Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-24 00:00:00

У березні 2020 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про визначення місця проживання дітей, в обґрунтування якого зазначила, що 11 листопада 2011 р. уклала шлюб з відповідачем. Від шлюбу народилися син - [PERSON] , [INFO] та донька [PERSON] , [INFO] , батьком яких є [PERSON] З 12.12.2019 року сторони разом не проживають, відповідач звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу. Син [PERSON] та донька [PERSON] постійно проживають разом з матір`ю у житловому будинку за адресою: [ADDRESS] , який був побудований під час шлюбу для проживання сім`ї. Відповідач мешкає окремо. На підставі судового наказу позивачка стягує з відповідача аліменти на утримання дітей. Позивач зазначає, що дуже любить своїх дітей та має змогу забезпечити їх всім необхідним, повністю опікується інтересами і потребами дітей, піклується про них, займається вихованням, слідкує за їх розвитком та здоров`ям. Ніколи не перешкоджала і не має наміру у подальшому перешкоджати спілкуванню батька з дітьми. Комісія Служби у справах дітей по Шевченківському району м. Харкова встановила, що дітям створені найкращі умови, адже вони мешкають у приватному будинку площею 273,8 кв.м., житлова площа 105,2 кв.м., будинок має гарний капітальний ремонт, обладнаний сучасними меблями й побутовою технікою, є огороджене подвір`я з обладнаним дитячим майданчиком. У кожної дитини є своя кімната із ігровою зоною та ліжком, є куточок зі столом для навчання, окрема ванна кімната, діти забезпечені іграшками, одягом та іншими речами для розвитку відповідного віку, діти мають повноцінне дієтичне харчування, належний догляд і виховання, стосунки у матері та дітей позитивні, доброзичливі, мати відповідально ставиться до здоров`я, виховання та розвитку своїх дітей. Позивач зазначає, що у неї нормований робочий день із дуже зручним графіком, який можна підлаштовувати під потреби та графік дітей. Має вищу освіту та педагогічний стаж більше 15 років, офіційно працює викладачем Харківського Національного Університету радіоелектроніки на посаді доцента кафедри Інфокомунікаційної Інженерії, має науковий ступінь кандидата наук і вчене звання доцента. З роботодавцем мене укладений трудовий договір, який передбачає своєчасну виплату заробітної плати, оплачувану відпустку 56 календарних днів на рік і додатково 10 днів відпустки на відпочинок і оздоровлення дітей. Зазначає, що має з дітьми нерозривний психологічний контакт, прив`язаність один до одного. Також піклується про духовний розвиток дітей, разом відвідують театри, вистави, навчально- розважальні центри і заходи. Окрім відвідин дошкільного навчального закладу, додаткових секцій на курсах MindUp, у STEM школі Inventor, у студії «Ткаченко Балет», вдома грає з дітьми у розвиваючі ігри, читає книжки тощо, приділяє значну увагу їх емоційному стану, відносинам з друзями-однолітками, тощо. Відповідач має мінливий нестабільний заробіток та непередбачуваний графік роботи, яка пов`язана згідно до його пояснень із частими відрядженнями у межах та за межами країни. Відповідач працює як фізична-особа підприємець, його дохід позивачу невідомий. Сторони дійшли до усної домовленості про порядок та спосіб участі батька у вихованні дітей, встановивши дні побачень батька з дітьми з врахуванням стану здоров`я дітей, розпорядку їхнього дня, розкладу занять та з можливістю батька брати дітей за місцем свого проживання. Фактично таке спілкування батька з дітьми відбувається в середньому два рази на тиждень, іноді менше. Мати дітей при цьому жодним чином не перешкоджає спішуванню дітей із батьком та проведенню ними спільного часу. Позивач зазначає, що певні дії відповідача щодо спільного проводження часу з дітьми завдають шкоди здоров`ю дітей та прямо порушують вимоги рекомендацій лікарів, та положень ч.2 ст. 150 Сімейного Кодексу України, які закріплюють обов`язок батьків піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Останнім часом відповідач агресивно поводиться з матір`ю дітей, змушує, щоб вона «правильно» його «просила», не «контролювала» його дії, коли він з дітьми, постійно погрожує або вигнати матір з житлового будинку за адресою [ADDRESS] , де вона наразі мешкає із дітьми або забирати дітей до свого помешкання. Позивач наголошує, що спілкуванню відповідача з дітьми