Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-03 00:00:00

18.11.2021 адвокат Янковський В.В. в інтересах [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] з вимогами: стягнути з відповідача на користь позивача на відшкодування, завданої внаслідок скоєного злочину, моральної шкоди у розмірі 50 000 (п`ятдесят тисяч) грн. В обґрунтування позовних вимог вказано, що 16.10.2020, близько 07 год. 30 хв. відповідач [PERSON] , який знаходився за місцем мешкання за адресою: [ADDRESS] , на ґрунті особистих неприязних відносин, умисно наніс один удар каструлею по голові, позивачу [PERSON] , чим спричинив останньому, відповідно до висновку експерта №12-14/209-Зм/20 від 11.11.2020, тілесні ушкодження у вигляді: забійної рани на голові, яка відноситься до легких тілесних ушкоджень, що спричинило короткочасний розлад здоров`я. Відповідач доводиться позивачу рідним батьком. Після отримання зазначених тілесних ушкоджень, 16.10.2020 року, позивач звернувся до КНП «Зміївська центральна районна лікарня», де травматологом [PERSON] , позивачу видана медична довідка, яка підтверджує, що проведено обстеження, яким виявлено у позивача: забійна рана тім`яної частини голови 0,565 см. Проведене обстеження свідчить, що відбулося насильство. Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 30.11.2021 провадження у справі відкрито, справу призначено до розгляду с порядку спрощеного позовного провадження. 17.12.2021 до суду надійшов відзив відповідача [PERSON] , зі змісту якого вбачається, що відповідач позовні вимоги не визнає та просить відмовити, так як факт завдання моральної шкоди позивачу, а також наявності причинного зв`язку між протиправною поведінкою та шкодою, позивачем не доведено. 13.01.2022 до суду надійшли пояснення представника позивача адвоката Янковського В.В., в яких вказує на безпідставність доводів викладених у відзиві та наполягає на задоволення позовних вимог. В судовому засіданні представник позивача Янковський В.В. наполягав на задоволенні позивних вимог, просив стягнути з відповідача на користь позивача на відшкодування, завданої внаслідок скоєного злочину, моральної шкоди у розмірі 50 000 грн. Відповідач та представник відповідача просили відмовити взадоволеннні позовних вимог [PERSON] у повному обсязі. Дослідивши письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного: Згідно з вироком Зміївського районного суду Харківської області від 07.12.2020 року [PERSON] визнано винуватим у тому, що він 16.10.2020, близько 07 год 30 хв за місцем мешкання за адресою: [ADDRESS] , на ґрунті особистих неприязних відносин умисно наніс один удар каструлею по голові [PERSON] , чим спричинив останньому, відповідно до висновку експерта №12-14/209-Зм/20 від 11.11.2020, тілесні ушкодження у вигляді: забійнної рани на голові, яка відноситься до легких тілесних ушкоджень, що спричинило короткочасний розлад здоров`я та призначено покарання у виді штрафу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 1700 (одну тисячу сімсот) грн. Відповідно до ч.6 ст.82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 686/23731/15-ц (провадження № 14-298цс18) зроблено висновок про те, що моральною шкодою визначаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють під час розгляду справи. Законодавець визначив мінімальний розмір моральної шкоди, виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом. Тобто цей розмір у будь-якому випадку не може бути зменшено, оскільки він є гарантованим мінімумом. Але визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі. Тобто суд повинен з`ясувати усі доводи позивача щодо обґрунтування ним як обставин спричинення, так і розміру моральної шкоди, дослідити надані докази, оцінити їх та визначити конкретний розмір моральної шкоди, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості. Визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення. Тлумачення статей 11 та 1167 ЦК України дозволяє зробити висновок, що зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди. Згідно із статтею 23 ЦК України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) особа має право на відшкодування моральної шкоди,завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року). Заявлений розмір моральної шкоди в сумі 50000 грн є непропорційним до обсягу моральних страждань, спричинених потерпілому. Водночас суд, урахувавши характер і обсяг страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав потерпілий, його стан здоров`я, тяжкість вимушених змін у життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, витрачені потерпілим для відновлення його попереднього стану, характер немайнових втрат (їх тривалість, можливості відновлення), дійшов висновку, що визначений судом першої інстанції розмір відшкодування моральної шкоди в сумі 15000 грн є пропорційним до обсягу моральних страждань у цій ситуації і недостатнім для сатисфакції потерпілого. При цьому суд зазначає, що з урахуванням вищенаведених обставин, а також переживань, яких зазнав потерпілий, перебуваючи у ситуації публічного скривдження (приниження) батьком перед членами своєї родини та шкоди, завданої його соціальній репутації, розмір відшкодування моральної шкоди з дотриманням принципу розумності і справедливості, слід ухвалити рішення про часткове задоволення позовних вимог, та визначити розмір стягнення з [PERSON] на користь потерпілого моральної шкоди в сумі у розмірі 15 000 грн. буде співмірною моральним стражданням потерпілого. Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. У відповідності до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Визначаючи розмір моральної шкоди, зважаючи на те, що позивачем не надано доказу щодо саме такого розміру моральної шкоди, як заявлено в позовних вимогах суд враховує характер та ступінь діяння особи, яка заподіяла шкоду, моральні страждання позивача та інші наслідки даних обставин, та виходячи з засад розумності та справедливості, вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду у розмірі 15 000 грн., тим самим задовольнивши частково позов. Щодо заперечень відповідача суд зазначає наступне, зі змісту ч.2 ст.1166 ЦК України, вбачається, що цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вину заподіювача шкоди. Відповідний висновок міститься у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 23.01.2018 року у справі №753/7281/15-ц. Тому спростування цієї вини (у тому числі з підстав вини самого позивача в заподіяній шкоді) є процесуальним обов`язком її заподіювача. Доказів на спростування вказаної презумпції відповідачем не надано.

Outcome: partial