Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-01 00:00:00

Акціонерне товариство «Українська залізниця» в інтересах якого діє філія «Пасажирська компанія» звернулося в суд з позовною заявою до [PERSON] , про стягнення заборгованості та усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідно до Закону України «Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування», Постанови КМУ від 25.06.14, № 200 «Про утворення публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» Державне територіально-галузеве об`єднання «Львівська залізниця» реорганізоване в регіональну філію «Львівська залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця». Публічне акціонерне товариство "Українська залізниця" згідно Постанови КМУ від 02.09.15, № 735 являється правонаступником усіх прав та обов`язків Укрзалізниці та підприємств залізничного транспорту, в т.ч. і ДТГО «Львівська залізниця». Відповідно до Статуту публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 02.09.15, № 735, з 01.12.16. створена філія «Пасажирська компанія» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», наказом правління ПАТ «Укрзалізниця» від 27.01.17, № 54 введено в дію Положення про філію «Пасажирська компанія», наказом від 02.03.17, № 126 та рішенням правління ПАТ «Укрзалізниця» від 31.01-01.02.17. № Ц-59/93-2017 (Протокол № Ц-57/8 Ком.т.) затверджено організаційну структуру філії «Пасажирська компанія». На підставі вказаного рішення правління від 31.01-01.02.17, (протокол № Ц-57/8 Ком.т.), наказів філії «Пасажирська компанія» від 31.03.17, № 001 «Про підпорядкування підрозділів» та № 7 від 03.04.17 «Про приєднання підрозділів», Виробничий структурний підрозділ «Вокзал станції Ужгород» вилучено зі складу регіональної філії «Львівська залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» та приєднано до філії «Пасажирська компанія» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» з 01.04.17, як виробничий підрозділ «Вокзал станції Ужгород» філії «Пасажирська компанія» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця». Вокзал станції Ужгород філії «Пасажирська компанія» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» надає платні послуги автостоянки фізичним та юридичним особам у відповідності до Положенням про виробничий підрозділ «Вокзал станції Ужгород», затвердженого наказом філії «Пасажирська компанія» від 11.04.17. № 12. Порядок надання послуг здійснюється у відповідності до затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 115 від 22.01.1996. «Правил зберігання транспортних засобів на автостоянках» та Технологічного процесу з надання послуг пасажирам та організації роботи Вокзалу станції Ужгород, затвердженого директором філії «Пасажирська компанія» 25.04.18. В пред`явлений до стягнення період діяв Технологічний процес з надання послуг пасажирам та організації роботи Вокзалу станції Ужгород, затверджений 02.10.14. За тимчасове зберігання транспортних засобів на автостоянці Вокзалу станції Ужгород справляється плата у розмірах згідно розроблених і затверджених по підрозділу і затверджених по підрозділу Вокзалу станції Ужгород калькуляцій. Позивач вказує, що фізична особа [PERSON] певний час користувався послугами автостоянки вокзалу станції Ужгород та яким було оформлено на платну стоянку (місце №86) легковий автомобіль марки BA3-21063, бежевого кольору, державний номерний знак [NUMBER] . Вказаний автомобіль [PERSON] було оформлено із зазначенням його адреси: [ADDRESS] . Контактного номеру телефону не зазначено. В журналі заїзду та виїзду автотранспорту з автостоянки працівником автостоянки офіційно зафіксовані такі дані. Договір на тимчасове зберігання транспортного засобу з [PERSON] не укладався, так як, автомобіль ним було розміщено вперше на короткочасний термін. Позивач зазначає, що [PERSON] оплачував послуги готівковим шляхом по електронно касовому апарату. Останній раз ним було здійснено оплату 17.06.2017 року на загальну суму 250 грн., за одержані послуги автостоянки і за одну добу зберігання. З 18.06.2017 року оплата за послуг стоянки транспортного засобу повністю припинена, при цьому автомобіль продовжує перебувати на автостоянці вокзалу станції Ужгород по сьогоднішній день. Зауважує, що з метою вирішити з [PERSON] питання по оплаті послуг стоянки та питання щодо переміщення транспортного засобу зі автостоянки на інші паркувальні місця у зв`язку з несплатою коштів за його зберігання позивачем направлялися звернення та претензійні листи з вимогами щодо оплати боргу та звільнення стоянки від його транспортного засобу, однак всі письмові вимоги позивача були проігноровані, оскільки за адресою, яка була вказана [PERSON] при оформленні послуги, проживали зовсім інші особи. Після чого, з метою пошуку особи та встановлення її місцезнаходження чи місця реєстрації, позивачем було направлено листи-запити до правоохоронних органі, органів ДАІ та Регіонального сервісного центру МВС України в Закарпатській області. Згідно з відповіді на запит Регіонального сервісного центру МВС України в Закарпатській області МВС України №31/7-1656 від 30.08.2018 