Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-23 00:00:00

02 жовтня 2019 року позивач Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] , в якому просив стягнути з відповідача заборгованість по кредиту у розмірі 39835,74 грн. та витрати на оплату судового збору в сумі 1921 грн. В обґрунтування своїх вимог позивач вказав, що відповідно до укладеної Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт від 30.12.2014 року, [PERSON] , отримав кредит у розмірі 11600,18 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Погашення заборгованості відповідач зобов`язалася здійснювати з 1 по 25 число кожного місяця, надаючи позивачу грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за Кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана Генеральна угода разом із запропонованими АТ КБ «ПРИВАТБАНК» Умовами та правилами, Тарифами складають між ним та Банком Кредитний договір. Проте, в порушення вимог договору та закону, відповідач взяті зобов`язання не виконав, що призвело до заборгованості, яка станом на 05.08.2019 року становить 39835,74 грн., з яких 10589,68 грн. - заборгованість за кредитом, 7432,90 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 20599,58 грн. - заборгованість за пенею та комісією; 1213,58 грн. штраф відповідно до п.2.2 Генеральної угоди. 05\~грудня 2019\~року ухвалою\~суду відкрито\~провадження у\~справі в\~порядку спрощеного\~позовного провадження з повідомленням учасників справи. 18 червня 2020 року заочним рішенням Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області позовні вимоги задоволені. Ухвалою суду від 01 листопада 2021 року за заявою представника відповідача заочне рішення від 18 червня 2020 року скасовано та призначено розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 16 листопада 2021 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву в якому відповідач заперечував проти позову, вказував, що у п.2.1 генеральної угоди від 30 грудня 2014 року сторони погодили, що кредит в сумі 11600,18 грн. видається на строк 36 місяців з 30.10.2014 року по 31.12.2017 року. За користування кредитом передбачена сплата у розмірі 1,5 % на місяць. Повернення кредиту та сплата процентів здійснюються шляхом внесення у період з 01 по 25 число кожного місяця, у вигляді щомісячного платежу в сумі 420,85 грн. Крім того, п.2.2 генеральної угоди передбачено, що у разі порушення позичальником строків повернення заборгованості зазначених в генеральній угоді більш ніж на 31 день по зобов`язанням строк яких не настав, строком кредиту вважається 32 день з моменту виникнення порушення. Заборгованість за кредитом починаючи з 32-го дня порушення вважається простроченою і позичальник сплачує штраф банку у розмірі 1213,58 грн. У зв`язку із неналежним виконанням відповідачем умов генеральної угоди строк повернення кредиту вважається таким, що настав на 32 день з моменту виникнення порушення, а саме 27.05.2015 року, і тому банк мав право з 26 лютого 2015 року і на протязі трьох років від цієї дати звернутися до суду із позовом, однак позовну заяву подав лише у 2019 році. Також, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за пенею та комісією, мотивуючи позовні вимоги в цій частині Витягом з умов та правил надання банківських послуг. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме з цими умовами ознайомився та погодився відповідач при укладенні генеральної угоди від 30.12.2014 року, яка в свою чергу не містить узгодженого розміру пені на комісії. Також, у зв`язку із закінченням строку кредитування, позовні вимоги позивача в частині стягнення заборгованості по відсоткам, які нараховані після є безпідставними. Крім того, банк звернувся до суду поза межами трирічного строку позовної давності, оскільки як вбачається з генеральної угоди строк повернення кредиту вважається таким, що настав на 32 день з моменту виникнення порушень, тобто 05.2019 року, що також є підставою для відмови у задоволенні позовним вимог. Також, відповідач просить стягнути з позивача на свою користь витрати зі сплати судового збору у розмірі 454 грн., а також витрати на правову допомогу у розмірі 6000 грн. Позивач скористався правом надання відповіді на відзив в якій зазначив, що відповідно до генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт від 30.12.2014 року [PERSON] отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту у розмірі 11600,18 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: починаючи з 1 по 25 число кожного місяця відповідає надає банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом. Генеральною угодою сторони погодили новий строк погашення заборгованості, а саме з 30.12.2014 року по 31.12.2017 року, розмір заборгованості, розмір відсоткової ставки, порядок та спосіб внесення платежів на пошення заборгованості, а саме шляхом відкриття картрахунку та встановлення кредитного ліміту на платіжну картку в розмірі загальної суми заборгованості. З генеральної угоди вбачається, що відповідач ознайомився і погодився з умовами та правилами надання банківських послуг за тарифами банку, а також зазначено поточну процентну ставку у розмірі 1,5 % (18 % на рік), розмір штрафів тощо. Відповідач підписанням генеральної угоди приєднався до Умов та правил надання банківських послуг, що разом становлять кредитний договір. Розрахунок заборгованості відповідачем не спростований, контррозрахунок не надано. Також, згідно умов договору строк виконання зобов`язання спливає 31.12.2017 року, а тому звертаючись до суду із вказаним позовом у 2019 році строк позовної давності не сплинув. Щодо стягнення витрат на правову допомогу вважали їх передчасними. У судове засідання представник позивача не з`явився, про дату час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, звернувся до суду із клопотанням про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав. Представник відповідач адвокат Вовк М.В. надав суду клопотання про розгляд справи без його участі та участі відповідача, позовні вимоги не визнав, просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі з підстав, визначених у відзиві на позовну заяву. Дослідивши письмові докази у справі, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, суд вважає, що заявлений позов не підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що 17.04.2006 року відповідач [PERSON] на підставі підписаної ним заяви отримав у АТ КБ «ПриватБанк» кредитну карту із встановленим кредитним лімітом в розмірі 4800 грн. на умовах сплати 3% на місяць (а.с.9). 30.12.2014 року відповідач [PERSON] підписав з АТ КБ «ПриватБанк» Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт (надалі по тексту Генеральна угода), якою підтвердив, що отримав кредит у розмірі 11600,18 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Погашення заборгованості відповідач зобов`язалася здійснювати в наступному порядку: починаючи з 1 по 25 число кожного місяця, шляхом надання позивачу грошових коштів (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за Кредитом (а.с. 10). В п.1.1.1 Генеральної угоди сторони домовились зменшити розмір заборгованості, яка виникла в період з дати надання позичальнику кредиту, а саме процентів на 292,19 грн., комісії на 25,12 грн., пені на 0,0 грн., штрафу на 896,27 грн. Згідно п.1.1.2 заборгованість за кредитом складає 12800,18 грн. У пункті 1.5 генеральної угоди сторони обумовили, що підписання вказаної угоди не являється анулюванням заборгованості позичальника. У пункті 2.1 Генеральної угоди сторони визначили, що банк надає позичальнику строковий кредит у розмірі 11600,18 грн. на строк 36 місяців, з 30.12.2014 року по 31.12.2017 року шляхом встановлення кредитної лінії на платіжну картку в обмін на зобов`язання позичальника з повернення кредиту, сплати процентів у розмірі 1.5% на місяць на суму залишку заборгованості з кредиту у вказані в заяві, Умовах та правилах строки. Погашення заборгованості відбувається у наступному порядку: починаючи з 1 по 25 число кожного місяця позичальник надає банку кошти (щомісячний платіж) у сумі 420,85 грн. для погашення заборгованості з кредиту, яка складається з заборгованості з кредиту, процентів, а також інших витрат відповідно до Умов та правил. Дата останнього погашення заборгованості має бути не пізніше 30.12.2017 року. Відповідно до п.2.2 Генеральної угоди, згідно із ст.212,611,651 ЦК України,у випадку порушення позичальником строків погашення заборгованості, вказаних в цій Генеральній угоді, Умовах і правилах, більше ніж на 31 день, за зобов`язаннями, строк по яких не настав, сторони узгодили, що строком повернення кредиту вважається 32-й день з моменту виникнення порушення. Заборгованість за кредитом, починаючи з 32-го дня порушення, вважається простроченою, позичальник сплачує банку штраф в розмірі 1213,58 грн. Для надання послуг, банк видає позичальнику платіжну карту відповідно до п.2.1 Генеральної угоди. За змістом статей\~626,\~628 ЦК України\~договором є домовленість двох (або більше сторін), спрямована на встановлення, зміну або припинення\~\~ цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК). Частина 1 статті 634 ЦК України визначає, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Частиною першою\~статті 638 ЦК України\~встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що\~\~визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду. Крім того в\~\~як позичальника процентна ставка\~\~ не зазначена.\~\~Крім того, у\~\~цій заяві відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного\~\~розміру. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст. 1048 ЦК України). Згідно ч.2 ст.1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Частиною 1\~статті 1055 ЦК\~передбачено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Згідно зі ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Стаття 610 ЦК України\~передбачає порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Частина 1 статті 611 ЦК України визначає, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Згідно ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо в зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у\~ст.1050 ЦК. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до\~ст.1048 цього кодексу\~(ч.2\~ст.1050 ЦК). Згідно ч. 5\~ст. 261 ЦК України\~за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі впливом строку виконання. У разі порушення позичальником терміну внесення чергового платежу, передбаченого договором (прострочення боржника), відповідно до частини другої\~статті 1050 ЦК України\~кредитодавець до спливу визначеного договором строку кредитування вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини кредиту, що залишилася, і нарахованих згідно зі\~статтею 1048 ЦК України, але не сплачених до моменту звернення кредитодавця до суду, процентів, а також попередніх невнесених до такого моменту щомісячних платежів у межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. Невнесені до моменту звернення кредитора до суду щомісячні платежі підлягають стягненню у межах позовної давності, перебіг якої визначається за кожним з платежів окремо залежно від настання терміну сплати кожного з цих платежів. Такий підхід сформульований Великою Палатою Верховного Суду від 28 березня 218 року у справі № 14-10 цс 18. Як встановлено судом, підписанням Генеральної угоди сторони домовились, що з моменту виникнення порушення, зокрема при порушенні відповідачем строків погашення заборгованості, зазначених у Генеральній угоді, умовах та правилах, більш ніж на 31 день, строком повернення кредиту вважається 32 день з моменту виникнення порушення. Таким чином, сторони кредитних правовідносин врегулювали у договорі питання дострокового повернення коштів, тобто зміни строку виконання основного зобов`язання, та визначили умови такого повернення коштів. Вказане відповідає висновкам, викладеним у постанові Верховного Суду від 06.11.2020 року (справа № \~328/3237/18, провадження № 61-15989св19). З наданого розрахунку вбачається, що після підписання Генеральної угоди [PERSON] частково виконував свої обов`язки, сплачував заборгованість, а саме: 23.01.205 року сплатив 448 грн., 20.02.2015 року сплатив 448 грн. та 20.03.2015 року сплатив 448 грн. В подальшому, до 25 квітня 2015 року [PERSON] в порушення п.2.1 Генеральної угоди не сплатив щомісячний платіж у розмірі 420,85 грн., а отже за змістом п.2.2 Генеральної угоди строком порушив строкі погашення заборгованості більше ніж на 31 день, тому днем повернення кредиту є 26 квітня 2015 року (32 день з моменту виникнення порушення). Відповідно до ст.256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст.257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ст.261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша\~статті 261 ЦК України). Таким чином,\~саме з\~26\~квітня 2015\~року позивач\~дізнався про\~порушення своїх\~прав,\~що були\~допущені відповідачем\~у зв`язку\~з невнесенням\~чергового платежу\~на виконання\~Генеральної угоди\~про реструктуризацію\~заборгованості,\~а отже загальний строк позовної давності сплив 26 квітня 2018 року. За змістом\~статті 266 ЦК України\~зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно). Отже, у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем умов Генеральної угоди\~змінився строк виконання основного зобов`язання (пункт\~2.2 цієї угоди), тому банк мав право з 26 квітня 2015 року й протягом трьох років від цієї дати звернутися до суду з позовом за захистом свого порушеного права, однак позовну заяву подав до суду лише 02 жовтня 2019 року. Стаття 76 ЦПК України\~визначає, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.\~\~Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Відповідно до\~ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.\~\~Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд відхиляє твердження представника позивача, що згідно умов договору строк виконання зобов`язання спливає 31.12.2017 року, тому позивач звернувся до суду в межах строку позовної давності, оскільки перебіг позовної давності щодо повернення кредиту є 32 день с моменту виникнення заборгованості по кредиту (п.2.2 генеральної угоди), тобто 26 квітня 2015 року з якого і почався перебіг позовної давності. На підставі викладеного суд дійшов висновку, що позивач пропустив строк позовної давності для звернення до суду із позовом про стягнення як заборгованості за тілом кредиту, так і заборгованості за відсотками, комісією та штрафом, у зв`язку з чим у задоволенні позову слід відмовити. що є підставою для відмови у задоволенні позову. Відповідно до ст.\~133\~ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких належать витрати, зокрема на професійну правничу допомогу. Відповідно до ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, у разі відмови в позові - на позивача. Згідно ст.137\~ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Як вбачається з наданих відповідачем доказів, між [PERSON] та адвокатом Вовк М.В. було укладено договір про надання правничої (правової) допомоги № 15/10/2021-Д від 15.10.2021 року. На підтвердження понесених витрат на правову допомогу відповічем надано підписаний акт приймання-передачі правничої допомоги від 15.10.2021 року (а.с.104), згідно якого відповідачем сплачено за надані послуги 4500 грн. Також надано підписаний акт приймання-передачі правничої допомоги від 15.11.2021 року та розрахункова квитанція, згідно якої відповідачем сплачено 1500 грн. за надані правові послуги (а.с.103-104, 144-145). Вивчивши вказані докази, враховуючи результат вирішення спору, суд вважає можливим стягнути з позивача на користь відповідача понесені витрати на правничу допомогу в повному обсязі у сумі 6000 грн.

Outcome: approved