своїх прав, оскільки до теперішнього часу не оскаржено рішення третейського суду (а.с. 86-94 том 2). Відповідач наголосила, що згідно з рішенням третейського суду спадкоємець першої черги [PERSON] відмовилася від належної їй частки у спадщині на користь своєї доньки [PERSON] ; [PERSON] помер до пред`явлення позову; [PERSON] та її представник не подавали заяви та не вступали в спадщину після смерті спадкоємця та жодного відношення не мали до спадщини і не є власниками даної земельної ділянки. Крім того, відповідач просила ухвалити рішення та стягнути з позивача [PERSON] на її користь витрат на правову допомогу в сумі 15000 гривень. 5 листопада 2021 року ухвалою суду закрито підготовче провадження, справа призначена до судового розгляду по суті (а.с. 112). Позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 4 лютого 2009 року третейським судом у справі № 7/01-2009 за позовом [PERSON] до [PERSON] про розподіл спадкового майна між спадкоємцями за законом ухвалено рішення про задоволення позову, відповідно якому за [PERSON] у порядку спадкування за законом другої черги після смерті рідного брата [PERSON] , визнано право власності на 1/2 частку земельної ділянки площею 10,01 га, що розташована на території Мар`янівської сільської ради; за [PERSON] у порядку спадкування за законом у першу чергу після смерті сина [PERSON] , визнано право власності на 1/2 частку земельної ділянки площею 10,01 га, що розташована на території Мар`янівської сільської ради (а.с. 147-149 том 1). 13 лютого 2009 року Маловисківським районним судом Кіровоградської області постановлено ухвалу про задоволення заяви щодо видачі виконавчого документу на підставі рішення третейського суду від 4 лютого 2009 року в справі № 7/01-2009 (а.с. 32-33, 150-153 том 1). Відповідно до записів у державному акті на право приватної власності на землю серії КР МВ 1081, [PERSON] записаний власником земельної ділянки № [NUMBER] , площею 10,01 га, що розташована на території Мар`янівської сільської ради (а.с. 35-36 том 1). Згідно з даними про народження позивача [PERSON] , [INFO] , її батьком записаний [PERSON] (а.с. 37 том 1). [PERSON] помер [INFO] (а.с. 38 том 1). Відповідно до відомостей, які викладені в матеріалах спадкової справи № 171/2009 щодо майна померлого [PERSON] , [INFO] [PERSON] , законний представник малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , подала до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] ; спадкова справа № 171 за 2009 рік; інші спадкоємці із заявами про прийняття спадщини до нотаріальної контори не зверталися (а.с. 39-40, 242-261 том 1). 17 серпня 2020 року державним нотаріусом Маловисківської районної державної нотаріальної контори ухвалено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, а саме [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] ; підстава відмови - рішенням третейського суду № 7/01-2009 визнано право власності по 1/2 часткам спірної земельної ділянки за [PERSON] і [PERSON] (а.с. 42, 261 том 1). Згідно до інформації з відповідних Державних реєстрів 15 жовтня 2014 року зареєстровано право оренди Фермерського господарства Жукова Миколи Олександровича на земельну ділянку площею 4,9861 га, кадастровий номер 3523183600:02:002:0305, орендодавець - [PERSON] , строк дії речового права - 15 жовтня 2029 року (а.с. 43-46, 121-124 том 1). 15 жовтня 2014 року зареєстровано право оренди Фермерського господарства Жукова Миколи Олександровича на земельну ділянку площею 5,0237 га, кадастровий номер 3523183600:02:002:0306, орендодавець - [PERSON] , строк дії речового права - 15 жовтня 2029 року (а.с. 47-50 том 1). Згідно з інформацією, наданою на запит представника Маловисківським районним судом Кіровоградської області, документи у справі № 6-19/2009 за заявою про видачу виконавчого документу на підставі рішення третейського суду від 4 лютого 2009 року в справі № 7/01-2009 знищені після закінчення строків зберігання (а.с. 53-57 том 1). Згідно записів у державних актах та технічної документації із землеустрою, [PERSON] записаний власником земельної ділянки № [NUMBER] , площею 4,99 га, кадастровий номер 3523183600:02:002:0305, яка розташована на території Мар`янівської сільської ради, а [PERSON] записана власником земельної ділянки № [NUMBER] , площею 5,02 га, кадастровий номер 3523183600:02:002:0306, яка розташована на території Мар`янівської сільської ради (а.с. 58-61, 65-93, 125-137 том 1, а.