Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-25 00:00:00

26 листопада 2021 року позивачка звернулась до Ржищівського міського суду Київської області із зазначеним вище позовом, посилаючись на те, що за час перебування в шлюбі з відповідачем [PERSON] у них народилося двоє спільних дітей - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , які також з дня свого народження проживають з позивачкою та перебувають на її утриманні. Під час шлюбу з відповідачем [PERSON] у сторін народився син [PERSON] , [INFO] . Оскільки обидва відповідачі після розірвання шлюбу почали ухилятися від виконання своїх батьківських обов`язків, то позивачка вимушена була звертатися до суду про стягнення з них аліментів на утримання своїх дітей. Разом з тим, з довідки-розрахунку заборгованості по аліментах від 07.07.2021, виданої Рахівськтім ВДВС у Червоноградському районі Львівської області вбачається, що заборгованість [PERSON] по аліментах на дітей станом на 01.07.2021 становить 22 421,91 гривень. Відповідно до довідки-розрахунку про стан заборгованості по аліментах, виданої Кагарлицьким ВДВС в Обухівському районі Київській області від 12.07.2021 заборгованість [PERSON] по аліментах на утримання сина станом на 01.07.2021 становить 61 250,25 гривень. Крім того, що обидва відповідачі не приймають жодної участі в матеріальному утриманні своїх дітей, вони, без будь-яких причин, відмовляються юридично визначити місце проживання їхніх спільних дітей за місцем проживання позивачки, хоча всі троє їхніх спільних дітей від свого народження і до цього часу проживають виключно з позивачкою, а батьки до своїх дітей практично ніколи не навідуються. З огляду на положення ст. 160, ч. 1, 2 ст. 161 СК України, позивачка вважає, що в інтересах неповнолітніх дітей, вони повинні проживати саме зі нею, а не з їх батьками. Позивачка весь час має власну роботу, має стабільний самостійний дохід, яким може у необхідному обсязі створити всі необхідні умови для проживання та нормального розвитку дітей, задовольнити гармонійний розвиток їх особистості в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Проживання дітей разом з позивачкою відповідає їх інтересам. Позивачка має можливість забезпечити дітям належні умови проживання, повною мірою займатися вихованням дітей, чого відповідачі забезпечити не в змозі. Разом з тим, позивачка не чинитиме жодних перешкод для спілкування відповідачів із синами і готова зі свого боку усіма силами сприяти тому, щоб діти через розлучення батьків не були позбавлені піклування батька. Спиртними напоями позивачка не зловживає, не палить, має відмінне здоров`я, за місцем роботи і проживання характеризується позитивно, добре відноситься до дітей. Разом з тим, відповідач [PERSON] постійно змінює своє місце роботи і періодично не має її зовсім, а відповідач [PERSON] вже тривалий час безробітній. Тому обидва відповідачі не можуть у належній мірі забезпечувати матеріально дітей, що у прямій мірі доводить факт наявності величезної їх заборгованості по сплаті аліментів на утримання їхніх спільних дітей. Крім того, позивачка має у своїй власності житловий будинок і двокімнатну квартиру. Натомість [PERSON] свого житла не має, а на 1/4 частину житлового будинку, що належить [PERSON] , накладений арешт у зв`язку із наявністю у останнього великої заборгованісті за аліментами на свою дочку [PERSON] , [INFO] , від його колишньої дружини [PERSON] . Позивачка просила стягнути з [PERSON] на її користь заборгованість по сплаті аліментів на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , та неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , за виконавчим листом № 374/34/17, виданим Ржищівським міським судом Київської області від 15.06.2017, у розмірі 22 421,91 грн.; стягнути з [PERSON] на її користь заборгованість по сплаті аліментів на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , за виконавчим листом № 374/81/19, виданим Ржищівським міським судом Київської області від 03.07.2019, у розмірі 61 250,25 грн.; визначити місце проживання неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , уродженця м. Ржищів Київської області, [PERSON] , [INFO] , уродженця м. Ржищів Київської області, та [PERSON] , [INFO] , уродженця м. Ржищів Київської області, з нею, [PERSON] , [INFO] , за місцем її реєстрації або місцем її проживання. Позивачка [PERSON] в судове засідання не з`явилась, подавши заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечувала. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, шляхом отримання СМС-повістки. Позовну заяву з додатками та ухвалою про відкриття провадження відповідач отримав. Причин неявки не повідомляв, заяви про відкладення розгляду справи не надсилав, відзив на позов не подав. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, шляхом отримання СМС-повістки. Позовну заяву з додатками та ухвалою про відкриття провадження відповідач отримав 8 січня 2022 року, що підтверджується поштовим повідомленням про вручення кореспонденції. Причин неявки не повідомляв, заяви про відкладення розгляду справи не надсилав, відзив на позов не подав. Отже, суд вирішив розглядати справу без участі сторін, у порядку, передбаченому ч. 3 ст. 223 ЦПК України, та провести заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Згідно з свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 14.02.2004, [PERSON] народився [INFO] в м. Київ. Його батьками записані: [PERSON] та [PERSON] (а.с. 9). Згідно з свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 25.08.2009, [PERSON] народився [INFO] в м. Київ. Його батьками записані: [PERSON] та [PERSON] (а.