Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-02 00:00:00

07.12.2018 [PERSON] звернулася до суду з позовом в якому просить: - стягнути з Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом`янського району м.Києва» майнову шкоду в сумі 22 590,00 гривень та моральну шкоду в сумі 10 000,00 грн., завдану позивачу внаслідок затоплення квартири; - стягнути з Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом`янського району м.Києва» витрати пов`язані з виготовленням Звіту з оцінки завданого збитку майну та виїзду експерта, в сумі 1 500,00 грн. - стягнути з Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом`янського району м.Києва» на користь позивача судові витрати. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що проживає у двокімнатній квартирі [ADDRESS] . Обслуговування та утримання зазначеного будинку здійснює Житлово-експлуатаційна дільниця №901, яке є структурним підрозділом КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом`янського району м.Києва». Позивач зазначає, що 24 квітня 2018 року під час проведення гідравлічних випробувань, виникло підвищення тиску у внутрішньо-будинковій системі, в зв`язку з чим пошкодилась запірна арматура, що спричинило пошкодження приладу опалення кв. [ADDRESS] , яка розташована над квартирою позивача та призвело до залиття квартири [ADDRESS] . Всі ці обставини зафіксовані за зверненням позивача до аварійної служби та підтверджуються Актом про залиття, аварію, що трапилась на системі центрального опалення,гарячого водопостачання (або холодного водопостачання) від 04 травня 2018 року, складеним за участі працівників відповідача, а також підтверджуються фото фіксацією. У вищезазначеному Акті зазначено, що в будинку [ADDRESS] трапилось залиття. Крім того, в даному Акті вказано причина залиття, а сааме, що під час проведення щорічних гідравлічних випробувань в зв`язку з пошкодженням запірної арматури на вузлі приєднання, який обслуговується ПАТ «Київенерго», виникло підвищення тиску у внутрішньобудинковій системі, що спричинило пошкодження приладу опалення у кв. [ADDRESS] та призвело до залиття нижчерозташованої кв. [ADDRESS] . У зв`язку з цим, 08 червня 2018 року позивачем була направлена заява про добровільне відшкодування заподіяної шкоди до ПАТ «Київенерго». На дану заяву позивач отримала відповідь лист №92/820 06.07.2018, в якій зазначається, зокрема, що після ретельного аналізу тиску у зовнішній тепловій мережі, яка постачає теплову енергію до житлового будинку за адресою: [ADDRESS] встановлено, що 24.04.2018 року значення тиску відповідало режиму теплової мережі та підвищення тиску не фіксувалось. Крім того, у відповіді ПАТ «Київенерго» зазначається, що оскільки залиття квартири сталося через порив внутрішньобудинкової труби центрального опалення, ПАТ «Київенерго» не може нести відповідальність за пошкодження інженерних мереж чи обладнання, що не перебувають на його балансі. Позивач вказує, що внаслідок залиття квартири значних пошкоджень зазнали стеля, стіни та електропроводка, зв`язку з чим вони потребують ремонту, вартість якого згідно Звіту про оцінку ринкової вартості права вимоги відшкодування збитку, заподіяного квартирі, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , складає 22 590 грн. Разом з тим, крім майнової шкоди, позивачу було заподіяно також і моральну шкоду, яку оцінює в 10 000 грн., вона полягає у душевних стражданнях, яких позивач зазнала у зв`язку із знищенням та пошкодженням майна, наявністю змушених змін у її житті, - моральних стражданнях та хвилюваннях, позбавленням можливості нормально вести свій побут, в зв`язку з чим позивач вимушена звернутися до суду з даним позовом. 07.12.2018 згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, вищезазначену справу було передано до провадження судді Києво-Святошинського районного суду Київської області Усатовій І.А. Ухвалою суду від 04.09.2020 у справі відкрито спрощене позовне провадження. Визначено відповідачу строк на подання відзиву на позов у порядку, передбаченому ст. 178 ЦПК України, - 15 днів із дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Позивачу роз`яснено право подати до суду відповідь на відзив у порядку, передбаченому ст. 179 ЦПК України, протягом 15 днів з дня отримання відзиву відповідача на позов. У наданий в ухвалі час від сторін не надійшло заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження чи клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін. Зважаючи на те, що справа розглядалась за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, відповідно до ч. 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Відповідачу було надано 15-ти денний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження подати відзив на позов, однак відповідач не подав до суду відзив на позовну заяву, будь-яких заяв чи клопотань, тому відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Вивчивши матеріали справи, судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , відповідно до свідоцтва про право власності від 17.06.2005. 24.04.2018 відбулося залиття вказаної вище квартири позивача. Відповідно до акту про залиття, аварію, що трапилася на системі центрального опалення, гарячого водопостачання (або холодного водопостачання) від 04.05.2018, в будинку [ADDRESS] мають місце сліди залиття, а саме в кімнаті площею 22,0 м.2 на стелі 20,0 м2 (гіпсокартон, водоемульсійне пофарбування) на стіні 7,0 м2 (тиньк/водоемульсійне пофарбування). Причиною залиття, аварії, що трапилась на системі ЦО, ГВС (або ХВП) вказано, що під час проведення гідравлічних випробувань, виникло підвищення тиску у внутрішньо-будинковій системі, в зв`язку з чим пошкодилась запірна арматура, що спричинило пошкодження приладу опалення кв. [ADDRESS] , яка розташована над квартирою позивача та призвело до залиття квартири [ADDRESS] . На підтвердження своїх доводів щодо розміру завданої майнової шкоди, позивач надала суду звіт про оцінку ринкової вартості права вимоги відшкодування збитку, заподіяного квартирі, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] від 10.05.2018 скаленого ФОП « [PERSON] ». З наданого суду звіту вбачається, що ринкова вартість об`єкта оцінки - права вимоги відшкодування збитку, заподіяного квартиті, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та