не перешкоджає, але на сьогоднішній день, часті сварки з відповідачем, його недисциплінованість і безвідповідальність щодо здоров`я дитини та його погрози відібрати дітей, ускладнюють виконання усних домовленостей. Психологічно діти не готові проживати разом з батьком, оскільки вихованням з самого народження здебільшого займалася позивач, і має з ними тісний зв`язок матері і дитини. Оскільки відповідач став систематично висловлюватися з погрозами на адресу позивачки, що забере дітей до себе, а також те, що він вже так вчиняв й порушує усні з ним усні домовленості й часто не повертає дітей додому, вчиняє аморальні вчинки по підношенню до матері дітей, маніпулює почуттями дітей та матері задля задоволення своїх особистих інтересів, приділяє більшу увагу своїм власним амбіціям та матеріальним потребам, звернулася до суду з даним позовом. Позивач просила суд визначити місце проживання сина [PERSON] , [INFO] та доньки [PERSON] , [INFO] з матір`ю [PERSON] . У відзиві на позовну заяву [PERSON] у задоволенні позовних вимог просив відмовити, свої заперечення проти позову обґрунтував тим, що в добровільному порядку повністю забезпечував потреби дітей. Крім того в повному обсязі сплачує витрати на дитячий садок, розваги дітей, подорожі тощо. Належним чином виконує рішення суду, щодо сплати аліментів та щомісячно сплачує аліменти на утримання дітей на користь колишньої позивача. Окрім коштів, що сплачує у якості аліментів, він продовжує надавати грошові кошти позивачу, користуючись послугами ПАТ "Приват Банк". Тобто твердження позивача щодо байдужого ставлення до дітей є хибними та такими, що не відповідають дійсності. Відповідач заперечує що тверджень про те, що постійно змінює своє місце проживання, оскільки з вересня 2019 року постійно проживає в орендованому ним житловому будинку за адресою: [ADDRESS] (площа 110 кв.м.), в якому створено умови для проживання його та його дітей є нормальними та належними для того, аби разом з ним проживали його двоє дітей. Зазначає, що під час спільного проживання з позивачем постійно піклувався про здоров`я дітей, неодноразово відвідував разом з ними лікаря-педіатра та інших лікарів за потреби та у разі погіршення самопочуття малолітніх дітей. Також постійно забезпечував дітей продуктами харчування, одягом, ліками та іншим при першій необхідності. Щодо будинку, в якому позивач проживає з дітьми за адресою: [ADDRESS] , то в провадженні Дзержинського районного суду міста Харків перебуває цивільне провадження про поділ спільного майна подружжя, предметом якого зокрема є даний будинок, а відтак вважати, що у позивача умови для проживання дітей є найкращими та комфортними - є передчасним та хибним. Відповідач зазначає, що [PERSON] не бажає аби батько був присутній у будинку, реагуючи на його присутність досить агресивно та зневажливо, зокрема на черговій зустрічі зачинила двері та мовляла, що не пустить батька до дітей. Після виклику відповідачем поліції та проведення розмови з позивачем, остання не надає батьку можливості бачитись з дітьми, перешкоджаючи їх нормальному спілкуванню. На думку відповідача [PERSON] не надає [PERSON] доступ до спілкування з дітьми, саме позивач поводить себе агресивно та зневажливо до батька. Відповідач зазначає, що враховуючи характер, психологічний стан позивача та її життєві позиції, рішення суду про визначення місця проживання з позивачем по справі приведе до негативних наслідків на формування характеру та життєвих поглядів дітей, тому просить у задоволенні позовних вимог позивача відмовити. Окрім того, разом з відзивом на позовну заяву відповідачем подано зустрічний позов до [PERSON] про визначення місця проживання дітей. В обґрунтування позовних вимог за зустрічним позовом [PERSON] , окрім обставин, викладених у відзиві на первісний позов, посилався на те, що за останні два роки спільного проживання однією сім`єю з [PERSON] йому важко було знайти порозуміння, оскільки дружина поводила себе вкрай негативно, злісно відносилась до чоловіка та дітей, звичайні діалоги та обговорення питань або проблем переходили у сварки в присутності дітей через негативний емоційний стан дружини. [PERSON] змушений звернутись до Дзержинського районного суду міста Харків з позовною заявою про розірвання шлюбу та переїхати в приватний орендований ним будинок 1 вересня 2019 року. [PERSON] не має