Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-26 00:00:00

Короткий зміст позову. Позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до відповідача [PERSON] , третя особа,\~яка не\~заявляє самостійних\~вимог щодо\~предмета спору\~на стороні\~відповідача:\~страхова компанія\~«Українська страхова\~група»,\~про стягнення\~суми франшизи,\~відшкодування моральної\~шкоди та\~компенсації матеріальних\~витрат в\~результаті ДТП. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 26.02.2021 року, орієнтовно о 08 годині рухаючись на автомобілі Renault Сlіо, державний реєстраційний номер [NUMBER] із увімкненим ближнім світлом фар, здійснив поворот ліворуч з вулиці Героїв Майдану на вулицю Шкіля в м. Чернівці. На зазначеному перехресті встановлено дорожній знак 5.5 «Дорога з одностороннім рухом». Правилами дорожнього руху передбачено, що вказаний знак застосовується для позначення дороги або відокремленої проїзної частини, по всій ширині якої транспортні засоби рухаються в одному напрямку. Вказує, що рухаючись вулицею Шкіля в напрямку вулиці 29-го Березня в м. Чернівці помітив, що попереду рухається автомобіль Renault Kangoo, державний реєстраційний номер [NUMBER] , vin [NUMBER] , 1999 року. Продовжуючи рух вулицею Шкіля він побачив як вищезазначений автомобіль Renault Kangoo, зменшивши швидкість руху, рухався ліворуч до узбіччя до практичної зупинки автомобіля. Стверджує, після того як зрозумів, що водій автомобіля вирішив здійснити зупинку, ним було прийнято рішення продовжити рух вулицею Шкіля. Наближаючись із увімкненим ближнім світлом фар до автомобіля Renault Kangoo, який на той час перебував на узбіччі вулиці, в момент коли автомобілі перебували на близькій відстані один від одного, водій автомобіля Renault Kangoo без увімкнення покажчика правого повороту та не переконавшись у безпечності маневру здійснив рух вправо. Намагаючись уникнути зіткнення,ним було вжито відповідні заходи гальмування та поворот праворуч, оскільки з правого боку вулиці не було перешкод. Однак уникнути зіткнення не вдалось, оскільки водій автомобіля Renault Kangoo продовжував рух. Обгрунтовує, в результаті необачності водія автомобіля Renault Kangoo було спричинено ДТП та завдано чималих ушкоджень його автомобілю, а саме: подряпано передній бампер зліва та крило, переднім лівим дверцятам завдано найбільших ушкоджень, в результаті чого їх необхідно змінювати, ушкоджено задні ліві дверцята, поріг та молдинги. Зазначє, що [PERSON] визнав свою провину у вчиненні ДТП, він викликав поліцію на місце події, та між ними було досягнуто домовленості про оформлення Євро-протоколу. Вподальшому вони направилися до офісу ПАТ «СК «Українська страхова група», з якою [PERSON] було укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 11.08.2020 року № ЕР-200896654. Працівниками страхової компанії їм було надано детальні роз`яснення щодо оформлення страхового випадку та необхідних документів. Крім того, [PERSON] було роз`яснено про необхідність виплати суми франшизи відповідно до страхового полісу від 11.08.2020 року № ЕР-200896654, яка становить 2600,00 грн. Після того, як його автомобіль оглянув експерт та було сформовано пакет документів для здійснення страхової виплати він зателефонував до [PERSON] з проханням про виплату коштів. Він пообіцяв, що намагатиметься найближчим часом виплатити 2600,00 грн. Однак на наступний день він відмовився від виплати суми франшизи. Разом з тим зазначає, що в його сім`ї єдиний автомобіль є основним засобом пересування, на якому вони з дружиною прямують на роботу та з роботи додому, доставляють доньку на гурток та з гуртка додому, відвідують батьків. Внаслідок спричиненої [PERSON] ДТП автомобіль потребує ремонту, тп на період здійснення ремонтних робіт позивач разом із сім`єю позбавляються нормальних умов пересування. Вказує, що зважаючи на ситуацію з боротьбою країни проти СОVID-19 змушений наражати себе та членів родини на небезпеку, адже згідно із останніми висновками міжнародних досліджень щодо розповсюдження коронавірусної хвороби саме в закритому просторі (громадський транспорт, таксі) відбувається масове інфікування людей. Також зауважує, що на сьогоднішній день в Чернівцях відсутні служби таксі зі встановленим принтером для друку чеку про поїздку, тому довести факт користування таксі буде неможливим. Посилається на те, що він проживає за адресою: [ADDRESS] . Аргументує, середня вартість поїдки в таксі з мікрорайону в центр міста становить 70 грн. Таким чином, внаслідок неможливості використання власного автомобіля, в день змушений витрачати орієнтовно 280 грн. Вважає такі витрати напряму пов`язані з неуважними діями [PERSON] за кермом автомобіля. Вказує, що при найкращих обставинах його авто відремонтують за 10 днів, за такий час він понесе збитки у сумі 2800 грн. Просить суд стягнути з відповідача [PERSON] суму франшизи за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 11.08.2020 року №ЕР-200896654 в розмірі 2600 грн. 00 коп.; відшкодування моральної шкоди і компенсації матеріальних витрат заподіяних внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в розмірі в 2800 грн. 00 коп.; витрати зі сплати судового збору. Рух справи та позиція сторін. