Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-23 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , який згодом уточнив, про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, в якому просив стягнути з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] завдану майнову шкоду - витрати на лікування у сумі 5066 грн. 48 коп.; моральну шкоду у сумі 75000 грн., та документально підтверджені процесуальні витрати - витрати на професійну правничу допомогу в загальній сумі 19800 грн., а всього на загальну суму 99 866 грн. 48 коп. та звільнити йоговід сплати судового збору. Свої вимоги мотивував тим, що 15.06.2015 року на території Бердянського морського торговельного порту під час виконання позивачем своїх службових обов`язків як начальника загону загальної охорони берегового та морського патрулювання служби морської безпеки БФ ДП «АМПУ» відповідач [PERSON] завдав йому, як посадовій особі, умисні легкі тілесні ушкодження, які потягли за собою короткочасний розлад здоров`я, чим скоїв кримінальне правопорушення (злочин) передбачений ч.2 ст.350 КК України. Вказує, що за вищевказаною подією вироком Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 12 березня 2020 року [PERSON] визнано винним у вчинені злочину, передбаченого ч.2 ст. 350 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки із застосуванням вимог ст. ст. 75-76 КК України, звільнивши засудженого від відбування покарання з випробуванням строком на 1 (один) рік, однак його цивільний позов до [PERSON] залишено без розгляду. Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 28.01.2021 року вирок Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 12.03.2020 року стосовно [PERSON] змінено. В частині залишення без розгляду позовних вимог вирок скасовано, призначено новий розгляд позовної заяви [PERSON] до [PERSON] в порядку цивільного судочинства. Зазначає, що під час розгляду кримінального провадження була призначена судово - медична експертиза, та згідно висновку експерта № 292/к від 01.10.2018 відповідачем йому були завдані легкі тілесні ушкодження, як такі, що спричинили короткочасний розлад здоров`я на строк понад 6 днів, але не більш ніж на три тижні, та легкі тілесні ушкодження. Раніше, згідно висновку експерта № 490 від 08.08.2015 [PERSON] йому були завдані тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості - травматична дія в область шиї загострилось посттравматичною патологією в сегменті 5-6 шийних хребців у вигляді протрузії дисків 4, 5, 6 шийних хребців з вираженим корінцевим та больовим синдромами. В зв`язку з новим висновком №292/к від 01.10 2016 прокурором 23.10.2019 обвинувачення було змінено, однак правова кваліфікація злочинних дій відповідача [PERSON] залишена без змін за ч.2 ст. 350 КК України. Суд у вироку від 12.03.2020 залишив цивільний позов без розгляду в зв`язку з тим, що ним не були уточнені позовні вимоги після зміни обвинувачення, в тому числі, що стосується спричинення матеріальної шкоди, а саме затрат на лікування без урахування ліків, призначених для лікування хронічного захворювання (протрузій міжхребцевих дисків), також скоригувати вимоги морального характеру. З таким безпідставним рішенням суду позивач не погоджується та вирок було оскаржено, апеляційний суд задовольнив скаргу у цій частині, та призначив новий розгляд позовної заяви. Зазначає, що його перебування на лікуванні пов`язане виключно з злочинними діями [PERSON] . Згідно висновку експерта №293/к від 01.10.2018 обстеження та лікування на стаціонарному етапі відповідає нормативним параметрам, його тривалість пов`язана зокрема з загостренням хронічного патологічного процесу у шийному відділі хребта. Після травми, яку спричинив відповідач [PERSON] у потерпілого, з`явилися ознаки корінцевого та больового синдромів, що вказує на те, що травма спричинила загострення наявного хронічного патологічного процесу у шийному відділі хребта та маніфестацію клінічних проявів, спровокувала виникнення клінічних проявів корінцевого та больового синдромів у шиї потерпілого. Це потребувало відповідного лікування, та ці наслідки знаходиться у причинному зв`язку з злочинними діями [PERSON] .. Зазначає, шо для захисту своїх порушених прав він змушений за рахунок свого особистого часу на протязі значного часу з 29.07. 2015 року по теперішній час, більше ніж п`ять років приймати участь у розгляді справи [PERSON] у судах. Відбулося 31 судове засідання, витрачено багато особистого часу. Відкладення розгляду справи в основному відбувалося за безпідставними заявами [PERSON] , який так і не визнав своєї вини у скоєнні злочину, та його захисників. Ці обставини завдавали та продовжують завдавати йому суттєві душевні страждання, хвилювання, незручності. [PERSON] постійно в судах при розгляді справи в присутності колег по роботі, інших осіб, принижував його честь, гідність та ділову репутацію як посадової особи. Робив безпідставні заяви, що не він, а навпаки потерпілий скоїв злочин - протидію законній господарській діяльності (ст.206 КК України). Це також завдає суттєві душевні страждання, та хвилювання. Крім того через, отриману травму в наслідок незаконних дій відповідача, він не мав можливості працювати, були порушені його особисті життеві плани, та йому доводилося додавати додаткових зусиль для організації свого особистого життя. Разом з тим [PERSON] не приносить вибачення за свої дії та ніяким чином не відшкодував витрати на його лікування. Також позивач був відсторонений від виконання донорських функцій через отриману травму. Цивільний позов [PERSON] до [PERSON] про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.02.2021 передано в провадження судді Білоусової О.М. 14.01.2022 до суду надійшла заява позивача про розподіл судових витрат, в якій він просив стягнути з відповідача на його користь витратина на професійну правничу допомогу, які ним понесені в сумі 23900 грн. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник адвокат Журавльов А.О. підтримали позовні вимоги, просили їх задовольнити. Надали пояснення відповідно до позову. Відповідач [PERSON] та його представник адвокат Полянчук С.О. в судовому засіданні заперечували проти задоволення позову в повному обсязі, визнавши позовні вимог частково. Відповідач у судовому засіданні зокрема зазначив, що за протоколом лікування струс головного мозку повинно відбуватися у нейрохірургічному або неврологічному відділені - до 3 діб, при пораненні м`яких тканин - до 8 діб, але у такому випадку проводять ПХО рани та вводять протиправцевий анатоксін. З медичної документації [PERSON] не вбачається проведення ПХО рани та не вводили протиправцевий анатоксин, не здійснювалося ЛП із визначенням ЛТ та аналізу ліквору, а тому це підтверджує, що фактично не існувало поранення м`яких тканин. Таким чином, струс головного мозку за протоколом лікується у період з 16.06.2015 до 18.06.2015. За висновком судово - медичної експертизи лікування було тривалішим з причини лікування [PERSON] , у неспеціалізованому відділенні, до того ж суд повідомлений про те, що у медичному об`єднанні м. Бердянськ відсутні документи щодо [PERSON] , як фахівця у галузі нейрохірургії. Таким чином, враховуючи вирок суду, який ігнорує призумцію невинуватості можлива компенсація витрат на лікування струсу головного мозку у період, який наданий лікарям, а саме до 3-х діб. Витрат на проведення ПХО рани та введення протиправцевої анатоксії не надано, оскільки фактично не було пошкоджень м`яких тканин, як би вони фактично були, то жодний лікар не ігнорував приписи Протоколу лікування СГМ. З аналізу карток призначення та прийому ліків, вбачається, що у період 15,16,17,18.06.15 р. для лікування струсу головного мозку [PERSON] призначалося наступне: NаСІ 200,0; В 1-2,0; фуросімид - 2,0; лентоксиорексен 5,0; анальгін - 2,0; димедрол 1,0; моваліс 1,5; кеторол 1,0; NаСІ 200,0; лізін 5,0; гліцесед № 50; лузитам 800; нейрорубін. Таким чинов вважає, що задоволенню підлягають стягнення витрат на лікування, які зроблені на період лікування 15.06, 16.06, 17.06, 18.06.2015р., а саме чеки від 17.06.15 на суму 17,16 грн., 15.06.15 на суму 176,66 грн., 17.06.15 на суму 309,40, 15.06.15 на суму 62,95 грн., а всього на суму 566,17 грн. Решта витрат не підлягає компенсації, оскільки заявлені витрати понесені в зв`язку з лікуванням хронічного паталогічного процесу хребта, а саме хвороби загострення якої не пов`язано у причинно - наслідковому зв`язку за висновком комісії судово-медичної експертизи. До того ж, у справі відсутні допустимі докази витрат, про що стало відомо після ознайомлення із матеріалами справи 21.01.2022. Щодо моральної шкоди, то дії позивача під час події, яка відображена у вироку суду, були незаконними. Позичав не навів фактів його страждань, приниженого