Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-01 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовом в якому вказала, що з відповідачем [PERSON] вона перебуває у шлюбі, який зареєстровано 12.09.1998 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Зачепилівського районного управління юстиції у Харківській області, актовий запис №42. Від даного шлюбу сторони неповнолітніх дітей не мають. Позивач зазначає, що підставою для розірвання шлюбу слугують ті обставини, що у [PERSON] відсутні спільні інтереси з чоловіком, наявні різні погляди на життя, між ними відсутнє взаєморозуміння. Сторони втратили почуття любові та поваги один до одного. З відповідачем вона спільного господарства не веде із вересня 2021. Спір щодо поділу спільно набутого майна подружжя між ними відсутній. На думку [PERSON] , шлюб між нею та [PERSON] фактично припинив своє існування, подальше спільне життя та збереження шлюбу буде суперечити її інтересам, тому позивач просить суд розірвати шлюб укладений між нею та [PERSON] , після розірвання шлюбу залишити їй прізвище « [PERSON] », стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати, понесені останньою за сплату судового збору у розмірі 908,00 грн та витрати на правову допомогу у розмірі 4 400,00 грн. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, від її представника -адвоката Мозгової О.А. надійшла заява про розгляд справи без участі позивача та її представника, в якій остання просила: позовну заяву [PERSON] про розірвання шлюбу задовольнити в повному обсязі; залишити позивачу прізвище « [PERSON] » після розірвання шлюбу; стягнути з [PERSON] на користь позивача судові витрати за сплату судового збору в сумі 908,00 грн та витрати на правничу допомогу у розмірі 3 000,00 грн. Не заперечувала проти винесення заочного рішення по справі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, проти задоволення позовних вимог [PERSON] про розірвання шлюбу не заперечував. Проте зауважив, що не визнає позовних вимог про стягнення з нього витрат на правову допомогу у розмірі 4400,00 грн, вважаючи їх безпідставними, оскільки між ними обговорювалася ситуація неможливості подальшого спільного проживання однією сім`єю, але позивач не зверталася до нього з питанням розірвання шлюбу через органи ДРАЦС так як вони спільних неповнолітніх дітей не мають, крім того, він не чинив ніяких перешкод для врегулювання даної ситуації у позасудовому порядку. Згідно вимог ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, розглянувши заяви сторін про розгляд справи без їх участі, дослідивши матеріали справи, приходить до наступних висновків. Згідно свідоцтва про шлюб серія [NUMBER] виданого повторно 21.04.2021 відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Зачепилівського районного управління юстиції у Харківській області, судом встановлено, що 12 вересня 1998 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Зачепилівського районного управління юстиції у Харківській області зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , актовий запис №42 від 12.09.1998. Судом також встановлено, що сторони спільних неповнолітніх дітей не мають, спір щодо поділу спільно набутого майна подружжя між ними відсутній. Згідно ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді дружини та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 3 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Ст. 112 СК України вказує на те, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, одного з дітей. Згідно ч.3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. В силу ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Судом також встановлено, що між сторонами відсутня згода щодо перебування у шлюбі, їх спільне сімейне життя не склалося, примирення не відбудеться, подружжя разом не проживає, збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, відповідач у своїй заяві не заперечував проти розірвання шлюбу. Тому суд приходить до висновку, що розірвання шлюбу відповідає дійсній волі сторін, після розірвання шлюбу не будуть порушені особисті та майнові права сторін, а тому шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання. Відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Суд, враховуючи вибір [PERSON] , прийшов до висновку про можливість після розірвання шлюбу залишити позивачу прізвище « [PERSON] ». Відповідно до 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати. Згідно зі статтею 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до частини першої та пункту 1 частини другої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Як вбачається з матеріалів справи при пред`явленні позову до суду позивачем сплачено судовий збір у відповідності до п.п.3 п.1 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» в сумі 908,00 грн, що підтверджується квитанцією про сплату №20 від 06.10.2021 в АТ «Ощадбанк». З огляду на те, що позовні вимоги про розірвання шлюбу відповідачем визнані та підлягають задоволенню, з [PERSON] підлягає стягненню на користь позивача сплачений та документально підтверджений нею судовий збір в розмірі 908,00 грн. Що стосується вимог про стягнення з відповідача витрат на професійну правову допомогу в уточненому заявою представника позивача Мозговою О.А. розмірі - 3000,00 грн., то суд зазначає наступне. Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ст. 30 Закону України " Про адвокатуру та адвокатську діяльність", гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Згідно з ч.1,2 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. У постанові Великої Палати Верховного Суду по справі №751/3840/15-ц від 20 вересня 2018 року суд зазначає, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені в установленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Наявність документального підтвердження витрат на правову допомогу та їх розрахунок є підставою для задоволення вимог про відшкодування таких витрат. На підтвердження витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката позивачем надано лише копію договору №9/21 про надання правової допомоги від 11.05.2021 та додаток №1 до нього де розписано види та вартість послуг адвоката. Будь-яких документів, що свідчать про оплату гонорару адвокату Мозговій О.А. та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені в установленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження) позивачем та її представником суду не було надано. Враховуючи, що позивачем було надано лише копію договору №9/21 про надання правової допомоги від 11.05.2021, однак не надано інших підтверджуючих документів про понесення витрат на оплату правової допомоги та розрахунку даної допомоги, вимога [PERSON] про стягнення з відповідача витрат на надання правничої допомоги є недоведеною, необґрунтованою та у її задоволенні слід відмовити. При відмові у задоволенні вимоги [PERSON] про стягнення з відповідача витрат на надання правничої допомоги, суд також враховує ту обставину, що позивачем не доведено факту відмови [PERSON] звернутися до органів ДРАЦС зі спільною заявою подружжя про розірвання шлюбу, як це передбачено ч.1 ст.106 СК України, тобто у досудовому врегулюванні правовідносин, що позбавило б необхідності позивача звертатися за правничою допомогою з метою звернення до суду із позовною заявою, що було недоцільним і понесло зайві та не доведені витрати на правничу допомогу [PERSON] . На підставі викладеного,

Outcome: approved