Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-02 00:00:00

АТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Закарпатського обласного управління АТ «Ощадбанк» звернулося в суд з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором комплексного банківського обслуговування від 07 березня 2018 року. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що заявою про приєднання № 455341 до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу (платіжної картки) від 07.03.2018 року [PERSON] приєднався до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, в редакції, яка діяла на день підписання заяви про приєднання. Відповідно до заяви про приєднання та умов договору банк відкриває на ім`я клієнта поточний рахунок № [NUMBER] в українській гривні на умовах тарифного пакету «Мій Комфорт». Зазначає, що за заявою на встановлення відновлювальної кредитної лінії (кредиту) від 07.03.2018 року позичальнику встановлено кредит на споживчі потреби в національній валюті шляхом встановлення відновлювальної кредитної лінії (кредитного ліміту) на рахунок № [NUMBER] в розмірі 8000,00 грн., строк кредитування - 60 місяців, з можливим продовженням на той самий строк. Процента ставка за кредитом є фіксованою та становить 35,00 % річних за користування кредитними коштами у всіх випадках, крім користування кредитними коштами протягом грейс-періоду. Станом на 24.05.2021 року заборгованість відповідача відповідно до договору не погашена та становить 17426,82 гривень, з яких: заборгованість за основним боргом (кредитом) - 7 882, 85 гривень; проценти за користування кредитом 4 525,76 гривень; комісія - 186,00 гривень; пеня за несвоєчасне погашення основного боргу - 1 537,61 гривень; пеня за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом - 1 100,06 гривень; три проценти річних за несвоєчасне погашення основного боргу (кредиту) 498,61 гривень; три проценти річних за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом 305,85 гривень; втрати від інфляції за несвоєчасне погашення основного боргу - 863,90 гривень; втрати від інфляції за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом - 526,18 гривень. Зважаючи на те, що договірні зобов`язання добровільно відповідачем не виконуються, позивач змушений звернутися до суду з даним позовом за захистом свого порушеного права та вимагати в примусовому порядку стягнути з відповідача наявну заборгованість. Представник позивача Мартиняк В.В. у судове засідання не з`явився, однак надав суду заяву, в якій повідомив про те, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує, та просить суд провести розгляд справи за його відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився повторно, будучи належним чином повідомленим про час та місце слухання справи. Відзив у визначений судом строк відповідач не подав, а тому суд приходить до переконання про можливість розгляду справи у відсутності відповідача згідно з вимогами ч.3 ст. 223, ч. 1 ст. 280 ЦПК та ухвалює заочне рішення. Дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази у їх сукупності, встановивши фактичні дані та відповідні їм правовідносини, суд прийшов до наступних висновків. Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до принципу свободи договору, закріпленого в ст. 6 та ст. 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. При цьому,стаття 629 ЦК України встановлює, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. За змістом статті 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України, можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Відповідно до вимог ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. З матеріалів справи вбачається, що 07.03.2018 року між ПАТ «Державний ощадний банк України», філія Закарпатське обласне управління АТ «Ощадбанк» (перейменовано на акціонерне товариство «Державний ощадний банк України») та [PERSON] укладено договір у вигляді заяви про приєднання № 455341 до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу (платіжної картки), згідно з яким банк відкрив на ім`я відповідача поточний рахунок № [NUMBER] в українській гривні на умовах тарифного пакету «Мій комфорт», про що свідчить підпис відповідача у відповідній заяві. Зі змісту заяви на встановлення відновлювальної кредитної лінії (кредиту) встановлено, що відповідно до умов договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, укладеного між банком та клієнтом від 07.03.2018 року, відповідач просив встановити кредит на споживчі потреби в національній валюті шляхом встановлення відновлювальної кредитної лінії (кредитного ліміту) на рахунок № [NUMBER] з максимальним розміром кредиту - 50 000 гривень, строком кредитування на 60 місяців, фіксованої процентної ставки за кредитом, та такої, що становить 35 процентів річних за користування кредитними коштами у всіх випадках, крім користування кредитними коштами протягом Грейс-періоду. З виписки по картковому рахунку [PERSON] вбачається, які платежі були здійснені за період 14.03.2018 року по 15.08.2019 року. Станом на 24.05.2021 року - доступна сума складає «- 13 669,36» гривень. Згідно з наданим позивачем розрахунком заборгованості, станом на 24.05.2021 року, заборгованість відповідача відповідно до договору № 455341 від 07.03.2018 року не погашена та становить 17 426,82 гривень, з яких: з яких: заборгованість за основним боргом (кредитом) - 7 882, 85 гривень; проценти за користування кредитом 4 525,76 гривень; комісія - 186,00 гривень; пеня за несвоєчасне погашення основного боргу - 1 537,61 гривень; пеня за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом - 1 100,06 гривень; три проценти річних за несвоєчасне погашення основного боргу (кредиту) 498,61 гривень; три проценти річних за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом 305,85 гривень; втрати від інфляції за несвоєчасне погашення основного боргу - 863,90 гривень; втрати від інфляції за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом - 526,18 гривень. Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору і одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно із частиною 1 статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України. Частиною 1 ст. 1052 ЦК України визначено, що у разі невиконання позичальником обов`язків, встановлених договором позики, щодо забезпечення повернення позики, а також у разі втрати забезпечення виконання зобов`язання або погіршення його умов за обставин, за які позикодавець не несе відповідальності, позикодавець має право вимагати від позичальника дострокового повернення позики та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; сплата неустойки (пункти 1 та 3 частини 1статті 611 ЦК України). Згідно з ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до ч.1, 2 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже, за змістом наведеної норми закону нараховані на суму боргу 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18) зроблено висновок, що «у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань». Позивачем подано розрахунок трьох процентів річних, пені, комісії, втрат від інфляції. Відповідачем не заявлено та не надано суду доказів щодо спростування вказаних нарахувань, а тому суд бере до уваги подані позивачем розрахунки. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ст. 89 ЦПК України). Враховуючи наведене, а також те, що в ході розгляду справи було встановлено та доведено належними доказами, що відповідачем порушений передбачений договором порядок погашення заборгованості, відповідач взяті на себе зобов`язання за договором не виконав, відтак суд приходить до висновку, що вимоги позивача підлягають до задоволення в повному обсязі. Крім того, у відповідності до положень ст. 141 ЦПК України,з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2270,00 грн.

Outcome: approved