його стану та інших необхідних складових за якими наступає право отримати моральну шкоду. Що стосується компенсації витрат на правничу допомогу, зазначає, що витрати на правничу допомогу під час розгляду кримінального провадження не були стягнуті та своєчасно не було подано відповідної скарги за якою б було б розглянуто, задоволено або відмовлено у задоволенні цивільного позову у кримінальному провадженні. Позивач не скористався таким правом, тому у даному цивільному провадженні в задоволенні такої вимогу слід відмовити. Представником відповідача зокрема зазначено, щодо вимог про стягнення матеріальної шкоди, що матеріальну шкоду потерпілий обґрунтував витратами на придбання ліків. Пунктом 19 постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.03.1992 року з наступними змінами «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» передбачено, що розмір витрат на ліки, лікування, предмети догляду за потерпілим визначається на підставі виданих лікарями рецептів, довідок або рахунків про їх вартість. На підтвердження витрат, понесених потерпілим на придбання ліків, останнім надано чеки зі змісту яких не зрозуміло кому саме вони були продані. Значна кількість копій чеків у такій якості, що не дає можливості встановити їх зміст. Для усунення зазначеного недоліка судом було оглянуто матеріали кримінальної справи, зроблено та вдруге долучено до матеріалів справи копії чеків (аркуші справи 90-95), але і з цих копій не можливо встановити зміст деякіх чеків. Так нечитабельнимі є: -3 чека на суму 373,40 грн.; 110,80 грн.; 25,56 грн. на а.с. 90-91 та 95; 3 чеки на суму 37,81 грн.; 170,66 грн.; 153,79 грн. на а.с. 92;1 чек на суму 161,13 на а.с. 93. Обов`язок по доказуванню розміру матеріальної шкоди покладається на позивача. Крім того, висновок експерта № 292/к від 05.06.2018 у якому комісійною судово-медичною експертизою встановлено, що виникнення протрузій міжхребцевих дисків етіологічно пов`язано із дегенеративно-дистрофічними процесами шийного відділу хребта - тобто із хроничним захворюванням (абз. 4 п. 4 арк. 15 експертного висновку). Між травмою та загостреннями наявних хронічних патологічних процесів прямого, закономірного зв`язку не встановлено (абз. 10 п. 5 арк. 16 експертного висновку). Таким чином, чеками доведено придбання медикаментозних препаратів відповідно до листів призначення на суму 1379,44 грн. Крім того, є підстави вважати, що пов`язаним з лікуванням є придбання: за чеком від 15.06.2015 ренгеплівки на суму 62,95 грн. (а.с.95). за чеком від 29.06.2015 системи та шприцу на загальну суму 26,56 грн. (а.с. 95), за чеком від 24.06.2015 системи пк 21-02 вартістю 30,9 грн., 6 шпріців 10млна загальну суму 14,4грн., 20 шприців 5мл на загальну суму 36,0 грн. (а.с. 92), за чеком від 27.06.2015 вати медичної вартістю 2,15грн., шприцу вартістю 6,44грн., спирту єтілового , а всього на суму 25,74грн. (а.с. 93), за чеком від 17.06.2015 шприцу вартістю 17,46грн. (а.с. 93), за чеком від 17.06.2015 витрати КТ головного мозгу у розмірі 500 грн. 9 (а.с. 94). Витрати на страхування у розмірі 500,00грн. за квітанціями від 07.07.2015 до витрат на лікування не відносяться (а.с. 94). Таким чином, можливий розмір матеріальної шкоди може становити 2076,30 грн. Сам лише факт порушення прав позивача не може слугувати виключною підставою для стягнення моральної шкоди, оскільки моральна шкода має бути обов`язково аргументована поза розумним сумнівом із зазначенням того, які конкретно дії (бездіяльність) спричинила моральні переживання та наскільки вони були інтенсивними, щоб сягнути рівня страждань. Позивач зазначає, що моральна шкода полягала у заподіянні болю, тяжкому матеріальному стані та необхідності у зв`язку з цим позичав кошти, приниження, неможливостю виконання прав донора, але з наведеного переліку не надано жодного доказу щодо матеріального стану, позичання коштів, приниження. Неможливість виконання прав донора, на які посилається позивач, не є підтвердженими, оскільки п. 2 додатку 3 Порядку медичного обстеження донора крові та (або) її компонентів, затвердженого наказом МОЗ України від 01.08.2005 № 358 «Про інфекційну безпеку донорської крові» зазначено, що критерієм для постійного відсторонення від алогенного донорства серьозні захворювання центральної нервної системи в анамнезі. Підстав станом на 29.02.2016 для відсторонення у звя`зку із лікуванням струсу головного мозгу у період з 15.06.2015 по 08.07.2015 не має. Щодо заподіяння болю, що з виписки з історії хвороби № 6268 слідує, що окрім діагнозу: струс головного мозгу з лікворно-венозною дісфункцією і лікворно-гіпертензіонними кризами, [PERSON] встановлено діагноз: корешковий синдром С3-С6 зліва, виражений больовий синдром. Тобто під час знаходження на стаціонарному лікуванні больови прояви були не тільки і стільки у зв`язку із травмою, а і у зв`язку із загостренням хроничної хвороби. У п. 10 на аркуші 17 експертного висновку зазначено, що документом, яким повинні керуватися лікарі при лікуванні пацієнтів зі струсом головного мозгу називається «Протокол надання медичної допомоги хворим із струсом головного мозку», завтверджений Наказом МОЗ України від 25.04.2006 № 245. Зазначеним протоколом визначено орієнтовну тривалість лікування у нейрохірургічному, неврологічному відділеннях - до 3 діб, при пораненні м`яких тканин - до 8 діб. У абз. 2 п. 9 а.с.17 висновку експертизи 292/к зазначено, що тривалість стаціонарного стану лікування була суттєво довшою, аніж рекомендовано; на думку експертної комісії не пов`язано із тим, що клінічна картина визначалася не лише струс головного, а й загостренням хронічного патологічного процесу у шійному відділі хребта; крім того, лікування в першій частині стаціаонарного етапу відбулося у травмотологічному відділенні, яке не є профільним для поцієнтів із струсом головного мозгу. З огляду на незначну тяжкість наслідків протиправної поведінки, короткочасний розлад здоров`я потерпілого, відсутність змін у способі життя потерпілого у зв`язку із вчиненням щодо нього цього злочину та з урахуванням принципу розумності та співмерності розмір морально шкоди може бути оцінений у 2500-5000 грн. Щодо витрат на правову допомогу, то окрім витрат зазначених у квитанціях від 14.12.2021 в розмірі 2600 грн. та від 22.06.2021 в розмірі 1500 грн. не підлягають стягненню з наступних підстав. Стаття 118 КПК України містить виключний перелік процесуальних витрат до яких відносяться і витрати на правову допомогу. Частиною 2 ст. 120 КПК України передбачено, що витрати, пов`язані з оплатою допомоги представника потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача та юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які надають правову допомогу за договором, несе відповідно потерпілий, цивільний позивач, цивільний відповідач, юридична особа, щодо якої здійснюється провадження. Відповідно до ч. 1 ст. 124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійсненні ним документально підтверджені процесуальні витрати. За відсутності в обвинуваченого коштів, достатніх для відшкодування зазначених витрат, вони компенсуються потерпілому за рахунок Державного бюджету України у випадках і в порядку, передбачених законом для компенсації шкоди, завданої кримінальним правопорушенням. Частиною 3 ст. 124 КПК України визначено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не приймаючи рішення про новий судовий розгляд, змінюють судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат. З аналізу ст.ст. 118, 120, 124 КПК України можно зробити висновок, що законодавцем передбачена можливість стягнення витрат на правову допомогу у рамках конкретної справи виключно в порядку визначеному кримінально-процесуальними нормами. З позовної заяви вбачається та не оспрюється відповідачем, що вироком Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 12 березня 2020 року [PERSON] визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.350 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки із застосуванням вимог ст.ст. 75-76 КК України, звільнивши засудженого від відбування покарання з випробуванням строком на 1 (один) рік, якщо останній протягом визначеного іспитового строку не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього обов`язки. Зобов`язано [PERSON] : - періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; - повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи; - не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації. До набрання вироком законної сили запобіжний захід щодо [PERSON] не обирався. Цивільний позов потерпілого [PERSON] до [PERSON] - залишено без розгляду. Речові докази - три диски для лазерних систем зчитування, які долучені до матеріалів кримінального провадження - ухвалено зберігати в матеріалах кримінального провадження. Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 28 січня 2021 року вирок Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 12 березня 2020 року, стосовно [PERSON] , змінено. В частині залишення без розгляду позовних вимог потерпілого [PERSON] до [PERSON] , скасовано. Призначити новий розгляд позовної заяви потерпілого [PERSON] до [PERSON] в порядку цивільного судочинства. Матеріали провадження повернуто до Бердянського міськрайонного суду Запорізької області. Відповідно до ч.5 ст. 74 КК України [PERSON] звільнено від призначеного покарання у зв`язку із закінченням строків давності. З урахуванням положень ч. 3 ст. 124 КПК України саме суд апеляційної інстанції, змінюючи вирок суду першої інстанції, уповноважен був вирішити питання щодо розподілу процесуальних витрат, у тому числі і витрат потерпілого [PERSON] на правову допомогу. Вирішення цього питання у рамках цивільної справи не відповідає вимогам процесуального законодавства. Аналогічна позиція міститься у постанові ВС/КАС від 15.08.2019 року у справі № 735/845/17. З якої вбачається, що відповідно до ст. 91 КПК України вид і розмір шкоди, завдано злочином та процесуальні витрати потерпілого, включно витрати на правову допомогу підлягають доказуванню у кримінальному провадженні. У постанові ВС від 18.03.2020 року по цивільній справі № 706/332/19 викладено правовий висновок, що вимоги про відшкодування майнової шкоди не підлягають розгляду у порядку цивільного судочинства. При цьому суд зазначив, що позивачі мали намір стягнути з відповідачів витрати, які вони понесли під час розгляду їх заяв про вчинення злочину та які відповідно до ст. 118 КПК України є процесуальними витратами у кримінальному провадженні. З урахуванням аналізу вказаних норм законодавства, процесуальні витрати у кримінальному провадженні вирішуються у тій справі (провадженні), у якій вони були понесені, в порядку, передбаченому КПК України, що унеможливлює розгляд в порядку цивільного судочинства. Суди першої та апеляційної інстанцій, встановивши, що позов спрямований на відшкодування понесених позивачами процесуальних витрат у кримінальному процесі, які вони зазначили у позові як матеріальну шкоду, дійшли обгрунтованого висновку про закриття провадження у справі у цій частині позовних вимог, оскільки такі питання відповідно до вищевказаних норм законодавства мають бути вирішені судом у вироку суду або в ухвалі у кримінальному процесі, а не в порядку цивільного судочинства. Тільки у квитанціях від 14.12.2021 в розмірі 2600 грн. та від 22.06.2021 в розмірі 1500грн. зазначено, що це оплата за ведення цивільної справі у суді у якості представника позивача. З урахуванням викладеного розмір витрат на правничу (правову) допомогу у рази їх обгрнутованості міг би становити частини від задоволених судом позовних вимог. Вислухавши учасників провадження, показання свідків [PERSON] , [PERSON] , вивчивши матеріали справи, оцінивши та дослідивши у сукупності докази у справі, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно до ч. 1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно до ст. ст. 81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Судом встановлено, що вироком Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 12 березня 2020 року [PERSON] визнано винним у вчинені злочину, передбаченого ч.2 ст. 350 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки із застосуванням вимог ст. ст. 75-76 КК України, звільнивши засудженого від відбування покарання з випробуванням строком на 1 (один) рік. Цивільний позов потерпілого [PERSON] залишено без розгляду. Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 28 січня 2021 року вирок Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 12 березня 2020 року, змінено. В частині залишення без розгляду позовних вимог потерпілого [PERSON] до [PERSON] , вирок скасовано. Призначено новий розгляд позовної заяви потерпілого [PERSON] до [PERSON] в порядку цивільного судочинства. Відповідно до ч.5 ст. 74 КК України [PERSON] звільнено від призначеного покарання у зв`язку із закінченням строків давності (а.с. 4-8). Так, вироком Бердянського міськрайонного суду від 12.03.20220, який набрав законної сили, встановлено, що « [PERSON] , побачивши, що [PERSON] , виконуючи свої службові обов`язки, заважає розвантаженню на причал ящиків з рибою (біо-ресурсом), умисно вдарив [PERSON] один раз кулаком по голові, чим спричинив забій м`яких тканин в ділянці потиличної частини голови та правої вушної раковини, які потягли за собою струс головного мозку, що кваліфікується, як легкі тілесні ушкодження, що спричинила короткочасний розлад здоров`я на строк понад 6 днів, але не більше ніж три тижні, також два рази кулаками у груди та один раз долонею по передній поверхні шиї, чим спричинив садна, набряклість та болючість у проекції рукоятки грудини, садно шкірних покровів в ділянці шиї, набряклість та болючість при пальпації м`язів шиї та точкову «рану» крила носа праворуч, які як у сукупності, так і кожен окремо, мають ознаки легких тілесних ушкоджень, після чого, застосовуючи фізичну силу, став відштовхувати [PERSON] , чим завдав йому фізичного болю. Згідно до висновку комісійної судово - медичної експертизи № 292/к від 01.10.2018, проведеної згідно ухвали Бердянського міськрайонного суду від 05.06.2018 у [PERSON] встановлено струс головного мозку, забій м`яких тканин в ділянці потиличної частини голови та правої вушної раковини, які мають ознаки легких тілесних ушкоджень, як такі, що спричинили короткочасний розлад здоров`я на строк понад 6 днів, але небільше ніж на три тижні (п.5; п.1.1). Встановлені у [PERSON] садна, набряклость та болючість у проекції рукоятки грудини, садно шкірних покровів в ділянці шиї, набряклість та болючість при пальпації м`язів шиї та точкова «рана» крила носа праворуч, як у сукупності, так і кожен окремо, мають ознаки легких тілесних ушкоджень (п.5;1.2.;1.3;1.1) Всі зафіксовані тілесні ушкодження (окрім точкової рани крила носа праворуч, мають ознаки дії тупого предмета (предметів). Садна утворилися в зонах безпосередніх травматичних впливів, тобто за прямим механізмом. Комісія вважає, що у [PERSON] мало місце точкове садно крила носа праворуч, які, зазвичай, утворюються від дії тупого твердого предмета із різкого обмеженою травмуючою поверхнею. Комісія вважає, що мали місце травматичні впливи у наступні ділянки тіла [PERSON] : потилична ділянка голови; ділянка правої вушної раковини; ділянка крила носа праворуч; ділянка передньої поверхні шиї; ділянка верхньої частини (рукоятки) грудини. Таким чином, у ділянці голови відобразились тілесні ушкодження, що утворилися внаслідок не менш ніж трьох травматичних впливів, крім того в ділянці передньої поверхні шиї та рукоятки грудини також по одному травматичному впливу. Комісія вважає, що не можна виключити утворення ушкоджень у даних ділянках внаслідок одного травматичного впливу (п.1.3.) Комісія ввкажає, що виникнення протрузій міжхребцевих дисків у [PERSON] етіологічно пов`язано із хронічним захворюванням. Прямого, закономірного причинно-наслідкового зв`язку між фактом травмою та фактом виникнення протрузій міжхребцевих дисків визначити, з судово-медичної точки зору, неможливо, проте, травма спричинила загострення наявних дегенеративно-дистрофічних змін шийного відділу хребта, а відповідно й провокувала виникнення клінічних проявів корінцевого та больового синдромів у шиї [PERSON] (п.4). Клінічні прояви, що були результатом загострення хронічного патологічного процессу та виникли у після- травматичному періоду не можуть з судово-медичної точки зору оцінюватися в межах ступеня тяжкості тілесних ушкоджень. Між травмою шиї та загостренням наявних хронічних патологічних процесів прямого закономірного зв`язку не встановлено (п.5) Лікування, що проводилось [PERSON] , відповідає визначеному у Протоколі надання медичної допомоги хворим із струсом головного мозку; затвердженого Наказом МОЗ України 25.04.2000р. №245 (п.9). На момент проведення даної судово-медичної експертизи у [PERSON] зберігаються прояви хронічного патологічного процессу шийного відділу хребта, який мав місце до надання [PERSON] медичної допомоги і відповідно не знаходилися із нею (чи її наслідками) у причинно - наслідковому зв`язку. На момент оглдяу патології з боку центральної нервової системи - не виявлено (п.10).» Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Так, судом серед інших доказів досліджено оригінал медичної карти стаціонарного хворого № 6268 [PERSON] (копії литів призначення хворого якої містяться в матеріалах справи), копія виписки з історії хвороби № 6268 та оригінали квитанцій (копії яких також містятьсммя в матеріалах справи) на придбання медикаментів позивачем. При цьому суд зазначає, що в судовому засіданні 05.07.2021 за участі сторін по справі та їх представників, були досліджені оригінали вищезазначених квитанцій на загальну суму 5066,48 грн. з матеріалів кримінального провадження № 310/5233/16-к (1-кп/310/14/20), матеріали якого на теперішній час перебувають на розгляді у касаційній інстанції. Крім того відповідно до заяви від 05.07.2021 представник відповідача була ознайомлена з матеріалами кримінального провадження № 310/5233/16-к ( т.1-5), в якому містяться оригінали квитанцій, а тому посилання сторони відповідача на те, що деякі копії квитанції, що містяться в матеріалах справи, є нечитабельними, судом вважаються безпідставними. Так, надані позивачем копії квитанції, оригінали яких досліджені в судовому засіданні, відповідають переліку призначень відповідно до листів призначення хворому та витрачених коштів на придбання цих медикаментів, а також пов`язані з ними витрати, як то необхідні медичні дослідження, відповідають заявленій позивачем суми відшкодування в розмірі 5066,48 грн. Крім того, з показань свідків лікарів [PERSON] та [PERSON] вбачається, що позивач [PERSON] отримував медичну допомогу в зазначений у позові період з приводу травми - струс головного мозку. Лікування йому було призначено відповідно до листів призначень хворому, який отримав ЧМТ. При цьому свідок [PERSON] зазначила, що протокол надання медичної допомоги змінюється час від часу, але вона зазначає як фахівець, яка має 40 років досвіду лікаря невропатолога, при такій травмі як струс головного мозгу лікування не обмежується 3 днями, організм кожної людини реагує по різному, при цьому призначення, що зроблені лікарями відповідно до листів призначень, є необхідними та належними відповідно до отриманої травми [PERSON] . Загостренння хронічних хвороб, зокрема у шийному відділенні хребта, є наслідком отриманої травми позивачем - чмт. Враховуючи, що дії відповідача по заподіянню тілесних ушкоджень позивачу були встановлені вироком суду, який в частинні визнання його винним та призначення покарання набрав законної сили, а отже відповідно до вимог ч.6 ст. 82 ЦПК України ці обставини про правові наслідки дій відповідача не підлягають доказуванню та є обов`язковими для суду, що розглядає справи. Таким чином, суд приходить до висновку, що отримана позивачем травма в наслідок незаконних дії відповідача, спричинила загострення наявних у позивача змін шийного відділу хребта, та відповідно провокувала виникнення клінічних проявів корінцевого та больового синдромів у шиї [PERSON] , в зв`язку з чим він також отримуава відповідно лікування. Суд також бере до уваги, що показаннями свідків та висновком комісійної судово - медичної експертизи № 292/к від 01.10.2018, проведеної згідно ухвали Бердянського міськрайонного суду від 05.06.2018 підтвержується, що лікування, що проводилось [PERSON] , відповідає визначеному у Протоколі надання медичної допомоги хворим із струсом головного мозку, затвердженого Наказом МОЗ України 25.04.2000р. №245 (п.9). Відповідно дост. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає:1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Окрім цього за ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом. Відповідно до ст. 1168 ЦК України, моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю. Відповідно до ч.2 ст.127, ч.ч.1, 4, 7 ст.128 КПК України, шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні. Особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого. Особа, яка не пред`явила цивільного позову в кримінальному провадженні, а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства. У пункті 9 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4даються роз`яснення про те, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. З аналізу позовних вимог вбачається, що позивачу завдано душевних та моральних страждань, оскільки через протиправні дії відповідача, які мали місце під час виконання ним своїх посадових обов`язків в присутності інших працівників, в тому числі і його підлеглих, настали наслідки у вигляді легких тілесних ушкоджень для нього, що спричинило йому душевних та моральних страждань, неможливість виконання прав донора (а.