Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-01 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] , Приватного нотаріуса Скутельник І.А. про визнання заповіту недійсним. Позов мотивовано тим, що [INFO] померла мати позивачки [PERSON] . Після її смерті залишилося спадкове майно: земельна ділянка (пай), яка знаходиться в с. Сподахи Немирівського району Вінницької області. Позивачка є спадкоємцем першої черги, крім неї ще є сестра [PERSON] , яка перебуває за кордоном, але також звернулася до приватного нотаріуса Скутельник І.А. з заявою про згоду на прийняття спадщини. Нотаріус повідомила, що до нотаріальної контори було також подано заяву про прийняття спадщини на спадкове майно [PERSON] , відповідно до заповіту на [PERSON] . Заповіт було складено 05.06.2018 року приватним нотаріусом Скутельник І.А. на користь [PERSON] [PERSON] була людиною похилого віку, і так сталось що шахрайським шляхом у неї відібрати її майно, будинок і інше, через що вона тяжко захворіла і лікувалась в лікарні ім. Ющенка. Цим скористалась стороння людина [PERSON] і оформила на себе заповіт. Є сумніви, що [PERSON] в момент складання заповіту могла розуміти значення своїх дій і їх наслідки, оскільки інших причини складати заповіт сторонній людині, при наявності рідних дітей, у неї не було. Такий заповіт не може вважатись законним, дійсним. Заповіт було складено 05.06.2018 року , а [INFO] [PERSON] померла у віці 89 років. Уже в той час проявляла ознаки психічного розладу, захворювання які виражалися в наступному: забувала, що зробила, що говорила 10-15 хв. до того, напад безпричинної агресії, крик, істерика, обвинувачення, що її обкрадають, погрожують вбивством. Приготовити собі їжу, обслужити себе самостійно вона вже не могла, тому за своєю волею до нотаріуса вона явно не могла звернутись, бо не дуже була письменна, освідчена, а отже до цього її принудили. Вона часто була в пригніченому стані, плутала призначення побутової техніки, могла свій одяг ховати у холодильнику, зберігати в морозильній камері якісь сторонні хатні речі. Крім того, у [PERSON] були вади зору, слуху, а тому самостійно читати в голос вона точно не могла, чути без допоміжних пристроїв самостійно вона не могла, а отже інформація, яка зазначена в заповіті є недійсною. Хоронили [PERSON] за кошти позивачки, [PERSON] на похорони не з`явилась, участі в них не брала, тому що це за жінка, звідки взялась не зрозуміло. Просила суд, визнати заповіт [PERSON] , яка померла [INFO] , посвідчений 05.06.2018 року приватним нотаріусом Скутельник І.А. на ім`я [PERSON] недійсним, скасувавши його реєстрацію. В судове засідання представник позивача [PERSON] не з`явилась, надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила суд їх задовольнити. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилась, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлялась вчасно та належним чином, про причини неявки суд не повідомила. Приватний нотаріус Скутельник І.А. в судове засідання не з`явилась, надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з`явилась, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлялась вчасно та належним чином, про причини неявки суд не повідомила. Суд вважає за можливе провести розгляд справи у відсутність сторін, на підставі наявних в справі доказів. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позову, з наступних підстав. При розгляді справи судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 30.04.2020 року [PERSON] померла [INFO] , у віці 89 років (а.с.5). 05.06.2018 року [PERSON] склала заповіт на [PERSON] на все її майно, заповіт посвідчено приватним нотаріусом Скутельник І.А., зареєстровано в реєстрі за № 2900 (а.с.120). З заявою про прийняття спадщини 23.09.2020 року до приватного нотаріуса Скутельник І.А. звернулась [PERSON] (а.с.127-128). 22.09.2020 року з заявою про прийняття спадщини до приватного нотаріуса Скутельник І.А. звернулась [PERSON] (а.с.124). Відповідно до висновку судово - психіатричного експерта № 6 від 14.07.2021 року, [PERSON] на час укладення нею заповіту від 05.06.2018 року страждала на хронічний, стійкий психічний розлад у вигляді судинної деменції (F01.8). Даних про те, що вона на той час приймала лікарські препарати, немає. [PERSON] на час складання нею заповіту від 05.06.2018 року не могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними (а.с.72-75). Згідно зі статтею 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3)які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. Згідно зі статтею 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Європейський суд з прав людини наголошує, що пункт 1 статті 6 гарантує кожному право порушити в суді чи відповідному органі будь-який позов, який стосується його цивільних прав та обов`язків; таким чином, пункт передбачає «право на суд», одним з аспектів якого є право доступу до суду, тобто право порушувати в судах позов для вирішення цивільного спору. Відповідно до частини 1статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно частини 1, 3 статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. За положенням частини 1 статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства закріплено статтею 15 Цивільного кодексу України. Право на захист виникає з певних підстав, якими виступають порушення цивільного права, його невизнання чи оспорювання. Зміст конституційного права особи на звернення до суду за захистом своїх прав визначений статтею 16 Цивільного кодексу України, відповідно до приписів якої, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, при цьому, способами захисту цивільних прав і інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Відповідно до частини 1 статті 225 Цивільного кодексу України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила в момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. Правила цієї статті Цивільного кодексу України поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала у стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 16 постанови №9 від 6 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», правила статті 225 Цивільного кодексу України поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо). Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд зобов`язаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї із сторін. Справи про визнання правочину недійсним із цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів. При розгляді справ за позовами про визнання недійсними заповітів на підставі статті 225, частини другої статті 1257 ЦК України суд відповідно до статті 145 ЦПК України за клопотанням хоча б однієї зі сторін зобов`язаний призначити посмертну судово-психіатричну експертизу. Висновок такої експертизи має стосуватися стану особи саме на момент вчинення правочину. Висновок про тимчасову недієздатність учасника такого правочину слід робити, перш за все, на основі доказів, які свідчать про внутрішній, психічний стан особи в момент вчинення правочину. Хоча висновок експертизи в такій справі є лише одним із доказів у справі і йому слід давати належну оцінку в сукупності з іншими доказами будь-які зовнішні обставини (показання свідків про поведінку особи тощо) мають лише побічне значення для встановлення того, чи була здатною особа в конкретний момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними. Тобто, для визнання правочину недійсним на підставі, передбаченій частиною першою статті 225 ЦК України, може бути лише абсолютна неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними. Статтею 3 Закону України «Про психіатричну допомогу» визначено презумпцію психічного здоров`я, суть якої полягає в тому, що кожна особа вважається такою, яка не має психічного розладу, доки наявність такого розладу не буде встановлено на підставах та в порядку, передбачених цим Законом та іншими законами України. У пункті 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України №8 від 30 травня 1997 року «Про судову експертизу в кримінальних і цивільних справах» зазначено, що судово-психіатрична експертиза призначається, коли вирішення кримінальної або цивільної справи залежить від визначення психічного стану особи на час вчинення нею певного діяння чи укладення угоди за наявності сумнівів щодо її спроможності усвідомлювати значення своєї поведінки внаслідок психічної хвороби або тимчасового розладу душевної діяльності. Відповідно до висновку судово - психіатричного експерта № 6 від 14.07.2021 року, [PERSON] на час укладення нею заповіту від 05.06.2018 року страждала на хронічний, стійкий психічний розлад у вигляді судинної деменції (F01.8). Даних про те, що вона на той час приймала лікарські препарати, немає. [PERSON] на час складання нею заповіту від 05.06.2018 року не могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними (а.с.72-75). Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до висновку, що позов [PERSON] ( [ADDRESS] ) до [PERSON] ( [ADDRESS] ), Приватного нотаріуса Скутельник Інни Анатоліївни(м. Вінниця, просп. Коцюбинського, 78 корп. В) за участі третьої особи без самостійних вимог на предмет спору [PERSON] про визнання заповіту недійсним підлягає до задоволення.

Outcome: approved