Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-02 00:00:00

[PERSON] звернулась до Станично-Луганського районного суду Луганської області з позовною заявою до [PERSON] ,\~ про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, третя особа Станично-Луганська селищна військово-цивільна адміністрація Щастинського району Луганської області, в якій просила визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням будинком,\~розташованим за\~адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування заявлених вимог позивачка посилалася на те, що вона є власником житлового будинку [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 15.12.2010 року. У вказаному будинку зареєстрована онука позивачки [PERSON] , однак, відповідачка фактично не мешкає у ньому з 2016 року, оскільки виїхала до РФ на постійне місце проживання. Позивачка також зазначила, що вона не має зв`язку з онукою, та вони тривалий час не спілкуються. Крім того\~позивачка раніше\~зверталася \~з проханням\~до [PERSON] \~пройти процедуру\~зняття з\~реєстрації,\~проте остання\~повідомила,\~ що\~не має\~наміру повертатися\~до місця\~мешкання за\~реєстрацією відповідачка\~взагалі. Той факт,\~що [PERSON] \~зареєстрована у\~належному позивачці\~будинку,\~порушує її\~право на\~вільне розпорядження\~і користування\~майном,\~перешкоджає її\~праву отримати\~субсидію на\~оплату житлово-комунальних\~послуг.\~Таким чином,\~позивачка вимушена\~звернутися до\~суду з\~вказаним позовом. Згідно з ч. 3 ст. 211 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Позивачка в позовній заяві просила суд про розгляд справи без її участі. Відповідачка в судове засідання повторно не з`явилася, жодних заяв чи клопотань від неї не надходило. Враховуючи, що відповідачка про дату та час розгляду справи повідомлялася своєчасно та належним чином, шляхом направлення судових повісток, а також те, що позивачка не заперечує проти заочного вирішення справи, а відповідачка відзивів не подавала, наявні всі умови, встановлені ст. 280 ЦПК України, які необхідні для ухвалення заочного рішення. Таким чином, суд вважає за можливе розглядати справу у відсутність відповідачки за доказами, що містяться в матеріалах справи при заочному розгляді справи відповідно до положень ст. 281 ЦПК України. Представник третьої особи - Станично-Луганської селищної ВЦА Щастинського району Луганської області у судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи за відсутності представника. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи судом встановлено, що відповідно до копії свідоцтва про право на спадщину за законом від 15.12.2010 року серії ВРД №992559, посвідченого державним нотаріусом Станично-Луганської державної нотаріальної контори Перепелицею І.В., [PERSON] належить будинок [ADDRESS] . Що також підтверджується копією Витягу про державну реєстрацію прав №28608445 від 06.01.2011 року, виданого КП «Станично-Луганським районним бюро технічної інвентаризації». Згідно довідки начальника КП «Станично-Луганське БТІ» від 08.11.2021 року за №192 житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , зареєстрований за [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданим державним нотаріусом Станично-Луганської державної нотаріальної контори 15.12.2010 року, реєстр №1755. Крім того зазначене підтверджується копією Витягу про державну реєстрацію прав КП «Станично-Луганського РБТІ» від 06.01.2011 року за №28608445. Згідно довідки начальника КП «Станично-Луганського БТІ» від 08.11.2021 року за №192 будинок [ADDRESS] зареєстрований на праві приватної власності за [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого державним нотаріусом Станично-Луганської державної нотаріальної контори 15.12.2010 року, реєстр №1755. В зазначеному будинку зареєстровані: позивачка [PERSON] , [INFO] , відповідачка [PERSON] , [INFO] , що підтверджується довідкою №1352 від 26.07.2021 року, виданою секретарем виконкому Валуйської сільської ради Новосельською Н.П., однак відповідачка фактично там не проживає з 2016 року, що підтверджується актом обстеження житлово-побутових умов, складеними секретарем виконкому Валуйської сільської ради Новосельською Н.П. Таким чином, з досліджених в судовому засіданні фактичних обставин справи судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу захисту позивачкою свого права користування житловим приміщенням. Стаття 1 Протоколу №1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4.11.1950 року, підписана від імені України 9 листопада 1995 року та ратифікована Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року закріплює, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Статтею 47\~Конституції України визначено, що ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно ст. 317 та ст. 319 ЦК України, власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Права власника\~житлового будинку,\~квартири визначені\~ст.\~383\~ЦК України: власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва, та ст. 150 ЖК Української РСР, в якій йдеться про те що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Статтею 391 ЦК України, передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до статті 405 ЦК України передбачено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою, а також інших документів, які свідчать про припинення підстав на право користування житловим приміщенням. Пунктом 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12.04.1985 року «Про деякі питання що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», коли особа була відсутня понад встановлені строки без поважних причин, то суд вправі визнати її такою, що втратила право на жилу площу. Відповідачка за місцем своєї реєстрації не проживає з 2016 року, будинком не користується, житлово-комунальні послуги та витрати на його утримання не сплачує, домовленості з позивачкою про збереження користування житлом понад строк укладено не було, а тому правових підстав для подальшої її реєстрації у будинку позивачки наразі немає, внаслідок чого суд приходить до висновку про необхідність визнання відповідачки такою, що втратила право користування вищевказаним будинком. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Суд враховує, що позивачка, звертаючись до суду з позовом, не заявляла вимог про стягнення з відповідачки на її користь судового збору, а тому вважає судові витрати залишити за її рахунок. На підставі викладеного і

Outcome: approved