Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-01 00:00:00

Позивач [PERSON] вернувся до суду з позовом до [PERSON] про встановлення юридичного факту, визнання майна об`єктом права спільної сумісної власності та поділ майна. Свої позовні вимоги обгрунтував тим, що позивач та відповідачка проживали однією сім`єю з липня 2010 року. З 24.09.1998р. по 17.06.2013р. позивач офіційно перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , однак з липня 2010 року фактично припинив з останньою проживати. 17.06.2013р. вступило в законну силу рішення Придніпровського районного суду м.Черкаси від 05.04.2013р. про розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON] 23.07.2013р. позивач зареєстрував шлюб із [PERSON] . Від даного шлюбу сторони мають неповнолітню дочку [PERSON] , [INFO] . 26.07.2019р. згідно рішення Черкаського районного суду Черкаської області шлюб між позивачем та відповідачкою був розірваний. За час шлюбу сторонами набуто цілий ряд майна, яке є спільною сумісною власністю сторін. Угоди про поділ спільного майна сторони не досягли. Також позов обгрунтовано іншими доводами та посиланнями на положення законодавства. У зв`язку з цим позивач просив суд, з урахуванням зменшених позовних вимог (а.с.57-61 Т.2): встановити юридичний факт проживання [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] однією сім`єю, як чоловіка та жінки, без реєстрації шлюбу з 18 червня 2013 року по 22 липня 2013 року включно; визнати право спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] на наступне майно, загальною вартістю 209356грн. 20коп, яке спільно набуте ними, а саме: автомобіль «Chevrolet Aveo», 2009 року випуску, д.н.з. [NUMBER] , вартістю 133160грн.; металевий гаражний бокс, який знаходиться в автокооперативі «Граніт» в [ADDRESS], вартістю 76196грн. 20коп; поділити майно, набуте під час шлюбу, виділивши [PERSON] металевий гаражний бокс який знаходиться в автокооперативі «Граніт» в [ADDRESS], вартістю 76196грн. 20коп.; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] кошти в сумі 28481грн. 90коп., як компенсацію за його частку в спільному майні подружжя, а саме за частку автомобіля «Chevrolet Aveo», 2009 року випуску, д.н.з. [NUMBER] ; стягнути із [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати. У судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник адвокат Дмитрик С.В. підтримали позовні вимоги в повному обсязі з урахуванням зменшених позовних вимог, просили позов задовольнити. У судовому засіданні відповідачка [PERSON] та її представник адвокат Гаврильченко І.М. повністю заперечили щодо позовних вимог, просили відмовити позивачу у задоволенні позову, вважаючи позов необгрунтованим, недоведеним та безпідставним, подали свої докази та відзив на позов з урахуванням зменшених позовних вимог. Пояснили, що [PERSON] не проживала разом із [PERSON] до реєстрації шлюбу, а їх відносини були не постійними, ситуативними, вони періодично зустрічалися. [PERSON] набула гаражний бокс, який знаходиться в автокооперативі «Граніт» в [ADDRESS] , ще до шлюбу із позивачем, тому цей гаражний бокс належить їй і не може бути предметом поділу. Крім цього, право власності на даний гаражний бокс [PERSON] ніколи не оформляла, а лише за заявою була прийнята в члени кооперативу «Граніт» з 20.06.2013р. і переоформила гараж на себе. Автомобіль «Chevrolet Aveo», 2009 року випуску був переоформлений [PERSON] на неї в період шлюбу з ним 04.01.2014р. Відповідачка вважає, що вказаний автомобіль та гараж не підпадають під категорію спільного майна подружжя, оскільки за зазначене майно сплачено її та батьківські кошти за борги під час поділу майна між [PERSON] та його колишньою дружиною [PERSON] , а всього сплачено боргів на загальну суму 240000грн. (про що також вказано у письмовому відзиві а.с.71-73 Т.2). Заслухавши пояснення учасників процесу, вивчивши наявні матеріали справи, суд встановив наступні фактичні обставини справи. Судом встановлено, що з 24.09.1998р. по 17.06.2013р. позивач [PERSON] офіційно перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] . 