Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-23 00:00:00

Товариство в обмеженою відповідальністю «ТЕПЛО ТА СЕРВІС» звернулось до Суворовського районного суду м. Одеси з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за спожиту теплову енергію. В обґрунтування позову позивач зазначив, що на підставі Договору оренди обладнання № 03/08/17 від 03.08.2017 року він здійснює експлуатацію котельні централізованого опалення, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Позивач зазначає, що [PERSON] , є власником квартири [ADDRESS] та отримує послуги з надання теплової енергії. Позивач зазначає, що [PERSON] , претензій щодо наданих послуг не висловлювала та з будь-якими заявами не зверталась. Однак, оплату за отримані послуги не здійснює, у зв`язку з чим, за нею отворилась заборгованість з листопада 2017 року по квітень 2020 року, яка становить: 31 277 грн. 11 коп. На підставі викладеного просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за спожиту теплову енергію в розмірі: 31 277 грн. 11 коп., інфляційні витрати у розмірі: 2 789 грн. 92 коп., 3 % річних у розмірі: 1 426 грн. 18 коп., а також понесені судові витрати. Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 12 серпня 2020 року (суддя [PERSON]) відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження. Рішенням Вищої ради правосуддя від 04.02.2021 року суддю [PERSON] звільнено з посади судді Суворовського районного суду міста Одеси у зв`язку з поданням заяви про відставку. Згідно ч. 7 ст. 33 ЦПК України, невирішені судові справи за вмотивованим розпорядженням керівника апарату суду, що додається до матеріалів справи, передаються для повторного автоматизованого розподілу справ виключно у разі, коли суддя (якщо справа розглядається одноособово) або суддя-доповідач із складу колегії суддів (якщо справа розглядається колегіально) у передбачених законом випадках не може продовжувати розгляд справи більше чотирнадцяти днів, що може перешкодити розгляду справи у строки, встановлені цим Кодексом. Відповідно до положення ч. 11 ст. 33 ЦПК України, справа, розгляд якої розпочато одним суддею чи колегією суддів, повинна бути розглянута цим же суддею чи колегією суддів, за винятком випадків, що унеможливлюють участь судді у розгляді справи, та інших випадків, передбачених цим Кодексом. При повторному автоматизованому розподілі, суддю визначено автоматизованою системою документообігу суду, відповідно до вимог ст.ст. 14, 33 ЦПК України. Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси (суддя Мурманова І.М.) від 16 лютого 2021 року цивільну справу прийнято до провадження та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження. Не погоджуючись з позовними вимоги, відповідач [PERSON] , подала відзив на позовну заяву в якому зазначила, що позовна заява є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню. В обґрунтування відзиву зазначила, що позивач звернувся до суду із порушенням правил територіальної підсудності, оскільки даний спір має розглядатись за місцем знаходження майна, також відповідач зазначила про відсутність будь-якої заборгованості, оскільки не отримує послуги з постачання теплової енергії, що підтверджується актом про відключення квартири від теплопостачання, а відтак відповідач послуг не отримує і не має сплачувати за них (а.с.59-61). Також, 09.02.2021 року (вх. № 961/21) на адресу суду надійшла відповідь на відзив, згідно якої представник позивача зазначив, що справа підсудна Суворовському районному суду м. Одеси, відповідно до ч. 1 ст. 27 ЦПК України, якою регулюються питання щодо підсудності справ до фізичної особи, а відтак твердження відповідача щодо того, що спір виник з приводу нерухомого майна є припущенням, оскільки спір виник з приводу заборгованості, а саме невиконання боржником обов`язку щодо сплати послуг за спожиту теплову енергію. Щодо відсутності підстав сплати боргу за отриману теплову енергію, представник позивача зазначив, що квартира відповідача, є частиною житлового будинку, у разі відключення квартири [ADDRESS] відповідач мала надати належні документи на підтвердження такого відключення, які передбачені діючим законодавством. А відтак, самовільне відключення від вказаної мережі не є підставою для звільнення від сплати за послуги з теплопостачання. Представник позивача зазначив, що відповідач не надала доказів на підтвердження факту правомірного відключення, а відтак сам по собі Акт про фіксацію відключення не є належним доказом в розуміння вимог чинного законодавства України (а.с.63-67). Також, представником позивача надано заяву про розподіл судових витрат, згідно якої представник позивача просить стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі: 15 500 грн., та витрати по сплаті судового збору у розмірі: 2 102 грн. До заяви надано рахунок - фактуру № 93 від 10.12.2019 року, акт приймання - передачі послуг № 140 до Договору про надання юридичних послуг № 30/03-18 від 30.03.2018 року (а.с.68-72). Також, на адресу суду 11.01.2022 року (вх. № 428) надійшла заява представника позивача про збільшення позовних вимог (а.с.96-97). Разом з цим, питання щодо можливості прийняття до розгляду заяви про збільшення позовних вимог від 11.01.2022 року (вх. 428) не вирішувалось, оскільки представник позивача в судовому засіданні, яке відбулось 24.01.2022 року, просив заяву про збільшення позовних вимог залишити без розгляду, з підстав не допущення збільшення строків розгляду справи та наполягав на продовженні розгляду справи за наявними позовними вимогами (а.с.116-118). В судовому засіданні представник позивача вимоги позову підтримав у повному обсязі, просив позов задовольнити, стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за спожиту теплову енергію в розмірі: 31 277 грн. 11 коп., інфляційні витрати у розмірі: 2 789 грн. 92 коп., 3 % річних у розмірі: 1 426 грн. 18 коп., а також понесені судові витрати. Додатково зазначив, та просив врахувати, що позивач не обізнаний щодо відключення квартири відповідача від теплової енергії, саме відключення, навіть якщо воно й відбулось, проведено з порушенням процедури відключення квартири від теплової енергії, щодо відсутності договору на надання послуг, просив врахувати, що центральне опалення - це послуга, яка передбачає подачу теплової енергії до кожної квартири для забезпечення опалення приміщень, а відтак потреби в укладенні окремного договору не має, достатнього того, що таке послуга надається і отримується власником квартири, або її користувачем. Просив позов задовольнити та стягнути з відповідача понесені судові витрати та витрати на професійну правничу допомогу. Відповідач [PERSON] та її представник адвокат Верхола І.О. пояснили, що позовні вимоги не визнаю в повному обсязі, оскільки відповідач договору про надання послуг з позивачем не укладала, в квартирі відсутні радіатори, теплопостачання до квартири не надходить, на підтвердження зазначеної позиції, відповідач та представник відповідача просила взяти до уваги Акт про відключення квартири від теплопостачання. Відповідач також просила врахувати, що зараз власником квартири не являється, квартиру продала в листопаді 2021 року. Щодо повідомлення позивача з приводу відключення квартири, відповідач зазначила, що їй не відомо та не було роз`яснено щодо необхідності ставити постачальника тепла до відома з приводу відключення від системи опалення. Відповідач та представник відповідача просили у позові відмовити у повному обсязі. Заслухавши представника позивача, який просив позов задовольнити у повному обсязі, відповідача та представника відповідача, які просили відмовити у задоволенні позовних вимог, дослідивши матеріали справи, відзив, відповідь на відзив, та докази сторін у їх сукупності на підтвердженні та спростування позовних вимог, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог та часткового задоволення вимог про стягнення витрат на правничу допомогу виходячи з наступного. Так, предметом позовних вимог є стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за спожиту теплову енергію в розмірі: 31 277 грн. 11 коп., інфляційні витрати у розмірі: 2 789 грн. 92 коп., 3 % річних у розмірі: 1 426 грн. 18 коп., а також понесені судові витрати. Як, зазначає позивач заборгованість з сплати послуг за теплову енергію виникла у період з 2017 року по 2020 рік. Згідно з вимогами ст. ст.12,13 ЦПК України, суд розглядає справи за зверненнями фізичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Так, матеріалами справи встановлено, що згідно Договору оренди обладнання № 03-8/2017 від 03 серпня 2017 року ТОВ «МІЛАН-С» в особі директора Клименко П.П., що діє на підставі статуту (Орендодавець) та ТОВ «ТЕПЛО та СЕРВІС» в особі директора Зелінського О.М., що діє на підставі статуту (Орендар) уклали Договір про наступне: Орендодавець надає, а Орендар приймає в строкове платне користування три Котла газових та Будівлю котельні за адресою: [ADDRESS] , загальною площею: 247, 6 кв.