Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-01 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого посилався на те, що у вересні 2021 року він дізнався про наявність в провадженні приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Сидорук Л.В. виконавчого провадження №65175715, відкритого на підставі виконавчого напису, вчиненого приватний нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. 20.01.2021 року за реєстровим №9210, за яким було запропоновано стягнути з позивача на користь ТОВ «ОПТІМА ФАКТОРИНГ» заборгованість в сумі 11982 грн. 30 коп. Заперечуючи проти правомірності вчинення виконавчого напису, позивач посилався на те, що не отримував повідомлень про заміну кредитора, про наявність заборгованості та початку процедури позасудового стягнення. Також посилався на те, що стягнута заборгованість не є безспірною, а приватний виконавець не мав право вчиняти виконавчий напис на кредитному договорі, укладеному в простій письмовій формі. З урахуванням цього, позивач просив визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. 2.01.2021 року за реєстровим №9210. Ухвалою суду від 29.10.2021 року було відкрито провадження по справі та призначено останню до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. В наданому відзиві відповідач - ТОВ «Оптіма Факторинг», посилався на те, що 06.01.2018 року між ТОВ «І Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» та [PERSON] було укладено договір позики №815828, відповідно до умов якого позичальнику було надано позику в сумі 4000 грн. 27.08.2018 року між ТОВ «І Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» та ТОВ «Оптіма Факторинг» було укладено договір факторингу, відповідно до якого останнє набуло прав нового кредитора за договором позики №815828 від 06.01.2018 року. Також зазначив, що виконавчий напис було вчинено у відповідності до вимог діючого законодавства та підстави для задоволення позову відсутні. Крім того, відповідач заперечував проти заявленого до стягнення розміру витрат на правову допомогу та просив зменшити такий розмір, оскільки останній є завищеним, неспівмірним із складністю справи, стягнутою із позивача за виконавчим написом сумою. В наданій заяві позивач просив розглядати справу за його відсутності, зазначивши про підтримання позову. Відповідач ТОВ «Оптіма Факторинг» в наданому відзиві також просив розглядати справу за відсутності представника товариства. Аналогічну заяву про розгляд справи за його відсутності було подано третьою особою - приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Сидорук Л.В. Інша третя особа - приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С., за викликом до суду не з`явився, про причини неявки не повідомив, пояснень по суті справи не надав. Відповідач в особі ТОВ «Фінансова компанія «Профіт Капітал» явку свого представника не забезпечив, про причини неявки не повідомив, відзиву на позов не надав. Враховуючи зазначене, суд з урахуванням положень ст.ст.211,223,247 ЦПК України, визнав за можливе провести подальший розгляд справи за відсутності сторін та третіх осіб, на підставі наявних матеріалів справи та без фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Перевіривши доводи, викладені в позовній заяві та відзиві, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, що 06.01.2018 року між ТОВ «І Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» та [PERSON] було укладено договір позики №815828, відповідно до умов якого останньому було надано в позики кошти в сумі 4000 грн., з річною процентною ставкою 408,80% та строком повернення позики до 02.05.2018 року. 27.08.2018 року між ТОВ «І Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» та ТОВ «Оптіма Факто-ринг» було укладено договір факторингу, відповідно до якого останнє набуло прав нового кредитора за договором позики №815828 від 06.01.2018 року. 20.01.2021 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. за реєстровим №9210 було вчинено виконавчий напис, за яким запропоновано стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «Оптіма Факторинг», яке є правонаступником ТОВ «І Безпечне Агентство Необхідних Кредитів», заборгованість за кредитним договором №815828 від 06.01.2018 року в сумі 11982 грн. 30 коп., яка виникла за період з 27.08.2018 року по 06.01.2021 року та складається з простроченої заборгованості за сумою кредиту в розмірі 3300 грн., простроченої заборгованості по несплаченим відсоткам за користування кредитом в сумі 8682 грн. 30 коп. 15.04.2021 року вказаний виконавчий напис було пред`явлено ТОВ «Оптіма Факторинг» для примусового виконання до приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Сидорук Л.В., яким 15.04.2021 року було відкрито виконавче провадження №65175715. При цьому, в постанові про відкриття провадження стягувачем зазначено ТОВ «Фінансова компанія «ПРОФІТ КАПІТАЛ». Статтею 18 ЦК України встановлено, що нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ст.87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Згідно ст.88 Закону України «Про нотаріат» н отаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Згідно пп.1.1.,1.2 п.1 глави 16 розділу ІІ «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України №296/5 від 22.02.2012 року (далі - Порядок), встановлено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до пп.2.1 п.2 глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. Згідно пп.2.3 п.2 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу. Підпунктом 3.1 п.3 глави 16 розділу ІІ Порядку встановлено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року №1172 (пп.3.2 п.3 глави 16 розділу ІІ Порядку). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року №1172 (пп.3.5 п.3 глави 16 розділу ІІ Порядку). Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів. Захист прав боржника у процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається у спосіб, передбачений пп.2.3 п.2 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій, - шляхом надіслання іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною - стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності. З урахуванням приписів ст.