Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-26 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду із позовом до Олександрівського районного у місті Запоріжжі відділу державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) про визнання незаконною відмову органу державної реєстрації актів цивільного стану щодо внесення змін до актового запису. В обґрунтування позову зазначено, що позивач [PERSON] , [INFO] , є донькою [PERSON] і [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження позивача, виданого повторно 08 лютого 1983 року відділом РАЦС Орджонікідзевського райвиконкому м. Запоріжжя. [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про його смерть. [PERSON] померла [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про її смерть. В свідоцтві про народження позивача зазначено національність [PERSON] - росіянин. В паспорті [PERSON] зазначена дата народження батька - [INFO] , місце народження - м. Бердянськ Запорізької області та зазначено його по-батькові - [PERSON] . Після смерті батька від родичів - племінників її батька, а в подальшому і після отримання архівних документів, вона довідалась про невідповідність особистих даних, зазначених в паспорті батька, в свідоцтві про його смерть, в свідоцтві про шлюб батьків та в її свідоцтві про народження, дійсним обставинам щодо прізвища батька, його по батькові, дати народження та національності її батька. Так, відповідно до актового запису № 47 про народження батька, складеного 31.07.1939 року відділом РАГС при виконавчому комітеті Вячеславської селищної ради Приморського району Запорізької області, [PERSON] народився [INFO] , його батьками були [PERSON] , національність болгарин, та [PERSON] , національність - болгарка, які проживали в с. Вячеславка Приморського району Запорізької області, в той час як відповідно до паспорта громадянина України [PERSON] народився [INFO] в м. Бердянськ Запорізької області. Зазначає, що ці помилки були допущені під час видачі батькові свідоцтва про народження повторно в 1943 році, внаслідок чого в паспорті батька було невірно зазначено дата його народження та по батькові. Звертає увагу суду на те, що в подальшому, за даними паспорта, невірні дані було внесено до свідоцтва про шлюб її батьків, яке містить посилання на прізвище, по батькові та дату народження її батька, а також в свідоцтво про народження позивача, в якому невірно зазначено прізвище дитини, прізвище та бо батькові і національність батька, а також прізвище матері позивача. З метою внесення змін до свідоцтва про її народження вона звернулась до Олександрівського відділу ДРАЦС. Відповідно до висновку № 175\\24.17-83 від 10.09.2021 р. Олександрівським відділом ДРАЦС їй відмовлено у внесенні змін до свідоцтва про народження за відсутністю підстав. Висновок відповідача вмотивовано неможливістю ідентифікувати [PERSON] , [INFO] , росіянина - чоловіка з написанням даних в свідоцтві про шлюб, про народження та про смерть, як [PERSON] , [INFO] , болгарина як такого, що усі ці документи належать одній особі. Оскільки позивач позбавлена можливості на підставі актового запису про народження батька № 47, складеного 31 липня 1939 року відділом РАЦС при Вячеславській сільській раді Приморського району Запорізької області ідентифікувати батька за національністю як болгарин, змушена звернутись до суду з позовом про зобов`язання відповідача внести зміни в актовий запис про народження позивача, зазначивши в графі батько - [PERSON] замість [PERSON] , національність батька вказати «болгарин», замість «росіянин». На підставі вищевикладеного просить суд зобов`язати Олександрівський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Запоріжжя Південно-Східного межрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) внести зміни до свідоцтва про народження [PERSON] , [INFO] , зазначивши в графі громадянка [PERSON] замість [PERSON] , в графі батько [PERSON] замість [PERSON] , в графі національність Болгарин замість Росіянин . Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 05 жовтня 2021 року по справі відкрите провадження, ухвалено справу розглядати за правилами загального позовного провадження з повідомленням сторін. Справу призначено у підготовче судове засідання на 13.01.2022 року на 09 год. 00 хв. Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 13 січня 2022 року справу призначено до судового розгляду на 27.01.2022 року на 10 год. 00 хв. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримав, наполягав на задоволенні позовних вимог. Представник відповідача Олександрівського районного у місті Запоріжжі відділу державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) у судове засідання не з`явився. 