м. (надалі об`єкт Оренди), що належить Орендодавцю на праві власності. Згідно розділу 2 Договору - п.2.1. Об`єкт Оренди передається в оренду для використання в господарській діяльності орендаря. Об`єкт оренди використовується згідно з нормами і технічними умовами експлуатації, що наведені в технічному паспорті (а.с.9-12) Згідно довідки Обслуговуючого кооперативу «ЖЕК «ДОБРОБУТ СЕРВІС» від 24.05.2018 року вих. № 153 - житловий будинок [ADDRESS] - обладнано системою водяного обігріву. Починаючи з 1 листопада 2017 року надання послуг з постання теплової енергії до даного будинку здійснюється ТОВ «ТЕПЛО та СЕРВІС» (а.с.16). Відповідно до Наказу № 7 від 12.09.2017 року директором ТОВ «ТЕПЛО та СЕРВІС» Ткаченко А.Д., встановлено наступні тарифи на виробництво та постання теплової енергії до будинку [ADDRESS] в таких розмірах: для населення: 25,59 грн., за 1 кв.м., опалювальної площі, та 1 317 грн. 58 коп. за 1Гкал в разі встановлення індивідуального приладу обліку теплової енергії. Для підприємств, установ, організацій: 38,28 грн. за 1 кв.м., опалювальної площі, 1 922, грн.. 19 коп., за 1Гкал в разі встановлення індивідуального приладу обліку теплової енергії (а.с.17). Згідно Витягу з рішення Крижанівської сільської ради Лиманського району Одеської області № 323 від 11.12.2018 року «Про встановлення тарифів на виробництво та постання теплової енергії» вирішено встановити тарифи на виробництво та постачання теплової енергії житловим комплексам: ЖК «Європейський», ЖК «Мелодія», ЖК «Есо Solaris» ЖК «SMART» на теплову енергію (з ПДВ): 1 773, 09 грн. за Гкал - для населення; 2 974 грн. 51 коп. - Гкал - для інших споживачів - тарифи на опалення на 1 м2: 32, 99 грн. - для населення; 58, 07 грн. - для інших споживачів (а.с.18). Таким чином, з досліджених матеріалів справи, судом встановлено, що позивач ТОВ «ТЕПЛО та СЕРВІС» з 2017 року є постачальником послуги з постачання теплової енергії за адресою: с. Крижанівка, Лиманського району, Одеської області, рішенням Крижанівської сільської ради Лиманського району Одеської області, затверджені тарифи на виробництво та постачання теплової енергії. Щодо вимоги про стягнення боргу за постачання теплової енергії з відповідача, судом досліджується Інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності, згідно якої квартира [ADDRESS] становить: 74 кв.м., - загальна площа, 35,3 кв.м., - житлова. Право власності на квартиру зареєстровано за [PERSON] [INFO] . Форма власності: приватна. Розмір частки 1/1 (а.с.13-15). Згідно квитанції - рахунок на оплату за послугу з постачання опалення, [PERSON] , здійснено розрахунок з опалення станом на листопада 2017 року з наступного: опалювальна площа: 71, 4 кв.м., загальна площа 74, кількість осіб - 1. Тариф: 25,59 грн., нараховані по тарифу: 1 827 12 грн., кількість днів надання послуги - 30. Нараховано до сплати - 1 827 грн. 12 коп. За таким самим тарифом, здійснено розрахунок до сплати з опалення на: грудень 2017 року, січень 2018 року, лютий 2018 року та березень 2018 року. В подальшому, станом на 2018 рік здійснено нарахування за тарифом 32,99 грн., з розрахунку по тарифу 942 грн. 19 коп. (відповідно до рішення про затвердження тарифів). Так, згідно квитанції від листопада 2018 року, споживачу нараховано до сплати 942 грн., 19 коп., борг на початок опалювального період становить: 9 135 грн. 63 коп. (а.с.21). Відповідно до квитанцій про нарахування до сплати за грудень 2018 року, січень 2018 року лютий 2019 року, березень 2019 року квітень 2019 року, листопад 2019 року, грудень 2019 року та січень 2020 року - відповідачу здійснено розрахунок з опалення згідно тарифу 32, 99 за 1кв.м., - загальна сума заборгованості за вказані періоди становить: 31 277 грн. 11 коп. (а.с.19-24). Відповідно до листа Досудова - вимога від 17.09.2018 року ТОВ «ТЕПЛО та СЕРВІС» адресована споживачу [PERSON] , з приводу сплати в добровільному порядку заборгованості з оплати послуг за постачання теплової енергії у сумі: 9 135 грн. 65 коп. Таким чином, судом встановлено, що позивач вживав заходити щодо досудового врегулювання спірних правовідносин. Щодо розрахунку інфляційних втрат та 3% річних за несвоєчасну сплату за послугу з опалення, представником позивача надано розрахунок згідно якого здійснено розрахунок виходячи з суми заборгованості в розрахунку з листопада 2017 року по квітень 2020 року, де сума заборгованості зазначена: 31 277 грн. 11 коп., та відповідно інфляційні втрати становлять: 2 789 грн. 92 коп., 3% річних становлять: 1 426 грн. 18 коп. Розрахунок проведено з урахуванням індексу інфляції в Україні станом на 2018 -2020 роки (а.