Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. 14.12.2021 року справу за даною позовною заявою прийнято до розгляду та відкрито у ній провадження. Позивач свої позовні вимоги у позовній заяві мотивував тим, що він є власником будинку [ADDRESS] . Вказав, що зареєстрованим місцем проживання відповідача є будинок, що належить на праві приватної власності позивачу і відповідач без поважних причин відсутня протягом шести місяців у такому будинку, не несе жодних витрат по утриманню майна, не змінює самостійно місце реєстрації проживання, і позивач позбавлена можливості оформити субсидію по оплаті комунальних послуг, тим самим відповідач створює перешкоди власникові у користуванні та розпоряджанні своїм майном, позивач змушена звернутися до суду захисту своїх прав. Позивач просив визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Відповідач відзиву на позов не подав. Позивач у судове засідання не прибув, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся, про причини неявки суд не повідомив. Відповідач в судове засідання не прибув, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся, про причини неявки суд не повідомив, не подав відзив. Оскільки сторони в судове засідання не прибули, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксація судового засідання з допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У судовому засіданні було досліджено наявні в матеріалах справи письмові докази. Відповідно до копії свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії [NUMBER] , виданого 28.10.2011 р. виконавчим комітетом Жовківської міської ради, та витягу про державну реєстрацію прав від 07.11.2011 р. КП ЛОР «Червоноградське МБТІ», позивач є власником будинку [ADDRESS] . Згідно з копіями відомостей з будинкової книги для прописки громадян, які проживають у будинку [ADDRESS] , відповідач з 18.11.2011 р. значиться зареєстрованою за вказаною адресою. З акту обстеження матеріально-побутових умов за адресою [ADDRESS] , складеного 01.07.2021 р. депутатом Жовківської міської ради Львівської області Савіцькою З.М., вбачається, що [PERSON] (колишня невістка) не проживає по місцю реєстрації з 04.12.2020 р. З акту обстеження матеріально-побутових умов за адресою [ADDRESS] , складеного 06.08.2021 р. депутатом Жовківської міської ради Львівської області Пилипець Ю.В., вбачається, що [PERSON] (колишня невістка) не проживає по місцю реєстрації з 04.12.2020 р. Відповідно до акту обстеження матеріально-побутових умов за адресою [ADDRESS] , складеного 13.09.2021 р. депутатом Жовківської міської ради Львівської області Савіцькою З.М., [PERSON] (колишня невістка) не проживає по місцю реєстрації з 04.12.2020 р. Відповідно до акту обстеження матеріально-побутових умов за адресою [ADDRESS] , складеного 11.10.2021 р. депутатом Жовківської міської ради Львівської області Пилипець Ю.В., [PERSON] (колишня невістка) не проживає по місцю реєстрації з 04.12.2020 р. Дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, а відтак, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до наступного висновку. Згідно із ч.1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. ст. 81, 82 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 р. відповідно до Закону №475/97-ВР від 17.07.1997р. "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4,7 та 11 до Конвенції" закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Виходячи із змісту норм ст.ст. 71, 72 ЖК України, відповідно до роз`яснень, викладених у п.10 постанови Пленуму Верховного Суду УРСР від 12 квітня 1985 року № 2 "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України" з наступними змінами при вирішення спору про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно з`ясовувати причини відсутності особи у жилому приміщенні понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. З копій актів обстеження матеріально-побутових умов вбачається, що відповідач в будинку [ADDRESS] зареєстрована, але не проживає понад один рік. Таким чином, судом встановлено факт відсутності відповідача у житловому приміщенні протягом тривалого часу та суду не наведено доказів поважності такої тривалої відсутності. За таких обставин позовну вимогу про визнання відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням, потрібно задовольнити.

Outcome: approved