с.15), тимчасова непрацездатність, порушення ритму його життя, необхідність застосування додаткових зустль для організаціїсвого життя, це змусило його звертатися до суду за захистом своїх порушених прав, тому суд враховуючи принцип розумності i справедливості, співмірності пережитих страждань, заявленій сумі відшкодування, вважає, що заявлені вимоги про відшкодування моральної шкоди пдлягають задоволенню частково в розмірі 15000 грн. Згідно ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Щодо стягнення витрат на правничу допомогу в розмірі 23900 грн., до якої позивачем віднесені витрати на правничу допомогу, надану під час досудового провадження, при розгляді кримінального провадження та даного цивільного позову в рамках цивільного судочинства, суд вбачає можливими задовольнити ці вимоги частково в сумі 5600 грн., оскільки саме ця сума підтверджена належними доказами в частині надання правничої допомоги при розгляді даного цивільного позову, а саме: квитанціями № 2 від 19.02.2021 на суму 1500 грн. (а.с.32), № 2 від 14.12.2021 на суму 2600 грн. (а.с.113) та № 1 від 22.06.2021 на суму 1500 грн. (а.с.114), договором про надання правничої допомоги від 19.02.2021 (а.с.31), ордером (а.с.35). Так, стаття 118 КПК України містить виключний перелік процесуальних витрат до яких відносяться і витрати на правову допомогу. Частиною 2 ст. 120 КПК України передбачено, що витрати, пов`язані з оплатою допомоги представника потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача та юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які надають правову допомогу за договором, несе відповідно потерпілий, цивільний позивач, цивільний відповідач, юридична особа, щодо якої здійснюється провадження. Відповідно до ч. 1 ст. 124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійсненні ним документально підтверджені процесуальні витрати. За відсутності в обвинуваченого коштів, достатніх для відшкодування зазначених витрат, вони компенсуються потерпілому за рахунок Державного бюджету України у випадках і в порядку, передбачених законом для компенсації шкоди, завданої кримінальним правопорушенням. Частиною 3 ст. 124 КПК України визначено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не приймаючи рішення про новий судовий розгляд, змінюють судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат. З аналізу ст.ст. 118, 120, 124 КПК України можно зробити висновок, що законодавцем передбачена можливість стягнення витрат на правову допомогу у рамках конкретної справи виключно в порядку визначеному кримінально-процесуальними нормами. Таким чином, вирішення цього питання у рамках цивільної справи не відповідає вимогам процесуального законодавства. У постанові ВС/КАС від 15.08.2019 року у справі № 735/845/17 міститься позиція, що відповідно до ст. 91 КПК України вид і розмір шкоди, завдано злочином та процесуальні витрати потерпілого, включно витрати на правову допомогу підлягають доказуванню у кримінальному провадженні. У постанові ВС від 18.03.2020 року по цивільній справі № 706/332/19 викладено правовий висновок, що вимоги про відшкодування майнової шкоди не підлягають розгляду у порядку цивільного судочинства. При цьому суд зазначив, що позивачі мали намір стягнути з відповідачів витрати, які вони понесли під час розгляду їх заяв про вчинення злочину та які відповідно до ст. 118 КПК України є процесуальними витратами у кримінальному провадженні. З урахуванням аналізу вказаних норм законодавства, процесуальні витрати у кримінальному провадженні вирішуються у тій справі (провадженні), у якій вони були понесені, в порядку, передбаченому КПК України, що унеможливлює розгляд в порядку цивільного судочинства. Суди першої та апеляційної інстанцій, встановивши, що позов спрямований на відшкодування понесених позивачами процесуальних витрат у кримінальному процесі, які вони зазначили у позові як матеріальну шкоду, дійшли обгрунтованого висновку про закриття провадження у справі у цій частині позовних вимог, оскільки такі питання відповідно до вищевказаних норм законодавства мають бути вирішені судом у вироку суду або в ухвалі у кримінальному процесі, а не в порядку цивільного судочинства. Всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, суд приходить до висновку що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, а саме стягненню з відповідача на користь позивача майнової шкоди, завданої кримінальним правопорушенням в сумі 5066 грн. 48 коп., моральної шкоди в сумі 15000 грн. та витрат на правничу допомогу в сумі 5600 грн.

Outcome: partial