повідомлено, що вказаний транспортний засіб відповідно до регіонального інформаційного масиву та бази даних підсистеми НАІС Єдиного державного реєстру МВС зареєстрований за [PERSON] , [INFO] , що зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Також на вказаний транспортний засіб було видано тимчасовий реєстраційний талон по дорученню на [PERSON] , [INFO] , що зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Після отримання вищевказаної інформації позивачем було надіслано претензійні листи до [PERSON] та [PERSON] . Згідно з відповіді на претензійний лист надісланий до [PERSON] , донькою останньої повідомлено, що дійсно [PERSON] володіла транспортним засобом, однак вона померла [INFO] , та надано як доказ копію свідоцтва про смерть. Позивач зазначає, що єдиним користувачем даного транспортного засобу після смерті [PERSON] являється [PERSON] на якого було видано тимчасовий реєстраційний талон по дорученню. За період з 18.06.2017 по 07.10.2019 за зберігання транспортного засобу BA3-21063, бежевого кольору, державний номерний знак [NUMBER] , позивачем нараховано суму у розмірі 12353 грн. Також зазначає, що тривале перебування транспортного засобу на автостоянці безоплатно, створює перешкоди у належному користуванні позивачем земельною ділянкою автостоянки для її функціонального призначення та одержання прибутку. На підставі наведеного, просить стягнути з відповідача - фізичної особи [PERSON] на користь AT «Укрзалізниця» в особі філії «Пасажирська компанія (ЄДРПОУ 41022900) заборгованість за час зберігання транспортного засобу у сумі 12353 грн; зобов`язати відповідача - фізичну особу [PERSON] усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою - відновити стан земельної ділянки, який існував до порушення прав, шляхом примусового вивезення транспортного засобу - легкового автомобіля марки BA3-21063, бежевого кольору, державний реєстраційний номер [NUMBER] , з місця № 86 автостоянки № 2 Виробничого підрозділу «Вокзал станції Ужгород»; та стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір в розмірі 3842 грн. Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 11.11.2019 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за вказаною позовною заявою, постановлено розгляд справи проводити у порядку загального позовного провадження, копію ухвали про відкриття провадження у справі разом з копією позовної заяви та копіями доданих до неї матеріалів надіслано учасникам справи. 26.10.2020 позивачем подано до суду заяву про збільшення розміру позовних вимог, згідно з якої просить збільшити позовні вимоги AT «Укрзалізниці» до [PERSON] і стягнути з нього заборгованість за час зберігання транспортного засобу в сумі 15878 грн. та сплачений судовий збір 4023 грн. за розгляд справи. Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 18.03.2021 закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу за даною позовною заявою до судового розгляду по суті. 08.04.2021 позивачем подано до суду заяву про збільшення розміру позовних вимог, згідно з якої просить збільшити позовні вимоги AT «Укрзалізниці» до [PERSON] і стягнути з нього заборгованість за час зберігання транспортного засобу в сумі 25728 грн. та сплачений судовий збір 4191 грн. Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 11.11.2021 постановлено: замінити позивача AT «Українська залізниця» в особі філії «Пасажирська компанія» на належного позивача AT «Українська залізниця» в особі філії «Вокзальна компанія» (ЄДРПОУ 436652711, 01032, м. Київ, площа Вокзальна, 1). Представник позивача у судове засідання не з`явилися, при цьому в матеріалах справи міститься заява представника [PERSON] , згідно з якої просить розглянути справу без їхньої участі. Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, хоча про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином шляхом надіслання судових повісток про виклик рекомендованими поштовими відправленнями, відзив на позов не подано, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити повністю, виходячи з наступного. Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до Положення про виробничий підрозділ «Вокзал станції Ужгород» затвердженого наказом філії «Пасажирська компанія» від 11.04.17, № 12, Вокзал станції Ужгород філії «Пасажирська компанія» акціонерного товариства «Українська залізниця» надає платні послуги автостоянки фізичним та юридичним особам. Відповідно до Статуту публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 02.09.15. № 735, з 01.12.16. створена філія «Пасажирська компанія» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», наказом правління ПАТ «Укрзалізниця» від 27.01.17, № 54 введено в дію Положення про філію «Пасажирська компанія», наказом від 02.03.17. № 126 та рішенням правління ПАТ «Укрзалізниця» від 31.01-01.02.17. № Ц-59/93-2017 (Протокол № Ц-57/8 Ком.т.) затверджено організаційну структуру філії «Пасажирська компанія». На підставі вказаного рішення правління від 31.01-01.02.17. (протокол № Ц-57/8 Ком.