Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-03 00:00:00

Представник позивача 07.12.2021 звернувся до суду з позовом до відповідачів [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позички в розмірі 88136,44 грн та судового збору в розмірі 2 270,00 грн. В обґрунтування позову зазначає, що 30.06.2019 між кредитною спілкою "Гудвіл -кредит" та [PERSON] було укладено договір позички № 2372 від 30.06.2019. Згідно з умовами договору кредитною спілкою "Гудвіл-кредит" було надано [PERSON] позичку в сумі 38 000,00 грн, строком на 24 місяців. Кредитні кошти [PERSON] отримала у кредитній спілці, а своє зобов`язання, щодо повернення кредиту та сплати процентів не виконала порушуючи умови договору № 2372 від 30.06.2019. У цей же день з метою своєчасного повернення позички та сплати відсотків за користування позичкою в забезпечення виконання договору позички № 2372 від 30.06.2019 було укладено договір поруки № 2372 від 30.06.2019. поручителем виступив [PERSON] та взяв на себе обов`язок відповідати за зобов`язаннями [PERSON] . У зв`язку з невиконанням боржником своїх зобов`язань щодо сплати заборгованості по кредиту і відсоткам у встановлений термін та з метою досудового врегулювання спору кредитна спілка неодноразово нагадувала боржнику про необхідність в терміновому порядку погасити суму боргу за отриманим кредитом але наші пропозиції боржник не взяв до уваги, заборгованість не погашена. Відповідно до умов договору позички № 2372 від 30.06.2019 відповіда\-чеві [PERSON] , нараховано 25 561,5 грн процентів за користування позичкою, при умові сплати щомісяця по 2 643,27 грн. Відповідач порушила графік плате\-жів за договором позички, за весь період не було сплачено жодної суми, в результаті станом на 30.06.2021 борг по відсотках становить 41 914,32 грн, а основна сума залишились не повернена. Оскільки, внаслідок невиконання боржником грошового зобов`зання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 ЦК, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення. Отже, боржник, що прострочив виконання грошового зобов`язання повинен сплатити кредитору суму індексу інфляції за весь час прострочення, що становить - 5 455,12 грн, а також 3% річних від простроченої суми, що становить - 2 767,00 грн. На момент подання позовної заяви вище вказаний договір не було визнано недійсним або пролонгованим, таким чином, зобов`язання є чинними (дійсними). Приймаючи до уваги, що в результаті незаконних дій [PERSON] КС "Гудвіл-кредит" були спричинені матеріальні збитки в сумі 88 136,44 грн, які на даний час не відшкодовано. Просять стягнути солідарно з відповідачів на користь кредитної спілки «Гудвіл-кредит» заборгованість за договором позички в розмірі 90 406,44 грн, а саме: заборгованість за кредитом в розмірі 38 000,00 грн, заборгованість за нарахованими відсотками в розмірі 41 914,32 грн, інфляційні втрати у розмірі 5 455,12 грн, 3% річних від простроченої суми розмірі 2 767,00 грн та судовий збір в розмірі 2 270,00 грн. Ухвалою Монастирищенського районного суду Черкаської області від 16.12.2021 відкрито спрощене позовне провадження у справі із викликом сторін, надано відповідачам термін на подання відзиву до суду. Ухвалою Монастирищенського районного суду Черкаської області від 04.02.2022 вирішено проводити заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Представник позивача кредитної спілки «Гудвіл-кредит» в судове засідання не з`явився, подав клопотання, згідно з яким просить справу розглядати у відсутності представника, позовні вимоги підтримує в повному обсязі (а.с. 30). Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з`явилась, про дату, час та місце судового розгляду справи повідомлена за місцем своєї реєстрації; жодних заяв чи клопотань не подала, правом на надання відзиву на позов не скористалась. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з`явилась, про дату, час та місце судового розгляду справи повідомлений за місцем своєї реєстрації; жодних заяв чи клопотань не подавав, правом на надання відзиву на позов не скористався. Передбачених ч. 2 ст. 223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено, судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності сторін, на підставі доказів, поданих разом із матеріалами позову з ухваленням заочного рішення відповідно до ст. 280-283 ЦПК України. Оскільки, відповідно до вимог ст. 279 ЦПК України, справа розглядається без участі сторін, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу судом не здійснюється. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст. 12, 13 ЦПК України суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності. Суди розглядають справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. З`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного. Судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. Згідно свідоцтва про державну реєстрацію юридичної особи серія АОО № 156002 від 13.12.2006, кредитна спілка «Гудвіл-кредит», що знаходиться за адресою вул. Леніна, 111 м. Монастирище Черкаської області, ідентифікаційний код за ЄДРПОУ 34323988, зареєстрована як юридична особа, реєстраційний номер 1 012 102 0000 000255 (а.