с.26). Судом приймається до уваги зазначений розрахунок позивача, відповідачем не надано доказів та заперечень з приводу даного розрахунку, не спростовано його нарахування, а відтак, у суду не має підстав для не прийняття до уваги розрахунку наданого позивачем. З приводу заперечень та відзиву відповідача щодо відсутності в квартирі теплопостачання. Судом досліджується «Акт підтверджуючий факт відключення квартири від теплопостачання» складений 20.12.2019 року за адресою: [ADDRESS] , підписаний [PERSON] , та засвідчений керівником ОСББ «Європейський -44» Якивюк В.М. Даний акт складено про те, що під час перевірки було встановлено, що вищевказана квартира повністю відключена від теплопостачання (опалення) так як, в технічному поміщенні будинку доданої квартири перекриті входи подачі тепла. Акт складено в двох примірниках для кожної із сторін (а.с.61). Разом з цим, предметом розгляду справи є стягнення заборгованості, яка виникла за споживачем в період з листопада 2017 року та по квітень 2020 року включно. Відповідачем не надано доказів щодо не споживання послуг теплової енергії в період часу з 2017 року по 2019 рік. Разом з цим, судом не приймається до уваги Акт підтверджуючий факт відключення квартири від теплопостачання, як такий, що не є належним та безперечним доказом наданий в порядку передбаченому законодавством, а відтак судом не приймаються до уваги посилання відповідача щодо не отримання послуг з надання теплової енергії як такої. Споживач має право у встановленому законодавством порядку відключитися від систем централізованого теплопостачання відповідно до п. 12 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги». Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 26 липня 2019 року N 169, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27 серпня 2019 р. за N 982/33953 затверджено Порядок відключення споживачів від систем централізованого опалення та постачання гарячої води (далі - Порядок). Вказаний Порядок визначає процедури: відключення власників (співвласників) будівель, у тому числі житлових будинків від систем (мереж) від ЦО; відокремлення (відключення) власників квартир та нежитлових приміщень багатоквартирних будинків від ЦО. Насамперед, орган місцевого самоврядування створює своїм рішенням та затверджує склад постійно діючої комісії для розгляду питань щодо відключення споживачів від систем (мереж) централізованого опалення. Порядок відокремлення (відключення) власників квартир та нежитлових приміщень багатоквартирних будинків від ЦО. Власники квартир та нежитлових приміщень багатоквартирного будинку, приєднаного до ЦО, мають право відокремити (відключити) свою квартиру чи нежитлове приміщення від ЦО у разі, якщо не менше як половина квартир та нежитлових приміщень цього будинку відокремлена (відключена) від ЦО, та влаштувати систему індивідуального теплопостачання (опалення) у такій квартирі чи нежитловому приміщенні. Для відокремлення (відключення) від ЦО власник квартири чи нежитлового приміщення багатоквартирного будинку звертається до органу місцевого самоврядування з письмовою заявою в довільній формі із зазначенням причини відокремлення (відключення) та подає інформацію про намір влаштування системи індивідуального теплопостачання (опалення) такої квартири чи нежитлового приміщення. Заява про відокремлення (відключення) квартири чи нежитлового приміщення багатоквартирного будинку від ЦО передається на розгляд Комісії. Комісія надає заявникові рекомендації щодо можливих варіантів влаштування системи індивідуального теплопостачання (опалення) у такій квартирі чи нежитловому приміщенні та щодо збору вихідних даних і технічних умов для виготовлення відповідної проектної документації. Витяг із протоколу Комісії з результатами розгляду звернення надається заявникові протягом десяти робочих днів. Для відокремлення (відключення) квартири чи нежитлового приміщення власник забезпечує розроблення проекту відокремлення (відключення) квартири чи нежитлового приміщення від ЦО, який виготовляється відповідно до державних будівельних норм і правил та має забезпечити ізоляцію транзитних стояків, а також, у разі потреби, перенесення транзитних стояків. За потреби, власник забезпечує виготовлення проекту встановлення системи індивідуального теплопостачання (опалення) у такій квартирі чи нежитловому приміщенні, виготовленого відповідно до державних будівельних норм і правил. Відокремлення (відключення) квартири чи нежитлового приміщення від ЦО здійснюється у між опалювальний період не пізніше ніж 01 жовтня у спосіб, що не перешкоджає постачанню теплової енергії та гарячої води до інших квартир та нежитлових приміщень багатоквартирного будинку, приєднаних до ЦО. Усі витрати, пов`язані з відокремленням (відключенням) квартири чи нежитлового приміщення від ЦО здійснюються за рахунок власника. Після завершення робіт із відокремлення (відключення) квартири чи нежитлового приміщення від ЦО складається акт про відокремлення (відключення) квартири/нежитлового приміщення від мереж централізованого опалення - по одному примірнику для власника, представника виконавця комунальної послуги з постачання теплової енергії, представника виконавця комунальної послуги з постачання гарячої води, виконавця робіт з обслуговування внутрішньо-будинкових систем теплопостачання, виконавця робіт з обслуговування внутрішньо-будинкових систем постачання гарячої води, а також для іншого суб`єкта господарювання у разі залучення його власником для виконання робіт з відокремлення (відключення) відповідно до пункту 9 цього розділу. Такий акт підписується присутніми під час відокремлення (відключення) власником квартири чи нежитлового приміщення і представником виконавця комунальної послуги з постачання теплової енергії, представником виконавця робіт з обслуговування внутрішньо-будинкових систем теплопостачання, а також іншим суб`єктом господарювання у разі залучення його власником для виконання робіт з відокремлення (відключення). Після підписання акта виконавець відповідної комунальної послуги повідомляє власника про перегляд умов або розірвання договору про надання послуги. Не допускається примусове відокремлення (відключення) від ЦО власників квартир та нежитлових приміщень, приєднаних до ЦО, у багатоквартирних будинках у разі відокремлення (відключення) від ЦО інших власників квартир та нежитлових приміщень. З огляду на зазначений порядок, яким безпосередньо передбачений порядок відключення від ЦО, відповідач не надала суду жодного доказу на проведення вищевказаних дій, а відтак судом не приймаються до ваги твердження відповідача щодо не отримання послуг з постання теплової енергії. Відповідно до статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо- та електропостачанням, опаленням. Споживачем за цим Законом є фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу. Відповідно до ч. 1 ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», залежно від функціонального призначення, житлово-комунальні послуги поділяються на комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо). Опалення - це підтримка в закритому приміщенні температури, що нормується й необхідне для нормальної життєдіяльності людини, ведення технологічних процесів і інших цілей й має важливе значення для запобігання відволоженню, промерзанню, викривлення будівельних конструкцій. Центральне опалення - послуга, яка передбачає подачу теплової енергії до кожної квартири для забезпечення опалення приміщень. Статтею 7 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений п. 5 ч. 2 ст.7 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відповідно до частини другої статті 14 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», ціни/тарифи на комунальні послуги та послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій формуються і затверджуються органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування відповідно до їхніх повноважень, визначених законом. Частиною третьою статті 24 Закону України «Про теплопостачання» передбачено основні обов`язки споживача теплової енергії, зокрема своєчасне укладання договору з теплопостачальною організацією на постачання теплової енергії. Згідно зі статтями 19, 25 Закону України «Про теплопостачання», споживач повинен щомісяця здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. У разі відмови споживача сплачувати споживання теплової енергії заборгованість стягується в судовому порядку. Відповідно до положень ч. 1 ст. 19 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Зі змісту норм ст. ст. 20, 21 зазначеного Закону, споживач повинен укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору, а також оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Виконавець зобов`язаний забезпечувати своєчасність та відповідну якість житлово-комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договору, в тому числі шляхом створення систем управління якістю відповідно до національних або міжнародних стандартів. Статтею 68 ЖК УРСР, ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що споживачі зобов`язані регулярно, щомісяця оплачувати житлово-комунальні послуги. В силу ст. 322 ЦК України, власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено законом. Статтею 525 ЦК України вбачається, що одностороння відмова від зобов`язання не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (частина перша статті 509 ЦК України). За договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором (частина перша статті 901 ЦК України). Судом встановлено, що відповідач, як власник квартири, станом на час виникнення заборгованості, отримавши послуги з опалення від позивача допустила прострочення оплати таких послуг на загальну суму 31 277 грн. 11 коп. При цьому відповідачем не спростовано належними та допустимим доказами розрахунки заборгованості за отримані послуги з опалення та не доведено у встановленому законом порядку обставин щодо не отримання послуг з постачання теплової енергії. З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню. В постанові Верховного Суду України від 30.10.2013 у справі №6-59цс13, зазначено, що п. 1 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2001 №1875-IV передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений п. 5 ч. 3 ст. 20 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Отже, споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. За змістом статті 218 ЦК України недодержання сторонами письмової форми правочину, встановленої законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом. Законодавством не передбачені випадки, коли недодержання письмової форми договору про надання послуг з теплопостачання має наслідком його недійсність. Відсутність письмового договору про надання послуг з теплопостачання та постачання гарячої води не свідчить про відсутність певних договірних відносин і не звільняє відповідача від оплати за фактично надані послуги. Таким чином, посилання відповідача та її представника на відсутність укладеного договору є безпідставні та судом відхиляються. Розмір плати за комунальні послуги розраховується, виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку (частина друга статті 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»). Виконавцем послуг з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води для об`єктів усіх форм власності є суб`єкт господарювання з постачання теплової енергії (теплопостачальна організація) (частина четверта статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»). Як встановлено судом послуги з опалення в період з листопада 2017р. по квітень 2020р. до будинку [ADDRESS] надавались ТОВ «ТЕПЛО та СЕРВІС», яке має ліцензії на виробництво та постачання теплової енергії. Крім того, факт надання послуг з постачання теплової енергії (опалення) до багатоквартирного будинку, в якому розташована належна відповідачу на праві власності квартира, підтверджується довідкою ОК «ЖЕК «ДОБРОБУТ СЕРВІС». Відповідно до пункту 6 частини першої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач має право на несплату вартості житлово-комунальних послуг за період тимчасової відсутності споживача та/або членів його сім`ї при відповідному документальному оформленні, а також за період фактичної відсутності житлово-комунальних послуг, визначених договором у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Послуги з водо-, теплопостачання та водовідведення надаються споживачеві згідно з Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630. Як роз`яснено у листі Державної житлово-комунальної інспекції Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 02 листопада 2010 року № 23/4883, оплата послуг з теплопостачання здійснюється з моменту набуття права на квартиру, оскільки ця послуга надається незалежно від наявності мешканців у квартирі (в разі відсутності технічної можливості відключення квартири від мереж централізованого теплопостачання). Відповідачем не доведено факт неотримання наданих позивачем послуг з опалення квартири в період з листопада 2017р. до