можливості проживати в належному їм з позивачем житловому будинку по [ADDRESS] . З 01 вересня 2019 року [PERSON] постійно проживає в орендованому ним житловому будинку за адресою: [ADDRESS] , в якому було здійснено обстеження на можливість та умови проживання дітей та складено акт обстеження умов проживання, в якому зазначено, що для розвитку та виховання дітей існують всі умови: виділені окремі кімнати для відпочинку з усіма необхідними меблями, окрема кімната для ігор з іграшками, в наявності одяг на кожний сезон, предмети гігієни. Для дітей в будинку наявна постільна білизна, розвиваючі ігри, роліки, велосипед, тощо. На час проведення обстеження, діти перебували в ігровій кімнаті. [PERSON] та [PERSON] проживають разом з матір`ю, оскільки остання забороняє батьку бачитись з дітьми, силою їх залишає вдома, а саме у будинку: [ADDRESS] . З метою встановлення інформації, на підставі чого [PERSON] не надає батькові доступу до спілкування з дітьми, 18.03.2020 року, [PERSON] , разом з адвокатом [PERSON] приїхав до місця проживання дітей з метою перебування з ними та проведення вільного часу, однак [PERSON] , після того як побачила свого чоловіка, почала агресивно себе поводити, зачинила двері та мовляла, що не пустить батька до дітей. [PERSON] зазначає, що [PERSON] , негативно налаштована на те, аби батько не приймав участь в їх вихованні. Непорозуміння між батьками та судові тяжби жодним чином не мають впливати на психологічний та емоційний стан дітей. Батько впевнений, то діти його люблять та сумують за ним, проте протиправна поведінка позивача за первісним позовом може негативно вплинути на їх подальше життя та розвиток. Саме в даному віці у дітей формується світогляд та відношення до тих, хто перебуває з ними поряд. Наразі, батько позбавлений можливості проводити з ними час та дарувати свою увагу, через що дуже страждає та сумує. [PERSON] зазначає, що є фізичною особою-підприємцем, має стабільний дохід та отримує прибуток з підприємницької діяльності, а тому має можливість забезпечити себе та двох дітей. Його прибуток може забезпечити дітей освітою за кордоном, рухомим або нерухомим майном, та є пропорційним вимогам та потребам дітей та його самого. Крім того позивач за зустрічним позовом зазначає, що останні декілька років самостійно підлаштовує свій час таким чином, аби весь вільний час дітей від гуртків та інших навчальних закладів, проводити разом з дітьми. З метою комфортного перебування в час, коли діти були з батьком, [PERSON] користується послугами хатньої робітниці, в обов`язки якої входить прибирання, приготування їжі, прасування одягу, догляд за найманим будинком та подвір`ям. Водночас [PERSON] має фінансові труднощі та не може забезпечувати двох дітей та себе всім необхідним, оскільки її заробітна плата складає 13 000 грн, що є досить малою грошовою сумою для того, аби забезпечити двох малолітніх дітей та себе всім необхідним для нормального життя. Також [PERSON] не має можливості сплачувати кошти за житлово-комунальні послуги, через що утворилась досить не мала заборгованість. Водночас [PERSON] має можливість сплачувати грошові кошти за виховання та навчання дітей, зокрема забезпечити їх виховання в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. [PERSON] наголошує, що не притягувався до кримінальної або адміністративної відповідальності, веде здоровий спосіб життя, часто подорожує та має намір робити це саме з його малолітніми дітьми. [PERSON] просив суд визначити місце проживання [PERSON] та [PERSON] з [PERSON] . У відзиві на зустрічну позовну заяву [PERSON] не погодилась з позовними вимогами та зазначила, що обставини, який обґрунтований зустрічний позов є перекрученими та неправдивими. Зазначила, що дійсно, вагітність [PERSON] була планованою і довгоочікуваною, але [PERSON] вважав, що народження дітей не має впливати на його спосіб життя, який дуже важко було сумістити з цілодобовим піклуванням і про новонароджених двійнят, тому подружжя проводило дуже мало часу разом, і навіть відпустки батько дітей надавав перевагу проводити окремо від сім`ї. З часом [PERSON] почав ставитися до дружини зневажливо, іноді навіть висловлюючись, що вона нічого не досягла в житті, окрім як народила йому дітей. Турбота про дітей і сім`ю завжди були і є для [PERSON] найважливішою метою й сенсом життя, тому непорозуміння з