с.13). Між кредитною спілкою «Гудвіл-кредит» та відповідачем [PERSON] 30.06.2019 був укладений договір позички № 2372, згідно з яким сторони узгодили умови договору шляхом його підписання (а.с. 5). Відповідно до змісту договору № 2372 від 30.06.2019 між сторонами укладено договір позики, за змістом якого відповідачу було надано в позику грошові кошти в сумі 38 000 грн зі сплатою 0,15068 % від суми залишку позики, за кожен день користування позичкою, але не раніше ніж за сім днів (п. 3 Договору), який відповідач зобов`язалась погасити до 30.06.2021 (а.с.5). Згідно видаткового касового ордеру від 30.06.2019, [PERSON] видано кредит згідно Договору № 2372 від 30.06.2019 в сумі 38 000,00 грн (а.с.10). Згідно з п. 4.2. Договору погашення позички та відсотків відбувається в такому порядку: першочергово відсотки, а в наступну чергу основна сума позички (а.с. 5). Таким чином, позивачем надано відповідачу споживчий кредит в сумі 38 000 грн, що підтверджено видатковим касовим ордером від 30.06.2019 (а. с. 5). Відповідно до розрахунку заборгованості за договором заборгованість за кредитом (фактично отриманими коштами) відповідачем не погашена. (а.с. 11, 12). Відповідно до ч. 1, 3 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. За змістом ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Положеннями ч. 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ч. 2 ст. 1054 ЦК України передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Положеннями ст. 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Судом встановлено, що позивач свої зобов`язання перед позичальником виконав належним чином - надав кредит по договору, що підтверджується видатковим касовим ордером (а. с. 11). Факт підписання сторонами договору позички № 2372 від 30.06.2019 та отримання коштів відповідачем не спростовано, а тому суд вважає укладеним кредитний договір між сторонами. При цьому, відповідно до розрахунку заборгованості за договором (а. с. 11) заборгованість за кредитом відповідачем не погашена. Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку кредитній спілці не повернуті кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, а відтак, позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення отриманої суми кредитних коштів. Таким чином, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для стягнення в судовому порядку з позичальника суми непогашеного тіла кредиту в розмірі 38 000, 00 грн. Позивач, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема, заборгованість за нарахованими процентами в сумі 41 914,32 грн. Як встановлено вище, суд вважає узгодженими між сторонами умови договору, що містяться в договорі позички № 2372 від 30.06.2019. Відповідно до умов договору (п. 2.1) строк дії договору становить 24 місяців, тобто з 30.06.2019 до 30.06.2021. Згідно п. 2.2. строк за цим договором починається з дня видачі позички і закінчується до повного погашення позички (а.с. 5). Плата за користування позичкою становить 0,15068% від суми залишку позички, за кожен день користування позичкою, але не раніше ніж за 7 днів (п. 3.1.). Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Таким чином, термін дії договору становить 24 місяці з 30.06.2019 до 30.06.2021 і за цей час кредитор має право нараховувати відсотки за користування позикою у розмірі 0,15068%. Згідно з розрахунком заборгованості по відсотках за договором позички заборгованість відповідача [PERSON] складає 41 914,32 грн (а. с. 15). За розрахунком позивача проценти нараховані за період з 30.06.2019 до 30.06.2021, і розраховуються за формулою 38 000,00 грн (сума боргу)*0,15068% (денна відсоткова ставка) *732 (дні прострочення) = 41 914,32 грн, що відповідає правовій позиції викладеній у постанові Великої Палати ВС у справі № 444/9519/12, а тому суд погоджується із даним розрахунком. Таким чином, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для стягнення в судовому порядку з позичальника процентів від суми позики в розмірі 41 914,32 грн. Позивач, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема, інфляційних втрат в розмірі 5 455,12 грн та три проценти річних від простроченої суми - 2 767,00 грн. Згідно з ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення. А також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) зроблено висновок, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Після спливу передбаченого договором строку чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Як встановлено вище, суд вважає узгодженими між сторонами умови договору, що містяться в договорі позички № 2372 від 30.06.2019. Умовами договору не передбачено відповідальності за прострочення виконання грошового зобов`язання, а тому інфляційні втрати та три проценти річних від простроченої суми можуть бути стягнуті у відповідності до закону після спливу визначеного договором строку кредитування, тобто після 30.06.2021 (ст. 625 ЦК України). Відповідно до розрахунку заборгованості інфляційні втрати нараховані за період з 01.07.2019 до 30.11.2021 та три проценти річних нараховані за період з 30.06.2019 до 02.12.2021 та складають 5 455,12 грн та 2 767,00 грн, відповідно (а.