Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-25 00:00:00

20.09.2021 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики. В обґрунтування позовних вимог, позивач зазначає, що 23.06.2011 року надав відповідачу грошові кошти у позику в сумі 4500 доларів США, що підтверджується виданою [PERSON] розпискою. Точної дати повернення грошових коштів в розписці не зазначено, за усною домовленістю про повернення всієї суми за вимогою після 25 серпня будь-якого року. За власною ініціативою відповідач повернув 2000 доларів США та зазначив, що залишок позики поверне за першою вимогою. На протязі 2021 року позичальник почав уникати зустрічей, у зв`язку з чим, 25.08.2021 року направлено письмову вимогу про повернення боргу у розмірі 2500 доларів США до 15.09.2021 року. Позивач вказує, що у встановлений строк відповідач грошові кошти не повернув. Просить стягнути з відповідача на свою користь суму заборгованості за позикою у розмірі 2500 доларів США, в еквіваленті в гривні до долару США станом на момент прийняття рішення та судові витрати. Ухвалою суду від 23.10.2021 року відкрито провадження по справі та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. 12.11.2021 року представником відповідача [PERSON] - адвокатом Єрмоленко О.В. подано відзив на позовну заяву. Зазначає, що частину коштів в розмірі 2000 доларів США повернуто позивачу в строк до 25.08.2011 року, про що є відповідна відмітка на розписці. Залишок боргу в сумі 2500 доларів США повернуто 19.12.2011 року. Свідком даної обставини є дружина [PERSON] . Крім того, з розписки вбачається, що позика надавалась в строк до 25.08.2011 року. Звернувшись до суду з позовом у вересні 2021 року, позивач пропустив строк позовної давності, який закінчився 23.08.2014 року. Просить застосувати строк позовної давності, як одну з підстав для відмови у позові. Зазначає, що розписка не містить зобов`язання боржника про повернення коштів, що є окремою підставою для відмови у позові. 15.12.2021 року представником позивача [PERSON] - адвокатом Бублик О.І. подано відповідь на відзив. Зазначає, що точну дату повернення коштів сторони у розписці не зазначали, оскільки існувала усна домовленість про повернення всієї суми позики згідно вимоги [PERSON] після 25 серпня будь-якого року. При цьому, відповідно до п.2. ч. 1 ст. 1049 ЦК України, якщо договором не встановлений строк повернення позики, позика повинна бути повернута позичальником протягом 30 днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це. 25.08.2021 року позивачем направлено письмову вимогу про повернення боргу, однак відповідач кошти не повернув. Твердження відповідача про повернення коштів у повному обсязі, спростовуються наданою розпискою, яка не містить, як відмітки про повернення коштів у повному обсязі, так і строку виконання грошового зобов`язання. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] - адвокат Бублик О.І. позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить задовольнити з підстав, викладених у позові. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Єрмоленко О.В. просить відмовити у задоволенні позову з підстав, викладених у відзиві та застосувати до спірних відносин строк позовної давності, як однієї з підстав для відмови у позові. Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи та прослухавши аудіозапис телефонної розмови, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить обов`язок повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. У відповідності до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки. У справі, що розглядається, судом на підставі досліджених доказів, зокрема оригіналу розписки від 23.06.2011 року, яка долучена до матеріалів справи, встановлено, що між сторонами виникло позикове зобов`язання, відповідно до якого [PERSON] взято у борг у [PERSON] 4500 доларів США зі строком повернення до 25 серпня без зазначення року. На погашення заборгованості за договором позики відповідачем повернуто 2000 доларів США, про що свідчить відмітка на розписці та не заперечується сторонами. 11.09.2021 року позивачем на адресу відповідача направлено письмову вимогу про повернення коштів у розмірі 2500 доларів США. Проте, у визначений у вимозі строк, кошти відповідачем не повернуто. Наявність у позивача оригіналу боргового документа підтверджує факт отримання боржником коштів за договором позики від 23.06.2011 року та вказує на правомірність позовних вимог позивача. Не є належними та допустимими доказами на підтвердження або спростування позовних вимогпротокол допиту свідка [PERSON] наданий представником відповідача на підтвердження повернення позики у повному обсязі 19.12.2011 року, як і аудіозапис розмови, яка відбулась між позивачем [PERSON] та [PERSON] , наданий представником позивача на спростування вказаних обставин. Враховуючи, що отримані за договором позики кошти у розмірі 2500 доларів США в добровільному порядку [PERSON] не повернуті, а також вимоги ч.1 ст. 1049 ЦК України за змістом якої, якщо договором не встановлений строк повернення позики, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором, що свідчить про порушення його прав, суд погоджується із тим, що він вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом стягнення із відповідача в судовому порядку наданої позивачем та неповернутої у повному обсязі позики. З огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. Вказана позиція також взаємоузгоджується із правовою позицією Великої Палати Верховного Суду України, висловленою у постанові суду від 16 січня 2019 року у справі № 14-446цс18. Твердження представника відповідача, що позика надавалась в строк до 25.08.2011 року суд сприймає критично, оскільки у розписці рік повернення коштів не зазначено. Безпідставними є доводи представника відповідача, що розписка не містить зобов`язання боржника про повернення коштів, а отже не може свідчити про укладення договору позики, оскільки за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Відсутність у розписці запису про зобов`язання позичальника повернути отримане ним у борг не є підставою для відмови в позові, оскільки, складаючи вказану розписку і підписуючи її, відповідач тим самим взяв на себе зобов`язання повернути кошти. Такий висновок випливає з реальності укладеного між сторонами договору та положень вищенаведеної ст. 1049 ЦК України щодо обов`язку позичальника повернути позикодавцеві передану йому позику. Викладене узгоджується з висновками Верховного Суду України, наведеними у постанові від 18 грудня 2018 року у справі № 686/21857/16-ц. Також, не заслуговують на увагу доводи відповідача про повернення позики у повному обсязі, оскільки належних та допустимих доказів на підтвердження вказаних обставин суду не надано. Згідно з положеннями ч.1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказів сплати заборгованості за договором позики у розмірі 2500 доларів США відповідачем, в порушення вимог ст. 81 ЦПК України, суду не надано. За таких обставин, позов підлягає задоволенню, тому з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення заборгованість за договором позики у розмірі 2500 доларів США. Згідно ст.ст. 15, 133 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Згідно з ч.ч.1-2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до ч.3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Позивач просив стягнути з відповідача на його користь витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3000 грн. На підтвердження понесених витрат на правову допомогу позивачем надано суду витяг з договору про надання правової допомоги від 01.09.2021 року, укладений між адвокатом Бублик О.І. та [PERSON]., свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю, акт виконаних робіт згідно договору від 01.09.2021 року про надання правової допомоги з детальним описом робіт, виконаних за договором, який відповідає та є співмірним із характером правовідносин, які склалися між сторонами та складністю справи, суд приходить до висновку про стягнення з позивача на користь відповідача суму понесених ними витрат на правничу допомогу у розмірі 3000 грн., у зв`язку з розглядом справи. Відповідачем не подано клопотання про зменшення розміру таких витрат. У відповідності до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення судовий збір у розмірі 908 грн. сплачений за подання позовної заяви.

Outcome: approved