Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-24 00:00:00

в обгрунтування своїх вимог позивач зазначає, що їй на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS] . У цьому житлі зареєстроване місце проживання малолітньої відповідачки, яка є онукою позивача, однак, ця дитина тривалий час за вказаною адресою не проживає та не бажає добровільно зняти з реєстрації своє місце проживання. Позивач зазначає, що оспорювана реєстрація місця проживання створює їй перешкоди як власнику у користуванні та розпорядженні нерухомим майном, чим порушуються її права. Тому позивач просить визнати відповідачку такою, що втратила право на користування зазначеним житлом. Позивач в судове засідання не з`явилася, 06.12.2021 року подала до суду заяву про розгляд справи без її участі (а.с. 21). Відповідач та її законний представник в судове засідання повторно не з`явилися, про розгляд справи належно повідомлялися, причин своїх неявок суду не повідомили, не звернулися із заявою про розгляд справи в її відсутності та не подали відзив на позов. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про розгляд справи належно повідомлений, причин своїх неявок суду не повідомив. Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. У рішенні від 03.04.2008 у справі "Пономарьов проти України" Європейський суд з прав людини зробив, висновок про те, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. Передбачене ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії"(Alimentaria Sanders S.A. v. Spain") від 07.07.1989 р.). Таким чином, Верховний Суд зазначив, що особа, яка добросовісно користується наданими законом процесуальними правами, зобов`язана слідкувати за перебігом розгляду своєї заяви. Отже, оскільки інформація про судові засідання, яка розміщена на веб-порталі «Судова влада України», є відкритою, то суд вважає, що сторони є належним чином повідомлені про судовий розгляд. Відповідно до ч. 4 ст.223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Тому відповідно до положень ч.4 ст.223 та ч.1 ст.280 ЦПК України суд вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки позивач не заперечує проти такого вирішення справи. В зв`язку з неявкою в судове засідання сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, що відповідає правилам ч.2 ст.247 ЦПК України. Суд, перевіривши матеріали справи та оцінивши досліджені докази в сукупності, дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що позивачу на підставі свідоцтва про право власності на житло від 16.05.2019 року, виданого Управлінням комунального господарства Коломийської міської ради Івано-Франківської області належить квартира [ADDRESS] , що підтверджується копією витягу з Державного реєстру правочинів від 20.05.2019 року (а.с. 5). Довідкою № 81, виданою 30.09.2021 року Головою правління ОСББ «Петлюри 38» А.Галайчук, стверджується, що місце проживання відповідача, неповнолітньої [PERSON] , зареєстроване в зазначеній квартирі (а.с. 7). Згідно з актом про не проживання від 04.10.2020 року, складеним комісією ОСББ «Петлюри 38» у складі: голови правління А.М. Галайчук, заступником голови правління М.Р. Никифорук та членом правління І.І. Гостюк-Сорохан, відповідачка [PERSON] фактично не проживає у вказаній квартирі більше року та у спірному житлі її особистих речей не виявлено ( а.с. 8,9). Відповідно до ч.1 ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно з ч.1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст.383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з положеннями ст.405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Вимогами ч.1 ст. 6 Закону України " Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні " передбачено, що громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов`язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. Реєстрація місця проживання особи здійснюється в день подання особою документів. Реєстрація місця проживання за заявою особи може бути здійснена з одночасним зняттям з реєстрації попереднього місця проживання. Згідно ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. На підставі досліджених доказів суд дійшов висновку, що відповідачку слід визнати такою, що втратила право на користування вказаним житловим приміщенням, оскільки вона більше року там не проживає, а також в цьому житлі не проживає жоден з її батьків Крім того, встановлено, що прийняття рішення про визнання неповнолітню відповідачуку такою, що втратила право на користування вказаним житлом за місцем реєстрації, не матиме негативних та наслідків для неї. Тому позовні вимоги підлягають задоволенню. На підставі наведеного, ст.ст. 29, 317, 321, 383, 391, 405 ЦК України, ст.6 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" та,

Outcome: approved