с. 10). Згідно копії свідоцтва про зміну імені серії [NUMBER] від 21 червня 2018 року, [PERSON] змінив ім`я, про що 21 червня 2018 року складено відповідний актовий запис № 11. Прізвище, ім`я, по батькові після державної реєстрації зміни імені: [PERSON] (а.с. 12). Згідно з свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 13.10.2017, [PERSON] народився [INFO] в м. Кагарлик, Кагарлицького району, Київської області. Його батьками записані [PERSON] та [PERSON] (а.с. 11). Порядок стягнення аліментів на утримання дітей визначається, зокрема ст. 79-91, 194-197 СК України та статтею 71 Закону України «Про виконавче провадження». У разі неможливості стягнення аліментів із заробітної плати чи інших доходів боржника протягом трьох місяців підряд, якщо боржник не працює і не одержує доходів, стягнення звертається на майно боржника. Розмір заборгованості по аліментах визначається державним виконавцем за місцем виконання рішення виходячи з фактичного заробітку (доходів), одержаного боржником за час, протягом якого стягнення не провадилося, або одержуваного ним на момент визначення заборгованості у твердій грошовій сумі або у відсотковому відношенні. Якщо боржник в цей період не працював, заборгованість визначається виходячи з середньої заробітної плати для даної місцевості. Державний виконавець у разі надходження виконавчого документа повинен підрахувати розмір заборгованості по аліментах і повідомити про нього стягувача і боржника. Державний виконавець обчислює розмір заборгованості із сплати аліментів, складає відповідний розрахунок та повідомляє про нього стягувачу і боржнику: у разі якщо виконавчий документ уперше надійшов для виконання; за заявою сторін виконавчого провадження; у разі надсилання постанови до адміністрації підприємства, установи, організації, фізичної особи, фізичної особи - підприємця для проведення відрахування із заробітної плати (доходів), пенсії та стипендії боржника; у разі закінчення виконавчого провадження у зв`язку з надходженням виконавчого документа за належністю до іншого органу державної виконавчої служби; за власною ініціативою; в інших передбачених законом випадках. Спір щодо розміру заборгованості (не спір про стягнення заборгованості) із сплати аліментів вирішується судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом (ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження»). Відповідно до розділу VII ЦПК України «Судовий контроль за виконанням судових рішень» сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи (ст. 447 ЦПК). Якщо за виконавчим листом, пред`явленим до виконання, аліменти не стягувались у зв`язку з розшуком платника аліментів, вони мають бути сплачені за весь минулий час. Заборгованість за аліментами стягується незалежно від досягнення дитиною повноліття (ч. 2, 4 ст. 194 СК України). Розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, а в разі спору - судом (ч. 4 ст. 195 СК України). Виходячи зі змісту наведених законодавчих норм, спір щодо розміру заборгованості за аліментами виникає між стороною виконавчого провадження (стягувачем та/чи боржником) і державним виконавцем, до компетенції якого законодавець відніс обчислення розміру заборгованості за аліментами. Стягнення заборгованості за аліментами за рішенням суду сімейне законодавство (ч. 3 ст. 194 СК України) передбачає лише у випадку відрахування аліментів на дитину за ініціативою платника (ст. 187 СК України). Відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 07 липня 2021 року ВП № 54341420, проведеного старшим державним виконавцем Радехівського відділу державної виконавчої служби у Червоноградському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства управління юстиції (м.Львів) Сеньчук О.С., заборгованість [PERSON] по сплаті аліментів у розмірі 1/3 частини на користь [PERSON] на утримання неповнолітніх дітей станом на 01 липня 2021 року становить 22 421,91 грн (а.с. 13-14). Відповідно до довідки-розрахунку про стан заборгованості по аліментах № 12603 від 12 липня 2021 року, проведеного державним виконавцем Кагарлицького відділу державної виконавчої служби в Обухівському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства управління юстиції (м.Київ) Литвин Я.В., заборгованість [PERSON] по сплаті аліментів у розмірі 1/4 частини на користь [PERSON] на утримання неповнолітнього сина станом на 01 липня 2021 року становить 61 250,25 грн (а.с. 15). При розрахунку заборгованості, суд бере до уваги подані позивачкою розрахунки заборгованості, якими визначено розмір заборгованості [PERSON] та [PERSON] за аліментами на утримання дітей станом на 01 липня 2021 року - заборгованість [PERSON] складає 22 421,91 грн та [PERSON] - 61 250,25 грн відповідно. Суд враховує, що вищевказані розрахунки заборгованості не оскаржувалась сторонами в судовому порядку, в матеріалах справи відсутні докази на спростування цих боргів кожним із боржників, відповідачі мали достатньо часу для подання доказів виконавцю щодо виконання кожним з них рішення суду та внесення необхідних сум. Відповідачами не заявлено клопотань щодо витребування виконавчих проваджень або детального розрахунку заборгованості. У даному випадку стягнення аліментів на утримання дітей відбувалося за відповідними рішеннями суду. Таким чином, для стягнення заборгованості за аліментами, які стягуються за рішенням суду, законодавець не вимагає окремого рішення суду про стягнення такої заборгованості, а встановлює порядок її стягнення в межах виконавчого провадження за рішенням суду про стягнення аліментів. В рамках даної справи заявлені вимоги про стягнення заборгованості по сплаті аліментів, а