Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-24 00:00:00

01 грудня2021 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати відповідачів такими, що втратили право коиристування житловим приміщенням в будинку [ADDRESS] . В обґрунтування своїх вимог вказував наступне. У його власності знаходиться зазначений будинок, в якому він проживає один. Зазначений будинок належить йому на підставі свідоцтва, посвідченого приватним нотаріусом 26 серпня 2016 року Сапегою О.П . В цьому будинку зареєстровані, хоча і не проживають: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , який є сторонніми особами. Дана обставина заважає йому в повній мірі користуватися та розпоряджатися власним будинком. Посилаючись на те, що відповідачі добровільно не знялись з реєстрації, хоча в будинку з 2016 року не мешкають, тому просив позбавити їх права користування цим будинком. В судове засідання сторони не з`явилися, про його час та місце були повідомлені належним чином, позивач надав заяву, в якій просив провести розгляд справи за його відсутності, а позов задовольнити. Відповідно до частини 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Відповідно до вимог ст. ст. 223, 280, 281 ЦПК України, суд, вважаючи за можливе здійснити заочний розгляд, дослідивши докази в справі, дійшов до наступного висновку. Будинок [ADDRESS] належить позивачу на підставі свідоцтва посвідченого приватним нотаріусом 26 серпня 2016 року Сапегою О.П. , та зареєстрованого в реєстрі за номером 776. Відповідачі зареєстровані в цьому будинку, хоча і не проживають в ньому, про що свідчить акт обстеження по факту проживання від 16 листопада 2021 року Воскресенської селищної ради, а також витяг № 3068/02-42 про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб. Наявність такої реєстрації позбавляє позивача як власника будинку належним чином ним володіти та розпоряджатися. Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Також, згідно з вимогами ст. ст. 319, 391 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. На час виникнення спірних правовідносин діяли норми Конституції України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, Цивільного кодексу України 2003 року, Житлового кодексу України. Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України. Об`єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (ст. ст. 379, 382 ЦК України). Права власника житлового будинку (квартири) визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Окрім цього, відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України, з урахуванням положень ст. 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. Проте відповідачі в будинку добровільно не мешкають, тому позовні вимоги законні та обґрунтовані і підлягають задоволенню. Враховуючи викладене,

Outcome: approved