Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-24 00:00:00

позивач АТ «Альфа-Банк» через представника за довіреністю Черкавського Ю.С. звернулося до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обгрунтування позовних вимог покликається на те, що 16 жовтня 2019 року між сторонами укладено Угоду про надання особистого кредиту №500822815, в силу якого відповідач зобов`язався в порядку та на умовах визначених цим договором повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати неустойки та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, передбачених договором та додатком №1 до нього (Графіком погашення кредиту). Однак взятих на себе зобов`язань за цим договором відповідач не виконав, а станом на 30.09.2020 року відповідач має існуючу перед позивачем прострочену заборгованість на загальну суму 102 940,05 грн., а саме: заборгованість за тілом кредиту - 86005,52 грн., заборгованість за процентами в сумі 15545,47 грн., а також неустойку (штраф) у розмірі 1389,06 грн. Оскільки відповідач добровільно не погашає вказану заборгованість за кредитом, що стало приводом для звернення позивача до суду із указаним позовом. Ухвалою судді від 26.11.2020 року, після отримання інформації про зареєстроване місце проживання відповідача, який не є підприємцем, вказану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи ухвалено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи. Ухвалою суду від 09.07.2021 року постановлено витребувати у позивача такі докази: належним чином завірену копію Анкети-заяви б/н від 16.10.2019 року, згідно якої [PERSON] отримав кредит в АТ «Альфа-Банк»; докази надання кредиту [PERSON] в розмірі 87327,54 гривні; інформацію про рух коштів по рахунку [NUMBER] , відкритому в АТ " Альфа-Банк". Позивач явку свого повноважного представника в судове засідання не забезпечив, незважаючи на повідомлення судом про дату, час і місце судового засідання, а у позовній заяві представник позивача - адвокат Блажевський П.І. не заперечує проти розгляду справи за відсутності представника позивача та ухвалення судом заочного рішення, позовні вимоги підтримує повністю та просить суд їх задовольнити. У поданій до суду відповіді на відзив представник позивача Блажевський П.І. заперечує доводи відзиву на позовну заяву, покликаючись на те, що 16.10.2019 року між сторонами в цій справі укладено Угоду про надання кредиту №5000822815, що підтверджується долученими до матеріалів справи: офертою на укладення угоди від 16.09.2019, акцептом пропозиції на укладення цієї угоди від 16.09.2019, додатком №1 до кредитного договору, що є Графіком платежів та розрахунків сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки, а також паспортом споживчого кредиту. Всі перелічені та наявні в справі документи, що складаються із оферти (публічної оферти в даних правовідносинах не має) та акцепту (утворюють кредитний договір), були підписані представником банку та самим відповідачем. При цьому для укладення кредитного договору звернувся саме відповідач, а банк лише акцептував такі умови кредитування. Також на спростування відзиву на позовну заяву представником позивача надано обгрунтований розрахунок заборгованості, а відповідачем не надано ні альтернативного розрахунку боргу, ні платіжних документів на його погашення. Відтак просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Крім того, на виконання ухвали Буського районного суду Львівської області від 09.07.2021 року представником відповідача надано витребувані судом письмові докази. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з`явився, будучи представленим в судовому засіданні своїм повноважним представником - адвокатом Лущанець М.В., який позовні вимоги заперечив повністю та просив суд відмовити у їх задоволенні, покликаючись на неподання представником позивача належних і допустимих доказів на підтвердження позовних вимог, відсутність в укладеному між сторонами договорі місця та дати його складення. Крім того згаданий кредит, що є предметом спору в цій справі, надавався його довірителю на погашення попередніх кредитів, отриманих [PERSON] протягом 2018-2019 років, часткове повернення відповідачем кредиту в жовтні - листопаді 2019 року в розмірі 3000,00 грн. Також представник відповідача вказує, що в укладеному між сторонами договорі (Анкеті-заяві позичальника від 16.10.2019) не визначено розмір процентів за користування цим кредитом та пеню (штраф), а тому просив у задоволенні позовних вимог відмовити повністю. У поданому відзиві на позовну заяву представник відповідача проти позову заперечив та просить відмовити у задоволенні позовних вимог повністю із вищенаведених мотивів. Додатково представник відповідача вказує, що в поданих позивачем до суду документах не міститься підтвердження того, що відповідач при підписанні документів та отриманні ним оферти банку розумів зміст умов договору, розміщеного на сайті банку, який би містив умови щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та неустойки (штраф, пеню), а підписана відповідачем Анкета-заява містить виключно волевиявлення його довірителя на отримання кредитних коштів. Оскільки банк при укладенні кредитного договору не дотримався вимог законодавства про захист прав споживачів, не визначив розміру процентів та пені, а тому просить у задоволенні позовних вимог відмовити повністю. Заслухавши доводи представника відповідача, дослідивши матеріали та з`ясувавши дійсні обставини справи, перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення, виходячи із таких мотивів. Згідно статті 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах. Відповідно до приписів ст. 12, ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ст. 13 ЦПК України). Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків. Згідно частини першої та другої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Судом встановлено, що 16 жовтня 2019 року [PERSON] звернувся до АТ «Альфа-Банк» із письмовою пропозицією (оферта) на укладення Угоди про надання кредиту №500822815 шляхом надання споживчого кредиту в розмірі 87327,54 грн. із фіксованою процентною ставкою в сумі 23% річних строком на 84 місяці. Вказана оферта відповідача була цього ж дня акцептована позивачем, про що вбачається із Анкети-заяви про акцепт публічної пропозиції АТ «Альфа-Банк» на укладення Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб у АТ «Альфа-Банк», що була підписана обома сторонами даної цивільної справи. Крім того, сторони своїми підписами узгодили в письмовій формі Графік платежів та розрахунок сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки, з урахуванням вартості всіх супутніх послуг, що є Додатком №1 до укладеного між сторонами договору №500822815 від 16.10.2019. Більше того, як убачається із наданого представником позивача паспорта споживчого кредиту, сторонами за вказаним кредитним договором додатково узгоджено істотні умови кредиту, а саме: ціну договору (кредит в сумі 87327,54 грн.), строк договору (84 місяці), процентну ставку (23% річних), а також неустойку (штраф) в розмірі 200 грн. за кожне прострочення платежу від 1 до 4 днів та 400 грн. за кожне прострочення платежу, яке триває 5 і більше днів. Статтею 11 ЦК України визначено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Частинами першою і другою статті 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно приписів статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною (ч. 2 ст. 638 ЦК України). Частиною першою статті 641 ЦК України передбачено, що пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Пропозицією укласти договір є, зокрема, документи (інформація), розміщені у відкритому доступі в мережі Інтернет, які містять істотні умови договору і пропозицію укласти договір на зазначених умовах з кожним, хто звернеться, незалежно від наявності в таких документах (інформації) електронного підпису. Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України). Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1054 ЦК України. Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 1, ч. 3 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. В силу вимог статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з пунктами 3 та 4 частини першої статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки, відшкодування збитків. Відповідно до частини першої статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Таким чином, за результатами дослідження фактичних обставин справи та відповідних їм правових норм, судом достовірно встановлено, що сторонами по даній справі було укладено кредитний договір, у якому сторони своїми підписами узгодили між собою розмір отриманого відповідачем кредиту (87327,54 грн.), процентної ставки (23% річних), строк повернення кредиту (84 міс. до 16.10.2026), а також неустойку (штраф) в розмірі 200 грн. за кожне прострочення платежу від 1 до 4 днів та 400 грн. за кожне прострочення платежу, яке триває 5 і більше днів. Наведені фактичні обставини підтверджуються Офертою, Анкетою-заявою, Графіком платежів і Паспортом споживчого кредиту, підписаних обома сторонами, де кожен із перелічених документів містить підпис відповідача, чого ним не заперечується. Відтак, вище перелічені письмові докази спростовують доводи представника відповідача про неподання позивачем належних і допустимих доказів на підтвердження позовних вимог та невизначеність розміру процентів за користування кредитом і штрафних санкцій. Разом із тим відсутність у підписаних сторонами письмових документах місця і дати їх складення не спростовує укладення сторонами кредитного договору на вищевказаних умовах. Натомість акцептована відповідачем письмова оферта, що є укладенням кредитного договору між сторонами в порядку вимог статті 638 ЦК України, датована 16.10.2019 року, Графік платежів, що є Додатком №1 до укладеного між сторонами договору №500822815 від 16.10.2019. Крім того паспорт споживчого кредиту, що засвідчений підписами відповідача та представника банку, датований 16.10.2019 року, містить також усі істотні умови укладеного між сторонами кредитного договору та передбачає розмір наданого кредиту (87327,54 грн.), строк договору (84 місяці), процентну ставку (23% річних), а також неустойку (штраф) в розмірі 200 грн. за кожне прострочення платежу від 1 до 4 днів та 400 грн. за кожне прострочення платежу, яке триває 5 і більше днів. Відповідно до правового висновку Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 12 лютого 2020 року в справі №382/327/18-ц (провадження №61-21994св19), застосовуючи правовий висновок Великої Палати Верховного Суду в постанові від 03 липня 2019 року, Суд вказав на наявність правових підстав для стягнення з позичальника інших, окрім тіла кредиту, складових частин заборгованості, зокрема, заборгованості по процентам за користування кредитними коштами, якщо, окрім анкети-заяви, пред`явлені до позичальника вимоги підтверджені довідкою про умови кредитування, підписаною позичальником, в якій зазначено розмір процентів за користування кредитними коштами, комісії, пені, розмір та порядок внесення щомісячного платежу тощо. Крім того, як установлено судом, що відповідач [PERSON] користувався кредитними коштами та частково сплачував заборгованість за договором, про що слідує із наданих представником позивача Виписки по особових рахунках із 16.10.2019 по 26.10.2021, а також не заперечується відповідачем. Із матеріалів справи вбачається, що відповідач свої зобов`язання за вищевказаним договором належним чином не виконував, унаслідок чого за розрахунком банку станом на 30 вересня 2020 року утворилася заборгованість у розмірі 102 940,05 грн., а саме: заборгованість за тілом кредиту - 86005,52 грн., заборгованість за процентами в сумі 15545,47 грн., а також неустойка (штраф) у розмірі 1389,06 грн. При цьому, відповідачем та його представником не надано суду доказів, які спростовували би наданий розрахунок заборгованості перед АТ «Альфа-Банк», як і не доведено належними доказами відсутність заборгованості. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) від 10 лютого 2010 року, заява №4909/04). Отже, за відсутності будь-яких інших доказів у справі щодо розміру заборгованості відповідача перед позивачем, його погашення відповідачем, суд вважає, що позовні вимоги банку є обґрунтованими в частині заборгованості за договором від 16 жовтня 2019 року в розмірі 102 940,05 грн., а саме: 86005,52 грн. (тіло кредиту), 15545,47 грн. (проценти), 1389,06 грн. (штраф). Відтак, суд приходить до переконання про задоволення позовних вимог у повному обсязі. Окрім того, у відповідності до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позивачем при поданні позову до суду сплачено судовий збір у розмірі 2102,00 грн., а тому враховуючи повне задоволення цього позову, такий збір слід стягнути із відповідача на користь позивача. Ураховуючи викладене, та

Outcome: approved