Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-03 00:00:00

У квітні 2021 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з останнього на свою користь аліменти на сина у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подання заяви та до досягнення дитиною повноліття. Свої вимоги мотивує тим, що вона з відповідачем з 2012 року проживала однією сім`єю. Під час спільного проживання у них народився син - [PERSON] , [INFO] . Позивач зазначає, що дитина проживає разом з нею та знаходиться на її утриманні, відповідач в добровільному порядку коштів на утримання дитини не надає, не приймає участі в утриманні дитини в будь-який інший спосіб, вихованням дитини займається епізодично, на свій власний розсуд з`являється без попереджень за їхнім місцем проживання та чинить психологічний тиск на сина. Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 27 квітня 2021 року у вказаній справі відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення (виклику) сторін. 28 вересня 2021 року ухвалою цього ж суду змінено порядок розгляду вказаної справи та постановлено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Позивач в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце судового засідання повідомлялася належним чином, 03 лютого 2022 року електронною поштою надіслала до суду клопотання про відкладення розгляду справи. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, на підставі пункту 3 частини восьмої статті 128 ЦПК України, що підтверджується конвертами, які повернулися на адресу суду з відміткою «Адресат відсутній за вказаною адресою», а також відповідно до частини одинадцятої статті 128 ЦПК України шляхом оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, про поважність причин неявки суд не повідомив. Крім того, у встановлений судом строк, не скористався своїм правом на подання відзиву, тому відповідно до частини восьмої статті 178 ЦПК України суд вирішує справу за наявними матеріалами. За загальним правилом частини першої статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Відповідно до пункту 2 частини другої статті 223 ЦПК України суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з таких підстав, зокрема, перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними. Так, з поданого позивачем клопотання вбачається, що вона просить відкласти судове засідання у зв`язку з хворобою, однак доказів на підтвердження викладених обставин до клопотання не додає, у зв`язку з чим суд не визнає причини неявки позивача поважними. З огляду на викладене, суд вважає за можливе проводити розгляд справи у відсутність сторін. Дослідивши матеріали справи та проаналізувавши надані докази, суд виходить з наступного. За загальним правилом статей 15,16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Суд установив, що [PERSON] та [PERSON] мають спільного малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим 17 лютого 2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Солом`янського районного управління юстиції у м. Києві серії [NUMBER] (а. с.7). Дитина проживає разом з матір`ю (позивачем) та знаходиться на її утриманні. Звертаючись до суду з указаним позовом позивач зазначає, що відповідач не надає будь-якої матеріальної допомоги на утримання сина. Згідно з частинами першою та другою статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Частиною першою статті 51 Конституції України встановлено обов`язок батьків утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до статті 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Положеннями частин першої та другої статті 141 СК України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Частинами другою, третьою статті 181 СК України встановлено, що за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. При визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення (частина перша статті 182 СК України). При цьому, як передбачено частиною другою статті 182 СК України, мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Прожитковий мінімум дітей віком від 6 до 18 років з 1 січня 2021 року - 2 395 гривень, а з 01 січня 2022 року - 2 618 гривень (стаття 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» та стаття 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік»). Згідно з частинами першою-третьою статті 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Відповідно пункту 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» вбачається, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Суд установив, що малолітній [PERSON] , 2015 року народження, проживає разом з матір`ю. Відповідачем не спростовано зазначений факт. При визначенні розміру аліментів суд враховує вік дитини, розмір прожиткового мінімуму для дітей, потреби дитини, а також те, що малолітній [PERSON] , [INFO] , перебуває на утриманні матері, відповідач є особою працездатного віку, а також те, що відповідач зобов`язаний утримувати дитину до досягнення нею повноліття і створювати необхідні передумови для розвитку і забезпечення організації життя та відсутність доказів того, що він не має можливості чи не здатен допомагати дитині. Відповідно до статті 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідач, не надав відзиву до суду, яким би приведені позивачем обставини спростував. У зв`язку з вищевикладеним, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача та їх задоволення. Крім того, суд роз`яснює сторонам у справі, що згідно статтею 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно з частиною першою статті 133 та частиною шостою статті 141 ЦПК України, судові витрати, що включають судовий збір у розмірі 908 грн, підлягають стягненню з відповідача на користь держави. На підставі викладеного,

Outcome: approved