чоловіком дуже турбували і непокоїли її. З часом [PERSON] став поводитися не властиво для себе, почав ображати та принижувати [PERSON] навіть у присутності дітей, а незадовго до подачі заяви про розлучення став усе частіше не ночувати вдома під приводом ділових та спортивно-туристичних поїздок, на час яких зв`язок із ним був відсутній по кілька діб. [PERSON] почав маніпулювати почуттями [PERSON] та намагався переконати переоформити на нього право власності на будинок, в якому вони проживали, але не отримавши згоди почав здійснювати психологічний та фінансовий тиск на матір дітей, перестав надавати дружині кошти на утримання дітей і їхньої сім`ї, обслуговування будинку, ведення господарства, а згодом навіть почав погрожувати, що якщо дружина не виконає його вимоги, він відбере у неї дітей. Не бажаючи платити аліменти на утримання малолітніх дітей та з метою позбавити [PERSON] частки спільного майна подружжя, [PERSON] почав здійснювати на неї тиск та маніпулювати дітьми, принижуючи її як жінку і матір, обмежуючи та порушуючи її права, здійснюючи вчинки, які шкодять здоров`ю дітей та їх психологічному стану, перешкоджають матері забезпечувати дітям належний догляд і виховання, у березні 2020 року [PERSON] була змушена звернутися до суду із позовною заявою про визначення місця проживання дітей разом із матір`ю. Після цього [PERSON] почав вводити в оману суд і правоохоронні органи про те, що начебто [PERSON] знаходиться в депресії, схильна до самогубства, вживає ліки-антидепресанти, нібито вона навіть б`є дітей та його самого, і погрожує всіх отруїти та вбити. У липні 2020 року [PERSON] подав заяву до Шевченківського ВП ГУНП в Харківської області, в якій повідомляв правоохоронні органи, що нібито [PERSON] з березня 2020 року вчиняє дії, які шкодять дітям, погрожує йому та дітям вбивством та самогубством та вимагав внести дані до ЄРДР про нібито вчинення [PERSON] кримінального правопорушення передбаченого ст. 126 прим. 1 ККУ, у зв`язку з чим позивачці довелось надавати пояснення та докази того, що такі звинувачення є безпідставними та є намаганням зі сторони [PERSON] зруйнувати її репутацію як матері, яка виконує всі обов`язки належним чином. Третя особа Департамент служби у справах дітей надав висновок про визначення місця проживання малолітніх [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , відповідно до якого вважає за доцільне визначити місце проживання малолітніх [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю, [PERSON] . В судовому засіданні [PERSON] позовні вимоги за первісним позовом підтримала та просила задовольнити, у задоволенні зустрічного позову просила відмовити. [PERSON] у судовому засіданні у задоволенні позовних вимог за первісним позовом просив відмовити, а зустрічний позов - задовольнити. Заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що 11 листопада 2011 року між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано шлюб, про що Комінтернівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції 11.11.2011 року складено відповідний актовий запис № 822. 23.06.2020 року рішенням Дзержинського районного суду міста Харків по справі № 638/19391/19 шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Від шлюбу сторони мають малолітніх дітей, [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження штату Каліфорнія [NUMBER] ), яка народилися у місті Валенсія, окрузі Лос Анджелес, штату Каліфорнія Сполучених Штатів Америки та зареєстрована громадянкою України (довідка про реєстрацію осіб громадянином України № 196 від 05.09.2014 року) (додаток 4) та [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження штату Каліфорнія США № [NUMBER] ), який народився у місті Валенсія, окрузі Лос Анджелес, штату Каліфорнія Сполучених Штатів Америки та зареєстрований громадянином України (довідка про реєстрацію осіб громадянином України № 195 від 05.09.2014 року). Діти зареєстровані разом з матір`ю за адресою: [ADDRESS] , однак на час розгляду справи проживають за адресою: [ADDRESS] , разом з матір`ю [PERSON] , що не оспорюється сторонами. Як вбачається з матеріалів справи, сторони проживають окремо, згоди щодо того, з ким із них будуть проживати їх діти, не дійшли. Відповідно до ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Згідно з абз. 1 ч. 1 ст. 161 цього Кодексу якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Мати [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] , який згідно зі Свідоцтвом про право власності на майно від 16 квітня 2015 року, будинок [ADDRESS] , належить [PERSON] , однак сторонами визнається, що будинок було збудовано під час шлюбу, а відтак він є спільною сумісною власністю подружжя та належить сторонам. Згідно з Актом обстеження умов проживання №47 від 11.03.2020 будинок площею 273,8 кв.