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 22.06.2021 року відкрито провадження в справі № 727/5184/21 та постановлено провести розгляд справи за правилами загального позовного провадження з викликом сторін по справі. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 12.08.2021 року задоволено клопотання позивача та залучено до участі у справі СК «Українська страхова група» (місце знаходження якої: м. Київ, Івана Федорова, 32 літ А). 13.09.2021 року ПАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» скерувала на адресу суду письмові пояснення третьої особи щодо позову, обгрунтовуючи наступним. 11.08.2020 року між ПАТ «СК «Українська страхова група» та [PERSON] був укладений Поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № ЕР-200896654, предметом якого є страхування цивільно - правової відповідальності водіїв, що експлуатують автомобіль «Renault», державний реєстраційний № [NUMBER] . 26.02.2021 року до ПАТ «СК\~«Українська страхова\~група» звернулися [PERSON] та [PERSON] з повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду та схемою дорожньо-транспортної пригоди. 03.03.2021 року на виконання вимоги ст. 34 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» представником ПАТ «СК «Українська страхова група» у присутності [PERSON] було проведено огляд транспортного засобу транспортного засобу «Renault» державний реєстраційний № [NUMBER] , у зв`язку з чим було складено Протокол технічного огляду КТЗ, який було підписано сторонами без жодних заперечень та зауважень. 10.03.2021 року до ПАТ «СК «Українська страхова група» звернувся [PERSON] із заявою про виплату страхового відшкодування. Відповідно до ремонтної калькуляції № ДКЦВ-21919 від 24.03.2021 року, вартість відновлювального ремонту транспортного засобу Renault державний реєстраційний номер [NUMBER] , з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу складає 19711,93 грн. Відповідно до п. 12. 1. ст. 12 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту. Згідно Поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №ЕР-200896654 від 11.08.2021 року, розмір франшизи складає 2 600,00 грн. Відповідно до п 36.6. ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки, має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування. Вказує, що розрахунок суми страхового відшкодування має наступний вигляд: 19 711,93 гри. - 2 600,00 гри. (франшиза) = 17 111,93 гри. 14.04.2021 року між ПАТ «СК «Українська страхова група» та [PERSON] було досягнуто згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування та відповідно підписано протокол-узгодження про розмір страхового відшкодування. 16.04.2021 року ПАТ «СК «Українська страхова група» було здійснено виплату страхового відшкодування в розмірі 17 111,93 грн. Зазначає, що ПАТ «СК «Українська страхова група виконало свої зобов`язання перед потерпілою особою за укладеним полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №ЕР-200896654 в повному обсязі. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити в повному обсязі. В судовому засіданні відповідач [PERSON] свою провину у вчиненні ДТП та позовні вимоги визнав. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: ПАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» Пешков О.О. в судове засідання не з`явився, про час і місце судового розгляду повідомлений належним чином. До суду скерував клопотання про розгляд справи за відсутності представника страхової компанії. Вивчивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких грунтуються позовні вимоги, об`єктивно дослідивши і оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, в межах заявлених позовних вимог, суд зважає на наступне. Відповідно до ст.55 Конституції України кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 р. (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Стаття 3 ЦК України встановлює загальні засади цивільного законодавства, відповідно загальними засадами цивільного законодавства є: 1) неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; 2) неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом; 3) свобода договору; 4) свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом; 5) судовий захист цивільного права та інтересу; 6) справедливість, добросовісність та розумність. Частина 1 ст.11 ЦК України визначає, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. За положеннями ч.2 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Досліджені докази та застосовані норми права. Судом належними та допустимими доказами по справі, встановлено, що згідно полісу № ЕР-200896654 обовязкового страхування цивільно-правовї відповідальності власників наземних транспортних засобів забезпечений транспортний засіб Renault Kangoo (Тип В2), д.