Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-31 00:00:00

В квітні 2021 року [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою про виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності та визнання права власності на майно. Свої вимоги мотивувала тим, що вона є власницею 11/12 частин житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Інша 1/12 частина житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами належать [PERSON] , рідному брату позивача. Право власності позивача на частину вказаного об`єкту виникло у зв`язку із спадкуванням за заповітом 5/6 частини спірного об`єкту після смерті своєї матері [PERSON] , яка померла [INFO] та 1/ 12 частини після смерті свого батька [PERSON] , який помер [INFO] . Відповідач належну йому спадщину після смерті батька [PERSON] прийняв, оскільки проживав разом зі спадкодавцем на момент його смерті за однією адресою. Однак оформлювати належним чином та отримувати відповідне свідоцтво про право на спадщину він не бажає, що спричиняє значні трудності для позивача щодо вільного користування та розпорядження нею своїм майном. Відповідач відмовляється розділяти рахунки на оплату комунальних послуг та [PERSON] вимушена самостійно сплачувати борги, які накопичуються через безвідповідальну поведінку брата. Просила суд припинити право спільної часткової власності на об`єкт нерухомого майна - житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] . В порядку поділу майна виділити [PERSON] в натурі в окремий об`єкт нерухомості 11/12 частин житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] та визнати за [PERSON] , право власності виділені частини будинку. У судове засідання [PERSON] не з`явилася. Про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Представник позивача подала суду заяву про розгляд справи в її відсутність, позовні вимоги підтримала та наполягала на їх задоволенні. У судове засідання відповідач не з`явився. Про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Причини неявки суду не повідомив, відзив на позов заперечення, пояснення суду не подавав. Клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Позивач направив до суду заяву про розгляд справи у відсутність його представника, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач та третя особа в судове засідання не з`явились. Про день, час та місце слухання справи повідомлялись належним чином. Причини неявки суду невідомі. Письмовий відзив до суду не надходив. Відповідно до вимог ст.280\~ЦПК Українисуд може ухвалити заочне рішення у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, та не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, не подав відзив, а позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин суд, враховуючи вимоги ст. 280 ЦПК України, вважає за можливе розглянути справу без участі відповідачів та ухвалити по справі заочне рішення. У відповідності до ч. 5 ст.\~268\~ЦПК Українидатою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав. Відповідно до\~ст. 80 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених\~статтею 82 цього Кодексу. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.Статтею 3 Цивільного кодексу України\~передбачено, що загальними засадами цивільного законодавства є: 1) неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; 2) неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановленихКонституцієюУкраїнита законом; 3) свобода договору; 4) свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом; 5) судовий захист цивільного права та інтересу; 6) справедливість, добросовісність та розумність. Згідно зіст. 15\~ЦК України кожна\~особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. У відповідності дост. 16\~ЦК Україникожна\~особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п`ятої\~статті 13 цього Кодексу. Судом встановлено, що [PERSON] на праві спільної часткової власності належить 11/12 частин житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Інша 1/12 частина житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами належать [PERSON] , рідному брату позивача. Згідно до ч. 1 ст. 356 Цивільного кодексу України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Спірний об`єкт нерухомості, який підлягає поділу складається з: Житлового будинку літ «А», загальною площею 123, 7 кв.м., житловою площею 74,3 кв.м., літньої кухні літ « Б», сараїв літ. «В», «Е», вбиральні літ. «Д», свердловини № 1, огорожі № 4-6. Право власності позивача на частину вказаного об`єкту виникло у зв`язку із спадкуванням за заповітом 5/6 частини спірного об`єкту після смерті своєї матері [PERSON] , яка померла [INFO] та 1/ 12 частини після смерті свого батька [PERSON] , який помер [INFO] . За свого життя [PERSON] все своє майно з чого б воно не складалось та де б воно не знаходилось заповіла своїй дочці [PERSON] . Однак на момент відкриття спадщини після її смерті на обов`язкову частку в такій спадщині мав чоловік спадкодавиці - [PERSON] , який спадщину фактично прийняв, оскільки проживав з померлою за однією адресою на момент її смерті, але не встиг належним чином оформити таку спадщину та помер. Згідно ч. 1 ст. 1241 Цивільного кодексу України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка). Спадщина після смерті [PERSON] , яка складалась з 1/6 частини житлового будинку та 1/6 частини земельної ділянки була успадкована його дітьми [PERSON] та [PERSON] в рівних частинах, тобто по 1/12 частині спадкового майна. Отже, після смерті матері [PERSON] приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Леденьовим І.С. було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом, за реєстровим номером 1910, на 5/6 частин житлового будинку з відповідними господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] . Після смерті батька [PERSON] приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Леденьовим І.