Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-27 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача та відповідача 07 жовтня 2021 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договором на виконання робіт. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 29 травня 2021 року між позивачем та відповідачем укладено договір на виконання робіт у простій письмовій формі із підписанням розписки, відповідно до умов якого відповідач взяв на себе обов`язок виконати роботи, а саме виготовити та встановити ворота, позивач надав відповідачу грошові кошти у розмірі 140 000,00 грн. За договором відповідач зобов`язаний виконати роботи до 07 серпня 2021 року. Станом на 01 жовтня 2021 року ворота не виготовлені та не встановлені, відповідач порушив взяті на себе зобов`язання за договором станом на сьогоднішній день. На звернення позивача про добровільне повернення грошових коштів або виконанням робіт відповідач не реагує, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду. Відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву на позов. Рух справи 07 жовтня 2021 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договором на виконання робіт. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07 жовтня 2021 року вищевказану цивільну справу передано в провадження судді Карасави І.О. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 02 листопада 2021 року провадження по справі відкрито в порядку спрощеного позовного провадження, по справі призначено проведення судового засідання. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити. Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, про день та час слухання справи був повідомлений своєчасно і належним чином в порядку статті 128 ЦПК України, шляхом направлення судової повістки за зареєстрованим місцем проживання відповідно до відомостей Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання Головного Управління ДМС України в Харківській області, отриманих судом відповідно до вимог частини 6 статті 187 ЦПК України шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України, причини неявки суду не повідомив. Будь-яких клопотань від відповідача не надходило. У зв`язку з повторною неявкою в судове засідання належним чином повідомленого про дату, час та місце судового засідання відповідача, який не повідомив суд про причини неявки та не подав відзив, а позивач не заперечував проти заочного розгляду справи, відповідно до статті 280 ЦПК України суд вважає за можливе проводити заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. Встановлені обставини, застосовані норми права та мотиви суду Суд, дослідивши надані докази у їх сукупності, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини, що виникли між сторонами. Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] в якій просить суд стягнути з відповідача на його користь 154 000,00 гривень боргу за договором на виконання робіт та судові витрати. На підтвердження укладення договору виконання робіт позивач до суду надав вказаний договір та оригінал розписки. Зі змісту договору на виконання робіт від 29 травня 2021 року (далі-договір) (а.с. 7-8) вбачається, що 29 травня 2021 року між [PERSON] (замовник) та [PERSON] (виконавець) був укладений договір, відповідно якого замовник доручає, а виконавець приймає на себе зобов`язання на власний ризик з 29.05.2021 по 07.08.2021 року виконати роботи з виготовлення та встановлення воріт. Згідно розділу 4, 5 вказаного договору, вартість робіт становить 140 000,00 гривень. Замовник сплачує вартість робіт у повному обсязі протягом двох банківських днів з моменту підписання договору. При порушенні строків виконання робіт виконавець сплачує йому штраф у розмірі 10 % від договірної ціни. Замовник зобов`язується прийняти виконані належним чином виконавцем роботи з оформленням відповідного акту приймання-передачі робіт. У розписці, яку надав позивач разом з договором зазначено, що [PERSON] взяв попередню оплату на виготовлення робіт у розмірі 140 000,00 гривень та зобов`язується встановити їх до 01 серпня 2021 року. При невиконанні зобов`язуюсь повернути усю суму. В судовому засіданні представник позивача пояснила, що 29 травня 2021 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір на виконання робіт пов`язаний з виготовленням та встановленням воріт вартістю 140 000,00 гривень у строк до 07 серпня 2021 року. На виконання договору [PERSON] була передана грошова сума у розмірі 140 000,00 гривень, про що свідчить розписка надана до суду. На час звернення з позовом до суду ворота виготовлені та встановлені не були, грошові кошти не повернуті. Згідно статті 837 ЦК України, за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові. Відповідно до статті 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання. Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, зокрема з договорів. Законом також встановлено вимогу щодо виконання зобов`язання належними сторонами. Так, згідно статті 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Кожній із сторін у зобов`язанні надане право вимагати доказів того, що обов`язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, та покладено ризик наслідків непред`явлення такої вимоги. Наведені норми ЦК України вказують на те, що цивільне зобов`язання завжди має особистий, персональний характер. Тому сторони у зобов`язанні мають бути персоналізовані, тобто чітко ідентифіковані. Згідно статті 11 Закону України «Про інформацію» від 02.10.1992 № 2658-ХІІ конкретна ідентифікація особи здійснюється на підставі персональних даних. Відповідно до статті 2 Закону України «Про захист персональних даних» від 01.06.2010 № 2297-VI персональними даними є відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути конкретно ідентифікована. Первинними джерелами відомостей про фізичну особу згідно з частини 4 статті 6 цього Закону є: видані на її ім`я документи; підписані нею документи; відомості, які особа надає про себе. Отже, з огляду на наведене й, зокрема, на приписи статті 527 ЦК України, правочини, які відповідно до закону мають вчинятися у письмовій формі, мають містити відомості про сторони зобов`язання, достатні для їх конкретної ідентифікації. Вочевидь, це необхідно для належного підтвердження того, що і кредитор, і боржник є належними сторонами зобов`язання. Так з аналізу змісту договору на виконання робіт від 29 травня 2021 року судом встановлено, що особи сторін у договорі ідентифіковані лише зазначенням їхніх прізвищ, імен та по-батькові, жодної іншої додаткової інформації номер та серію паспорту, ідентифікаційний номер тощо не зазначено. Не зазначення паспортних та інших персональних даних сторін договору позбавляє суд можливості встановити, що саме [PERSON] є стороною вказаного договору та на виконання якого отримав грошові кошти у розмірі 140 000,00 гривень. Суд погоджується з позицією, що письмова розписка додана до договору може підтверджувати факт передачі грошової за договором на виконання робіт. Але разом з тим, зазначає, що зі змісту розписки від 29.05.2021 року не вбачається, що [PERSON] отримав грошові кошти у розмірі 140 000,00 гривень саме від [PERSON] , також, не зазначено, що грошова сума передавалася на виконання договору виконання робіт від 29.05.2021 року. Крім того, у вказаній розписці сторона, що отримала грошові кошти також ідентифікована лише зазначенням прізвища, імені та по-батькові, жодної іншої додаткової інформації, як то номер та серія паспорту, ідентифікаційний номер тощо не зазначено. Не зазначення будь яких даних особи, яка отримала грошові кошти у розмірі 140 000,00 гривень та паспортних та інших персональних даних [PERSON] у розписці позбавляє суд можливості встановити, що саме [PERSON] отримав грошові кошти від [PERSON] на виконання умов договору виконання робіт від 29.05.2021 року. Протилежного позивачем не доведено. Будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження своїх позовних вимог позивачем суду не надано, клопотання щодо витребування доказів тощо не заявлялися. Таким чином, з огляду на відсутність у договорі конкретної ідентифікації учасника правовідношення, суд вважає, що позивач не довів у суді, що саме [PERSON] є належною стороною у зобов`язанні, що саме йому належать визначені правочином певні суб`єктивні права чи обов`язки та відповідно є належним відповідачем у справі. За принципом диспозитивності цивільного судочинства (стаття 13 ЦПК України) суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За приписами статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно частини 1 статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Реалізація принципу змагальності сторін у цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України. Враховуючи відсутність доказів на підтвердження укладання договору на виконання робіт від 29 травня 2021 року між позивачем та саме відповідачем - [PERSON] , а також передання йому грошових коштів у розмірі 140 000,00 гривень за цим договором, суд дійшов висновку про недоведеність позовних вимог щодо стягнення з відповідача заборгованості за договором на виконання робіт у розмірі 154 000,00 гривень. Щодо судових витрат Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина перша статті 141 ЦПК України). Зважаючи на висновок суду щодо суті позовних вимог, у задоволенні яких відмовлено, судові витрати, понесені в ході розгляду справи в суді першої інстанції, покладаються на позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed