Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-27 00:00:00

До суду надійшов вищезазначений позов, в якому в обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивачка купила в [PERSON] житловий будинок [ADDRESS] , проте належним чином не оформила права власності на даний будинок, в якому проживає з 1998 року. Зазначає, що передала відповідачу кошти, проте відповідач не оформляє належним чином договір купівлі-продажі будинку, оскільки гроші отримав і вважає, що такий вже є проданим. На даний час позивач не має можливості оформити вищевказаний правочин у нотаріальному порядку, оскільки відповідач фактично ухиляється від нотаріального посвідчення даного правочину. На підставі викладеного, позивач просить визнати договір купівлі-продажу дійсним та визнати за нею право власності на вказане майно. Ухвалою суду від 17.01.2022 року відкрито провадження у даній справі. Позивач в судове засідання не з`явилась, суду надала заяву, згідно якої просила справу розглянути без її участі, на задоволенні позовних вимог наполягає. Відповідач будучи належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, до суду не прибув і заяви про розгляд справи за його відсутності не подавав. [PERSON] в судове засідання не з`явився, суду надав заяву, згідно якої просив справу розглянути без його участі, просить позовні вимоги задовольнити. Враховуючи відсутність відзиву на позовну заяву, а також те, що представник позивача не заперечує проти проведення заочного розгляду справи, на підставі 280 ЦПК України, суд вважає можливим провести заочний розгляд справи. Враховуючи, що особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з`явились, суд розглядає справу в порядку, встановленому ч.2 ст.247 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом було встановлено, що 06 травня 1995 року [PERSON] та я [PERSON] уклали шлюб, після чого остання змінила прізвище на « [PERSON] ». Акт укладення шлюбу підтверджується відповідним свідоцтвом серії [NUMBER] , яке видане Нижньорожанківською сільською радою Сколівського району Львівської області. Як вбачається з матеріалів справи, після домовленості із [PERSON] , позивачка разом з чоловіком купили у відповідача житловий будинок, що за адресою [ADDRESS] , який [PERSON] продав їм за 3000 доларів США. Таким чином, розрахунок за купівлю будинку було здійснено наступним чином. Кошти в сумі 1800 доларів США [PERSON] передала відповідачу, а залишкову суму в розмірі 1200 доларів США в подальшому передала безпосередньо в руки відповідачу. Після отримання коштів за продаж будинку відповідач передав [PERSON] ключі від вхідних дверей та наявні у нього наступні документи на будинок: свідоцтво про право на спадщину за заповітом, яке видане на ім`я відповідача 20.06.1997 року державним нотаріусом Кам`янка-Бузького нотаріального округу, реєстр № 1793; реєстраційне посвідчення № 000853 про реєстрації будинку за відповідачем, яке 16.03.1998 року видане Червоноградським МБТІ та довідку - характеристику будинку. Окрім чого, відповідач на ім`я [PERSON] видав доручення терміном дії один рік, яким надав право від його імені вчиняти дії, щодо купівлі-продажу будинку, дане доручення 06.03.1998 року нотаріально посвідчене приватним нотаріусом Кам`янка-Бузького нотаріального округу Приходько Н.М.. реєстр № 389. Судом встановлено, що після передачі позивачу будинку вона із сім`єю поселилась у ньому а у березні 1999 року разом зі сином [PERSON] зареєструвалась у будинку і з цього часу проживають у даному будинку. Іншого житла у них не має. Факт реєстрації та проживання у будинку підтверджується довідкою про склад сім`ї № 395. яка 13.07.2021 року видана старостою Желдецького старостинського округу та будинковою книгою. Отже, як вбачається з матеріалів справи, у березні 1998 року [PERSON] та [PERSON] домовились щодо всіх істотних умов договору купівлі-продажу вищезазначеного будинку і між ними відбулось повне його виконання, оскільки було передано відповідачу кошти за продаж будинку, а останній передав позивачу будинок та правовстановлюючі документи на нього. Претензій щодо купівлі-продажу будинку у сторін не було, а тому вони уклали правочин, який відповідав волі сторін. Проте, у липні цього року позивач звернулась до Червоноградського МБТІ для виготовлення технічного паспорта на будинок. В процесі виготовлення технічного паспорта від працівників БТІ позивачка дізналась, що не являється власником будинку, а його власником до сьогодні є відповідач. Даний факт підтверджується довідкою Червоноградського МБТІ № 3682 від 07.07.2021 року. Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Згідно зі ст.203 ЦК України, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Згідно зі статтею 655 ЦК України за договором купівлі-продажу, одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Згідно зі ст. 334 ЦК України, право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Згідно до частини 3 статті 640 ЦК України вбачається, що договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення. Статтею 657 ЦК України встановлено, що договір купівлі-продажу житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі - продажу майна, що перебуває в податковій заставі. Суд звертає увагу на те, що з 1 січня 2013 року набрав чинності Закон України "Про внесення змін до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" та інших законодавчих актів", яким частину третю статті 640 ЦК викладено в новій редакції, згідно з якою договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним із дня такого посвідчення, а з частини другої статті 657 ЦК виключено слова "та державної реєстрації". Таким чином, з цього часу не передбачено державної реєстрації правочину, якщо в договорі не передбачено інше. Аналогічна позиція викладена в пункті 2 листа ВССУ від 28 січня 2013 року № 24-150/0/4-13. Суд враховує положення абз. 4 п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», яким передбачено, що у зв`язку з недодержанням вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину договір може бути визнано дійсним лише з підстав, встановлених статтями 218 та 220 ЦК. Так, згідно з ч. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Крім того, вказана правова позиція висловлена у постанові Верховного суду України від 06.09.2017 по справі № 6-1288цс17. Згідно вказаної постанови, відповідно до ч. 1 ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Згідно із ч. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Відповідно до ч. 3 ст. 640 ЦК України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення. Пленум Верховного Суду України в п. 13 постанови «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 6 листопада 2009 року № 9 роз`яснив, що вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, судам необхідно враховувати, що норма ч. 2 ст. 220 ЦК України не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до ст. ст. 210, 640 ЦК України пов`язується з їх державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють прав та обов`язків для сторін. Статтею 657 ЦК України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, встановлено, що договір купівлі-продажу житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. Однією з умов застосування ч. 2 ст. 220 ЦК України та визнання правочину дійсним в судовому порядку є встановлення судом факту безповоротного ухилення однієї із сторін від нотаріального посвідчення правочину та втрата стороною можливості з будь-яких причин нотаріально посвідчити правочин. У даному випадку між сторонами мають місце саме зазначені вище правовідносини. З огляду на вищезазначене, оскільки сторони домовились щодо усіх істотних умов укладеного між ними правочину купівлі-продажу вищевказаного нерухомого майна, фактично відбулося повне виконання правочину, даний правочин відповідає дійсній волі сторін, що підтверджується матеріалами справи, однак підстави для нотаріального посвідчення вказаного правочину відсутні з незалежних від позивача зазначених вище обставин. Вказаний правочин на даний час не потребує державної реєстрації, а тому порушене право позивача підлягає захисту у судовому порядку. На підставі ст. 328, 334, 638, 655 ЦК України,

Outcome: approved