17.06.2013р. вступило в законну силу рішення Придніпровського районного суду м.Черкаси від 05.04.2013р. про розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON] 23.07.2013р. позивач [PERSON] зареєстрував шлюб із [PERSON] . Від даного шлюбу сторони мають неповнолітню дочку [PERSON] , [INFO] . 26.07.2019р. згідно рішення Черкаського районного суду Черкаської області шлюб між позивачем та відповідачкою був розірваний. За час шлюбу сторонами набуто ряд майна, угоди про поділ якого сторони не досягли. У судовому засіданні були допитані ряд свідків. Свідок [PERSON] (зі сторони відповідачки) пояснила, що [PERSON] є її дочкою, а позивач являється їй колишнім зятем. [PERSON] та [PERSON] стали проживати разом після народження дитини, тобто після [INFO] , а до цього зустрічалися. [PERSON] приховував інформацію про те, що в нього майно під арештом. Вона дала дочці 20000доларів США на погашення боргів [PERSON] і придбання квартири, а потім давала ще 58000грн. для викупу машини. Дочка їй сказала, що [PERSON] виходить з членів гаражного кооперативу, а вона ( [PERSON] ) написала заяву про членство в кооперативі. Свідок [PERSON] (зі сторони відповідачки) пояснив, що [PERSON] є його сестрою. Автомобіль «Chevrolet Aveo» був в арешті і він чув розмову між [PERSON] і [PERSON] про те, що автомобіль потрібно викупити за борги. За гараж він нічого не знає. З якого часу сторони стали проживати разом він не знає. Свідок [PERSON] (зі сторони позивача) пояснила, що позивач [PERSON] є її братом. Її брат та [PERSON] стали проживати разом з 2010 року по 2017 рік, спільно вели господарство. [PERSON] була в декреті. З 2010р. її брат та [PERSON] разом приїзджали в село на вихідні, обробляли город. Спочатку вони проживали разом не розписані, а одружились згодом, вони проживали разом у квартирі по [ADDRESS] . Їздили разом на море. [PERSON] все купував дружині: одяг, сережки, різні речі. Свідок [PERSON] (зі сторони позивача) пояснив, що він є товаришем [PERSON] , з яким вони разом служили. [PERSON] йому казав, що він із 2010 року проживав разом із [PERSON] , але він в гостях у них не був. У них у 2013 році народилась дочка. Свідок [PERSON] пояснив, що він є другом сім`ї як позивачу так і відповідачці. [PERSON] і [PERSON] почали проживати разом дуже давно, з якого саме часу він не може ствердно сказати. Вони почали проживати на квартирі в [ADDRESS] десь орієнтовно з 2004-2005років. [PERSON] утримував сім`ю. При вирішенні даного спору суд вважає необхідним керуватись наступним. Відповідно до положень ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до положень ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з вимогами ст.ст. 76-80 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ч.1 ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Згідно ч.1 ст.69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно ч.1 ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно ст.74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. Згідно ст.368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст.372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Щодо факту спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу [PERSON] та [PERSON] з 18.06.2013р. по 22.07.2013р. суд вважає наступне. З 24.09.1998р. по 17.06.2013р. позивач [PERSON] офіційно перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] . Фактично шлюбні відносини між [PERSON] та [PERSON] були припинені із 15.07.2010р. і дана обставина була встановлена у рішенні Придніпровського районного суду м.Черкаси від 05.04.2013р., що набрало законної сили (а.с.66-78 Т.1). Факт спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу [PERSON] та [PERSON] з 18.06.2013р. по 22.07.2013р. підтверджується показаннями свідків [PERSON] (сестра позивача) та [PERSON] , допитаних у судовому засіданні. Із показань свідка [PERSON] , який пояснив, що [PERSON] і [PERSON] почали проживати разом дуже давно, - не можна достовірно встановити з якого саме часу сторони почали проживати разом і вели спільне господарство. Крім показань свідків, суд вважає необхідним взяти до уваги і ті обставини, що: 1) 02.09.2011р. позивач [PERSON] зареєстрував [PERSON] та її сина від першого шлюбу [PERSON] у своєму домоволодінні по [ADDRESS] (даний факт встановлений рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 05.11.2019р., що набрало законної сили, а.