майну, що знаходилося в ній на мемент залиття становить 22 590,00 грн. Будь-яких доказів на спростування висновку про оцінку ринкової вартості права вимоги відшкодування збитку заподіяного квартирі стороною відповідача суду не надано. Відповідно до частин 1, 2 ст. 1166 ЦК України шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо доведе, що шкоди завдано не з її вини. Згідно зі ст. 151 ЖК України громадяни, які мають в приватній власності жилий будинок (квартиру), зобов`язані забезпечувати його схоронність, проводити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт. При вирішенні спору про відшкодування шкоди обов`язковому з`ясуванню підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. За правилами ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27 березня 1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" розглядаючи спори про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. З цього випливає, що обов`язок доказування наявності шкоди та її розміру покладається на позивача, а на відповідача - відсутність його вини в заподіянні шкоди. Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3, 4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно з ч.ч. 1, 2, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідачем не надано жодного доказу на спростування наданого позивачем звіту про оцінку завданих завданих збитків та відсутності вини у залитті квартири [PERSON] . Суд, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, системний аналіз положень чинного законодавства України, приходить до висновку, що залиття квартири позивачки сталося з вини відповідача, а розмір завданих залиттям квартири збитків становить 22 590, 00 грн., які підлягають стягненню з відповідача на користь [PERSON] . Підлягає задоволенню також вимога позивача про стягнення витрат пов`язаних із виготовленням звіту про оцінку завданого збитку майна та виїзд експерта у розмірі 1500 грн., оскільки позивачем понесено вказані витрати на оплату проведення експертизи ФОП « [PERSON] », що підтверджується рахунком за надані послуги на суму 1500,00 грн. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача на свою користь моральну шкоду, яку оцінює у 10 000 грн., посилаючись на те, що неправомірними діями відповідача їй було завдано моральну шкоду, яка виразилась у негативних емоціях та переживаннях з приводу пошкодження майна та неможливості нормального користування ним, порушення звичного способу життя, необхідності докладання додаткових зусиль для нормалізації. Норми ст. 23 ЦК України передбачають, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Згідно з ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Пунктом 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від №4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» встановлено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати у моральних переживаннях у зв`язку з ушкодження здоров`я, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження громадського життя, настанні негативних наслідків. З огляду на вищенаведене, суд також вважає, що позивачем частково обґрунтовано вимогу про стягнення моральної шкоди, та вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду у розмірі 2 000 грн. За умовами ч.3 ст. 12, ч.1 ст. 13 ЦПК України обов`язок доказування покладається на сторони у справі. Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Аналіз практики Європейського суду з прав людини щодо застосування статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод ( наприклад, рішення від 21 січня 1999 року в справі « Гарсія Руїз проти Іспанії », від 22 лютого 2007 року в справі « Красуля проти Росії », від 5 травня 2011 року в справі « Ільяді проти Росії », від 28 жовтня 2010 року в справі « Трофимчук проти України », від 09 грудня 1994 року в справі « Хіро Балані проти Іспанії », від 01 липня 2003 року в справі « Суомінен проти Фінляндії », від 07 червня 2008 року в справі « Мелтекс ЛТД ( MELTEX LTD ) та Месроп Мовсесян ( MESROP MOVSESYAN ) проти Вірменії » ) свідчить, що право на мотивоване ( обґрунтоване ) судове рішення є частиною загального права людини на справедливий і публічний розгляд справи та поширюється як на цивільний, так і на кримінальний процес. Вимога пункту 1 статті 6 Конвенції щодо обґрунтовування судових рішень не може розумітись як обов`язок суду детально відповідати на кожен довід заявника. Стаття 6 Конвенції також не встановлює правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання в першу чергу національного законодавства та оцінки національними судами. Проте Європейський суд з прав людини оцінює ступінь умотивованості рішення національного суду, як правило, з точки зору наявності в ньому достатніх аргументів стосовно прийняття чи відмови в прийнятті саме тих доказів і доводів, які є важливими, тобто такими, що були сформульовані заявником ясно й чітко та могли справді вплинути на результат розгляду справи. Суд, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, системний аналіз положень чинного законодавства України, враховуючи, що відповідач своїм правом подати до суду відзив на позовну заяву та спростувати доводи позивача не скористався, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] до Комунального підприємтсва «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом`янського району м.Києва» про відшкодування майнової та моральної шкоди, завдані внаслідок затоплення квартири підлягає частковому задоволенню. Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання, як, зокрема, розподіл між сторонами судових витрат (ч. 1 ст. 264 ЦПК України). Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу, пов`язані із проведенням експертизи (ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України). Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог у разі часткового задоволення позову (ч. 1-2 ст. 141 ЦПК України). З огляду на наведені норми, а також враховуючи вимоги ст. 137, ч. 3 ст. 141 ЦПК України, докази понесення судових витрат, надані стороною позивача, суд вважає обґрунтованим стягнення з відповідача на користь позивача судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 704,80 грн. та вартість проведення судової експертизи у розмірі 1500 грн. Суд,

Outcome: partial