Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-26 00:00:00

02 листопада 2021 року позивач Державне міське підприємство «Івано-Франківськтеплокомуненерго» звернувся до суду з позовом до відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за послуги теплопостачання у розмірі 62214,61 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що надає послуги теплопостачання до квартири [ADDRESS] , в якій проживають відповідачі. Державне міське підприємство «Івано-Франківськтеплокомуненерго» визначено виконавцем послуг із центрального опалення та підігріву води для населення на підставі рішення виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради № 17 від 26 січня 2010 року. Боржники свої зобов`язання щодо оплати за послуги теплопостачання як споживачі виконували неналежним чином, у зв`язку з чим станом на 01 жовтня 2021 року мають заборгованість у розмірі 62214,61 грн. Позивач зазначає, що відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг не може бути підставою для звільнення відповідачів від оплати послуг у повному обсязі. 22 липня 2020 року між позивачем, виробником, та [PERSON] , споживачем, укладений договір № 130/20 про реструктуризацію заборгованості за комунальні послуги, предметом якого є надання Виробником Споживачеві розстрочки у погашення заборгованості постачання теплової енергії та гарячої води по адресі: [ADDRESS] , що утворилася станом на 01 липня 2020 року в сумі 47910,66 грн, а громадянин визнає дану заборгованість та зобов`язується погасити її в період з 22 липня 2020 року по 22 липня 2021 року. Термін дії вказаного договору закінчився 22 липня 2021 року, але взяті на себе зобов`язання не виконані. Виходячи з наведеного, позивач просить стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за надані послуги з теплопостачання станом на 01 жовтня 2021 року в сумі 62214,61 грн, а також понесені при зверненні до суду з позовом судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 2270,00 грн. Ухвалою суду від 03 листопада 2021 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за даним позовом, розгляд справи ухвалено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Представник позивача у судове засідання не з`явився, попередньо подав до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить розглядати справу за відсутності представника позивача, проти ухвалення по справі заочного рішення не заперечує. Відповідачі у судове засідання не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили, хоча про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, зокрема, відповідачі викликалися через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Від відповідачів не надходив відзив на позов, не надходило в установлений судом строк заяв із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, згідно частини четвертої статті 277 Цивільного процесуального кодексу України. Враховуючи достатність доказів та те, що відповідачі належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, відповідачі не з`явилися в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, відповідачі не подали відзив, а представник позивача не заперечує проти заочного розгляду справи, суд на підставі статей 280-282 Цивільного процесуального кодексу України ухвалив провести заочний розгляд даної справи. Відповідно до частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення на них, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно розрахунку боргу за теплоенергію, відповідачі за адресою: [ADDRESS] мають заборгованість за послуги з теплопостачання станом на 01 жовтня 2021 року у розмірі 62214,61 грн (а.с.4). 22 липня 2020 року між Державним міським підприємством «Івано-Франківськтеплокомуненерго», Виробником, та [PERSON] , Споживачем, укладений договір № 130/20 про реструктуризацію заборгованості за комунальні послуги, предметом якого є надання Виробником Споживачеві розстрочки у погашенні заборгованості за послуги з постачання теплової енергії та гарячої води по адресі: [ADDRESS] , особовий рахунок [NUMBER] , що утворилася станом на 01 липня 2020 року в сумі 47910,66 грн, а громадянин визнає дану заборгованість та зобов`язується погасити її в період з 22 липня 2020 року по 22 липня 2021 року, в тому числі з розподілом за місяцями: з липня 2020 року по червень 2021 року по 300 грн щомісячно боргу та поточні нарахування, які мають бути погашені до 20 числа кожного місяця протягом дії договору, а з липня 2021 року до 22 числа 44610,66 грн та поточні нарахування (а.с.5). 01 жовтня 2017 року Державним міським підприємством «Івано-Франківськтеплокомуненерго», що діє на підставі статуту, Виконавцем, опубліковано (розроблено відповідно до Типового договору, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630) договір про надання населенню послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, що є публічним договором - офертою - пропозицією на адресу фізичних осіб, Споживачів, відповідно до пункту 1.1 якого Виконавець зобов`язується своєчасно надавати Споживачеві відповідної якості послуги з централізованого опалення, постачання гарячої води, а Споживач зобов`язується своєчасно оплачувати надані послуги за встановленими тарифами у строки і на умовах, що передбачені договором (а.с.6-7). Частиною першою статті 13 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до частини першої-другої статті 207 Цивільного кодексу України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства. Частина третя статті 815 Цивільного кодексу України встановлює, що наймач зобов`язаний своєчасно вносити плату за найм житла. Наймач зобов`язаний самостійно вносити плату за комунальні послуги, якщо інше не встановлено договором найму. В силу дії пункту 5 частини другої статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Відповідно до частини першої статті 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. У частині першій статті 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту (частина перша статті 527 Цивільного кодексу України). Згідно з частиною першою статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Пунктом 8 Правил надання послуг із централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, визначено, що послуги надаються споживачеві згідно із договором, що оформляється на основі типового договору про надання послуг із централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення. Відповідно до пункту 20 Правил надання послуг із централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції, тощо) або відповідно до умов договору на встановлення засобів обліку. Положеннями статті 610 Цивільного кодексу України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до частини першої статті 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення (частини перша-друга статті 612 Цивільного кодексу України). Як встановлено судом, відповідачі неналежно здійснювали оплату за послуги теплопостачання. Відповідно до частини першої-другої статті 614 Цивільного кодексу України, особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання. Внаслідок неналежного виконання споживачами, відповідачами зобов`язання по оплаті наданих послуг станом на 01 жовтня 2021 року виникла заборгованість за надані послуги теплопостачання у розмірі 62 214,61 грн. У порядку виконання процесуального обов`язку відповідачів, унормованого частиною третьою статті 12, частини першої статті 81 Цивільного процесуального кодексу України, з доведення належним чином виконання обов`язків перед позивачем з виплати заборгованості за послуги теплопостачання не надано доказів виплати вказаної суми заборгованості, а також доказів на підтвердження відсутності своєї вини у неналежному виконанні умов зобов`язання, визначеного договором. Розрахунок заборгованості є чітким, повним та розгорнутим по окремим категоріям. Даних на його спростування матеріали справи не містять. Відповідачі, не бажаючи приймати участь у судовому розгляді справи і реалізувати своє процесуальне право на спростування доводів позову і доказування належного виконання обов`язків, тим самим не оспорюють наявних підстав для стягнення грошової суми. У відповідності до частини першої статті 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Виходячи із вищевикладеного, оцінивши докази, надані сторонами у справі, їх належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, відповідно до статті 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі. Відповідно до частини першої статті 133 Цивільного процесуального кодексу України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Частиною першою статті 141 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Як вбачається копії платіжного доручення № 9033 від 22 жовтня 2021 року позивачем сплачено судовий збір за даним позовом у розмірі 2270,00 грн (а.с. 3). Позовні вимоги задоволені у повному обсязі, тому з відповідачів також слід стягнути на користь позивача понесені ним судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 2270,00 грн в рівних частинах, тобто по 756,67грн з кожного. На підставі викладеного, відповідно до статей 1, 6, 7, 9, 10, 19-21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», статей 526, 527, 530, 610-612, 629, 815 Цивільного кодексу України,

Outcome: approved