Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-02 00:00:00

21.12.2021 року [PERSON] звернулась до суду з вищевказаною позовною заявою на обґрунтування якої зазначила, що перебувала у шлюбі із відповідачем, за час якого у них народились діти - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 06.04.2021 року шлюб між ними був розірваний. Вказує, що діти проживають разом з нею та повністю перебувають на її утриманні. У свою чергу вона ніде не працює, не отримує жодних допомог та виплат по безробіттю, а тому перебуває у скрутному матеріальному становищі і коштів на утримання дітей не вистачає. Водночас, відповідач по справі є працездатним та отримує доходи, однак ухиляється від надання належної матеріальної допомоги на утримання дітей. З урахуванням заяви від 03.02.2021 року, просить постановити рішення, яким стягувати з відповідача на свою користь аліменти на утримання дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] у твердій грошовій сумі в розмірі 4000 грн., але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову та до досягнення дітьми повноліття. 17.01.2022 року відповідачем було подано до суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого вважає, що заявлені [PERSON] позовні вимоги не підлягають до задоволення виходячи з наступного. В обґрунтування своїх заперечень зазначає, що позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б дійсно вказували на те, що він має можливість сплачувати аліменти, які зазначені у позовній заяві. Зауважує, що він ніде не працює, стабільного доходу у нього немає, а також те, що на його утриманні перебувають батьки пенсіонери. Також, звертає увагу на ту обставину, що він постійно бере участь у вихованні дітей, у тому числі фінасово. Враховуючи вищевикладене, просив суд відмовити у задоволенні позову. До початку судового засідання позивачка подала заяву, в якій підтримала позовні вимоги з підстав, викладених у позовній заяві, просила позов задовольнити та розгляд справи проводити у її відсутності. Відповідач у судове засідання не з`явився, попередньо подав заяву, у якій просив суд проводити розгляд справи у його відсутності. Розгляд справи здійснювався за відсутності осіб, які беруть участь у справі, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що за час шлюбу у [PERSON] та [PERSON] народились спільні діти - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвами про народження серії [NUMBER] , серії [NUMBER] відповідно, на яких позивачка просить стягнути аліменти. Згідно ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Як встановлено судом, сторони не можуть дійти згоди щодо утримання їх спільних дітей, тобто між ними існує спір з цього питання. Відповідно до ст. 181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі. Статтею 184 СК України передбачено, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Аналіз наведених норм закону дає підстави для висновку, що за загальним правилом спосіб виконання батьками своїх обов`язків по утриманню неповнолітніх дітей, зокрема, сплаті аліментів, залежить від домовленості між ними, однак, у разі відсутності такої домовленості той з батьків, з ким проживають діти, має право звернутися до суду з відповідним позовом і в цьому разі аліменти на них можуть бути присуджені в частці від заробітку (доходу) їх матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно абз. 3 п. 17 Постанови Пленуму Верховного суду України від 15.05.2006 № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] є здоровим, працездатним, на обліку у лікарів не перебуває. Суд оцінює критично доводи відповідача про наявність на його утриманні батьків пенсіонерів, оскільки будь-яких документів чи рішення суду, які підтверджують дану обставину матеріали справи не містять. Неповнолітні [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , здорові, на обліку у лікарів не перебувають, самостійних доходів не мають. Доказів іншого сторонами суду не надано. Визначаючи розмір стягуваних аліментів, суд враховує матеріальне становище сторін та малолітніх дітей, реальну спроможність відповідача сплачувати аліменти на його утримання. Частиною 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину, не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно до ч. 1, ч. 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Проаналізувавши надані сторонами докази в їх сукупності, суд, виходячи із засад розумності, справедливості та виваженості приходить до висновку, що з відповідача на користь позивачки необхідно стягувати аліменти на утримання дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , в розмірі по 2000 (дві тисячі) грн. щомісячно на кожну дитину, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дітьми повноліття. Суд вважає, що визначений розмір аліментів є достатнім та справедливим. Згідно ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. З даною позовною заявою позивачка [PERSON] звернулась 21.12.2021 року, отже саме із зазначеної дати аліменти мають стягуватися з відповідача на її користь. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити дане рішення суду до негайного виконання у межах сплати платежу аліментів за один місяць. Згідно положень ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. У зв`язку з тим, що позивачка звільнена від сплати судового збору на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», тому з відповідача слід також стягнути на користь держави судовий збір в сумі 992, 40 грн.

Outcome: approved