с.81-84 Т.2), тобто ще до реєстрації шлюбу із відповідачкою; 2) 20.10.2011р. [PERSON] склав заповіт, яким все своє майно заповідав [PERSON] , [INFO] (а.с.93 Т.2), тобто ще до реєстрації шлюбу із відповідачкою; 3) від шлюбу сторони мають дочку [PERSON] , [INFO] , яка, відповідно, зачата до реєстрації шлюбу (шлюб зареєстровано 23.07.2013р.) між позивачем та відповідачкою. Суд вважає, що вказані обставини та пояснення свідків в сукупності підтверджують факт проживання [PERSON] та [PERSON] однією сім`єю, як чоловіка та жінки, без реєстрації шлюбу з 18 червня 2013 року по 22 липня 2013 року включно. Тому, дану позовну вимогу суд вважає доведеною, обгрунтованою і такою, що підлягає до задоволення, а заперечення відповідачки з даного приводу суд вважає недоведеними і необгрунтованими. Показання свідка [PERSON] , яка є матір`ю відповідачки, суд оцінює критично, оскільки вказані показання суперечать показанням інших свідків та встановленим судом обставинам справи. Такі показання суд розцінює як показання, надані матір`ю в інтересах своєї дочки для поліпшення становища останньої. Щодо визнання права спільної сумісної власності позивача та відповідачки на гаражний бокс і автомобіль «Chevrolet Aveo», поділу вказаного майна, суд вважає наступне. Згідно довідки гаражно-будівельного автокооперативу «Граніт» від 31.10.2019р. встановлено, що [PERSON] є членом ГБА «Граніт» та власником металевого гаража № [NUMBER] (протокол №5/1 від 20.06.2013р.), який розміщений на території ГБА «Граніт» (а.с.29 Т.1). [PERSON] та [PERSON] є однією і тією ж особою. Враховуючи, що суд прийшов до висновку про необхідність встановлення факту проживання [PERSON] та [PERSON] однією сім`єю, як чоловіка та жінки, без реєстрації шлюбу з 18 червня 2013 року по 22 липня 2013 року, тому набуте сторонами майно за час спільного проживання (зокрема гаражний бокс) належить їм на праві спільної сумісної власності відповідно до положень ст.74 СК України. Доводи відповідачки про те, що гаражний бокс в автокооперативі «Граніт» в [ADDRESS] не може бути предметом поділу, оскільки право власності на даний гаражний бокс [PERSON] ніколи не оформляла, - суд вважає неспроможними. Даний гаражний бокс не є нерухомим майном в розумінні вимог закону, на який оформляються документи про право власності на нерухоме майно. Даний гаражний бокс є рухомим майном, оскільки він являється металевою конструкцією (гараж) розмірами 3х6м, що, зокрема, встановлено у висновку експерта від 11.08.2021р. №СЕ-19/124-21/8679-ТВ з фототаблицею до нього (а.с.36-39 Т.2). Відповідно, даний гараж відноситься до об`єктів рухомого майна і може бути об`єктом поділу між сторонами. За клопотанням позивача по справі було призначено та проведено судово-товарознавчу експертизу експертами Черкаського НДЕКЦ (висновок №СЕ-19/124-21/8679-ТВ від 11.08.2021р., а.с.35-39 Т.2). Згідно висновку експерта ринкова вартість металевої конструкції (гаражного боксу), зареєстрованого за [PERSON] в автокооперативі «Граніт» в м.Черкаси, вул.Одеська, 28 станом на 29.07.2021р. становила 76196,20грн. Даний висновок експерта суд вважає належним і допустимим доказом. Судом встановлено, що у власності сторін в період шлюбу був автомобіль «Chevrolet Aveo», 2009 року випуску, д.н.з. [NUMBER] . Даний автомобіль був придбаний [PERSON] ще до шлюбу з [PERSON] , що було встановлено, зокрема, у рішенні Придніпровського районного суду м.Черкаси від 05.04.2013р., що набрало законної сили (а.с.66-78 Т.1). 04.01.2014р., в період шлюбу між сторонами, вказаний автомобіль «Chevrolet Aveo», 2009 року випуску, був перереєстрований з[PERSON] на нового власника: відповідачку [PERSON] , що підтверджується, зокрема, листом територіального сервісного центу №7141 від 10.11.2017р. (а.