Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-30 00:00:00

Представник Комунального підприємства «Жилкомсервіс» - Нуянзов Дмитро Сергійович у липні 2021 року звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за послуги з утримання будинків, споруд та прибудинкової території за період з 01.03.2007 року по 01.05.2021 року у розмірі 11112, 43 грн. В обґрунтування позовних вимог, зазначив, що [PERSON] є власником квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , на підставі свідоцтва про право на спадщину від 14.02.2003 року №1-272. Позивач належним чином виконує свої зобов`язання щодо надання послуг з утримання багатоквартирних будинків і споруд та прибудинкових територій, а відповідач в свою чергу не сплачує за спожиті житлово-комунальні послуги належним чином, внаслідок чого за адресою: [ADDRESS] , за період з 01.03.2007 року по 01.05.2021 року утворилась заборгованість в розмірі 11112, 43 грн. Невиконання відповідачем зобов`язань щодо оплати за спожиті житлові послуги є порушенням права позивача на належну оплату наданих послуг, що й послугувало зверненню Комунального підприємства «Жилкомсервіс» до суду. Просить суд позов задовольнити. Відповідач [PERSON] подав до суду відзив на позовну заяву, згідно якого наголошує, що ним не заперечується право власності на об`єкт нерухомого майна за адресою: [ADDRESS] , зазначена квартира знаходиться у його власності з 09.04.2003 року. Відповідач за вказаною квартирою не проживає та не зареєстрований, послугами позивача в повному обсязі не користується. Розрахунок боргу наданий з березня 2007 року, однак позовна давність становить три роки, а тому просить суд застосувати до вимог позивача позовну давність та справедливо вирішити питання розподілу судового збору. Крім того, КП «Жилкомсервіс» хоча і є виконавцем житлово-комунальних послуг, проте це не свідчить про їх фактичне виконання у визначеному міською радою обсязі, тобто обсяг наданих послуг не підтверджено. Просить суд у задоволенні позову відмовити. Позивач Комунальне підприємство «Жилкомсервіс» в особі уповноваженого представника подало до суду відповідь на відзив, згідно якого вказує, що з урахуванням заявлення відповідачем про застосування строку позовної давності, заборгованість відповідача за період з 01.08.2018 року по 01.05.2021 року становить 3687, 44 грн. Належним чином оформленої відмови від надання послуг з утримання багатоквартирного будинку, споруд та прибудинкової території (відкликання управителя) за адресою: [ADDRESS] , до КП «Жилкомсервіс» не надходило, акти-претензії співвласниками не надавались, виклики управителя щодо перевірки якості послуг не здійснювались, доказів зворотного відповідачем не надано. Будинок [ADDRESS] продовжує перебувати у управлінні КП «Жилкомсервіс», яке забезпечує утримання будинку та його прибудинкової території. Просить суд позов задовольнити. Відповідач [PERSON] подав до суду заперечення, у яких вказав, що позивачем справедливо визнано його вимоги про застосування строку позовної давності та перераховано суму заборгованості, однак позивачем не спростовано його доводи щодо скарг мешканців щодо неналежного стану житлового будинку. Просить застосувати позовну давність та справедливо вирішити питання розподілу судового збору. Суд, дослідивши доводи сторін, викладені у письмових заявах по суті спору, та оцінивши докази, представлені в матеріалах справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що [PERSON] на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS] , що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №261002539 від 10.06.2021 року (а. с. 12). Між Комунальним підприємством «Жилкомсервіс», як управителем житлових будинків і комунальної власності територіальної громади м. Харкова та відповідачем, як споживачем послуг з утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території, був укладений публічний договір про надання житлово-комунальних послуг, шляхом його опублікування в офіційному виданні Харківської міської ради - спецвипуску газети «Слобода» від 28.11.2006 № 95/1 зі змінами, внесеними в 2007 і 2009 роках, що передбачено частиною 2 ст. 633 Цивільного кодексу України. На ім`я [PERSON] у КП «Жилкомсервіс» відкрито особовий рахунок № [NUMBER] ( а. с. 5-7). Рішенням виконавчого комітету Харківської міської ради від 20 грудня 2006 року №1186 «Про визначення виконавців послуг в житловому фонді міста Харкова» КП «Жилкомсервіс» є виконавцем житлово-комунальних послуг у житловому фонді комунальної власності територіальної громади м. Харкова з управління будинком, спорудою та групою будинків та забезпечує надання населенню житлово-комунальних послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (а. с. 8). Рішенням Харківської міської ради від 20.12.2011 року за №893, з подальшими змінами від 11.05.2018 року №318 визначено перелік послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій та встановлені тарифи на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій у місті Харкові (а. с. 9-11). Згідно наданого позивачем КП «Жилкомсервіс» розрахунку у зв`язку з неналежною сплатою відповідачем [PERSON] за ним утворилась заборгованість за період з 01.03.2007 року по 01.05.2021 у розмірі 11112, 43 грн. (а.с.5-7). Частиною 2 статті 382 ЦК України встановлено, що всі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав. Згідно частини 2 статті 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» власники квартир багатоквартирних будинків та житлових приміщень у гуртожитку є співвласниками допоміжних приміщень у будинку чи гуртожитку, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою і зобов`язані брати участь у загальних витратах, пов`язаних з утриманням будинку і прибудинкової території відповідно до своєї частки у майні будинку чи гуртожитках. Допоміжні приміщення (кладовки, сараї і т.