Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-02 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позовної заяви позивач посилається на те, що 17.08.1988 між ним та відповідачем був укладений шлюб, зареєстрований в м. Києві відділом ЗАГС Мінського РВК, про що в книзі реєстрації актів про реєстрацію шлюбу зроблено запис № 1561 від 17.08.1988 року. У шлюбі в них народилося четверо дітей, троє з яких є повнолітніми та проживають самостійно, а наймолодший син [PERSON] , [INFO] , проживає з матір`ю. Зазначає, що спільне життя між ним та дружиною у зв`язку з різними поглядами на його участь в АТО, де перебуває більшу частину кожного календарного року, після 26-ти років спільного проживання, припинилося, останні понад п`ять років проживають окремо, спільного господарства не ведуть, контакти з дружиною стосуються виключно вирішення питань розвитку та утримання спільного неповнолітнього сина та підтримки повнолітніх спільних дітей. Позивач вказує, що спір стосовно поділу майна, грошової компенсації, місця проживання сина, між ними відсутній. Примирення між ним та дружиною для подальшого продовження фактично припинених шлюбних відносин є неможливим, як і неможливим є подальше спільне проживання і збереження шлюбу, оскільки подальше перебування у шлюбі суперечило б їх взаємним інтересам, моральним і світоглядним поглядам. На підставі наведеного, позивач просить суд розірвати шлюб, укладений з відповідачем. Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 18.05.2021 прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за вказаною позовною заявою, розгляд справи постановлено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Позивач у судове засідання не з`явився, при цьому подав до суду заяву, згідно з якою просить розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач у судове засідання повторно не з`явилася, хоча про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином шляхом надіслання судових повісток про виклик рекомендованими поштовими відправленнями та через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України, відзив на позов не подано, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). За таких обставин, суд розглядає справу відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України заочно, оскільки проти цього не заперечує позивач. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити повністю, виходячи з наступного. Як вбачається з матеріалів справи, 17.08.1988 між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , укладено шлюб, який зареєстровано в м. Києві відділом ЗАГС Мінського РВК за актовим записом № 1561, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 17.08.1988. Від даного шлюбу сторони неповнолітніх дітей не мають. Син [PERSON] , [INFO] , на час ухвалення рішення досяг повноліття. Згідно зі ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя. Релігійний обряд шлюбу не є підставою для виникнення у жінки та чоловіка прав та обов`язків подружжя, крім випадків, коли релігійний обряд шлюбу відбувся до створення або відновлення органів державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до ч. 1 ст. 24, ст. 25 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, жінка та чоловік можуть одночасно перебувати лише в одному шлюбі, жінка та чоловік мають право на повторний шлюб лише після припинення попереднього шлюбу, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Статтею 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. З даної норми слідує, що кожен із подружжя має право на припинення шлюбних відносин і таке право не залежить від бажань іншого з подружжя. За правилами ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу згідно якої позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ст. 112 СК України під час розгляду справи про розірвання шлюбу за позовом одного з подружжя суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що подружнє життя між сторонами не склалося. Про це свідчать ті обставини, що вони разом не проживають та сімейних стосунків не підтримують. Позивач наполягає на розірванні шлюбу з відповідачем, що дозволяє суду зробити висновок про те, що сторони втратили почуття поваги, любові і довіри один до одного. Спільних неповнолітніх дітей, що могло б хоч якось зв`язувати сторони, вони не мають. Підстав для надання сторонам строку для примирення суд не знайшов. Враховуючи наведене, з`ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову, суд вважає, що подальше подружнє життя сторін є неможливим, їх сім`я розпалася остаточно, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу може суперечити інтересам позивача, а тому на підставі ст. 105 СК України шлюб слід розірвати. Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, то такий слід компенсувати за рахунок держави.

Outcome: approved