С. було видано свідоцтво про право на спадщину за законом, за реєстровим номером 9006, на 1/12 частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] , брат позивача, належну йому спадщину прийняв, шляхом фактичного прийняття спадщини. Свідоцтво про право на спадщину не отримав, що спричиняє значні трудності для [PERSON] щодо вільного користування та розпорядження нею своїм майном, розділити рахунки за постачання комунальних послуг. У відповідності з розділом IV Закону України\~«Про житлово-комунальні\~послуги» постачання житлово-комунальних послуг здійснюється на підставі укладеного з власником квартири договору про обслуговування прибудинкової території та оплату комунальних послуг. На даний час обслуговування спірного житлового будинку здійснюється відповідними організаціями на підставі договорів, укладених з [PERSON] , померлою матір`ю позивача, як єдиним власником будинку. Однак після її смерті існує необхідність укласти нові договори з новими власниками будинку [PERSON] та [PERSON] . Для чого останнім необхідно звернутись до таких організацій з документами, що підтверджують їх право власності на відповідні частини будинку та укласти нові договори обслуговування. В одноособовому порядку здійснити розділ обслуговуючих рахунків неможливо, що підтверджується відповіддю ТОВ «Київська обласна Енергопостачальна компанія» від 02.02.2021 року № 317 на адвокатський запит. Вказаною відповіддю повідомлено, що постачання електричної енергії за адресою: [ADDRESS] , здійснюється згідно з Договором про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг № 400475658 укладеним з гр. [PERSON] та Товариством. Також, у відповіді на адвокатський запит зазначено, що розподіл особових рахунків між співвласниками будинку буде можливий тільки після виділу їм в натурі частин житлового будинку, у відповідності до належних їм правовстановлюючих документів. Частиною першою ст.369\~Цивільного кодексу\~України передбачено, що співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до частини першої ст.\~370\~Цивільного кодексу\~України співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. Згідно із частиною першої ст.\~372\~Цивільний кодекс\~України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. Згідно ч. 1, 2 ст. 364 Цивільного кодексу України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. Відповідно до п. 6\~постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 04 жовтня 1991 року «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок»\~( далі-Постанова № 7) при вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що це можливо, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом (квартиру). Виділ також може мати місце за наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири. У п.7 Постанови № 7 вказано, що якщо виділ технічно можливий, але з відхиленням від розміру часток кожного із співвласників, суд з урахуванням конкретних обставин може провести його зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації учаснику спільної власності, частка якого зменшилась. При поділі житлового будинку суд зобов`язаний зазначити в рішенні яка відокремлена (ізольована після переобладнання) частина будинку конкретно виділяється і яку частку в будинку конкретно виділяється і яку частку в будинку вона складає, а також які підсобні будівлі передаються власнику. Згідно п. 8 Постанови № 7 різні господарські будівлі (літні кухні, сараї тощо) є підсобними будівлями і складають з будинком одне ціле. Тому, при відчуженні жилого будинку вони переходять до нового власника разом з будинком, якщо при укладенні договору про відчуження не було обумовлено їх знесення або перенос попереднім власником. Згідно п.п. 1.1. Інструкції щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна, що затверджена Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України 18.06.2007 року № 55 ( далі Інструкція) об`єкти нерухомого майна, які підлягають технічній інвентаризації відповідно до Інструкції\~про\~порядок\~проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Держбуду України від 24.05.2001 N 127 ( z0582-01 ), зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 10.07.2001 за N 582/5773 (із змінами), а також єдині майнові комплекси, що належать на праві власності і розташовані на одній земельній ділянці, можуть бути поділені на самостійні об`єкти нерухомого майна. Відповідно до п.п. 1.2. Інструкції поділ та виділ частки в натурі здійснюється відповідно до законодавства з наданням Висновку щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна або Висновку щодо технічної можливості виділу в натурі частки з об`єкта нерухомого майна. Згідно Висновку щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна № 32/04/21 від 16 квітня 2021 року об`єкт - житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , за технічними показниками може бути поділено на два окремі житлові будинки, які є відокремленими і мають окремі виходи. Крім того, вказаним висновком визначено склад новоутворених об`єктів нерухомого майна. Так, до складу нерухомого майна власнику [PERSON] може бути виділено: Житловий будинок літ. «А2», загальною площею 104, 7 кв.м., житловою площею 62,8 кв.м., літня кухня літ. «Б», сараї літ. В»: «Е», вбиральня літ. «Д», огорожа № 4-6. [PERSON] може бути виділено: Житловий будинок літ. «А1», загальною площею 19,0 кв.м., житловою площею 11,5 кв.м., свердловина № 1, огорожа № 4-5. Судом встановлено, що житловий будинок з відповідними господарськими будівлями та спорудами, який підлягає виділенню розташований на земельній ділянці, 5/6 частин якої належить Позивачу на підставі рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 30.08.2019 року, що ухвалене по справі 369/5363/19, інші 1/12 частин земельної ділянки належить Позивачу на підставі рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області, що ухвалене по справі № 369/1135/21. Відповідно до ст. 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно зі ст. 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд; усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. На підставі ст. 321 Цивільного кодексу України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 41 Конституції України, статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до закону № 175/97-ЕР від 17 липня 1997 року « Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право свободи на безперешкодне користування своїм майном та закріплено право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. На підставі вищевикладеного суд приходить до висновку про законність та обґрунтованість заявлених вимог [PERSON] . У зв`язку із вищевикладеним, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову. На підставі ст. ст.\~15,\~16,\~1217,\~1218,\~1223,\~1261,\~1268,\~1276 Цивільного кодексу України\~та

Outcome: approved