н. [NUMBER] , vin [NUMBER] , 1999 року. Розмір франшизи 2600 грн.(а.с.11,51). Як вбачається, згідно повідомлень про дорожню транспортну пригоду (а.с.52-58) від 26.02.2021 року ДТП відбулося за адресою: м. Чернівці, вул. В. Шкіля, 5. Відповідно до протоколу технічного огляду КТЗ від 03.03.2021 року на виконання вимоги ст. 34 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» представником ПАТ «СК «Українська страхова група» у присутності [PERSON] було проведено огляд транспортного засобу транспортного засобу «Renault» державний реєстраційний № [NUMBER] у зв`язку з чим було складено Протокол технічного огляду КТЗ, який було підписано сторонами без жодних заперечень та зауважень.(а.с. 60-61) Згідно заяви про виплату страхового відшкодування поданої [PERSON] (а.с. 62) надано банківські реквізити для виплати страхового відшкодування. Відповідно до ремонтної калькуляції від 24.03.2021 року № ДКЦВ 21919 визначено вартість ремонтних робіт та запасних частин для відновлення автомобіля. (а.с. 63-67) Згідно протоколу-узгодження про розмір страхового відшкодування від 14.04.2021 року (а.с. 70) розмір суми страхового відшкодування дорівнює 17111,93 грн. (за вирахуванням франшизи у розмірі 2600 грн. відповідно до п. 5 умов Полісу ОСПЦВ). Відповідно до розрахунку суми страхового відшкодування від 16.04.2021 року безумовна франшиза складає 2600 грн., сума страхового відшкодування 17111,93 грн. (а.с. 71) Згідно платіжного доручення № 9933 від 16.04.2021 року ПАТ СК «УСГ» перерахувала [PERSON] страхове відшкодування в розмірі 17111,93 грн. (а.с. 73) Відповідно до ч. 6 ст. 28 ЦПК України позови про відшкодування шкоди, заподіяної майну фізичних або юридичних осіб, можуть пред`являтися також за місцем заподіяння шкоди. Відповідно до частин першої статті 1166 ЦК України шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Частинами першою, другою та п`ятою статті 1187 ЦК України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана, зокрема, з використанням транспортних засобів. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України). Положеннями статті 1192 ЦК України встановлено, що з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Відповідно до статті 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Згідно з пунктом 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю здоров`ю, майну третьої особи. За змістом статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно до ст. 979 ЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Відповідно до ст.ст. 1, 8-10, 16, 20, 25 Закону України "Про страхування", страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів. Страховим випадком є подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі. Страховий ризик - певна подія, на випадок якої проводиться страхування і яка має ознаки ймовірності та випадковості настання. Страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник. Страховий платіж (страховий внесок, страхова премія) - плата за страхування, яку страхувальник зобов`язаний внести страховику згідно з договором страхування. Договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору. До обов`язків страховика, зокрема, належить виплата страхового відшкодування при настанні страхового випадку у передбачений договором строк. Здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком. Відповідно до пункту 3 ч. 1 ст. 998 ЦК України страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором. При цьому, страхова виплата за договором майнового страхування здійснюється страховиком у межах страхової суми, яка встановлюється у межах вартості майна на момент укладення договору, і не може перевищувати розміру реальних збитків (втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права), інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором. Частиною 1 ст. 