с.28 Т.1) та витягом з Єдиного Державного реєстру МВС стосовно зареєстрованих транспортних засобів (а.с.181 Т.1). Згідно вказаних доказів та доводів відповідачки [PERSON] , судом встановлено, що 22.02.2020р. (тобто після розірвання шлюбу між сторонами) вказаний автомобіль «Chevrolet Aveo», 2009 року випуску, був знятий з обліку та перереєстрований на іншу особу. Згідно пояснень відповідачки, вона продала вказаний автомобіль у 2020р. іншій особі, оскільки їй потрібні були кошти на лікування. З урахуванням вказаних обставин, суд вважає даний автомобіль спільним сумісним майном подружжя. Враховуючи факт відчуження автомобіля відповідачкою іншій особі після розірвання шлюбу, суд вважає, що єдиним правомірним способом компенсувати позивачеві вартість його частки (1/2) автомобіля є стягнення грошової компенсації за його частку в спільному майні подружжя, виходячи із середньої ринкової ціни подібного по характеристиках автомобіля «Chevrolet Aveo» станом на 22.02.2020р., тобто на момент відчуження. За клопотанням позивача по справі було призначено та проведено судово-автотоварознавчу експертизу експертом Березовським А.А. (висновок №152 від 14.09.2020р., а.с.202-206 Т.1). Згідно висновку експерта середня ринкова ціна автомобіля «Chevrolet Aveo», 2009року випуску, легковий седан-В, об`єм двигуна 1498см.куб., механічна коробка передач, станом на 22.02.2020р. складає 133160грн.Даний висновок експерта суд вважає належним і допустимим доказом. Доводи відповідачки про те, що вказаний автомобіль та гараж не підпадають під категорію спільного майна подружжя, оскільки за зазначене майно сплачено її та батьківські кошти в сумі 240000грн. за борги під час поділу майна між [PERSON] та його колишньою дружиною [PERSON] , - суд вважає необгрунтованими і недоведеними. Суд вважає такі доводи відповідачки лише припущенням. Нотаріально посвідчену заяву [PERSON] від 31.07.2014р. про те, що вона отримала від [PERSON] грошову суму в розмірі 240000грн. (а.с.160 Т.1), суд вважає неналежним доказом, та такою, що не підтверджує фактичні обставини справи, оскільки у заяві не зазначено, за що саме [PERSON] отримала кошти від [PERSON] : чи за конкретне майно, чи в рахунок погашення якогось боргу, чи за якісь дії, послуги, тощо; не вказано чиї саме це були кошти: чи особисті [PERSON] чи спільні кошти подружжя [PERSON] і [PERSON] (оскільки на момент складення вказаної заяви сторони перебували у зареєстрованому шлюбі). А рішення суду не може грунтуватись на припущеннях. Таким чином, загальна вартість майна, що підлягає поділу між сторонами згідно позовних вимог, а саме гаражного бокса та автомобіля «Chevrolet Aveo», становить 209356грн. 20коп. Вартість майна визначена згідно висновків експертиз. Враховуючи, що частки позивача і відповідачки згідно закону є рівними, по Ѕ кожному, тому кожна із сторін має право на отримання своєї частки майна в сумі 104678грн.10коп. Суд вважає обгрунтованим та доведеним спосіб поділу вказаного майна, що запропонований позивачем, а саме в рахунок Ѕ частки виділити [PERSON] металевий гаражний бокс, що розташований в автокооперативі «Граніт» в [ADDRESS], вартістю 76196грн. 20коп. та стягнути з відповідачки [PERSON] на користь позивача кошти в сумі 28481грн. 90коп., як компенсацію за його частку в спільному майні подружжя, а саме за частку автомобіля «Chevrolet Aveo», 2009 року випуску. Оцінюючи за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні кожного отриманого у справі доказу зокрема та належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є доведені, обгрунтовані, тому підлягають до задоволення. Питання щодо судових витрат судом вирішуються відповідно до положень ст.141 ЦПК України. А саме, враховуючи ту обставину, що суд прийшов до висновку про необхідність задоволення позову, з відповідачки підлягають стягненню на користь позивача понесені ним та документально підтверджені судові витрати: витрати на правову допомогу в розмірі 10000грн. та витрати за проведення двох судових експертиз по справі в розмірі 2738грн. 16коп. На підставі вищенаведеного та

Outcome: approved