Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-24 00:00:00

У листопаді 2021 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за дорговором позики. Позов обґрунтований такими обставинами. 12.02.2020 між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики у формі розписки, за умовами якого відповідач отримав грошові кошти в розмірі 147000 грн., з кінцевим терміном повернення до 31.08.2020. Оскільки відповідач не повертає отримані в борг кошти, позивач просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Ухвалою суду від 10.01.2022 було відкрито провадження у справі та призначено її до судового розгляду. Представник позивача подала клопотання про розгляд справи у її відсутність. Відповідач викликався в судове засідання у встановленому законом порядку, проте до суду не з`явився без повідомлення причин неявки, письмовий відзив на позов не подав. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про проведення розгляду справи за наданими доказами та задоволення позовних вимог в повному обсязі, з наступних підстав. Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у позовній заяві, суд встановив такі обставини. 12.02.2020 між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики у формі розписки, за умовами якого відповідач отримав грошові кошти в розмірі 147000 грн., з кінцевим терміном повернення до 31.08.2020. Факт одержання позичальником грошових коштів за вищевказаним договором підтверджується власноручним підписом [PERSON] на даному договорі. З позову вбачається, що Відповідач своїх грошових зобов`язань у встановлений договором позики строк не виконав, а саме до 31.08.2020 грошові кошти не повернув, що підтверджується наявністю у позивача оригінала договору позики грошових коштів, який підписав відповідач і цим погодився з договором. Правовідносини, які випливають з договору позики, врегульовані нормами параграфу 1 глави 71 ЦК України. Відповідно до положень статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Зважаючи на положення частини 1 статті 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його суму не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а в частині 2 вищевказаної статті ЦК України вказано, що підпис відповідачкою договору посвідчує передання їй позивачкою грошових коштів і містить вказівку на її зобов`язання повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів, розцінюються судом як доказ укладення між сторонами договору позики. Відповідно до положень частини 1 статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина 1 статті 626 ЦК України). Відповідно до частини 1 статті 509 ЦК України зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно з нормою статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (стаття 611 ЦК України). Частини 1 статті 612 ЦК України передбачає, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язань або не виконав його у строк встановлений законом. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (стаття 610 ЦК України). Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. Відповідно до вимог частини 1 статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Судом встановлено, що відповідач своїх грошових зобов`язань у встановлений строк не виконала, що підтверджується договором позики грошових коштів. Отже зважаючи на встановлені обставини, підлягають стягненню з відповідача неповернуті кошти за договором позики в розмірі 147000 грн., інфляційні витрати за період з вересня 2020 року по вересень 2021 року включно в сумі 16993,20 грн., 3% річних за період з 01.09.2020 по 06.11.2021 в розмірі 5219,51 грн. Враховуючи, що рішення ухвалюється на користь позивача, суд відповідно до вимог статті 141 ЦПК України покладає на відповідача сплачений позивачем судовий збір в загальному розмірі 1692,13 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved