Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-31 00:00:00

позивач [PERSON] звернувся в суд із указаним позовом, де просить встановити факт родинних відносин, що [PERSON] являється його тіткою. Крім того просить визнати за ним право власності в порядку спадкування за законом після смерті його тітки [PERSON] , померлої [INFO] на земельні ділянки згідно розпорядження голови Буської райдержадміністрації від 14.02.2000 року №72 «Про затвердження технічної документації і про внесення змін до проекту роздержавлення та приватизації земель» у виді розрахованої середньої частки (паю) в розмірі 3,34 умовних кадастрових гектари. В обґрунтування заявлених вимог позивач покликається на те, що [INFO] померла спадкодавець, котра була його тіткою. Після її смерті відкрилась спадщина на вищевказані земельні, внаслідок чого Буською державною нотаріальною конторою заведена справа за заявою іншої тітки позивача - [PERSON] , яка стосувалась виключно частини житлового будинку. Враховуючи те, що остання на спірні земельні ділянки не претендує, відмовившись згідно поданої нею заяви від 01.06.2021 року на користь позивача, він як спадкоємець п`ятої черги за законом спадщину на спірні земельні ділянки прийняв і буде їх обробляти особисто. Крім того позивач вказує, що документи на встановлення факту родинних відносин у нього відсутні, а те, що [PERSON] являється його тіткою підтверджується письмовими заявами [PERSON] і [PERSON] . Інших першочергових спадкоємців на дану нерухомість, як за законом, так і за заповітом, не має. Отже через відсутність правовстановлюючих документів на спадкове майно (оригіналів сертифікатів і державних актів на землю не має), а відтак на даний час таке право на оформлення спадщини позивачу повинен надати Буський районний суд. Ухвалою суду від 29.06.2021 року відкрито загальне позовне провадження у справі з призначенням підготовчого судового засідання. Ухвалою суду від 24.09.2021 року постановлено витребувати в Буській державній нотаріальній конторі спадкову справу, заведену після смерті [PERSON] , померлої [INFO] . Ухвалою суду від 23.11.2021 року закрито підготовче провадження із призначенням справи до судового розгляду по суті. У відповідності до приписів ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, направивши до суду письмову заяву, в якій просить справу розглянути у його відсутності та задовольнити позовні вимоги. Відповідач Буська міська рада Золочівського району Львівської області явку свого повноважного представника до суду не забезпечила, хоча була належним чином повідомлена про час і місце судового засідання, направивши письмову заяву від 12.07.2021 за №1137, у якій проти задоволення заявленого позову заперечила, оскільки позивач не звертався до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті спадкодавця, а спадщину після її смерті прийняла [PERSON] , яка від спірних земельних ділянок відмовилась, а позивач начебто фактично прийняв земельні ділянки після смерті [PERSON] . Проте належних доказів того, що позивач фактично вступив в управління спадковим майном ним не надано. Відтак просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі, що узгоджується із правовою позицією Верховного Суду в справі №235/5845/17 від 10.02.2020 року. Дослідивши матеріали та з`ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення із таких підстав. Згідно статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах. Згідно частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Частиною третьою статті 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як визначено частиною першою статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків. Згідно частини першої та другої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частинами п`ятою, сьомою статті 81 цього Кодексу передбачено, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Судом встановлено, що на ім`я спадкодавця [PERSON] був зареєстрований сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ЛВ №5300 від 06.05.1997 року із земель НААГ «Україна», внаслідок чого розроблено розпорядження голови Буської райдержадміністрації №147 від 23.04.1997 року загальною площею 3,57 умовних кадастрових гектари. Проте, беручи до уваги розпорядження голови Буської РДА №72 від 14.02.2000 року «Про затвердження технічної документації про внесення змін до проекту роздержавлення та приватизації земель» на спадкодавця розрахована частка розміром 3,34 умовних кадастрових гектари, про що вбачається із листа Відділу Держгеокадастру в Буському районі Львівської області від 24.12.2020. [PERSON] померла [INFO] в місті Буську Львівської області, що підтверджується свідоцтвом про її смерть серії [NUMBER] від 09.12.2020. Як убачається із листа завідувача Буської державної нотаріальної контори №743/01-16 від 26.10.2021, що після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , спадкова справа не заводилась. Разом із тим, як слідує із архівної довідки Львівського державного нотаріального архіву №2943/01-17 від 08.12.2020 року, що після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , заводилась спадкова справа за заявою [PERSON] , яка є спадкоємцем майна померлої за заповітом. Оскільки спірні правовідносини виникли у 2003 році (момент відкриття спадщини), тобто до набрання чинності Цивільним Кодексом України у редакції 2003 року, а тому регулюються нормами ЦК УРСР у редакції 1963 року. Відповідно до вимог статей 527, 529 ЦК УРСР передбачено, що спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті. При спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Згідно вимог статті 548 ЦК УРСР для прийняття спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини (ст. 549 ЦК УРСР). Згідно вимог статті 534 ЦК УРСР кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. Заповідач може у заповіті позбавити права спадкоємства одного, кількох або всіх спадкоємців за законом. Статтею 553 ЦК УРСР передбачено, що спадкоємець за законом або за заповітом вправі відмовитись від спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. При цьому він може заявити, що відмовляється від спадщини на користь кого-небудь з інших спадкоємців, закликаних до спадкоємства за законом або за заповітом, а також на користь держави або окремих державних, кооперативних або інших громадських організацій. Наступне скасування спадкоємцем такої заяви не допускається. Спадкоємці, закликані до спадкоємства, можуть одержати в державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини свідоцтво про право на спадщину (ст. 560 ЦК УРСР). Як вбачається з матеріалів справи, що [PERSON] є спадкоємцем за заповітом, яка прийняла спадщину після смерті [PERSON] , померлої [INFO] (а.с. 7). Долучена позивачем до справи письмова заява [PERSON] від 01.06.2021 року про те, що вона відмовляється від указаної вище спадщини на користь свого племінника [PERSON] (позивача по справі) спростовується вищенаведеним фактом (прийняття нею спадщини за заповітом після смерті [PERSON] ). Відтак наведене вказує на те, що при наявності складеного заповіту спадкодавицею на користь [PERSON] , яка прийняла спадщину, що виключає можливість визнання за позивачем права на спірне спадкове майно в порядку спадкування за законом. Крім того, позивачем не доведено належними і допустимими доказами факту прийняття ним спадщини після смерті [PERSON] , оскільки не надано доказів його фактичного вступу в управління або володіння спадковим майном. Більше того, спадкодавець померла в м. Буську, у той же час позивач проживав у с. Яблунівка Буського району Львівської області, що вказує на факт непроживання позивача за місцем і на час відкриття спадщини. Окрім того, суд вважає, що позивачем подано позовну заяву до неналежного відповідача (Буської міської ради), права якого на спірне спадкове майно жодним чином не зачіпаються, що є самостійною підставою для відмови в задоволенні цього позову, виходячи із наступного. Так, згідно статті 51 ЦПК України суд має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача. Статтею 175 ЦПК України встановлено, що викладаючи зміст позовної заяви, саме позивач визначає коло відповідачів, до яких він заявляє позовні вимоги. Згідно висновку викладеного Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 17 квітня 2018 року в справі № 523/9076/16-ц (касаційне провадження № 14-61цс18) пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо неналежного відповідача. Таким чином, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження. Отже, пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову. Відтак, суд вважає, що даний позов про визнання за позивачем права власності на спірні земельні ділянки в порядку спадкування за законом після смерті тітки є безпідставним і таким, що заявлений до неналежного відповідача (місцевої ради), оскільки належним відповідачем є спадкоємець, яка прийняла спадщину після смерті [PERSON] ( [PERSON] ), яка може бути належним відповідачем у цій справі, а тому в задоволенні позовних вимог у цій частині слід відмовити повністю з вищенаведених мотивів. Крім того, на думку суду, із аналогічних мотивів не може бути задоволена вимога позивача про встановлення факту родинних відносин, зокрема те, що [PERSON] являється його тіткою, оскільки даний позов може бути заявлений до спадкоємця, яка прийняла спадщину ( [PERSON] ), яка є належним відповідачем, а не до місцевої ради, яка є неналежним відповідачем у цій справі. Також указана позовна вимога недоведена належним чином, оскільки долучені до справи письмові заяви [PERSON] і [PERSON] від 01.06.2020 року на підтвердження цього факту не є належними та допустимими доказами, оскільки в силу приписів частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відтак, суд вважає, що даний позов є безпідставним, заявлений до неналежного відповідача (місцевої ради), оскільки належним відповідачем є особа, яка прийняла спадщину, а тому в задоволенні позовних вимог слід відмовити повністю з вищенаведених мотивів. Крім того, в силу вимог пункту 2 частини другої статті 141 ЦПК України сплачений позивачем [PERSON] судовий збір за подання ним позовної заяви в сумі 908 грн. і 454 грн. покладаються на нього, ураховуючи відмову в задоволенні позову. Ураховуючи наведене та

Outcome: dismissed