Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-24 00:00:00

04.10.2021 року до суду звернувся позивач [PERSON] , з позовом про позбавлення батьківських прав до відповідача [PERSON] , третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Верхньодніпровська міська рада. 18.10.2021 року отримана довідка про реєстрацію місця проживання відповідача - фізичної особи 19.10.2021 року ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області відкрите провадження у справі та справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження в підготовчому судовому засіданні на 20.12.2021року. 20.12.2021 року проведене підготовче судове засідання та справа призначена до судового розгляду на 20.12.2021 року. 20.12.2021 року в судовому засіданні оголошена перерва до 25.01.2022 року Учасникам розгляду справи роз`яснені права та обов`язки відповідно до 43, 44, 49 ЦПК України. 25.01.2022 року в судовому засіданні оголошена вступна та резолютивна частина рішення. Згідно заявлених позовних вимог позивач просить позбавити батьківських прав відповідача по відношенню до її малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на наступне: відповідач є матір`ю малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] . В порушення ст.ст. 150, 180 СК України, згідно яких батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, забезпечувати здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати до самостійного життя, поважати дитину, утримувати дитину до досягненню нею повноліття, відповідач [PERSON] , ухиляється від виконання цих своїх обов`язків, не бажає займатись вихованням та утриманням свого неповнолітнього сина. Він перебував у фактичних шлюбних відносинах з відповідачкою по справі. Під час спільного проживання у них народилась дитина: син - [PERSON] , [INFO] . Але відповідачка не записала його батьком дитини і з корисливих мотивів оформила собі статус матері-одиночки. На всі його прохання записати його батьком дитини відповідачка відповідала категоричною відмовою. Перший час після народження дитини вони спільно проживали за адресою: [ADDRESS] . Даний будинок належить його батькові на праві власності. Він зареєстрував відповідачку та їхню дитини за даною адресою. Потім їхні стосунки погіршились і відповідачка забравши сина з`їхала до міста Кам`янське. Він перестав бачити дитину. Відповідачка постійно чинила йому перешкоди у побаченнях з сином. На його безкінечні вмовляння записати його батьком дитини, відповідачка не погоджувалась. Тому 31.10.2020 року він звернувся до медичної лабораторії для проходження тесту ДНК. Згідно даного тесту було підтверджено, що він є біологічним батьком їхньої дитини. За даними результатами він мав намір звернутись з відповідним позовом про встановлення батьківства. Але 30.11.2020 року йому стало відомо, що відповідачка залишила їхнього сина самого вдома і вже протягом трьох днів не з`являється додому. Він звернувся до Південного відділу поліції м. Кам`янське про те, що відповідачка покинула сина без догляду дорослих і місце знаходження її невідоме. Працівниками поліції було з`ясовано, що його син - [PERSON] був залишений сам вдома без догляду дорослих і знаходився в занедбаному стані. 30.11.2020 року працівниками СРПП Південного ВП, малолітній [PERSON] по акту органу внутрішніх справ та закладу охорони здоров`я про підкинуту чи знайдену дитину був доставлений до дитячої міської лікарні м. Кам`янське та був госпіталізований. Працівниками поліції була допитана відповідачка, яка пояснила, що 25.11.2020 року вона залишила сина - [PERSON] на гр. Орлеогно та поїхала в сел. Дніпровське, а повернутись на змогла так як в неї не було грошей. З відповідачкою була проведена профілактична бесіда та складений адміністративний протокол за ч. 1 ст. 184 КУпАП. Після даного випадку він категорично настояв на тому, щоб відповідачка зареєструвала його батьком дитини. 03.12.2020 року був зроблений відповідний актовий запис № 339 про його батьківство малолітнього - [PERSON] та Заводським районним у місті Кам`янське відділом державної реєстрації актів цивільного тану Південно-Східного міжрегіонального управління юстиції (м. Дніпро) видане повторне свідоцтво про народження дитини. Після реєстрації дитини, він вже як офіційний батько, ліг до лікарні з дитиною та пробув там весь час лікування сина. Після виписки з лікарні він забрав сина до себе додому та проживає з ним за адресою: [ADDRESS] . Ним створені всі необхідні умови для належного проживання та виховання дитини. За період проживання дитини разом з ним мати життям та розвитком їхнього сина не цікавилась, матеріально не допомагала. Необхідність захисту прав та законних інтересів неповнолітньої дитини й стало підставою звернення із позовом до суду. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав повному обсязі, та просив їх задовольнити, давши пояснення фактично викладені в позовній заяві. Також пояснив, що відповідачка проживає в іншому місті . До дитини відповідачка не з`являється, та не цікавиться ні станом здоров`я, ні розвитком дитини. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, шляхом виставлення інформації на офіційному сайті судової влади. Представник третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Письмових пояснень суду не надав. Відповідно до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до вимог ст. 55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку , встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України Про судоустрій і статус суддів є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України. За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту. Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом, права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені, невизнані або оспорювані особою, до якої пред`явлений позов, тобто, законодавець пов`язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених, невизнаних або оспорюваних суб`єктивних прав або законних інтересів позивача. Суд, заслухавши учасників розгляду справи, думку дитини, дослідивши матеріали справи приходить до таких висновків. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що відповідач, [PERSON] , є матір`ю малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження. В порушення ст.ст. 150, 180 СК України, згідно яких батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, забезпечувати здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати до самостійного життя, поважати дитину, утримувати дитину до досягненню нею повноліття, як встановлено в судовому засіданні відповідачка, [PERSON] , ухиляється від виконання цих своїх обов`язків, не бажає займатись вихованням та утриманням свого малолітнього сина. Відповідно до п. 2 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона , він ухиляються від своїх обов`язків по вихованню дитини. Судом встановлено, що малолітній - [PERSON] , [INFO] , проживає разом з батьком за місцем його проживання. Допитані в судому засіданні свідки [PERSON] , і [PERSON] , надали наступні пояснення. Так свідок [PERSON] , в судовому засіданні пояснила, що вона є матір`ю позивача. Її онук [PERSON] , [INFO] проживає разом з ними та батьком більше року. Спочатку мати забрала сина, але покинула на чужу людину, а потім дитина залишилась сама. Після чого її син забрав онука та піклується і виховує його. За цей час мати жодного разу не приїхала до дитини та матеріально не допомогла. Свідок [PERSON] ,. в судовому засіданні пояснила, що вона проживає з позивачем по сусідству, Приблизно півтора року дитина проживає з батьком та весь час знаходиться з ним. За цей час вона матері дитини ні разу не бачила. За доводами позивача судом також встановлено, що відповідачка переїхала з будинку позивача на проживання до міста Кам`янське та в листопаді місяці 2020 року залишила малолітню дитину саму вдома і протягом трьох днів не з`являлась до дитини. Позивач дізнавшись про цю обставину звернувся до Південного відділу поліції м. Кам`янське про те, що відповідачка покинула сина без догляду дорослих і місце знаходження її невідоме. Працівниками поліції було з`ясовано, що син сторін - [PERSON] був залишений сам вдома без догляду дорослих та знаходився в занедбаному стані. 30.11.2020 року працівниками СРПП Південного ВП, малолітній [PERSON] по акту органу внутрішніх справ та закладу охорони здоров`я про підкинуту чи знайдену дитину був доставлений до дитячої міської лікарні м. Кам`янське та був госпіталізований. Працівниками поліції була допитана відповідачка, яка пояснила, що 25.11.2020 року вона залишила сина - [PERSON] на гр. Орлеогно та поїхала в сел. Дніпровське, а повернутись на змогла так як в неї не було грошей. З відповідачкою була проведена профілактична бесіда та складений адміністративний протокол за ч. 1 ст. 184 КУпАП, що підтверджується довідкою Південного відділення поліції. Після лікування дитини позивач забрав сина до себе додому і з того часу дитина постійно проживає разом з ним. Мати подальшою долею сина не цікавилась та його не відвідувала. Відповідно до висновку органу опіки і піклування Верхньодніпровської міської ради Дніпропетровської області від 20.10.2021 року № 484, орган опіки і піклування вважає за доцільне позбавити відповідачку батьківських прав по відношенню до малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , оскільки з часу народження мати проживає окремо від дитини, займається виключно своїм життям. [PERSON] ,. відсторонилась від виховання дитини. З часу народження не вітала та не відвідувала жодного дня народження дитини, не проявляла жодного інтересу до дитини. При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні матір`ю, батьком обов`язків по вихованню доньки, а також встановити, що мати , батько ухиляються від їх виконання свідомо, тобто, що вони систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжують не виконувати свої батьківські обов`язки. Умовою по ухиленню від обов`язків по вихованню дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, передбачена п. 2. ч.1 ст. 164 СК України, може бути лише винна поведінка особи, свідоме нехтування нею своїми батьківськими обов`язками. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Виходячи з вищевикладених обставин, суд у відповідності із обраним позивачем способом захисту порушених прав малолітньої дитини, вважає за доцільне задовольнити позовні вимоги та позбавити відповідачку батьківських прав по відношенню до її сина - [PERSON] , [INFO] , оскільки судом встановлено, що відповідачка свідомо та систематично ухиляється від виконання своїх обов`язків щодо участі у вихованні дитини. Будь-яких перешкод, які б заважали позивачці виконувати свої материнські обов`язки по відношенню до дитини судом не встановлено. Відповідачка залишила зовсім маленьку дитину без нагляду та догляду дорослих, чим поставила під загрозу життя та здоров`я дитини. Після того, як дитину забрав до себе батько, мати жодного разу не відвідала дитину, не поцікавилась її життям та розвитком. Відповідно до рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 18 травня 2021 року визначене місце проживання малолітнього - [PERSON] , [INFO] , разом з батьком., що підтверджується копією рішення суду. Відповідно до ч. 3 ст. 166 СК України, - при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Згідно наданої копії виконавчого листа, аліменти з відповідачки на утримання малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] вже стягненні. Тому дане питання судом не вирішується. Відповідно до ч. 6 ст. 164 СК України - Рішення суду про позбавлення батьківських прав після набрання ним законної сили суд надсилає органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем реєстрації народження дитини. Таким чином рішення суду після набрання законної сили направити Заводському районному у місті Кам`янське відділу державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), для відома . Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 908 грн. 00 коп., так як судом ухвалюється рішення про задоволення позовних вимог. На основі ст. 164 - 166, СК України,

Outcome: approved