Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-24 00:00:00

19.11.2021 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , треті особи [PERSON] , Шевченківський районний у місті Львові відділ державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Львівській області про виключення запису як батька з актового запису про народження дитини, в якому просить суд ухвалити рішення, яким виключити запис про [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , як батька, з актового запису №973 про народження дитини [PERSON] , [INFO] , місце народження Україна, Львівська область, м.Львів, складеного Шевченківським районним у місті Львові відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області від 21 серпня 2019 року. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що згідно свідоцтва про шлюб, виданого Львівським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області Серія [NUMBER] від 28 липня 2018 року, актовий запис 28 липня 2018 року №2047, між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано шлюб. Прізвище [PERSON] після державної реєстрації шлюбу змінено на [PERSON] . Згідно свідоцтва про народження, виданого Шевченківським районним у місті Львові відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області від 21 серпня 2019 року Серія [NUMBER] , актовий запис від 21 серпня 2019 року №973 - [INFO] народився [PERSON] . Згідно свідоцтва батьком записано [PERSON] , матір`ю- [PERSON] . Згідно рішення Шевченківського районного суду мЛьвова від 06.11.2020 року, розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] та прізвище [PERSON] після розірвання шлюбу не змінювалось. Згідно свідоцтва про шлюб, виданого Львівським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) від 09 лютого 2021 року, актовий запис від 09 лютого 2021 року №177, зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] . Прізвище після державної реєстрації шлюбу [PERSON] змінено на [PERSON] . Не дивлячись на те, що з відповідачем позивач перебувала у зареєстрованому шлюбі до ухвалення судом рішення про розірвання шлюбу, тобто до 06.11.2020 року - разом вони не проживали до липня 2019 року, тобто до того часу як дитині виповнився рік. Після реєстрації шлюбу з відповідачем (28.07.2018 року) їх сімейні відносини не покращувались, не розвивались, а погіршувались, тому з початку осені 2018 року позивач почала підтримувати близькі стосунки із [PERSON] , перебуваючи у шлюбі з відповідачем. Такі стосунки призвели до зачаття та у подальшому народження спільної із [PERSON] дитини, проте оскільки позивач перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем - батьком [PERSON] , у порядку статті 122 СК України, зареєстровано [PERSON] - відповідача по справі. Біологічним батьком [PERSON] являється [PERSON] , що підтверджується копією його заяви, посвідченої 10 серпня 2021 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу, зареєстрованою в реєстрі за № 368, відповідно до якої, останній визнав себе батьком сина [PERSON] , який народився у мЛьвові, Львівської області [INFO] . Даним позовом позивач також стверджує, як мати [PERSON] , що останній є їх спільним із [PERSON] сином. Враховуючи вищенаведене, просить позов задовольнити. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала повністю, покликаючись на вказані в позовній заяві обставини. Просила позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнав, підтримавши письмову заяву, в якій позовні вимоги визнає повністю. Третя особа [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю. Представник третьої особи Шевченківського районного у місті Львові відділу державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Львівській області надіслав заяву про розгляд справи без їх участі. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши зібрані по справі докази, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав та мотивів. Згідно з положеннями ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Згідно з вимогами ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У відповідності до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. При цьому дані докази повинні бути належними та достовірними, як це передбачено ст. ст. 77-79 ЦПК України. Відповідно до статті 51 Конституції України та статті 5 СК України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Зокрема, держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини (частина друга і третя статті 5 СК України). При регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини. Згідно із ч. 1 ст. 122 СК України дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя. Походження дитини від подружжя визначається на підставі Свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров`я про народження дружиною дитини. Відповідно до ст.133 СК України, якщо дитина народилася у подружжя, дружина записується матір`ю, а чоловік - батьком дитини. Статтею 134 СК України визначено, що на підставі заяв осіб, зазначених у статті 126 цього Кодексу, або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове Свідоцтво про народження. Відповідно до ч. 1,2 ст.136 СК України особа, яка записана батьком дитини відповідно до статей 122, 124, 126 і 127 цього Кодексу, має право оспорити своє батьківство, пред`явивши позов про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини. У разі доведення відсутності кровного споріднення між особою, яка записана батьком, та дитиною суд постановляє рішення про виключення відомостей про особу як батька дитини з актового запису про її народження. Оспорювання батьківства можливе лише після народження дитини і до досягнення нею повноліття. Оспорювання батьківства неможливе у разі смерті дитини. Не має права оспорювати батьківство особа, записана батьком дитини, якщо в момент реєстрації себе батьком дитини вона знала, що не є її батьком, а також особа, яка дала згоду на застосування допоміжних репродуктивних технологій відповідно до частини першої статті 123 цього Кодексу. Згідно із п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» в судовому порядку батьківство може бути оспорено як у випадках, коли в Книзі реєстрації народжень батьками дитини записано осіб, які перебували у шлюбі між собою (статті 122, 124 СК), так і тоді, коли при реєстрації народження дитини її батьком на підставі спільної заяви батьків або заяви чоловіка, котрий визнавав себе батьком, записано особу, яка не перебувала у шлюбі з матір`ю дитини (статті 126, 127 СК). Відповідно до п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», оспорити батьківство мають право особа, яка записана батьком дитини в Книзі реєстрації народжень (ст. 136 СК (2947-14), - шляхом пред`явлення позову про виключення відомостей про неї як батька з актового запису про народження дитини, а також жінка, котра народила дитину в шлюбі (ст. 138 СК), - звернувшись із позовом про виключення із цього запису відомостей про її чоловіка як батька дитини. Предметом доказування в таких справах є відсутність кровного споріднення між особою, записаною батьком, і дитиною. У разі доведеності цієї обставини суд постановляє рішення про виключення оспорених відомостей з актового запису про народження дитини. Судом встановлено та підтверджено письмовими доказами, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] з 28.07.2018 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 06.11.2020 року розірвано (а.с.11-12). Згідно із свідоцтвом про народження від 21.08.2019 року серії [NUMBER] , [PERSON] народився [INFO] та його батьками вказані сторони у справі: батьком - [PERSON] , а матір`ю [PERSON] (а.с.13). 09 лютого 2021 року позивач [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON] зареєстрований шлюб Львівським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, що стверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 09 лютого 2021 року (а.с.10). З заяви [PERSON] від 10.08.2021 року, посвідченої приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Лойко О.І. вбачається, що він визнає себе батьком [PERSON] , [INFO] та дитина перебуває на його утриманні та вихованні (а.с.8). Крім того, статтею 82 ЦПК України передбачено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Відповідач надіслав заяву про визнання позову. Таким чином, враховуючи, те, що обставини, на які вказувала позивач, як на підставу позову, те, що відповідач не є біологічним батьком [PERSON] , знайшли своє підтвердження під час розгляду справи, дитина не досягла повноліття, а тому суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити. Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Приписами п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків … має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Зокрема, у п.33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі «Христов проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. У п.26 рішення ЄСПЛ у справі «Надточій проти України» та п.23 рішення ЄСПЛ у справі «Гурепка проти України» наголошується на принципі рівності сторін - одному із складників ширшої компетенції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом. Відповідно до ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно гуртуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони гуртуються. Міра, до якої суд має виконати обв`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Справа "Серявін та інші проти України" № 4909/04 §58 ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Таким чином, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з`ясувавши обставини, на які посилалися сторони, як на підставу своїх вимог, оцінивши належним чином зібрані по справі докази кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають до задоволення.

Outcome: approved