м., житлова площа 105,2 кв.м., будинок має гарний капітальний ремонт, обладнаний сучасними меблями й побутовою технікою, є огороджене подвір`я з обладнаним дитячим майданчиком. У кожної дитини є своя кімната із ігровою зоною та ліжком, є куточок зі столом для навчання, окрема ванна кімната, діти забезпечені іграшками, одягом та іншими речами для розвитку відповідного віку, діти мають повноцінне дієтичне харчування, належний догляд і виховання, стосунки у матері та дітей позитивні, доброзичливі, мати відповідально ставиться до здоров`я, виховання та розвитку своїх дітей. Батько [PERSON] постійно проживає в орендованому житловому будинку за адресою: [ADDRESS] (площа 110 кв.м.), в якому відповідно до Акту обстеження умов проживання від 11.03.2020 року будинок обладнаний газо/водо/електро постачанням. Опалення газове. В будинку зроблений євроремонт. В наявності всі необхідні меблі, технічні засоби. Для розвитку та виховання дітей існують всі умови: виділені окремі кімнати для відпочинку з усіма необхідними меблями, окрема кімната для ігор з іграшками, в наявності одяг на кожний сезон, предмети гігієни. Для дітей в будинку наявна постільна білизна, розвиваючі ігри, роліки, велосипед, тощо. На час проведення обстеження, діти перебували в ігровій кімнаті. [PERSON] працює викладачем Харківського Національного Університету радіоелектроніки на посаді доцента кафедри Інфокомунікаційної Інженерії, має науковий ступінь кандидата наук і вчене звання доцента. З роботодавцем укладений трудовий договір, який передбачає своєчасну виплату заробітної плати, оплачувану відпустку 56 календарних днів на рік і додатково 10 днів відпустки на відпочинок і оздоровлення дітей. За місцем роботи [PERSON] характеризується позитивно. Згідно з довідкою про доходи за період з вересня 2019 року до лютого 2020 року отримала доходу 78547,25 грн. [PERSON] є фізичною особою-підприємцем, дохід за 2020 рік склав 953489,16 грн. Згідно з медичними довідками про проходження обов`язкових попереднього та періодичного психіатричних оглядів, ані у [PERSON] , ані у [PERSON] протипоказань до виконання обов`язків опікуна немає. Згідно з медичними довідками КНП ХОР «ОНД» ані [PERSON] , ані [PERSON] на диспансерному (профілактичному) обліку не перебувають. Встановлені судом обставини свідчать, що обоє батьків відповідають формальним критеріям для визначення місця проживання дітей разом з кожним із них. Крім того наявні в матеріалах справи докази, а саме копії чеків про купівлю, речей, іграшок, продуктів та ліків, докази спільного проведення дозвілля з дітьми, свідчать про те, що обоє з батьків в тій чи іншій мірі беруть участь у вихованні, утриманні та спілкуванні з дітьми, піклуються про їх фізичний, духовний та інтелектуальний розвиток відповідно до їх потреб. У зв`язку з цим діти виявляють прихильність до кожного з батьків у рівній мірі, мають стійкі психоемоційні зв`язки як з матір`ю так і з батьком, незалежно один від одного, підтвердженням чого є та обставина, що у дітей не викликає труднощів перебувати поза межами місця проживання разом з батьком за відсутності матері. Вирішуючи спір щодо визначення місця проживання малолітніх [PERSON] та [PERSON] , суд виходить з таких обставин. Ст. 51 Конституції України кожному з подружжя гарантовані рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Згідно з ч. 1 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Нормами ч 1, ч. 2 ст. 161 цього Кодексу передбачено, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей (ч. 3 ст. 11 Закону України "Про охорону дитинства"). Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно зі ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Положеннями ч. ч. 1, 2 ст. 171 СК України передбачено, що дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками спору щодо її місця проживання. Таким чином, з досягненням віку десяти років у дитини з`являється право не тільки бути вислуханою і почутою, але й право брати активну участь у вирішенні своєї долі, зокрема, у визначенні місця проживання. Лише в разі збігу волі трьох учасників переговорного процесу - матері, батька, дитини можна досягти миру і згоди. Аналогічні положення закріплені у ст. 12 Конвенції про права дитини, згідно з якою держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. Враховуючи, що через свій вік, сім років та сім місяців, який не дозволяє дітям висловити свою думку, суд вирішує даний спір без урахування думки дітей. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ, Суд) у своєму рішенні від 01 липня 2017 року у справі "М.С. проти України" наголосив, що основне значення при визначенні місця проживання дитини має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (рішення від 08 січня 2009 року у справі "Нойлінґер та Шурук проти Швейцарії" та рішення від 16 липня 2015 року у справі "Мамчур проти України"). Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, психологічний стан тощо. Найкращі інтереси дитини можуть залежно від їх характеру та серйозності перевищувати інтереси батьків (правовий висновок Верховного Суду України від 29 листопада 2017 року в справі № 6-1945цс17). Зібрані докази свідчать про те, що обидва батьки піклуються про дітей, турбуються про стан їхнього здоров`я, беруть участь у духовному та фізичному розвиткові. За приписами ч. 4, ч. 5 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо місця проживання дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Відповідно до Порядку провадження органами опіки і піклування діяльності, пов`язаної з захистом прав дитини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24 вересня 2008 року №866, органами опіки та піклування є районні, районні у мм. Києві та Севастополі держадміністрації, виконавчі органи міських, районних у містах, сільських, селищних рад, у тому числі об`єднаних територіальних громад. Безпосереднє ведення справ та координація діяльності стосовно захисту прав дітей, зокрема дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, покладаються на служби у справах дітей районних, районних у мм. Києві та Севастополі держадміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад, сільських, селищних рад об`єднаних територіальних громад. Питання щодо визначення місця проживання малолітніх [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю [PERSON] було розглянуто на засіданні Комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Харківської міської ради. Департаментом служб у справах дітей Харківської міської ради надано висновок щодо доцільності визначення місця проживання малолітніх місце проживання малолітніх [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю, [PERSON] . Вирішуючи питання щодо врахування висновку при ухвалені рішення суд виходить з наступного. Нормами статті 19 СК України встановлено, що при розгляді спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, визначення місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе, не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Відповідно до положень ч. 6 ст.19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. З дослідженого в судовому засіданні Висновку № №402 від 05.08.2020 вбачається наявність в ньому трьох умовних частин - вступної, описової та резолютивної. Тобто у даному висновку взагалі відсутня мотивувальна частина, в які орган опіки та піклування повинен викласти обґрунтування та мотиви прийняття саме такого рішення, виходячи із встановлених обставин справи, зазначених в описовій частині. Разом з тим у висновку відразу після зазначення відомостей про місце роботи [PERSON] , довідок з місця навчання дітей, медичних закладів, викладено висновок щодо доцільності проживання дітей з матір`ю. Всупереч вимогам ст. 19 СК України висновок не містить мотивів прийняття такого рішення, відсутній послідовний причинно-наслідковий зв`язок між встановленими органом опіки та піклування обставинами та прийнятим рішенням. За таких обставин, суд не може погодитися з висновком органу опіки та піклування про визначення місця проживання дітей з матір`ю, у зв`язку з чим не враховує його при вирішенні спору. Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України "Про міжнародне приватне право", законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку. Пунктом 1 статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. У § 54 рішення Європейського суду з прав людини від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага й, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13) у справі «М.С. проти України» стверджується, що при визначенні найкращих інтересів дитини в конкретній справі слід брати до уваги два міркування: по-перше, в найкращих інтересах дитини зберегти її зв`язки з сім`єю, окрім випадків, коли доведено, що сім`я непридатна або явно дисфункціональна; і по-друге, в найкращих інтересах дитини забезпечити її розвиток в безпечному, надійному і стабільному середовищі та в середовищі, що не є дисфункціональним. Аналіз наведених норм права, зокрема й практики Європейського суду з прав людини, дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини та балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини й обов`язком батьків діяти в її інтересах. 20 листопада 1959 року була прийнята Декларація прав дитини резолюцією 1386 (ХIV) Генеральної Асамблеї ООН. Декларація визнається універсальним і ефективним механізмом та інструментом захисту прав дитини в світовому масштабі і діє з дати прийняття Резолюції Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року. У принципі 6 Декларації прав дитини проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона має, якщо це можливо, зростати в піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, у будь-якому разі - в атмосфері любові та моральної і матеріальної забезпеченості; малолітня дитина, крім випадків, коли є виняткові обставини, не має розлучатися зі своєю матір`ю. На суспільство та органи публічної влади має бути покладений обов`язок щодо здійснення особливого піклування про дітей, які не мають сім`ї, та про дітей, які не мають достатніх засобів існування. Бажано, щоб багатодітним сім`ям надавалася державна або інша допомога на утримання дітей. Втім, в постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц (провадження № 14-327цс18) вказано, що: «У зв`язку з наведеним Велика Палата Верховного Суду вважає за необхідне відступити від висновків Верховного Суду України, висловлених у постановах від 14 грудня 2016 року у справі № 6-2445цс16 та від 12 липня 2017 року у справі № 6-564цс17, щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, а саме статті 161 СК України та принципу 6 Декларації прав дитини, про обов`язковість брати до уваги принцип 6 Декларації прав дитини стосовно того, що малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини бути розлучена зі своєю матір`ю. Велика Палата Верховного Суду вважає, що при визначенні місця проживання дитини першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини в силу вимог статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року». У контексті першочергового врахування інтересів дитини, які переважають над інтересами батьків, суд враховує, що хоча формально [PERSON] може претендувати на визначення місця проживання дітей разом з нею, однак для забезпечення якнайкращого забезпечення інтересів дітей, яке полягає у створенні належних умов для фізичного та духовного розвитку, забезпечення навчання та дозвілля, а також зважаючи на відносно невеликий вік дітей, який дозволяє їм на даний час змінити місце проживання, суд вважає за доцільне визначити місце проживання дітей разом з батьком [PERSON] , що поза розумним сумнівом відповідатиме найкращим інтересам дітей. Одночасно суд роз`яснює [PERSON] , що вона не позбавлена можливості звернутися до суду із позовом про зміну місця проживання дитини у разі зміни умов та обставин проживання дитини з батьком, а також наявності підстав вважати, що проживання дитини з матір`ю відповідатиме її найкращим інтересам. Окрім того суд наголошує, що статтею 157 Сімейного кодексу України передбачено, що той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею, а той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. За таких обставин суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] за зустрічним позовом та визначення місця проживання дітей з батьком та відмови у задоволенні первісного позову [PERSON] про визначення місця проживання дитини з матір`ю Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд присуджує з [PERSON] на користь позивача [PERSON] судовий збір у сумі 840,80 грн.

Outcome: approved