Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-31 00:00:00

31 січня 2022 заявник звернувся до Самарського районного суду м. Дніпропетроуська із заявою про госпіталізацію [PERSON] , [INFO] . Свої вимоги\~заявник обґрунтував\~тим,\~що 28.01.2022 [PERSON] булав госпіталізована до психіатричного стаціонару. За думкою комісії лікарів, хвора становить небезпеку для себе та оточуючих, є безпорадною і не може самостійно задовольняти основні життєві потреби, лікування можливе лише у стаціонарних умовах. [PERSON] \~письмової поінформованої\~згоди на госпіталізацію\~до КП\~«Дніпропетровська багатопрофільна\~клінічна лікарня\~з надання\~психіатричної допомоги»\~ДОР \~не давала, що стало підставою для звернення до суду із даною заявою. Представник заявника, лікар-психіатр Колеснікова О.О. в судовому засіданні пояснила, що підставою для госпіталізації [PERSON] стала агресія останньої, її збудження, це вказано в рапорті поліції. Одного разу вона намагалася потрапити до квартири матері, була збуджена, агресивна, викликали поліцію та швидку, у стаціонарі поводила себе агресивно. Вважає, що мати віддала дітей у рабство сутенеру. Її родичі знають, що вона знаходиться у лікарні, брат писав заяву. На сьогодні її госпіталізація необхідна. Амбулаторно вона лікуватися не буде належним чином. [PERSON] має групу інвалідності по неврології. Їй встановлено діагноз гострий поліморфний психотичний розлад. Прокурор в судовому засіданні заяву про госпіталізацію [PERSON] не підтримав. Заінтересована особа [PERSON] в судовому засіданні заперечувала проти задоволення заяви та пояснила, що мати їй не відчинила двері і тому вона подумала, що мати померла, але вона жива. Брат не пускає її до квартири, б`є, не дає спілкуватись з матір`ю. Вона вважає себе здоровою, не агресивною та такою, що може лікуватися амбулаторно, регулярно приймає ліки, конфліктів немає. В лікарні їй було призначено агресивне лікування, які ліки дають, їй не говорять. У відділенні до неї жахливе ставлення, не дають телефон. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника заявника, заінтересованої особи, думку прокурора, суд вважає, що в задоволенні заяви необхідно відмовити з огляду на наступне. В судовому засіданні встановлено, що 28.01.2022 [PERSON] була госпіталізована до КП «Дніпропетровська багатопрофільна клінічна лікарня з надання психіатричної допомоги» ДОР за направленням лікаря-психіатра Локатош, лікарні КНП ОЦЕМД та МК ДМР. [PERSON] поставлено попередній діагноз органічний маячний розлад. В силу ст.14 Закону України від 22.02.2000 №1489-ІІІ «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. Суд не може погодитись з доводами викладеними в заяві, оскільки згідно приписів ст.14 Закону України «Про психіатричну допомогу», наявність в особи психічного захворювання чи психічного розладу не може слугувати підставою для госпіталізації в примусовому порядку. Єдиними підставами для госпіталізації особи є вчинення нею чи виявлення реальних намірів вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможність самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. Суду не було надано належних, достатніх та допустимих доказів того, що [PERSON] неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечить її життєдіяльність та доказів того, що вона становить небезпеку для себе та оточуючих. Крім того, суд звертає увагу, що стаття 8 Конвенції передбачає право людини на повагу до приватного життя та умови, за яких втручання в приватне життя є виправданим, серед яких, зокрема: законна підстава, законна ціль (мета), та додаткова умова, за якою втручання має бути «необхідним в демократичному суспільстві». Під необхідністю втручання мається на увазі, що воно відповідає нагальній соціальній потребі, і зокрема, є пропорційним до поставленої законної мети (справа «Кутцнер проти Німеччини», п.60, та рішення від 18.12.2008 року «Савіни проти України»). Поняття «приватне життя» у практиці ЄСПЛ не є чітко визначеним, і охоплює широкий спектр питань, в т.ч. здоров`я людини, медичне втручання. Пунктом 2 Конвенції передбачено, що органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Відповідно до положень принципу 15 «Принципи госпіталізації» додатку до резолюції Генеральної Асамблеї ООН від 18 лютого 1992 року №46/119 «Захист осіб із психічними захворюваннями та поліпшення психіатричної допомоги» передбачено, що «…Коли особа потребує лікування в психіатричному закладі, необхідно докладати всіх зусиль, щоб уникнути примусової госпіталізації…». Це є неприпустимим порушенням прав та свобод особи, оскільки метою примусового лікування є надання своєчасної допомоги за наявності виключних підстав (наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку, нездатність самостійно задовольняти основні свої потреби, можливість завдання значної шкоди своєму здоров`ю у зв`язку з погіршенням психічного стану у разі ненадання їй психіатричної допомоги), наявність психічного захворювання як такого за відсутності відповідних підстав та їх доказів не може виправдовувати обмеження свободи особи. Згідно частини першої\~статті 29 Конституції України\~кожна людина має право на свободу та особисту недоторканність. Конституційний Суд України виходить із того, що серед фундаментальних цінностей дієвої конституційної демократії є свобода, наявність якої у особи є однією з передумов її розвитку та соціалізації. Право на свободу є невід`ємним та невідчужуваним конституційним правом людини і передбачає можливість вибору своєї поведінки з метою вільного та всебічного розвитку, самостійно діяти відповідно до власних рішень і задумів, визначати пріоритети, робити все, що не заборонено законом, безперешкодно і на власний розсуд пересуватися по території держави, обирати місце проживання тощо. Право на свободу означає, що особа є вільною у своїй діяльності від зовнішнього втручання, за винятком обмежень, які встановлюються\~Конституцією\~та законами України. Стаття 25 Закону України "Про психіатричну допомогу"\~передбачає, що особи, яким надається психіатрична допомога, мають права і свободи громадян, передбачені\~Конституцією України\~(254к/96-ВР) та законами України. Обмеження їх прав і свобод допускається лише у випадках, передбачених\~Конституцією України, відповідно до законів України. За встановлених обставин, суд приходить до висновку, що [PERSON] не створює небезпеку для себе та оточуючих, не є безпорадною і може самостійно задовольняти основні життєві потреби, а наявність у неї психічного захворювання не є підставою для її примусової госпіталізації. Виходячи із засад пріоритету забезпечення прав і свобод людини і громадянина при вирішенні питання про надання особі психіатричної допомоги в примусовому порядку, зважаючи на відсутність будь-яких доказів неспроможності [PERSON] самостійно задовольнити свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечить її життєдіяльність та доказів того, що вона становить небезпеку для себе та оточуючих, суд правових підстав для задоволення заяви не вбачає. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed