Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-27 00:00:00

КП «Харківводоканал» звернулось до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за послуги з централізованого водопостачання та з централізованого водовідведення, з урахуванням індексу інфляції, та трьох процентів річних від простроченої суми, в якому просить суд стягнути солідарно з відповідачів заборгованість в сумі - 33588,46 грн., з них: за надані послуги з централізованого водопостачання за період з 01 квітня 2014 року по 31 грудня 2020 року у розмірі - 18312,47 грн.; за надані послуги з централізованого водовідведення за період з 01 квітня 2014 року по 31 грудня 2020 року у розмірі - 13201,51 грн., інфляційні втрати - 1411,58 грн.; 3 % річних від простроченої суми - 662,90 грн. Позов обґрунтований тим, що відповідачі, які є споживачами наданих позивачем послуг з централізованого водопостачання та водовідведення, не у повному обсязі оплачували їх вартість, внаслідок, за вказані періоди утворилась заборгованість, на яку нарахований індекс інфляції за весь час прострочення, та три проценти річних від простроченої суми, яка до теперішнього часу відповідачами не сплачена, у зв`язку із чим позивач просив стягнути з відповідачів солідарно вищевказану суму заборгованості у розмірі 33588,46 грн. Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкові від 12 листопада 2021 року, після залишення позовної заяви без руху та усунення позивачем недоліків, позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, вирішено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Представник позивача, будучи належним чином повідомленим про місце, дату та час розгляду справи, у судове засідання не з`явився, подав до суду заяву в якій розгляд справи просив провести без його участі, та ухвалити заочне рішення. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] , будучи належним чином повідомленими про місце, дату та час розгляду справи, у жодне із призначених судом судових засідань не з`явились, про причини неявки та їх поважність суду не повідомили, відзив на позовну заяву не подали. Клопотань про відкладення судового засідання, чи будь-яких заяв щодо продовження процесуальних строків з підстав, встановлених Законом № 731-IX, або заяв про поновлення або продовження процесуальних строків, встановлених нормами ЦПК України, у зв`язку із їх пропуском з поважних причин, та таких, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином, або з причин неможливості вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк, що зумовлено обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином, - від учасників справи до суду також не надходило. Судом, враховано, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку. Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України"). При цьому вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі. Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі „Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" зазначив, що учасник справи зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін, на підставі наявних у справі письмових доказів, та ухвалити рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ч. 4 ст. 223, ст.ст. 280-281 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи з наступного. З матеріалів вбачається, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] є споживачами послуг з централізованого водопостачання та водовідведення, які надаються КП «Харківводоканал» за адресою: [ADDRESS] , яка є адресою зареєстрованого у встановленому законом порядку місця проживання відповідачів. Згідно розрахунків суми заборгованості, 3 % річних та індексації по заборгованості за послуги, по особовому рахунку [NUMBER] , та за вищевказаною адресою: [ADDRESS] , сума заборгованості за послуги централізованого водопостачання за період з 01 квітня 2014 року по 31 грудня 2020 року становить - 18312,47 грн.; сума заборгованості за надані послуги з централізованого водовідведення за період з 01 квітня 2014 року по 31 грудня 2020 року становить - 13201,51 грн.; інфляційні втрати - 1411,58 грн.; 3 % річних від простроченої суми - 662,90 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Пунктом 5 частини 2 статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Відповідно до ст. ст. 150, 156, 162 ЖК України, власник житлового будинку (квартири), а також члени його сім`ї також зобов`язані утримувати квартиру, сплачувати за комунальні послуги за затвердженими тарифами. Статтею 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначені обов`язки споживача житлово-комунальних послуг, до яких належить оплата житлово-комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом. Договором є усна чи письмова угода між споживачем та продавцем (виконавцем) про якість, термін, ціну та інші умови, по яким реалізується продукція. Підтвердженням дії усної угоди оформляється квитанцією або іншим документом. Факт оплати споживачем - відповідачем послуг, тобто послуг які надає позивач, є підтвердженням факту існування договірних відносин між ними. Відповідно до п.1 ч. 2 ст. 22 Закону України «Про питну воду та питне водопостачання» №2918 від 10.01.2002 р. також закріплено, що споживач зобов`язаний своєчасно вносити плату за використану питну воду, згідно встановлених тарифів на послуги централізованого водопостачання і водовідведення. Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. Правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов`язанням, у якому, зокрема, на боржників покладений певний цивільно-правовий обов`язок по оплаті фактично отриманих/спожитих житлово-комунальних послуг, якому водночас кореспондує право вимоги кредитора оплати наданих послуг. Як вже було зазначено вище, з матеріалів справи встановлено, що відповідачі є споживачами наданих позивачем КП «Харківводоканал» послуг з централізованого водопостачання та водовідведення, за адресою: [ADDRESS] . Згідно розрахунків суми заборгованості, 3 % річних та індексації по заборгованості за послуги, по особовому рахунку [NUMBER] , та за вищевказаною адресою, сума заборгованості за послуги централізованого водопостачання за період з 01 квітня 2014 року по 31 грудня 2020 року становить - 18312,47 грн.; сума заборгованості за надані послуги з централізованого водовідведення за період з 01 квітня 2014 року по 31 грудня 2020 року становить - 13201,51 грн.; інфляційні втрати - 1411,58 грн.; 3 % річних від простроченої суми - 662,90 грн. Отже, з наведеного слідує, що відповідачі, як споживачі послуг, не у повному обсязі оплачували їх вартість, у зв`язку із чим утворилась заборгованість, на яку позивачем також нараховані індекс інфляції за весь час прострочення, та три проценти річних від простроченої суми. При цьому суд виходить з вимог ч. 3 ст. 12 ЦПК України, яка кореспондує з положеннями ч. 1 ст. ст. 81 ЦПК України, стосовно того, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно із ч. 2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Статтею 78 ЦПК України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно із ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідачі у судове засідання не з`явились, не скористались своїми процесуальними правами сторони в процесі і не надали жодних доказів на спростування доводів та вимог позивача. Натомість з представлених позивачем письмових доказів вбачається, що відповідачі належним чином зобов`язання не виконували, у визначені строки оплату спожитих послуг не здійснювали, внаслідок чого у них перед позивачем утворилась заборгованість, яка до теперішнього часу в добровільному порядку не сплачена, з огляду на що, суд, вирішуючи спір за наявними матеріалами справи, задовольняє позовні вимоги у повному обсязі. Розв`язуючи питання розподілу судових витрат між сторонами суд виходить з вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України, за якими судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що позов судом задоволений у повному обсязі, з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню понесені ним витрати зі сплати судового збору у сумі - 2270,00 грн. На підставі наведеного,

Outcome: approved