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. За загальним правилом майнова шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (частина 2 ст. 1187 ЦК України). Тобто, відповідальність за шкоду несе безпосередньо боржник - особа, яка завдала шкоди. Така особа відповідно до ст. 1192 ЦК України має відшкодувати завдані збитки у повному обсязі, розмір яких визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Зокрема, правила відшкодування шкоди заподіяної потерпілій стороні встановлені ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», згідно пункту 22.1 якої у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до положень ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. Визначення розміру матеріального збитку, завданого власнику пошкодженого транспортного засобу, здійснюється відповідно до Методикою товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України № 142/5/2092 від 24.11.2013 р. Відповідно до пунктів 1.6, 8.1 та 8.3 Методики відновлювальний ремонт (або ремонт) - це комплекс операцій щодо відновлення справності або робото здатності колісного транспортного засобу чи його складника(ів) та відновлення їхніх ресурсів. Ремонт здійснюється методами відновлення чи заміни складових частин. Для визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу, застосовуються витратний підхід і метод калькуляції вартості відновлювального ремонту. Вартість матеріального збитку визначається як сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників колісного транспортного засобу та величини втрати товарної вартості. Тому вартість відновлювального ремонту пошкодженого у ДТП транспортного засобу більша за вартість матеріального збитку, а вартість матеріального збитку це та сума, яку за Законом має сплатити страховик як страхове відшкодування. Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відтак, відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виникло обов`язку з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність. У постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15 зроблено висновок, підтриманий Верховним Судом у постанові від 03 жовтня 2018 року у справі № 686/17155/15-ц, про те, що правильним є стягнення із винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці. Згідно з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 07 лютого 2019 року у справі № 645/3746/16-ц, якщо для відновлення попереднього стану речі, яка мала певну зношеність, зокрема автомобіля, було використано нові вузли, деталі, комплектуючі частини, у тому числі іншої модифікації, що випускаються в обмін знятих із виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не має права вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого вартості такого майна (у разі відшкодування збитків). З урахуванням наведеного, правильним є стягнення із винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахуванням коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці". Такого ж висновку дійшов й Верховний Суд у Постанові від 25 листопада 2019 року у справі № 761/41395/16-ц, де, крім зазначеного, вказав, що саме з винуватця ДТП підлягає стягненню різниця між заподіяним розміром майнової шкоди та розміром страхового відшкодування, враховуючи наявність підстав для застосування коефіцієнту фізичного зносу. Пунктом 7 частини другої статті 16 ЦК України передбачено, що способами захисту цивільних прав та інтересів може бути припинення правовідносин. Законодавством встановлено нерозривний зв`язок між договорами та правовідносинами, які виникають з таких договорів, оскільки у такому випадку саме договорами врегульовано права та обов`язки сторін. У пунктах 58, 59 постанови Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2018 року у справі № 905/2260/17 (провадження № 12-173гс18) сформульований висновок, що нормами статей 16 ЦК України та 20 ГК України не передбачено такого способу захисту права та інтересу, як визнання договору припиненим, а реалізація такого способу захисту, як зміна або припинення правовідношення, може відбуватися шляхом розірвання договору; звертаючись до суду з вимогою щодо визнання договору припиненим, позивач прагне досягти правової визначеності…. У ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», зазначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Згідно положень ст. 12, 13 ЦПК України, учасники справи, мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно грунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обгрунтованим, ухваленим відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, має відповідати завданню цивільного судочинства. У відповідності до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, з відповідача підлягають стягненню на користь позивача судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 908,00 грн., документально підтверджені квитанцією №93046 від 08.06.2021 року. Висновок На основі всебічно з`ясованих обставин, на які посилається позивач, як сторона по справі, як на підставу своїх вимог підтверджених доказами, перевіреними в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ґрунтуються на законі і підлягають до задоволення. На підставі викладеного,

Outcome: approved