с. 16 - 17). Як вбачається зі змісту договору позички договір укладено на строк з 30.06.2019 до 30.06.2021. Тобто, інфляційні втрати та три проценти річних згідно розрахунку позивача нараховані в межах строку кредитування на суму заборгованості, що суперечить нормам чинного законодавства та не відповідає правовій позиції викладеній у Постанові ВП ВС від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12. Кредитор має право на нарахування компенсаційних втрат після завершення строку кредитування. Враховуючи, що договір діє до 30.06.2021, то саме з 01.07.2021 мають нараховуватись інфляційні втрати та три проценти річних від простроченої суми заборгованості за договором. А тому, сума інфляційних втрат має нараховуватись із 01.07.2021 по 30.11.2021 (дата зазначена позивачем у розрахунку заборгованості), та становить 1 073,33 грн, які розраховуються наступним чином: (100,10 (індекс інфляції липень 2021) : 100) x (99,80 (індекс інфляції серпень 2021) : 100) x (101,20 (індекс інфляції вересень 2021) : 100) x (100,90 (індекс інфляції жовтень 2021) : 100) x (100,80 (індекс інфляції листопад 2021) : 100) = 1.02824553. 38 000,00 грн (сума боргу) х 1.02824553 (інфляційне збільшення) - 38 000,00 грн (сума боргу) = 1 073,33 грн. Сума трьох процентів річних має нараховуватись із 01.07.2021 по 02.12.2021 (дата зазначена позивачем у розрахунку заборгованості) та становить 484,11 грн (38 000,00 х 3% х 155 днів : 365 днів). Таким чином, суд вважає обґрунтованими вимогами про стягнення заборгованості за договором позики непогашеного тіла кредиту в розмірі 38 000,00 грн, заборгованості за процентами у розмірі 41 914,32 грн, інфляційних втрат у розмірі 1 073,33 грн, трьох процентів річних у розмірі 484,11 грн, всього 81 471,76 грн. Крім цього, 30.06.2019 між КС «Гудвіл Кредит» та [PERSON] укладено договір поруки № 2372 (а.с. 6). Відповідно до ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Згідно з ч. 1, 2 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Відповідно до п. 2.1 договору поруки № 2372 від 30.06.2019 поручитель бере на себе обов`язок відповідати за зобов`язаннями [PERSON] , що випливають із договору позики № 2372 від 30.06.2019 між кредитором та боржником (а.с. 6). Згідно з п. 3.2 договору поруки № 2372 від 30.06.2019 поручитель та боржник несуть солідарну відповідальність перед кредитором. Поручитель відповідає по зобов`язаннях боржника в повному обсязі, тобто: повернення позики, виплату відсотків за її користування, сплату додаткових відсотків, відшкодування збитків, завданих кредитору невиконанням або неналежним виконанням боржником умов договору позики. Відповідно до ч. 1 ст. 543 ЦК України у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку поруки, встановленого договором поруки. Якщо такий строк не встановлено, порука припиняється у разі виконання основного зобов`язання у повному обсязі або якщо кредитор протягом трьох років з дня настання строку (терміну) виконання основного зобов`язання не пред`явить позову до поручителя. Якщо строк (термін) виконання основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор протягом трьох років з дня укладення договору поруки не пред`явить позову до поручителя. Для зобов`язань, виконання яких здійснюється частинами, строк поруки обчислюється окремо за кожною частиною зобов`язання, починаючи з дня закінчення строку або настання терміну виконання відповідної частини такого зобов`язання. Згідно змісту договору позички № 2372 від 30.06.2019 договір діє до 30.06.2021 (а.с. 5). Тобто, позивач з даним позовом з вимогою до відповідача [PERSON] , який є поручителем, звернувся до суду 07.12.2021, тобто в строки, встановлені законом, а тому вимоги до [PERSON] підлягають до задоволення. Враховуючи, що відповідачі у судове засідання не з`явились, не скористалися своїми процесуальними правами сторони в процесі щодо подання доказів та доведення перед судом їх переконливості, з огляду на те, що позивач виконав свої зобов`язання перед відповідачем [PERSON] надав їй грошові кошти в кредит, а [PERSON] їх отримала, проте не виконала своїх зобов`язань за кредитним договором щодо сплати кредиту та відсотків, а відповідач [PERSON] є поручителем, суд оцінивши наявні у справі докази, вважає за можливе стягнути солідарно з відповідачів на користь позивача заборгованість у розмірі 81 471,76 грн. Згідно з п. 35 Постанови ВСС України «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17.10.2014 солідарне стягнення суми судових витрат законом не передбачено, а тому витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідачів порівну. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Обґрунтованими суд вважає вимоги в розмірі 81 471,76 грн, що складає 92,44 %, а тому судовий збір, що підлягає стягненню з відповідачів на користь позивача становить 2 098,39 грн, а судовий збір у сумі 171,61 грн суд покладає на позивача. На підставі викладеного,

Outcome: partial