Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-06 00:00:00

Позивачка 02 листопада 2021 року звернулася у суд з позовом про стягнення з відповідача аліментів на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 4000 грн. щомісячно. Свої вимоги мотивує тим, що вони з відповідачем перебувають у зареєстрованому шлюбі. На даний час спільного господарства не ведуть, спільного бюджету не мають, проживають окремо. Протягом останніх років сімейні відносини між ними почали погіршуватись, тому вона змушена була подати позов про розірвання шлюбу. Донька проживає разом із нею, постійно перебуває на її утриманні. Відповідач тривалий час не надає ніякої матеріальної допомоги на утримання їхньої доньки. Їй особисто доводиться піклуватися про матеріальне забезпечення потреб дитини. Вона кожного місяця несе витрати на належне утримання дитини, а саме харчування, купівлю одягу, відвідування школи, лікування за необхідністю та забезпечення духовного розвитку, а також значна частина її заробітку витрачається на оренду житла в м. Києві, сплату комунальних платежів. В середньому витрати щомісяця на дитину складають близько 8000 грн. В свою чергу, внаслідок інфляційних процесів в державі, зростання цін на продукти харчування, одяг та взуття, комунальні послуги, їй одній матеріально важко протягом такого тривалого часу самостійно утримувати дитину та забезпечувати її всесторонній розвиток, а тому потребує матеріальної допомоги. Відповідач абсолютно ігнорує забезпечення потреб дитини. Не дивлячись на її неодноразові переконання відповідача, що дитині потрібна допомога щоденно, він вже багато місяців і по теперешній час не надає ніякої матеріальної допомоги на утримання доньки. Інших осіб відповідач на утриманні не має. Працездатний, фізично здоровий і може за своїм матеріальним станом надавати своїй дитині матеріальну допомогу. Просить позов задовольнити та стягнути з відповідача в її користь аліменти на утримання доньки у розмірі 4000 грн. щомісячно. Ухвалою Залізничного районного суду м.Львова від 01 грудня 2021 року відкрито провадження у справі та вирішено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, учасникам процесу роз`яснено право подати заяви по суті справи та заяви з процесуальних питань відповідно до положень чинного ЦПК України. Відповідач у встановлений судом строк не надав до суду відзив на позовну заяву, а тому суд на підставі ч. 8 ст. 178 ЦПК України вирішує справу за наявними матеріалами. Клопотань від жодної із сторін про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін до суду не надходило, тому відповідно до ч.5 ст.279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними в справі матеріалами. Враховуючи вимоги ст.ст.279, 280 ЦПК України, суд вважав за можливе проводити заочний розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження. Розглянувши справу в порядку спрощеного провадження, без повідомлення сторін, оцінивши подані докази, дослідивши наявні матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення частково з наступних підстав. Зі змісту ст. 12 ЦПК України вбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до вимог ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із ч.ч. 8, 9 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ст.141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (ч. 3 ст. 181 СК України). Місцем проживання фізичної особи, згідно ч. 1 ст. 29 ЦК України, є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, відповідно до ч. 1 ст. 160 СК України визначається за згодою батьків. Разом з тим, згідно ч. 4 ст. 29 ЦК України, яка по відношенню до положень я. 1 ст. 160 СК України є загальною нормою, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. За змістом зазначених норм закону, право на одержання аліментів має той з батьків, з яким дитина проживає постійно, тобто той з батьків, який на відміну від іншого бере участь в утриманні дитини повсякденно. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. При визначенні розміру аліментів суд враховує обставини, передбачені ст.182 СК України, а саме: - стан здоров`я та матеріальне становище дітей; -стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; -наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; -наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; -доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; - інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до ст.191 СК України, аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Законом України «Про державний бюджет України на 2022 рік» встановлено прожитковий мінімум для дітей віком від шести до вісімнадцяти років з 1 січня у розмірі 2618 гривень, з 01 липня - 2744 гривень, з 01 грудня - 2833 гривень. Як встановлено судом, сторони мають малолітню доньку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 29 серпня 2013 року. Малолітня [PERSON] проживає з позивачкою. Згоди щодо розміру аліментів на утримання дитини між позивачкою та відповідачем не досягнуто. Позивачка просить стягнути з відповідача аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 4000 грн. щомісячно, однак не надала суду належних доказів на підтвердження того, що відповідач спроможний сплачувати аліменти у вказаному розмірі. Виходячи з наведеного, враховуючи рівність обов`язків батьків щодо матеріального утримання дитини, встановлений Законом України „Про державний бюджет України на 2022 рік" прожитковий мінімум для дітей віком від шести до вісімнадцяти років і який батьки повинні забезпечити дітям, а також те, що сторони є працездатним, відповідач інших осіб на утриманні не має, суд приходить до висновку, що з відповідача слід стягнути в користь позивачки аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 3000 грн., але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до її повноліття, починаючи з 02 листопада 2021 року. При цьому суд зазначає, що такий розмір стягуваних аліментів є розумним та не суперечитиме чинному законодавству, інтересам позивача, відповідача та малолітньої дитини. Крім того, суд роз`яснює сторонам, що відповідно до ч.1 ст.192 Сімейного Кодексу України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них. На підставі ст.141 ЦПК України, з відповідача в користь держави підлягає стягненню 908,00 грн. судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: partial