ін.) передаються у власність квартиронаймачів безоплатно і окремо приватизації не підлягають. Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки визначені Законом України « Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року N 1875-IV, з подальшими змінами,( далі Закон №1875-ІV) та Закон України « Про житлово-комунальні послуги» від 9 листопада 2017 року № 2189-VIII з подальшими змінами в редакції станом на 17.03.2020 ( далі - Закон № 2189-VIII). Відповідно до ст. 1 Закону №1875-ІV житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил. Споживач - фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу. Згідно ст. 5 Закону №2189-VIII до житлово-комунальних послуг належать: 1) житлова послуга - послуга з управління багатоквартирним будинком. Послуга з управління багатоквартирним будинком включає: утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньобудинкових систем (крім обслуговування внутрішньобудинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо; купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку; поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку; 2) комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами. Відповідно до частини 3 статті 31 Закону №1875-ІV передбачено, що органи місцевого самоврядування встановлюють тарифи на житлово-комунальні послуги в розмірі не нижче економічно обґрунтованих витрат на їх виробництво. Пунктом 2 частини 3 статті 4 Закону № 2189-VIII передбачено, що до повноважень органів місцевого самоврядування належать встановлення цін/тарифів на комунальні послуги відповідно до закону. Відповідно до положень частин 1, 4 статті 32 Закону №1875-ІV, плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. Розмір плати за утримання будинків і споруд та прибудинкових територій встановлюється залежно від капітальності, рівня облаштування та благоустрою. Відповідно до частини 1 статті 9 Закону № 2189-VIII споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Пунктом 1 частини 1 Закону №1875-ІV, пунктом 1 статті 7 Закону №2189-VIII передбачено право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Пунктом 5 частини 3 статті 20 Закону № 1875-ІV, пунктом 5 частини 2 статті 7 Закону №2189-VIII встановлено обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Надання послуг здійснюється КП «Жилкомсервіс» згідно з переліком, затвердженим рішенням виконавчого комітету Харківської міської ради №893 від 20.12.2011 року, з наступними змінами 27.01.2012 року №39 «Про внесення змін до рішення виконавчого комітету Харківської міської ради від 20.12.2011 року №893 «Про встановлення тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, що знаходяться у комунальній власності територіальної громади м. Харкова», рішенням виконавчого комітету Харківської міської ради від 10.05.2017 року №283 та від 11.05.2018 року №318 «Про коригування тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, що знаходяться у комунальній власності територіальної громади м. Харкова». Договори про надання житлово-комунальних послуг між КП «Жилкомсервіс» та споживачами були укладені шляхом опублікування публічного типового договору в офіційному виданні ХМР - спецвипуску газети «Слобода» від 28.11.2006 року №95/1. Згідно пункту 22 Публічного договору, договір укладається строком на 3 роки і вважається продовженим на той самий термін, якщо за місяць до закінчення його строку однією зі сторін не буде письмово заявлено про розірвання договору чи необхідності його перегляду. Відповідно до пункту 3-1 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017 року, який введено в дію з 01.05.2019 року, договори про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, укладені до введення в дію норм цього Закону, що регулюють надання послуг з управління багатоквартирним будинком, зберігають чинність на умовах, визначених такими договорами (у тому числі вивезення побутових відходів за наявності), до дати набрання чинності договорами про надання послуг з управління багатоквартирним будинком, що укладені за правилами, визначеними цим Законом. У разі якщо згідно з такими договорами передбачено більш ранній строк їх припинення, такі договори вважаються продовженими на той самий строк і на тих самих умовах. Пунктом 1 договору визначено, що предметом договору є забезпечення виконавцем надання послуг з у тримання будинків і споруд та прибудинкових територій в будинку, який знаходиться в комунальній власності територіальної громади м. Харкова. Невід`ємною частиною даного договору є рішення виконавчого комітету Харківської міської ради «Про встановлення тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, що знаходяться в комунальній власності територіальної громади м. Харкова». Частиною 1 статті 639 ЦК України передбачено, що договір може бути укладений у будь - якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Статтею 638 ЦК України встановлено, що договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір і прийняття пропозиції другою стороною та вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Відповідно до частини 2 статті 642 ЦК України якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товар, надала послуги, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця діє є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом. Надання послуг з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій, та оплати таких послуг, їх надання здійснюється на підставі Типового договору про надання житлово-комунальних послуг, положення якого мають юридично обов`язковий характер і підлягають застосуванню незалежно від того, включені вони до конкретного договору чи ні. Відповідно до частини 1 статті 19 Закону №1875-ІV, відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово- комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Пунктом першим частини 1 статті 20 Закону №1875-ІV визначено право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до пункту 6 частини першої статті 1 Закону №1875-ІV споживач - це фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги. Аналіз вищенаведених положень свідчить про те, що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними, а відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Аналогічну правову позицію викладено в постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі №221/515/15-а, згідно з якою, споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користуються ними, і відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг в такому випадку не може бути підставою для звільнення споживача від їх оплати у повному розмірі, а також в постанові Верховного Суду від 18 березня 2019 року у справі №210/5796/16-ц. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Укладення договору на надання житлово-комунальних послуг є обов`язком споживача за умови, якщо запропонований виконавцем послуг договір відповідає типовому договору. Відмова споживача послуг від укладення договору в такому разі суперечить вимогам частині третій статті 6, статей 627, 630 ЦК України та статей 19, 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги». Тобто законодавством передбачений двосторонній обов`язок щодо укладення договору про надання житлово-комунальних послуг, а споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. За правилами статей 12, 81 ЦПК України року кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі статтею 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Статтею 88 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідач [PERSON] не надав належних та допустимих доказів того, що він відмовився від укладення договору з позивачем та не довів, що його волевиявлення на укладення публічного договору не було вільним. Вказане свідчить про прийняття пропозиції з його боку на укладення договору згідно з частиною третьою статті 205 ЦК України. Також суд відхиляє посилання відповідача щодо невиконання позивачем своїх обов`язків по утриманню будинку, оскільки в порушення ст. ст. 12, 81 ЦПК України ним не надано належних доказів на підтвердження своїх доводів. Так, дійсно мешканці будинку [ADDRESS] неодноразово звертались до диспетчерської служби «1562» із скаргами, що підтверджує лист Департаменту житлово-комунального господарства від 07.12.2021 року за вих. №Б-3-11/1007/0/180-21.08.31-19637/0/129-21, однак доказів того, що Комунальне підприємство «Жилкомсервіс» не реагувало на вказані звернення щодо неналежного стану житлового будинку матеріали справи не містять. Доказів відмови від надання послуг з утримання багатоквартирного будинку, споруд та прибудинкової території (відкликання управителя) за адресою: [ADDRESS] , до КП «Жилкомсервіс» відповідачем не надано, як і не надано актів-претензій співвласників будинку чи викликів управителя щодо перевірки якості послуг. Згідно наданого позивачем КП «Жилкомсервіс» розрахунку у зв`язку з неналежною сплатою відповідачем [PERSON] за ним утворилась заборгованість за період з 01.03.2007 року по 01.05.2021 у розмірі 11112, 43 грн. В той же час, відповідач [PERSON] наголосив на порушенні позивачем строку звернення до суду та вказав, що таке звернення відбулося поза межами строку позовної давності, наслідки спливу якої просив застосувати. Надаючи оцінку вказаній заяві, суд зазначає наступне. Згідно зі статтею 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. За змістом частин третьої, четвертої ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.4 ст. 267 ЦК України). Частиною другою статті 264 ЦК України передбачено, що позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Так, позивач - КП «Жилкомсервіс» звернулось до суду з позовом 13.07.2021 року, про що свідчить відмітка на поштовому конверті. Аналізом розрахунку заборгованості встановлено, що заборгованість відповідача має місце з 2007 року, при цьому позивач просить суд стягнути заборгованість за надані послуги з 01.03.2007 року по 01.05.2021 року, тобто поза межами позовної давності, про застосування якої заявлено відповідачем [PERSON] . За таких обставин, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь КП «Жилкомсервіс» підлягає стягненню заборгованість за послуги з утримання будинків, споруд та прибудинкової території за період з 01.08.2018 року по 01.05.2021 року у розмірі 3687, 44 грн. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) від 10 лютого 2010 року, заява № 4909/04). Згідно частини 1 статті 141 Цивільного процесуального кодексу України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Так, при зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір у розмірі 2270 грн. 00 коп. За результатами судового розгляду позовні вимоги Комунального підприємства «Жилкомсервіс» задоволено частково: 3687, 44 грн. : 11112, 43 грн.: х 100 % = 33, 20 %, тобто задоволено 33, 20 % від заявленої суми. З огляду на викладене, та з урахуванням принципу пропорційності розподілу судових витрат в залежності від ступеня задоволення позову, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у розмірі: 2270 грн. х 33, 20 % (частка задоволення позовної вимоги): 100 % = 753, 64 грн.

Outcome: partial