не про обчислення розміру заборгованості по сплаті аліментів. Дії державного виконавця, пов`язані із обчисленням розміру заборгованості із сплати аліментів та складенням відповідного розрахунку сторонами не оскаржувалися. Виходячи з наведених положень сімейного законодавства та Закону України «Про виконавче провадження» у контексті обставин даної справи, сам факт наявності у відповідачів заборгованості по аліментах за вказані періоди, обчисленої згідно з розрахунком заборгованості зі сплати аліментів від 07 липня 2021 року ВП № 54341420 та довідкою-розрахунком про стан заборгованості по аліментах № 12603 від 12 липня 2021 року державних виконавців, розмір якої на час ухвалення цього рішення не оспорений ні стягувачем, ні боржником у порядку, встановленому законом, не може бути прийнятий судом в якості підстав для стягнення цієї заборгованості у судовому порядку за окремим рішенням суду. Права стягувача аліментів є захищеними в силу закону, оскільки виконавчі листи про стягнення аліментів перебувають на виконанні у Радехівському відділі державної виконавчої служби у Червоноградському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства управління юстиції (м.Львів) та у Кагарлицькому відділі державної виконавчої служби в Обухівському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства управління юстиції (м.Київ) і обчислена державними виконавцями заборгованість підлягає стягненню у рамках виконавчих проваджень про стягнення аліментів, по сплаті яких і виникла ця заборгованість. Виконавчі листи будуть перебувати на виконанні до повного погашення суми заборгованості боржниками. За таких обставин, у суду немає підстав вважати порушеним право позивачки на отримання заборгованості по аліментам у порядку, визначеному ст. 194-195 СК України, ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження», а тому правові підстави для задоволення позовних вимог про стягнення з відповідачів [PERSON] та [PERSON] заборгованості за аліментами на утримання дітей відсутні. Щодо вимог позивачки про визначення місця проживання дітей суд зазначає таке. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Стаття 161 СК України передбачає, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Відповідно до ч. 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона проживає. Місце проживання дитини цього віку визначається за згодою батьків. При цьому не має значення, чи знаходяться батьки у шлюбі між собою, чи проживають вони спільно. Крім того, питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватися не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все з урахуванням прав та законних інтересів дитини - її права на належне батьківське виховання, яке повною мірою може бути забезпечене тільки обома батьками; права на безперешкодне спілкування з кожним з батьків, здійснення обома батьками якого є запорукою нормального психічного розвитку дитини. Згідно довідки про склад сім`ї № 11-13/191 від 01 вересня 2021 року, виданої [PERSON] , остання проживає за адресою: [ADDRESS] . До складу сім`ї [PERSON] входять: син [PERSON] , 2004 року народження, син [PERSON] , 2008 року народження, син [PERSON] , 2017 року народження (а.с. 8). Службою у справах дітей та сім 'ї виконавчого комітету Ржищівської міської ради Київської області складено висновок про доцільність визначення місця проживання, згідно якого, враховуючи той факт, що [PERSON] та [PERSON] на засідання комісії з питань захисту прав дитини не з`явились, мають заборгованість по сплаті аліментів, не приймають щоденної участі у вихованні неповнолітніх дітей, служба у справах дітей та сім`ї виконавчого комітету Ржищівської міської ради Київської області, вважає за доцільне визначити місце проживання неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю [PERSON] . За змістом статті 31 ЦК України малолітньою особою є дитина віком до чотирнадцяти років. З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що у тому разі, коли батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все, з урахуванням прав та законних інтересів дитини. Відповідно до ст. ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У п. 1 ст. 9 указаної Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч. 1 ст. 3 Конвенції). Місце проживання малолітньої дитини з одним із батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою. Із системного тлумачення ч. 1 ст. 3, ст. 9 Конвенції про права дитини, ч. ч. 2 і 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», ст. СК України випливає, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини. Зважаючи на вищезазначені обставини в сукупності суд вважає, за допустиме визначити місце проживання малолітніх [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] разом з матір`ю за адресою її місця проживання. Щодо визначення місця проживання [PERSON] , [INFO] , якому на час розгляду справи виповнилось майже 18 років, суд зазначає, що відповідно до ст. 160 СК України він має право самостійно визначити, з ким із батьків йому проживати, а тому суд відмовляє у задоволені позовних вимог у цій частині. За п. 18 Постанови Пленуму Верховного суду України № 11 від 21 грудня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з`ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Судам слід враховувати також положення ст. 160 СК України, якою передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, яка досягла десяти років, - за спільною згодою батьків та самої дитини, а місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені законом. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Outcome: partial