квітня 2020р. Відповідачем не надано належних і допустимих доказів того, що у квартирі відсутнє централізоване опалення, а тому у сторін спору є фактичні договірні відносини щодо надання відповідних житлово-комунальних послуг, а відсутність укладеного письмового договору, як було зазначено судом, не звільняє відповідача від обов`язку оплати за надані такі послуги. Згідно ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Як зазначив ВСУ, зобов`язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора згідно цивільно-правового договору є грошовим зобов`язанням. Виходячи з цього, правовідносини, в яких замовник зобов`язаний оплатити надану послугу, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто правовідносини, які склалися між сторонами на підставі договору про надання житлово-комунальних послуг, є грошовим зобов`язанням. Таким чином, серед інших прав і обов`язків сторін на боржника покладено цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якій кореспондується право вимоги кредитора про оплату наданих послуг. Враховуючи той факт, що до подібних правовідносин застосовані цивільно-правові норми щодо застосування цивільної відповідальності за невиконання грошових зобов`язань, до таких правовідносин застосовується і норма ст. 625 ЦК, що встановлює обов`язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції та 3 % річних. Відповідно до положень викладених у пункті 10 ч. 3 статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відповідальність боржника за несвоєчасне здійснення оплати за житлово-комунальні послуги у вигляді пені не виключає застосування правових норм, установлених у частині другій статті 625 ЦК України. Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті та трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язання. Приймаючи до уваги, що відповідач прострочила виконання грошового зобов`язання то, в силу ч.2 ст.625 ЦПК України, повинна сплатити на користь позивача 3% річних в розмірі 1 426 грн. 18 коп., та інфляційні витрати в розмірі: 2 789 грн. 92 коп., за період прострочення з 01.11.2017р. до 07.04.2020р. Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 89 ЦПК України). Щодо вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу у розмірі: 15 500 гривень, суд виходить з наступного. За змістом ч. 1 п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч.ч. 1-4 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку її до розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом справи. Порядок розподілу судових витрат між сторонами визначений ст. 141 ЦПК України, у відповідності до ч. ч. 1, 2 якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до вимог ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. На підтвердження витрат на правничу допомогу представником позивача адвокатом Новак Романом Геннадійовичем надано договір про надання юридичних послуг № 30/03-18 від 30.03.2018 року, згідно якого п.2.1.1 в обов`язки замовника входить забезпечувати виконавця всім необхідним для виконання наданих йому доручень. Передбачених Договором тощо та п.2.1.2 передбачено - своєчасно сплачувати виконавцю винагороду до умов даного договору тощо. Так, представником позивача надано рахунок - фактура № 93 від 10.12.2019 року, згідно якої до сплати за надані послуги розмір правової допомоги становить: 15 500 грн. Також, між сторонами (замовником та виконавцем) укладено Акт прийому - передачі наданих послуг № 140 за Договором про надання юридичних послуг №30/03-18 від 30.03.2018 року, згідно якого замовник прийняв а виконавець виконав послуги передбачені договором, винагорода за надані послуги становить: 15 500 грн. (а.с.31-33; 71,72). Згідно принципу співмірності витрат на оплату послуг адвоката. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, у тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Водночас під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо (частина 3 статті 141). Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Судом враховується, що розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має право його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта. Водночас, суд відзначає, що для включення всієї суми гонорару у відшкодування за рахунок відповідача має бути встановлено, що за цих обставин справи такі витрати були необхідними, а розмір цих витрат є розумним та виправданим. Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: partial