т.), наказів філії «Пасажирська компанія» від 31.03.17. № 001 «Про підпорядкування підрозділів» та № 7 від 03.04.17. «Про приєднання підрозділів», Виробничий структурний підрозділ «Вокзал станції Ужгород» вилучено зі складу регіональної філії «Львівська залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» та приєднано до філії «Пасажирська компанія» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» з 01.04.17, як виробничий підрозділ «Вокзал станції Ужгород» філії «Пасажирська компанія» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця». Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 31.10.2018 № 938 «Деякі питання акціонерного товариства «Українська залізниця», змінено тип товариства з публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» (ПАТ Укрзалізниця) на приватне та було перейменовано в акціонерне товариство «Українська залізниця» (AT Укрзалізниця). Відповідно до Статуту акціонерного товариства «Українська залізниця», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 02.09.2015 № 735 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 31.10.2018 № 938), постанови Кабінету Міністрів України від 25.06.2014 № 200 «Про утворення публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», інших нормативних та внутрішніх документів ЛТ «Укрзалізниця», 01.07.2020 року створена філія «Вокзальна компанія» акціонерного товариства «Українська залізниця», а з 01.08.2020 року виробничий підрозділ вокзал станції Ужгород філії «Пасажирська компанія» вилучено зі складу філії «Пасажирська компанія» (ЄДРПОУ 41022900), та приєднано до філії «Вокзальна компанія» акціонерного товариства «Українська заліз яйця» (адреса: м. Київ, 01032, Вокзальна площа, 1, ЄДРПОУ 43665271). Додатково змінилося підпорядкування виробничих підрозділів філії «Вокзальна компанія» та приєднано з 01.10.2020 року виробничий підрозділ вокзал станції Ужгород до складу виробничого підрозділу вокзал станції Івано-Франківськ філії «Вокзальна компанія» як базового підрозділу з присвоєнням нового числового коду 965 платника НДВ. Додатком № 3 до протоколу № Ц-45/43Ком.т, засідання правління AT «Укрзалізниця» від 14.05.2020 введено в дію Положення про філію «Вокзальна компанія», а Додатком № 2 до протоколу № Ц-45/43 Ком. т. засідання правління AT «Укрзалізниця» від 14.05.2020 затверджено організаційну структуру філії «Вокзальна компанія». Наказом акціонерного товариства «Українська залізниця» від 03.03.2021 № 109 філію «Вокзальна компанія» AT «Укрзалізниця» наділено майном, яке передається від філії «Пасажирська компанія» AT «Укрзалізниця. Судом встановлено, що [PERSON] користувався послугами автостоянки вокзалу станції Ужгород та ним було оформлено на платну стоянку (місце №86) легковий автомобіль марки BA3-21063, бежевого кольору, державний номерний знак [NUMBER] , що підтверджується відміткою в книзі обліку транспортних засобів короткочасного зберігання на автостоянці № 2 Вокзалу Ужгород, копія якої додана до матеріалів справи. Вказаний автомобіль [PERSON] було оформлено із зазначенням адреси його проживання: [ADDRESS] . Контактний номер телефону відсутній. Договір на тимчасове зберігання транспортного засобу з [PERSON] не укладався, так як, автомобіль ним було розміщено вперше на короткочасний термін. [PERSON] оплачував послуги готівковим шляхом по електронно - касовому апарату. 17.06.2017 року ним останній раз було здійснено оплату за одержані послуги автостоянки і за одну добу зберігання на загальну суму 250 грн., що підтверджується копією фіскального чека № 400758126555 від 17.06.2017. З 18.06.2017 року оплата за послуг стоянки транспортного засобу не проводилася, при цьому автомобіль продовжує перебувати на автостоянці вокзалу станції Ужгород по сьогоднішній день. Відповідно до претензії № ПК ВОК Ужгород 6/103 від 16.12.2018 року адресованої [PERSON] , Виробничим підрозділом «Вокзал станції Ужгород» філії «Пасажирська компанія» запропоновано в строк до 01.03.2018 року внести грошову суму у розмірі 2781 грн. за надані послуги автостоянки. З метою пошуку особи та встановлення її місцезнаходження чи місця реєстрації позивачем було направлено листи-запити до правоохоронних органі, органів ДАІ та Регіонального сервісного центру МВС України в Закарпатській області. З відповіді на запит Регіонального сервісного центру МВС України в Закарпатській області МВС України №31/7-1656 від 30.08.2018 вбачається, що вказаний транспортний засіб відповідно до регіонального інформаційного масиву та бази даних підсистеми НАІС Єдиного державного реєстру МВС зареєстрований за [PERSON] , [INFO] , що зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Також на вказаний транспортний засіб було видано тимчасовий реєстраційний талон по дорученню на [PERSON] , [INFO] , що зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Після одержання інформації щодо осіб, які мають відношення до транспортного засобу Виробничим підрозділом «Вокзал станції Ужгород» філії «Пасажирська компанія» було направлено претензійні звернення до власника транспортного засобу [PERSON] . Згідно з відповіді на претензійний лист надісланого до [PERSON] , донькою останньої повідомлено, що [PERSON] дійсно володіла транспортним