16.12.2021 року до канцелярії суду надійшов відзив на позов [PERSON] , в якому просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, свідка, вивчивши надані письмові докази, дійшов наступних висновків. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі. У відповідності з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною,Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно дост. 9 Конституції Україниє частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до положень ст. ст. 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справ або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , є донькою [PERSON] і [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим повторно 08 лютого 1983 року відділом РАЦС Орджонікідзевського райвиконкому м. Запоріжжя. [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] виданим 17.10.2014 році Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції. [PERSON] померла [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про її смерть серії [NUMBER] виданим 09.01.2015 році Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції. Як вбачається з матеріалів справи у свідоцтві про народження позивача [PERSON] зазначено національність батька - [PERSON] - росіянин. В паспорті [PERSON] зазначена дата народження батька - [INFO] , місце народження - м. Бердянськ Запорізької області та зазначено його по-батькові - [PERSON] . У судовому засіданні встановлено, що після смерті батька позивача від родичів - племінників її батька, а в подальшому і після отримання архівних документів, [PERSON] стало відомо про невідповідність особистих даних, зазначених в паспорті батька, в свідоцтві про його смерть, в свідоцтві про шлюб батьків та в її свідоцтві про народження, дійсним обставинам щодо прізвища батька, його по батькові, дати народження та національності її батька. Так, відповідно до актового запису № 47 про народження батька, складеного 31.07.1939 року відділом РАГС при виконавчому комітеті Вячеславської селищної ради Приморського району Запорізької області, [PERSON] народився, [INFO] , його батьками були [PERSON] , національність болгарин, та [PERSON] , національність - болгарка, які проживали в с. Вячеславка Приморського району Запорізької області, в той час як відповідно до паспорта громадянина України [PERSON] народився [INFO] в м. Бердянськ Запорізької області. Як було встановлено у судовому засіданні та підтверджено поясненнями представника позивача вищезазначені помилки були допущені під час видачі батькові позивача свідоцтва про народження повторно в 1943 році, внаслідок чого в паспорті батька було невірно зазначено дата його народження та по батькові. Крім того в подальшому, за даними паспорта, невірні дані було внесено до свідоцтва про шлюб її батьків, яке містить посилання на прізвище, по батькові та дату народження її батька, а також в свідоцтво про народження позивача, в якому невірно зазначено прізвище дитини, прізвище та бо батькові і національність батька, а також прізвище матері позивача. З метою внесення змін до свідоцтва про народження, [PERSON] звернулась до Олександрівського відділу ДРАЦС. Відповідно до висновку № 175\\24.17-83 від 10.09.2021 р. Олександрівським відділом ДРАЦС [PERSON] було відмовлено у внесенні змін до свідоцтва про народження за відсутністю підстав. Висновок відповідача вмотивовано неможливістю ідентифікувати [PERSON] , [INFO] , росіянина - чоловіка з написанням даних в свідоцтві про шлюб, про народження та про смерть, як [PERSON] , [INFO] , болгарина як такого, що усі ці документи належать одній особі. Відповідно до ч. 6 ст. 315 ЦПК України суд встановлює факт належності правовстановлючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним в свідоцтві про народження або в паспорті. Правові та організаційні засади державної реєстрації актів цивільного стану, відносини, пов`язані з проведенням державної реєстрації актів цивільного стану, внесенням до актових записів цивільного стану змін, їх поновленням і анулюванням, засади діяльності органів державної реєстрації актів цивільного стану визначає Закон України від 01 липня 2010 року № 2398-VI «Про державну реєстрацію актів цивільного стану». Частиною 1 ст. 6 Закону України № 2398-VI визначено, що відділи державної реєстрації актів цивільного стану проводять державну реєстрацію народження фізичної особи та її походження, шлюбу, розірвання шлюбу, зміни імені, смерті, вносять зміни до актових записів цивільного стану, поновлюють та анулюють їх; формують Державний реєстр актів цивільного стану громадян, ведуть його, зберігають архівний фонд; здійснюють відповідно до законодавства інші повноваження. Відповідно до ст. 9 Закону України № 2398-VI, державно реєстрація актів