Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-25 00:00:00

04.11.2019 року до суду звернувся позивач [PERSON] , з позовом про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки до відповідача ТОВ «СІЛЬСЬКОГОСПОДАРСЬКА КОМПАНІЯ «ВІКТОРІЯ» 06.11.2019 року ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області позовна заява залишена без руху і позивачеві наданий строк для усунення виявлених недоліків 27.11.2019 року позивачем усуненні виявлені недоліки 28.11.2019 року ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області відкрите провадження у справі, справу призначено до розгляду за правилами загального провадження в підготовче судове засідання на 30.01.2020 року та задоволене клопотання позивача про витребування доказів. 30.01.2020 року розгляд справи в підготовчому судовому засіданні відкладений за клопотанням представника відповідача до 23.03.2020 року. 23.03.2020 року розгляд справи в підготовчому судовому засіданні відкладений за клопотанням представника відповідача до 28.05.2020 року 28.05.2020 року проведене підготовче судове засідання. Справа призначена до розгляду в судовому засіданні на 03.09.2020 року. 03.09.2020 року розгляд справи в судовому засіданні відкладений до 20.10.2020 року в зв`язку з неявкою представника відповідача в судове засідання. 20.10.2020 року судом ухвалене заочне рішення у справі. 17.11.2020 року від відповідача надійшла заява про перегляд заочного рішення. Ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 02.12.2020 року скасоване заочне рішення. Справа призначена до розгляду в підготовче судове засідання на 03.02.2021 року. 03.02.2021 року ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області проведено заміну позивача [PERSON] ,. на його правонаступника [PERSON] 03.02.2021 року в підготовчому судовому засіданні оголошена перерва до 17.03.2021 року. 17.03.2021 року ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області зупинене провадження у справі в зв`язку з призначенням судової почеркознавчої експертизи. 01.06.2021 року до суду надійшов висновок судової почеркознавчої експертизи. Ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 02 червня 2021 року поновлене провадження у підготовчому судовому засіданні. Визначена дата проведення підготовчого судового засідання 31.08.2021 року. 31.08.2021 року розгляд справи в підготовчому судовому засіданні відкладений до 10.11.2021 року в зв`язку з неявкою представника позивача. 10.11.2021 року закінчене підготовче судове засідання. Справа призначена до розгляду в судовому засіданні на 26.01.2022 року. Учасникам розгляду справи роз`яснені права та обов`язки відповідно до ст. 43, 44, 49 ЦПК України. В судовому засіданні 26.01.2022 року оголошена вступна та резолютивна частина рішення Згідно позовних вимог за поданою позовною заявою позивач просить: визнати недійсним договір оренди земельної ділянки з кадастровим номером 1221081800:01:103:0001 від 14.07.2015 року, укладений між [PERSON] і відповідачем зі скасуванням його державної реєстрації, зареєстрований державним реєстратором Криничанського районного управління юстиції Дніпропетровської області Приходько Г.І., у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (про реєстрацію іншого речового права) 21.03.2016року за № 13883638. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на наступне: [PERSON] на підставі Державного акту про право власності на земельну ділянку серії ДП № 086560, виданого 16.02.2004 року Верхньодніпровською районною державною адміністрацією Дніпропетровської області належить на праві приватної власності земельна ділянка з кадастровим номером 1221081800:01:103:0001 площею 1.0 га., для ведення особистого селянського господарства, розташована на території Боровківської сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області. 20.07.2005 року між [PERSON] та Верхівцевським неврологічним будинком-інтернатом був укладений договір оренди земельної ділянки згідно з яким він передав в оренду Верхівцевському психоневрологічному будинку-інтернату строком на п`ять років належну йому на праві власності земельну ділянку з кадастровим номером 1221081800:01:103:0001, площею 1.0 га., розташовану на території Боровківської сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області. Зазначений договір оренди земельної ділянки був зареєстрований Верхньодніпровським районним відділом Дніпропетровської регіональної філії «Центр державного земельного кадастру, в книзі державної реєстрації договорів оренди землі за № 040511902467 від 02.08.2005 року. Після закінчення договору оренди земельної ділянки 02.08.2010 року [PERSON] , ніяких договорів оренди зазначеної земельної ділянки з будь-якою юридичною чи фізичною особою не укладав. Однак, 03 жовтня 2019 року [PERSON] , дізнався, що належною йому вищевказаною земельною ділянкою користується відповідач ТОВ « Сільськогосподарська компанія Вікторія». Вказану інформацію він отримав із інформаційної довідки № 183480782, сформованої 03.10.2019 року, з якої слідує, що на належну [PERSON] , на праві приватної власності земельну ділянку з кадастровим номером 1221081800:01:103:0001, державним реєстратором Криничанського районного управління юстиції Дніпропетровської області Приходько Г.І ., було зареєстроване обтяження у вигляді її оренди відповідачем строком на 10 років на підставі договору оренди землі від 14.07.2015 року. В свою чергу [PERSON] , ніякого договору оренди земельної ділянки за кадастровим номером 1221081800:01:103:0001 від 14.07.2015 року з відповідачем не укладав, що має наслідком визнання його недійсним, що й стало підставою звернення до суду. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав за підставами, викладеними в позовній заяві. Також зазначив, що згідно з висновком призначеної сувої почеркознавчої експертизи, встановлено, що померлий [PERSON] , не підписував зазначеного договору оренди земельної ділянки, оскільки підпис на договорі не належить [PERSON] . Відповідно встановлено відсутність волевиявлення [PERSON] , на укладання договору оренди земельної ділянки. Представник відповідача ТОВ «Сільськогосподарська компанія «Вікторія», в судове засідання не з`явився, подавши заяву про відкладення розгляду справи в зв`язку з хворобою, проте доказів причин неявки в судове засідання не надав. На підставі чого суд вважає , що представник відповідача не з`явився в судове засідання без поважних причин.. Відповідно до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до вимог ст. 55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку , встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України. За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту. Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом, права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені, невизнані або оспорювані особою, до якої пред`явлений позов, тобто, законодавець пов`язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених, невизнаних або оспорюваних суб`єктивних прав або законних інтересів позивача. Суд, з`ясувавши зміст позовних вимог, вивчивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до таких висновків. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [PERSON] , був власником земельної ділянки земельна ділянка з кадастровим номером 1221081800:01:103:0001 площею 1.0 га., для ведення особистого селянського господарства, яка розташована на території Боровківської сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області на підставі Державного акту про право власності на земельну ділянку серії ДП № 086560. виданого 16.02.2004 року Верхньодніпровською районною державною адміністрацією Дніпропетровської області. що підтверджується копією Державного акт про право власності на земельну ділянку. Позивач в поданому позові зазначає, що 20.07.2005 року [PERSON] , та Верхівцевським неврологічним будинком-інтернатом був укладений договір оренди земельної ділянки згідно за яким [PERSON] передав в оренду Верхівцевському психоневрологічному будинку-інтернату строком на п`ять років належну йому на праві власності земельну ділянку з кадастровим номером 1221081800:01:103:0001, площею 1.0 га., розташовану на території Боровківської сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області. Зазначений договір оренди земельної ділянки був зареєстрований Верхньодніпровським районним відділом Дніпропетровської регіональної філії «Центр державного земельного кадастру, в книзі державної реєстрації договорів оренди землі за № 040511902467 від 02.08.2005 року , що підтверджується копією договору оренди та акту прийому-передачі земельної ділянки . Після закінчення договору оренди земельної ділянки 02.08.2010 року за доводами позивача [PERSON] , ніяких договорів оренди зазначеної земельної ділянки з будь-якою юридичною чи фізичною особою не укладав. Однак, 03 жовтня 2019 року [PERSON] , дізнався, що належною йому вищевказаною земельною ділянкою користується відповідач ТОВ « Сільськогосподарська компанія Вікторія». Вказану інформацію він отримав із інформаційної довідки № 183480782, сформованої 03.10.2019 року, з якої слідує, що на належну [PERSON] , на праві приватної власності земельну ділянку з кадастровим номером 1221081800:01:103:0001, державним реєстратором Криничанського районного управління юстиції Дніпропетровської області Приходько Г.І ., було зареєстроване обтяження у вигляді її оренди відповідачем строком на 10 років на підставі договору оренди землі від 14.07.2015 року, що підтверджується інформаційною довідкою. Позивач зазначає, що ніякого договору оренди земельної ділянки за кадастровим номером 1221081800:01:103:0001 від 14.07.2015 року [PERSON] з відповідачем не укладав і за даних підстав просить визнати договір оренди земельної ділянки недійсним. Також судом встановлено, що [INFO] [PERSON] ,, помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 28.09.2020 року спадкоємцем майна [PERSON] ,, є його син [PERSON] . Спадкове майно складається із земельної ділянки з кадастровим номером 1221081800:01:103:0001 площею 1.0 га., для ведення особистого селянського господарства, яка розташована на території Боровківської сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області на підставі Державного акту про право власності на земельну ділянку серії ДП № 086560. виданого 16.02.2004 року Верхньодніпровською районною державною адміністрацією Дніпропетровської області. Таким чином [PERSON] , є правонаступником [PERSON] та з ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 03.02.2021 року проведена заміна позивача за справою [PERSON] , на його правонаступника [PERSON] . Відповідно до ч. 1 ст. 3 Земельного кодексу України, земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами. Відповідно до ч. 2 ст. 792 Цивільного кодексу України (далі по тексту - ЦК України) відносини, щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом. Згідно ст. 1 Закону України «Про оренду землі», оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Відповідно до ч.1 статті 4 Закону України «Про оренду землі» орендодавцями земельних ділянок є громадяни та юридичні особи, у власності яких перебувають земельні ділянки, або уповноважені особи. Статтею 13 Закону України «Про оренду землі» визначено, що договір оренди землі це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобовязаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Згідно ст. 14 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально. Згідно з ч. 2 ст.15 Закону України «Про оренду землі» порушення вимог статті 4, так само як і недосягнення сторонами згоди з усіх істотних умов договору оренди землі, є підставою для визнання договору недійсним. Частиною 1 статті 16 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що укладення договору оренди земельної ділянки із земель приватної власності здійснюється за згодою орендодавця та особи, яка згідно із законом вправі набувати право оренди на таку земельну ділянку. За вимогами ч.1 ст. 13 ЦПК України- Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.1 та ч.3 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). В ст. 203 ЦК України передбачені умови дійсності правочину, а саме Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. 2. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. 3. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. 4. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. 5. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. 6. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей Ст. 204 ЦК України передбачено, що Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Таким чином законодавством встановлено презумпцію правомірності правочину, тобто укладений правочин є дійсним якщо він не визнаний недійсним судом, або його недійсність не встановлена законом. Аналогічна позиція закріплена у постанові Верховного Суду України від 30 травня 2018 року по справі № 191/5077/16-ц (провадження 61-17422св18). Правові наслідки недійсності правочину встановлені ст. 216 ЦК України. Згідно з вимогами частини першої цієї статті Кодексу недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Відповідно до ч. 1 п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом. Таким чином відповідно до ч. 3ст. 203 ЦПК України - Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі Відповідно до положень ст. ст. 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Позивач заперечує укладення (підписання) ним договору оренди земельної ділянки з відповідачем. Відповідач будь-яких доказів на спростування даного факту суду не надав. У відповідності до ч. 1 ст. 81 ЦПК України - Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 6 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно вимог ч. 1 ст. 76 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є , показання свідків, письмові докази, речові, електронні докази і висновки експертів. Відповідно до ст. ст 77-78 ЦПК України - Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. В свою чергу, відповідно до висновку експерта № 1877-21 за результатами проведення судової почеркознавчої експертизи встановлено, що підпис від імені [PERSON] , що розміщений графі «Орендодавець» договору оренди землі № б/н від 14.07.2015 року - виконаний не [PERSON] , а іншою особою з наслідуванням справжнього його підпису. Таким чином позивачем надані належні та допустимі докази, які підтверджують, що оспорюваний договір оренди земельної ділянки, [PERSON] , не підписувався, тобто не укладався. Згідно з ч. 1 ст. 216 Цивільного кодексу України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. Відповідно до ч. 1 ст. 236 Цивільного кодексу України, нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Враховуючи те, що спірний Договір оренди земельної ділянки є недійсним з моменту його державної реєстрації, він не створює жодних юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. Відтак, з огляду на нікчемність спірного договору суд приходить до висновку, що відповідач користується земельними ділянками позивача без достатньої правової підстави. На підставі вищевикладеного суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог в повному обсязі. Відповідно до абзацу 2 ч. 3 ст. 26 ЗУ « Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень» -У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Абзацом 3 ч. 3 ст. 26 ЗУ« Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав)». З метою ефективного захисту порушених прав законодавець у вищевказаній правовій нормі застеріг, що ухвалення судових рішень про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав має супроводжуватись визнанням, зміненням чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства. Вищевказана норма вимагає від суду при ухваленні рішення про визнання недійсним документа, на підставі якого проведено державну реєстрацію речового права, зазначити одночасно про припинення цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, які виникли на підставі зазначеного документа, незалежно від того, чи просить про це позивач, чи ні. Оскільки судом ухвалюється рішення про визнання укладеного договору оренди земельної ділянки недійсним, суд приходить до висновку, що вимоги в частині припинення реєстрації права оренди відповідача на земельну ділянку з кадастровим номером 1221081800:01:103:0001,зареєстровану державним реєстратором Криничанського районного управління юстиції Дніпропетровської області Приходько Г.І., в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (про реєстрацію іншого речового права) 21.03.2016 року за № 13883638, також підлягають задоволенню, оскільки дані вимоги є похідними від вимог про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у відповідності до ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, суд вважає, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені ним судові витрати по сплаті судового збору в загальній сумі 768 грн., 40 коп., сплата яких підтвердження наданою квитанцією, оскільки судом ухвалюється рішення про задоволення позовних вимог, заявлених позивачем. Також з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати, понесені позивачем на проведення судової почеркознавчої експертизи в сумі 8237 (вісім тисяч двісті тридцять сім) грн., 28 коп., сплата яких підтверджується наданим позивачем чеком та рахунком на оплату № 335 від 15 квітня 2021 року.

Outcome: approved