засобом, однак вона померла [INFO] , на підтвердження чого надано копію свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 26.04.2016 року. Разом з цим Виробничим підрозділом «Вокзал станції Ужгород» філії «Пасажирська компанія» було направлено претензійні звернення до [PERSON] , так як згідно з відповіді на запит Регіонального сервісного центру МВС України в Закарпатській області вказано, що останньому було видано тимчасовий реєстраційний талон по дорученню, про те, відповіді на вказану претензію не надійшло. Згідно з абзацом 3 п. 15 "Правил державної реєстрації та обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів та мотоколясок", затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 07.09.98 р. № 1388, якщо власник транспортного засобу передав у встановленому, порядку право користування і (або) розпорядження ним іншій фізичній або юридичній особі, їм видається підрозділами ДАІ тимчасовий реєстраційний талон на період чинності документа, що підтверджує право користування і (або) розпорядження. При цьому в графі "особливі відмітки" тимчасового реєстраційного талону робиться запис "Дійсний до _____за наявності свідоцтва про реєстрацію транспортного Засобу (технічного паспорта) серія _ №_". Один екземпляр копії документа, що підтверджує право користування і (або) розпорядження транспортним засобом, залишається в підрозділі ДАІ (постанова Кабінету Міністрів України від 18.08.2000 р. № 1276 "Про внесення змін і доповнень до постанов Кабінету Міністрів України від 07.09.1998 р. № 1388 і від 31.12.1993 р. № 1094"). Таким чином, тимчасовий реєстраційний талон надає виключно право керування транспортним засобом, тобто не підтверджує право власності. Згідно з п.п. б. п. 2.1 Правил дорожнього руху України, що діяв на час виникнення спірних правовідносин, водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі реєстраційний документ на транспортний засіб, а у разі відсутності в транспортному засобі його власника, крім того,- свідоцтво про право спільної власності на цей транспортний засіб чи тимчасовий реєстраційний талон. Відповідно до п. 2.2 вказаних Правил власник транспортного засобу, а також особа, яка має тимчасовий реєстраційний талон, можуть передавати у своїй присутності керування транспортним засобом іншій особі, що має при собі посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії, а також особі, яка навчається водінню транспортним засобом відповідно до вимог цих Правил. Підпунктами а. та б. п. 2.12 вказаних Правил встановлено, що власник транспортного засобу має право довіряти в установленому порядку користування і розпорядження транспортним засобом іншій особі. Водій має право довіряти в установленому порядку керування приватним транспортним засобом іншій особі, у якої при собі є посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії. При цьому, суд констатує, що в матеріалах справи не міститься тимчасового реєстраційного талона по дорученню, який б підтверджував, що саме [PERSON] , являється єдиним користувачем транспортного засобу [NUMBER] , бежевого кольору, державний номерний знак [NUMBER] ., а також, суд позбавлений можливості встановити, серію, номер талону та на який строк виданий такий талон, а також те чи на момент пред`явлення позову він був дійсний. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). У частині другій статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. З урахуванням вищенаведеного та встановлених обставин, оцінивши в сукупності докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову. Обґрунтовуючи своє рішення, суд бере до уваги вимоги статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини. В рішеннях у справах «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torijav. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958, Seryavin and others v. Ukraine, № 4909/04,§ 58, ЄСПЛ ,від 10 лютого 2010 року Європейський суд з прав людини наголошує, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Консультативна рада європейських суддів у Висновку № 11 (2008) до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень зазначила, що «якість судового рішення залежить головним чином від якості його вмотивування. Виклад підстав прийняття рішення не лише полегшує розуміння та сприяє визнанню сторонами суті рішення, але, насамперед, є гарантією проти свавілля. По-перше, це зобов`язує суддю дати відповідь на аргументи сторін та вказати на доводи, що лежать в основі рішення й забезпечують його правосудність; по-друге, це дає можливість суспільству зрозуміти, яким чином функціонує судова система» (пункти 34-35). В контексті вказаної практики суд вважає обґрунтування цього рішення достатнім. На підставі наведеного, суд вважає, що у задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства «Українська залізниця» в інтересах якого діє філія «Пасажирська компанія» до [PERSON] , про стягнення заборгованості та усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, слід відмовити, оскільки позивачем не доведено порушення його прав користування своїм майном саме відповідачем [PERSON] .

Outcome: dismissed