с. 99-100 том 2). [INFO] помер [PERSON] (а.с. 146 том 1, а.с. 95 том 2). Як вбачається з матеріалів спадкової справи № 467/2016 до майна померлого [PERSON] , після його смерті із заявами про прийняття спадщини звернулися син [PERSON] , дружина [PERSON] та донька [PERSON] (а.с. 40-75 том 2). 21 червня 2017 року між спадкоємцями укладено договір про поділ спадщини, відповідно якому спадкоємець [PERSON] на 1/3 частку у спадщині отримала земельну ділянку площею 4,99 га, що розташована на території Мар`янівської сільської ради Маловисківського району Кіровоградської області (а.с. 56, 69, 96 том 2). Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України). Приписами частини 1 статті 1268 ЦК України встановлено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї (частина 3 статті 1268 ЦК України). Малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу (частина 4 статті 1268 ЦК України). Згідно з частиною 1 статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина 1 статті 1270 ЦК України). Відповідно до частини 1 статті 1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово (частина 1 статті 1258 ЦК України). Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу (частина 2 статті 1258 ЦК України). Згідно з статтею 1267 ЦК України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина 5 статті 1268 ЦК України). Відповідно до частини 1 статті 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Згідно з частиною 1 статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина 3 статті 1296 ЦК України). Свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини (частина 1 статті 1298 ЦК України). Аналіз наведених правових норм дає підстави для наступних висновків. Після смерті спадкодавця [PERSON] , який помер [INFO] , відкрилася спадщина на спірну земельну ділянку площею 10,01 га, яка належала [PERSON] на підставі Державного акта на право приватної власності на землю серії КР МВ 1081 від 20 грудня 1999 року, і на теперішній час поділена на дві земельні ділянки: земельну ділянку площею 4,9861 га з кадастровим номером 3523183600:02:002:0305 та земельну ділянку площею 5,0237 га з кадастровим номером 3523183600:02:002:0306, що розташовані на території Мар`янівської сільської ради Маловисківського району Кіровоградської області. Спадкоємцями за законом першої черги після смерті спадкодавця [PERSON] є його діти позивач [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , а також батьки - [PERSON] і [PERSON] . Позивач [PERSON] належним чином прийняла спадщину після смерті батька [PERSON] , шляхом подання законним представником заяви про прийняття спадщини. Спадкоємець, який постійно не проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, для прийняття спадщини протягом шести місяців має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Спадкоємці [PERSON] і [PERSON] на час відкриття спадщини постійно не проживали разом зі спадкодавцем і в установлений законом строк не подали заяви про прийняття спадщини. Спадкоємець [PERSON] на час пред`явлення позову не заявила своє право на спірну земельну ділянку. Таким чином, позивач [PERSON] набула право на спадщину після смерті батька [PERSON] , яка складається з 1/2 частки земельної ділянки площею 10,01 га, що належала [PERSON] на підставі Державного акта на право приватної власності на землю серії КР МВ 1081 від 20 грудня 1999 року, та поділена на теперішній час на земельну ділянку площею 4,9861 га з кадастровим номером 3523183600:02:002:0305 та земельну ділянку площею 5,0237 га з кадастровим номером 3523183600:02:002:0306, що розташовані на території Мар`янівської сільської ради Маловисківського району Кіровоградської області. Відповідно до приписів частини 5 статті 1268 та частини 3 статті 1296 ЦК України спадщина належить позивачеві з часу відкриття спадщини і не залежно від того, що позивач не отримала свідоцтво про право на спадщину за законом. Тому, суд вважає, що порушене право позивача підлягає судовому захисту шляхом визнання права власності позивача у порядку спадкування за законом після смерті батька на 1/2 частку спірної земельної ділянки, яка на теперішній час складається із двох земельних ділянок, зазначених вище. А зважаючи на те, що на теперішній час спірними земельними ділянками на праві власності володіють відповідачі [PERSON] та [PERSON] , витребування у зазначених відповідачів по 1/2 частці земельних ділянок є ефективним способом