Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-26 00:00:00

15.04.2021 року позивач [PERSON] звернувся до суду з вищевказаною позовною заявою на обґрунтування якої зазначив, що 24.05.2019 року між ним та відповідачкою було зареєстровано шлюбу, за час якого у них [INFO] народилася спільна дитина - син [PERSON] . Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 21.09.2020 року в цивільній справі № 161/9133/20 їх шлюб з [PERSON] було розірвано, а 14.01.2020 року між ними укладено договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків, яким визначили умови участі кожного з батьків у вихованні та особистому спілкуванні зі спільною дитиною. Поряд з тим, між ним та відповідачкою сформувався стійкий конфлікт, а тому остання не виконує умови даного договору, не дотримується домовленостей з приводу спілкування з сином, зловживає його правами як батька дитини. У зв`язку з цим, він змушений звернутися до суду з даним позовом. Вказує, що він дуже любить свого сина; зазвичай дитини проявляє більшу прихильність до того з батьків, з ким вона провадить більше часу; вік хлопчика - 2 роки, він має задовільний стан здоров`я; у свою чергу, він на обліку у лікаря-психіатра не перебуває, не зловживає алкогольними напоями та не приймає наркотичні засоби; працевлаштований, має матеріальну можливість забезпечити дитину всім необхідним та створити умови для гармонійного розвитку сина. Враховуючи наведене, просить суд зобов`язати [PERSON] не чинити йому перешкод у вихованні та спілкуванні з дитиною - [PERSON] , [INFO] та визначити йому наступний спосіб участі у вихованні та спілкуванні з малолітнім сином: 1) щотижня вівторок, четвер, п`ятниця за місцем проживання батька з ночівлею дитини за місцем його проживання; 2) перша і третя субота - неділя кожного місяця - за місцем проживання батька з ночівлею дитини за місцем його проживання; 3) у день народження дитини - з 10:00 год. до 18:00 год.; 4) кожен другий святковий день або перший за домовленістю; 5) проведення два рази на рік відпочинку строком не менше 21 календарний день, з обов`язковим повідомленням не менш як за 3 календарні дні [PERSON] місця, де такий відпочинок буде проводитись; 6) вільне спілкування телефоном. Судові витрати просить залишити за ним. 23.06.2021 року відповідачкою [PERSON] до суду подано відзив на позовну заяву в обґрунтування якого остання зазначила, що 19.05.2021 року Виконаним комітетом Луцької міської ради було прийнято рішення № 418-1, яким [PERSON] встановлено наступний спосіб участі у вихованні та спілкуванні з малолітнім сином: 1) з 10.00 до 19.00 щовівторка, щочетверга та щоп`ятниці; з 19.00 п`ятниці до 20.00 неділі II та IV тижня місяця; зобов`язано її не перешкоджати позивачу брати участь у вихованні дитини та завчасно попереджати про можливість та причини зміни у встановленому порядку зустрічей; зобов`язано [PERSON] чітко дотримуватися визначених годин побачень із дитиною та завчасно попереджати її про можливість та причини зміни у визначеному порядку зустрічей. Жодних порушень з її боку не має, перешкоди у вихованні та спілкуванні з малолітнім сином вона позивачу не створює. У свою чергу, жодних обставин або належних чи допустимих доказів, які б унеможливлювали право батько на спілкування з малолітнім сином у спосіб, визначений рішенням Виконавчого комітету Луцької міської ради, чи обставин, які б свідчили про перешкоджання з її боку спілкуванню батька з сином стороною позивача не надано, а тому вважає заявлені вимоги безпідставними. Враховуючи наведене, у задоволенні позову просить відмовити у повному обсязі та стягнути з [PERSON] на свою користь витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5500 грн. (а.с. 29-30). 29.06.2021 року від представника позивача надійшла відповідь на відзив у якій останній зазначає, що вчинення [PERSON] перешкод [PERSON] у вихованні та спілкуванні з дитиною - [PERSON] , [INFO] стверджується долученими до матеріалів справи доказами, з урахуванням документів, що характеризують відповідачку як особу схильну до конфліктів. Відтак, враховуючи наявність явних перешкод батьку, який проживає окремо від дитини, [PERSON] має право за захист своїх прав в судовому порядку з метою визначення способу участі одного з батьків у вихованні дитини. Також вважає, що заявлений [PERSON] до стягнення розмір витрат на правничу допомогу є неспівмірним зі складністю виконаних адвокатом робіт, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт. Просить взяти зазначене до уваги при постановленні судового рішення (а.с. 40-42). 27.07.2021 року відповідачкою було подано заперечення на відповідь на відзив, в яких вона зазначила, що наведені у стороною позивача доводи не спростовують викладені у відзиві на позовну заяву обставини. Зокрема, вона постійно сприяє вирішенню спірних питань шляхом перемовин, першочергово виходячи із інтересів малолітнього сина. Вважає позов необґрунтованим (а.с. 74-75). 27.07.2021 року представником третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, у відповідності до вимог ст. 19 СК України, було подано до суду висновок Служби у справах дітей Луцької міської ради № 195 від 16.07.2021 року з приводу можливості розв`язання спору (а.с. 77). У судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги підтримала з підстав, які були викладені у позовній заяві та відповіді на відзив на позовну заяву, просила їх задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні посилаючись на викладені у відзиві на позовну заяву та запереченнях обставини, просила у задоволенні позову відмовити повністю. Додатково пояснила, що її довірителька жодним чином не перешкоджає позивачу у вихованні та спілкуванні з малолітнім сином, а тому, у даному випадку, право [PERSON] не порушене, що виключає можливість для здійснення його судового захисту. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору вважає, що заявлені позовні вимоги підлягають до часткового задоволення та зазначив, що у розглядуваному випадку позивачу варто визначити спосіб у вихованні та спілкуванні з дитиною відповідно до наданого суду висновку Служби у справах дітей Луцької міської ради № 195 від 16.07.2021 року. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] з 24.05.2019 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 21.09.2020 року в цивільній справі № 161/9133/20 було розірвано. Вказане судове рішення набрало законної сили 22.10.2020 року та є чинним (а.с. 8). Як вбачається зі свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 15.03.2019 року Луцьким МВ ДРАЦС ГТУЮ у Волинській області за актовим записом № 618, у сторін [INFO] народилася спільна дитина - син [PERSON] (а.с. 7). 14.01.2020 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено Договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків, який був посвідчений приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Волинської області Усік А.М. та зареєстрований в реєстрі за № 67 (далі - Договір). За умовами Договору, його сторони домовилися про порядок участі кожного з них у вихованні та особистому спілкуванні із [PERSON] , [INFO] , а також здійснення батьківських прав батька, який проживає окремо від дитини (а.с. 9-10). У своїй позовній заяві, яка є предметом розгляду даної справи, [PERSON] посилається на ту обставину, що відповідачка не виконує умови вищевказаного Договору та чинить йому перешкоди у вихованні й спілкуванні з їх спільним сином. Відповідно до ст.ст. 3, 18 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Статтями 12-15 Конвенції визначено право дитини висловлювати свою думку (право бути почутою). На рівні внутрішнього законодавства України принцип урахування найкращих інтересів дитини викладно у ч. 8 ст. 7 СК України та у ст. 11 ЗУ «Про охорону дитинства», згідно з положеннями яких регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини; предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів дитини. Відповідно до принципу 1 Декларації прав дитини, затвердженої Резолюцією 1386 (XIV) Генеральної Асамблеї ООН від 20.11.1959 року, дитині законом та іншими засобами має бути забезпечений спеціальний захист і можливості та прийнятні умови, які дозволяли би їй розвиватися фізично, умово, духовно і в соціальному відношенні здоровою і нормальним шляхом і в умовах свободи та гідності. У ст. 9 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року передбачено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Європейський суд з прав людини зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини с надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови:? по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (Mamchur vs. Ukraine, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16.07.2015 року). Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. (Hunt vs. Ukraine, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07.12.2006 року). Відповідно до ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського Суду як джерело права. Статтею 141 СК України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Частинами 1 - 3 ст. 157 СК України передбачено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. За змістом ст. 159 СК України суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні, побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Вказане положення матеріального закону кореспондується з приписами ч. 1 ст. 2 ЦПК України, відповідно до якої завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Таким чином, суд може захистити лише порушені, невизнані або оспорювані права, свободи чи інтереси, а відсутні такого порушення унеможливлює існування цивільного спору, що є підставою для відмови у позові. Отже, предметом доказування у спорі щодо усунення батьку перешкод у спілкуванні з сином є існування факту наявності таких перешкод, які чинить той із батьків, з ким проживає дитина, а також того, що таке спілкування не перешкоджатиме їх нормальному розвиткові. Положеннями ст.ст. 80, 81 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд, виходячи з наданих стороною позивача доказів вважає доведеним, що у [PERSON] наявні перешкоди у вільній реалізації свої прав щодо спілкування із малолітнім сином [PERSON] , [INFO] , та здійсненні батьківських обов`язків щодо дитини. Про наведені вище обставини свідчать численні матеріали, складені уповноваженими органами Національної поліції з приводу різноманітних конфліктних ситуації, які виникали між [PERSON] та [PERSON] з приводу реалізації ними своїх батьківських прав відносно їх спільної дитини (а.с. 43-63). Таким чином, судом встановлено, що між сторонами існує спір з приводу участі позивача [PERSON] у вихованні та спілкуванні з малолітнім сином [PERSON] , [INFO] , а тому існує необхідність у визначенні позивачу такого способу у судовому порядку. Згідно ч. ч. 5, 6 ст. 19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Так, із наданого Службою у справах дітей Луцької міської ради висновку № 195 від 16.07.2021 року «Про визначення способу участі [PERSON] у вихованні та спілкуванні з дитиною» вбачається наступне. Так, 07.04.2021 року [PERSON] звернувся у Департамент «Центр надання адміністративних послуг у місті Луцьку» про визначення способу участі у вихованні та спілкуванні з сином [PERSON] , оскільки не може самостійно домовитись із матір`ю дитини про дні та години його побачень із сином. Рішенням виконавчого комітету міської ради від 19.05.2021 № 418-1 [PERSON] терміном до 25.07.2021 року було визначено наступний спосіб участі у вихованні та спілкуванні з малолітнім сином: з 10.00 до 19.00 щовівторка, щочетверга та щоп`ятниці; з 19.00 п`ятниці до 20.00 неділі ІІ та IV тижня місяця. 15.07.2021 року у Службі у справах дітей відбулася спільна зустріч батьків, на якій їм було роз`яснено, що кожна дитина відповідно до ст. 5, 7, 9, 18 Конвенції ООН про права дитини має право знати своїх батьків і право на їх піклування. Згідно ч. 2, 3 ст. 157 Сімейного кодексу України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. [PERSON] наполягав на тому, щоб висновком служби у справах дітей йому був визначений спосіб участі у спілкуванні з дитиною, викладений у його позовній заяві. [PERSON] не заперечувала що задоволення вимог [PERSON] , крім ночівлі дитини за місцем проживання батька у буди дні. Враховуючи вищевикладене, беручи до уваги вік та інтереси дитинні

Outcome: partial