Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-31 00:00:00

До суду звернулась позивач [PERSON] з позовною заявою у якій просить надати їй дозвіл на постійний в`їзд/виїзд неповнолітньої дитини без згоди батька відповідача [PERSON] , в супроводі матері за кордон, перетинаючи кордон та у зворотній напрямок з гостьовою або екскурсійно-туристичною метою, з правом відвідування родичів та з метою відпочинку у період до досягнення сином 16 років без згоди батька та на оформлення всіх пов`язаних із перетинанням державного кордону України документів. Свої позовні вимоги позивач [PERSON] обґрунтовує тим, що від шлюбу з відповідачем [PERSON] , який 20.02.2018 року було розірвано Міловським районним судом Луганської області, в них є малолітній син - [PERSON] , [INFO] . Батько сина зареєстрований та проживає на тимчасово непідконтрольній території України, а саме: [ADDRESS] . Після розірвання шлюбу вона із сином зареєстровані та проживають за адресою: [ADDRESS] . Відповідач завжди позитивно ставився до вільного пересування сина разом з матір`ю за межі України, що підтверджується завіреною нотаріусом заявою серії НМХ 537636 від 24.01.2018 року, яка була чинна впродовж року. Однак після введення карантинних заходів на території України та складного виїзду з непідконтрольної території відповідача, де він офіційно зареєстрований та проживає, оформлення офіційного дозволу на в`їзд/виїзд за кордон від відповідача завіреного у нотаріуса стало неможливим. ЇЇ родичі проживають у м. Баку (Азербайджан) проте її син ніколи їх не бачив оскільки обмеження у пересуванні дитини заважають піклуватись про духовний розвиток сина, виховувати в ньому моральні цінності любові та поваги до свого коріння та своєї сім`ї, бо дитина не має можливості спілкуватися з родичами. У зв`язку із даною ситуацією вона була змушена звернутися до суду для отримання дозволу на постійний виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди батька, в супроводі матері. Позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала, проти винесення заочного рішення не заперечувала. Представник заінтересованої особи служби у справах дітей Міловської селищної ради Луганської області Нікітіна О.В. не заперечували проти задоволення позовних вимог. Відповідач [PERSON] до судового засідання не з`явився, будучи належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, у порядку передбаченому ч. 11 ст. 128 ЦПК України, в судове засідання не з`явився, причин неявки суду не повідомив, яку слід вважати неповажною, відзив з запереченнями на позовну заяву не подав. Згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до положень ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. 01 лютого 2022 року постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Вислухавши позивача, представника заінтересованої особи, дослідивши письмові матеріали справи слід прийти до висновку про задоволення заявлених позовних вимог виходячи з наступного. Згідно копії паспорту позивача, [PERSON] , вона є громадянкою України.(а.с. 6) Відповідно до копії паспорту відповідача [PERSON] він є громадянином України та місце його реєстрації є тимчасово окупованій території України, а саме: [ADDRESS] . (12-13) Встановлено що сторони мають спілу дитину - [PERSON] , [INFO] , що підтверджено свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 07.11.2014 року. (а.с. 8) Відповідно до рішення Міловського районного суду Луганської області від 20.02.2018 року, яке набуло чинності 23.03.2018 року, шлюб укладений між позивачем та відповідачем було розірвано. Місце проживання сина [PERSON] визначено разом із матір`ю. (а.с. 14) Як слід з довідки виданої виконавчим комітетом Міловської селищної ради Старобільського району Луганської області від 01.11.2021 року № 226 за адресою: [ADDRESS] зареєстровані позивач [PERSON] та її малолітній син [PERSON] (а.с. 10) Зі змісту заяви серії НМХ 537663 наданої відповідачем та завіреної приватним нотаріусом 24.012018 року [PERSON] надавав свою згоду на тимчасовий виїзд за кордон та неконтрольованих територій України свого малолітнього сина [PERSON] . Проте термін дії заяви сплинув 24.01.2019 року. (а.с. 15) Відповідно до акту обстеження побутових умов проживання № 10 виданого 01.11.2021 року Міловською селищною радою Старобільського району Луганської області виявлено що [PERSON] (батько дитини) у житловому будинку [ADDRESS] не проживає, з сином не спілкується, свої батьківські обов`язки не виконує та мешкає на тимчасово окупованій території України у м. Алчевськ Луганської області. (а.с 11) Згідно ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Судом також встановлено, що позивачка турбуючись про виховання та утримання дитини має бажання та можливість виїзду за кордон, де може забезпечити відпочинок, оздоровлення дитини. Статтею 33 Конституції України передбачено, що кожному хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які установлюються законом. Статтею 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Водночас фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Порядок виїзду за кордон дітей громадян України визначено Законом України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» від 21 січня 1994 року № 3857-ХІІ, постановою КМУ від 27 січня 1995 року № 57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України», Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 31 березня 1995 року № 231 (із змінами). Правила перетинання державного кордону громадянами України, передбачають, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюються лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред`явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, визначено зокрема, що виїзд неповнолітніх громадян України за межі території України здійснюється за одним із таких документів: паспорт громадянина України для виїзду за кордон, виданий дітям - громадянам України згідно з цими правилами; проїзний документ дитини, виданий відповідно до Правил; паспорт громадянина України для виїзду за кордон одного з батьків, у який, відповідно до Правил, записано дитину, яка прямує у його супроводі через державний кордон. Статтею 18 цих Правил передбачено, що оформлення паспорта/проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного з батьків або у супроводі осіб, які уповноважені одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється у разі пред`явлення оригіналів документів або їх нотаріально посвідчених копій, зокрема, рішення суду про надання дозволу на виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. В силу положень вказаних нормативно-правових актів, судом здійснено висновок, що законодавством встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків. Сімейне законодавство виходить із принципу повної рівноправності обох батьків батька і матері - у всіх правах і обов`язках відносно своїх дітей. Зокрема, стаття 155 СК України визначає, що здійснення батьками своїх прав по виконанню обов`язків мають ґрунтуватися на повній повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Законодавством визначено права та обов`язки батьків щодо виховання дитини, при цьому пріоритетним та принциповим визначенням є інтереси дитини, що вони повинні бути непорушними в незалежності від стосунків батьків між собою. Оцінивши наявні у справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, оскільки виїзд дитини [PERSON] за кордон відповідає його інтересам та бажанням, за своєю метою має сприяти його загальному розвитку дітей, в той же час відповідач [PERSON] не надає згоду на виїзд/в`їзд дітей на/з тимчасово окупованої території України та за кордон, що в розрізі даних правовідносин порушує права та інтереси неповнолітніх дітей. Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 908,00 гривень покласти на сторону відповідача. На підставі викладеного, ст. ст. 3, 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», ст. 313 ЦК України,

Outcome: approved