захисту порушених прав позивача, з урахуванням встановлених судом обставин. Суд вважає помилковим посилання відповідачів на наявність свого права на спірну земельну ділянку на підставі рішення третейського суду від 4 лютого 2009 року № 7/01-2009, яке на теперішній час позивачем не оскаржено та не скасовано. Суд звертає увагу на те, що не зважаючи на наявність нескасованого рішення третейського суду від 4 лютого 2009 року, спадщина у виді 1/2 частки спірної земельної ділянки належить позивачеві [PERSON] з часу відкриття спадщини, тобто з [INFO] (з дня смерті спадкодавця [PERSON] ). На момент відкриття спадщини позивач [PERSON] була малолітньою дитиною, яка і у разі відсутності заяви про прийняття спадщини вважалася такою, яка її прийняла, що зазначено в частині 4 статті 1268 ЦК України. Як вбачається з рішення третейського суду від 4 лютого 2009 року № 7/01-2009 позивач [PERSON] не була стороною третейського розгляду; в рішенні третейського суду невірно зазначено дату смерті спадкодавця - [INFO] , замість правильного - 18 жовтня 2008 року; рішення третейського суду ухвалено до закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини, що є грубим порушенням приписів ЦК України; у рішенні третейського суду безпідставно зазначено про те, що будь-яких інших спадкоємців за законом чи заповітом у померлого немає, не зважаючи на те, що спадкоємцями першої черги за законом були малолітні діти [PERSON] та [PERSON] , які в будь-якому випадку вважалися такими, що прийняли спадщину; у рішенні третейського суду не зазначено про те, що позивачка [PERSON] і відповідач [PERSON] зверталися із заявами про прийняття спадщини і нотаріусом було ухвалено постанову про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, що додатково підтверджує помилковість висновків третейського суду. На момент пред`явлення позову матеріали третейської справи були знищені, тому, суд погоджується з думкою позивача про те, що рішення третейського суду від 4 лютого 2009 року № 7/01-2009 не створює для позивача правових наслідків та не припиняє право позивача [PERSON] і [PERSON] на спадщину у виді спірної земельної ділянки. Суд вважає помилковими посилання представника відповідачів на пропуск позивачем строку та неправильність здійснення захисту своїх прав, оскільки на час пред`явлення позову позивач [PERSON] не втратила право на спадщину після смерті батька - [PERSON] , який помер [INFO] . У заяві про уточнення позовних вимог позивач просила визнати недійсними договори оренди землі, які укладені 28 липня 2014 року між орендодавцями [PERSON] , [PERSON] і орендарем Фермерським господарством Жукова Миколи Олександровича. Суд вважає обраний позивачем спосіб захисту помилковим, враховуючи висновок Великої Палати Верховного Суду, викладеного в постанові від 16 червня 2020 року в справі № 145/2047/16-ц, відповідно якому порушення вимог законодавства щодо волевиявлення учасника правочину є підставою для визнання його недійсним у силу припису частини першої статті 215 ЦК України, а також із застосуванням спеціальних правил про правочини, вчинені з дефектом волевиявлення - під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості, тяжкої обставини. Як у частині першій статті 215 ЦК України, так і у статтях 229-233 ЦК України, йдеться про недійсність вчинених правочинів, тобто у випадках, коли існує зовнішній прояв волевиявлення учасника правочину, вчинений ним у належній формі (зокрема, шляхом вчинення підпису на паперовому носії), що, однак, не відповідає фактичній внутрішній волі цього учасника правочину. У тому ж випадку, коли сторона не виявляла свою волю до вчинення правочину, до набуття обумовлених ним цивільних прав та обов`язків правочин є таким, що не вчинений, права та обов`язки за таким правочином особою не набуті, а правовідносини за ним - не виникли. Тобто, правочин, який не вчинено (договір, який не укладено), не може бути визнаний недійсним. Наслідки недійсності правочину також не застосовуються до правочину, який не вчинено. У судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] не вчиняла правочини від 28 липня 2014 року з орендарем Фермерським господарством Жукова Миколи Олександровича, тому вони не можуть бути визнані недійсними. У цьому випадку достатнім способом захисту є скасування запису про державну реєстрацію права оренди та витребування у відповідачів спірної земельної ділянки, належної позивачеві.

Outcome: partial