Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-26 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість за договором позики розмірі 20000,00 грн. В обгрунтування позовних вимог зазначає те, що 04.06.2020 під час спільного проходження військової служби у військовій частині [NUMBER] , що в [ADDRESS] , відповідач узяв у нього в борг грошові кошти в розмірі 20000 грн., про що написав письмову розписку, борг згідно з якою зобов`язувався повернути до 01.04.2019, однак цього не виконав, що стало підставою звернення до суду. Ухвалою судді Яворівського районного суду Львівської області від 03.12.2021 відкрито спрощене провадження у справі та призначено справу до судового розгляду. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, однак його представник [PERSON] в позовній заяві просив розгляд справи проводити у його відсутності та відсутності його довірителя, позовні вимоги підтримує, не заперечує проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та постановлення заочного рішення при наявності відповідних підстав. В судове засідання відповідач [PERSON] не прибув, про розгляд справи повідомлена належним чином, а саме шляхом розміщення оголошення про виклик до суду на офіційному веб-сайті Яворівського районного суду Львівської області. Також про причини неявки суд не повідомив, своїх заперечень та відзиву на позов не подав. Ухвалою Яворівського районного суду Львівської області від 26 січня 2022 року вирішено проводити заочний розгляд справи. Відповідно до вимог ч. 2\~ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, у зв`язку з неявкою учасників. Частиною четвертою статті 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. У частині п`ятій статті 268 ЦПК України зазначено, що датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення судом судового рішення в даній справі, призначеній до розгляду на 26.01.2022, є дата складення повного судового рішення 27.01.2022. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову зважаючи на таке. Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорення. Одним із способів захисту цивільних прав може бути примусове виконання обов`язку в натурі. Згідно з ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Борговим документом, що підтверджує укладання договору позики між відповідачем та позивачем є розписки, які посвідчують передання йому визначеної грошової суми. Таким чином, так як договір позики це односторонній договір, то у відповідача виник обов`язок повернути позикодавцю грошові кошти у такій самій сумі, відповідно до ст. 1049 ЦК України. Письмова форма договору позики через його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Статтею 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до правового висновку, викладеного в постанові Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі №6-63цс13, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Відповідно до ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Згідно з ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Судом встановлено, що 04.06.2020 [PERSON] отримав в борг у [PERSON] грошові кошти в сумі 20000,00 грн, які зобов`язався повернути до 01 вересня 2020 року, про що написав письмову розписку. Надав позивачу оригінал відповідної розписки, доданої до позовної заяви. Також, позивач стверджує, що на день звернення в суд відповідач [PERSON] борг в сумі 20000 грн., йому не повернув, чим порушив вимоги ст.1049 Цивільного кодексу України та зобов`язання по вищевказаному договору. В свою чергу відповідач жодних пояснень та доказів на спростування таких тверджень позивача не надав. Отже, враховуючи наявність письмової розписки, відсутність будь-яких заперечень та пояснень відповідача щодо спростування позовних вимог, а також відсутності доказів повернення [PERSON] позичених коштів, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] щодо стягнення суми позики в розмірі 20000 грн. є підставними та підлягають задоволенню. Згідно з ч. 1\~ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За подання позовної заяви [PERSON] сплатив судовий збір в розмірі 908 грн, що підтверджується квитанцією № 59059732 від 01 листопада 2021 року. Судовий збір сплачено в розмірі, встановленому\~ст. 4 Закону України «Про судовий збір». Оскільки суд ухвалив рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі, з [PERSON] слід стягнути на користь [PERSON] судові витрати із сплати судового збору в розмірі 908 гривень 00 копійок.

Outcome: approved