ст.15,16,18 ЦК України, ст.ст.50,87,88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами у повному обсязі чи в їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Під час розгляду справи відповідачем не було представлено суду доказів наявності заборгованості за договором позики та її розміру, періоду виникнення; направлення позивачу та отримання ним письмової вимоги щодо усунення порушень та погашення заборгованості за договором позики, надання такої вимоги нотаріусу разом із заявою про вчинення виконавчого напису. При цьому, у виконавчому написі зазначено про звернення стягнення з метою стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Оптіма Факторинг», яке є правонаступником ТОВ «І Безпечне Агентство Необхідних Кредитів», заборгованості за кредитним договором №815828 від 06.01.2018 року, в той час як між [PERSON] та ТОВ «І Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» кредитний договір не укладався, а було укладено договір позики №815828 від 06.01.2018 року. Також суд враховує наступне. Відповідно до п.1 «Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року №1172 (далі - Перелік), передбачено стягнення заборгованості на підставі виконавчого напису нотаріуса за нотаріально посвідченими договорами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно. Для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Таким чином, відповідно до зазначеного вище Переліку, нотаріус мав право вчиняти виконавчий напис лише про стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами. Поряд з цим, договір позики №815828 від 06.01.2018 року нотаріально не посвідчувався, що свідчить про вчинення виконавчого напису за відсутності передбачених для цього законних підстав. Порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Вказана правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 23.06.2020 року у справі №645/1979/15-ц. В зв`язку з вищевикладеним, суд приходить до висновку про обґрунтованість та необхідність задоволення позовних вимог і визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчого напису, вчиненого 20.01.2021 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. за реєстровим №9210. Згідно позовної заяви вбачається, що позивачем в якості відповідача було притягнуто ТОВ «Оптіма Факторинг», яке набуло право вимоги за договором позики №815828 від 06.01.2018 року та за заявою якого вчинявся виконавчий напис, а також представником якого подавалась заява до приватного виконавця про примусове виконання виконавчого напису. Крім того, співвідповідачем було притягнуто ТОВ «Фінансова компанія «Профіт Капітал», яке зазначено стягувачем у постанові про відкриття виконавчого провадження від 15.04.2021 року за оспорюваним виконавчим написом. При цьому, будь-яких доказів щодо відступлення прав вимоги за договором позики №815828 від 06.01.2018 року від ТОВ «Оптіма Факторинг» на користь ТОВ «Фінансова компанія «Профіт Капітал», сторонами під час розгляду справи суду не представлено. В зв`язку з вищенаведеним, вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат в порядку ст.141 ЦПК України, суд приходить до висновку про необхідність стягнення судового збору в сумі 908 грн. на користь позивача саме з ТОВ «Оптіма Факторинг». Також в позовній заяві позивачем було поставлено питання про стягнення на його користь з відповідачів понесених витрат на правову допомогу в сумі 5000 грн. Відповідач в особі ТОВ «Оптіма Факторинг» в поданому клопотанні просив зменшити розмір таких витрат, посилаючись на те, що такий розмір є завищеним, неспівмірним із складністю справи, стягнутою із позивача за виконавчим написом сумою. Перевіряючи доводи та заперечення сторін в цій частині, суд враховує наступне. Згідно ч.ч.1,3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких віднесено і витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч.ч.3,4 ст.137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Частиною п`ятою ст.137 ЦПК встановлено, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. При цьому, згідно з ч.6 ст.137 ЦПК обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (ст.6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність) або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного до договору (ст.ст.12,46,56 ЦПК України). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Зазначені критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст.41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 року у справі №826/1216/16 (провадження №11-562ас18) зазначено, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат». З матеріалів справи вбачається, що під час підготовки звернення до суду позивачу надавалась правова допомога адвокатським бюро «Непочатих В.В.» в особі керуючого - адвоката Непочатих В.В., на підставі договору №06/10/2021 про надання правничих послуг від 06.10.2021 року. На підтвердження понесених витрат позивачем було долучено банківські чеки від 11.10.2021 року про перерахування коштів на рахунок Непочатих В.В. на суму 3000 грн. та 2000 грн., рахунок-фактуру №78 від 11.10.2021 року на суму 5000 грн. та акт здачі-приймання наданих послуг №207 від 20.10.2021 року. Поряд з цим, суд враховує, що у вказаних чеках, рахунку-фактурі та акті здачі-приймання виконаних робіт, зазначено про прийняття робіт та оплату наданих правничих послуг за договором №11/10/2021 від 11.10.2021 року. Проте, відповідного договору №11/10/2021 від 11.10.2021 року позивачем разом із позовною заявою та під час розгляду справи суду не представлено, а будь-яких доказів щодо надання послуг згідно наданого до позову договору №06/10/2021 від 06.10.2021 року, їх виду, вартості, витраченого часу, а також оплати цих послуг, позивачем не надано. В зв`язку з цим, в стягнення витрати на правову допомогу в сумі 5000 грн. позивачу слід відмовити за недоведеністю понесення відповідних витрат належними доказами. На підставі викладеного,

Outcome: approved