цивільного стану проводиться з метою забезпечення реалізації прав фізичної особи та офіційного визнання і підтвердження державою фактів народження фізичної особи та її походження, шлюбу, розірвання шлюбу, зміни імені, смерті. Державна реєстрація актів цивільного стану проводиться шляхом складення актових записів цивільного стану. Актовий запис цивільного стану - це документ органу державної реєстрації актів цивільного стану, який містить персональні відомості про особу та підтверджує факт проведення державної реєстрації акту цивільного стану. Частиною 1 ст. 22 Закону України № 2398-VI визначено, що внесення змін до актового запису цивільного стану проводиться відповідним органом державної реєстрації актів цивільного стану за наявності достатніх підстав. За наслідками перевірки зібраних документів орган державної реєстрації актів цивільного стану складає обґрунтований висновок про внесення змін до актового запису цивільного стану або про відмову в цьому. У разі відмови у внесенні змін до актового запису цивільного стану у висновку вказуються причини відмови та зазначається про можливість її оскарження в судовому порядку. Аналогічні положення містяться у Правилах внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджених Наказом МЮУ від 12 січня 2011 р. № 96\\5. Пунктом 2.6 вказаних Правил передбачено, що разом із заявою про внесення змін до актового запису цивільного стану заявником подаються: свідоцтва про державну реєстрацію актів цивільного стану, у яких зазначені неправильні, неповні відомості або відомості, які підлягають зміні; інші документи, необхідні для розгляду заяви та вирішення питання по суті. Відповідно до ст. ст. 1, 3, 11 Закону України «Про національні меншини в Україні» Україна гарантує своїм громадянам незалежно від їх національного походження рівні політичні, соціальні, економічні та культурні права і свободи. Підтримує розвиток національної самосвідомості й самовиявлення. При забезпеченні прав осіб, які належать до національних меншин, до яких належать групи громадян України, які не є українцями, держава виходить з того, що вони є невід`ємною частиною загальновизнаних прав людини. Громадяни України мають право вільно обрати та відновлювати національність. Згідно до ст. 300 ЦК України особа має право на індивідуальність, до якої відноситься і право особи визначати свою національність і таке право підпадає під захист ст. 8 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод», яка передбачає, що кожна людина має право на повагу до її особистого і сімейного життя. Держава не може втручатися у здійснення цього права інакше ніж згідно із законом та у випадках, необхідних в демократичному суспільстві в інтересах національної і громадської безпеки. Стаття 11 Конституції України передбачає, що держава сприяє як консолідації та розвиткові української нації, її історичної свідомості, традицій і культури, так і розвиткові етнічної, культурної, мовної та релігійної самобутності національних меншин в Україні. Згідно зі статтею 3 Рамкової конвенції Ради Європи про захист національних меншин (ратифікована Законом України № 703\\97-ВР від 09.12.1997 р.), кожна особа, яка належить до національної меншини, має право вільно вирішувати, вважатися їй чи не вважатися такою, і таке рішення або здійснення прав у зв`язку з ним не повинно зашкоджувати такій особі. Згідно частини 1 статті 95 Цивільного процесуального кодексу України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Відповідно до статті 76 Цивільного процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно статті 77 Цивільного процесуального кодексу України,належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до статті 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Факт належності батькові позивача актового запису про його народження в родині [PERSON] та [PERSON] підтверджується наступними копіями архівних документів, а саме: копією архівної виписки державного архіву Запорізької області (запису акту про народження № 47 від 31.07.1939 року в якому зазначено, що батьками [PERSON] , [INFO] є [PERSON] (національність Болгарин , виповнилось 37 років, мешкає у с. Вячеславка, Приморський район, Запорізька область) та [PERSON] (національність Болгарка, виповнилось 36 років, мешкає у с. Вячеславка, Приморський район, Запорізька область); копією запису акту про народження № 47 від 31.07.1939 року в якому зазначено, що батьками [PERSON] , [INFO] є [PERSON] (національність Болгарин, минуло 37 років) та [PERSON] (національність Болгарка, минуло 36 років). Крім того, факт належності батькові позивача [PERSON] - [PERSON] актового запису про його народження в родині [PERSON] та [PERSON] знайшов своє підтвердження в ході допиту свідка [PERSON] (племінниця батька позивача), яка суду пояснила, що вона є рідною донькою [PERSON] , [INFO] , національність Болгарин, уродженець с. Вячеславка, Приморського району Запорізької області. Її рідні дідусь та бабуся: [PERSON] , 1902 року народження, Болгарин та [PERSON] , 1903 року народження, мешкали у с. Вячеславка, Приморського району. На даний час померли. У її батька [PERSON] були рідні брати та сестри: [PERSON] , 1924 року народження, Болгарин , мешкав у Черкаській області; [PERSON] , 1929 року народження, Болгарин , мешкав у м. Бердянськ. На даний час помер; [PERSON] . 1939 року народження, Болгарин , мешкав у м. Запоріжжі. На даний час помер; [PERSON] , 1921 року народження, Болгарка , мешкала у Ставропольському краї; [PERSON] , 1930 року народження. Зі слів її батька [PERSON] та його рідного брата [PERSON] , приблизно коли [PERSON] було 4-5 років, після смерті його батьків [PERSON] та [PERSON] його передали до дитячого будинку в м. Бердянськ. У зв`язку з тим, що у [PERSON] були відсутні документи, які підтверджували його особу, при реєстрації його записали з помилками, а саме замість: « [PERSON] , [INFO] , національність Болгарин» зазначили: « [PERSON] , [INFO] , національність Росіянин». Крім того зазначила, що позивач по справі [PERSON] , 1966 року народження є рідною донькою [PERSON] та її двоюрідною сестрою. Також зазначила, що всі вище перелічені родичі, а також [PERSON] є етнічними Болгарами. Також, факт належності батькові позивача [PERSON] - [PERSON] актового запису про його народження в родині [PERSON] та [PERSON] підтвердження письмовими поясненнями свідка [PERSON] , в яких надані аналогічні пояснення, що надав суду свідок [PERSON] . Встановивши наведені обставини справи, дослідивши та оцінивши усі надані сторонами письмові докази й наведені доводи за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд дійшов висновку, що позов [PERSON] підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до статті 11 Конституції України держава сприяє консолідації та розвиткові української нації, її історичної свідомості, традицій і культури, а також розвиткові етнічної, культурної, мовної та релігійної самобутності всіх корінних народів і національних меншин України. При цьому чинним законодавством України не передбачено зазначення в актових записах цивільного стану та свідоцтвах органами державної реєстрації актів цивільного стану національності батьків дитини чи осіб, які вступають у шлюб. Тим самим забезпечується рівність усіх незалежно від національності чи етнічного походження, а також право особи вільно обирати та відновлювати національність, як це передбачено статтею 11 Закону України «Про національні меншини в Україні». Примушення громадян у будь-якій формі до відмови від своєї національності не допускається. Згідно зі статтею 300 ЦК особа має право на індивідуальність, на збереження своєї національної, культурної, релігійної, мовної самобутності, а також право на вільний вибір форм та способів прояву своєї індивідуальності, якщо вони не заборонені законом та не суперечать моральним засадам суспільства. Таке право підпадає під захист статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка передбачає, що кожна людина має право на повагу до її особистого і сімейного життя. Держава не може втручатися у здійснення цього права інакше ніж згідно із законом та у випадках, необхідних у демократичному суспільстві в інтересах національної і громадської безпеки. Відмова від фіксації національності в офіційних документах, що посвідчують особу, та актових записах цивільного стану і відповідних свідоцтвах органів державної реєстрації актів цивільного стану відповідає статті 24 Конституції України, яка гарантує рівність громадян, зокрема незалежно від етнічного походження, а також статті 11 Закону України «Про національні меншини в Україні». Отже, національна належність особи є актом її особистого самовизначення і жодним чином не впливає на публічно-правові відносини такої особи з державою. Фіксація факту національності особи в документі, що її посвідчує, чи в актових записах громадянського стану створила б перешкоду вільному обранню чи відновленню національності, оскільки поставила б таке обрання чи відновлення у залежність від рішення державного органу. Аналогічну правову позицію Велика Палата Верховного Суду висловила, зокрема, в постанові від 29 травня 2019 року у справі № 398/4017/18. Таким чином, у зв`язку з неможливістю встановлення в судовому порядку фактів щодо належності осіб до певної національності цей спір не підлягає розгляду не лише в порядку цивільного судочинства, а й у судовому порядку взагалі. На підставі викладеного,

Outcome: partial