Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-25 00:00:00

10.11.2021\~року позивач\~звернувся до\~Олександрівського районного\~суду Донецької\~області з\~позовом до\~ [PERSON] про стягнення заборгованості. 23.11.2021 року судом отримана інформація, щодо місця реєстрації відповідача, та того ж дня відкрито провадження по справі. 23.12.2021 року ухвалою суду відкладено розгляд справи на 09:00 год. 12 січня 2022 року, у зв`язку із заявою позивача, та неявкою відповідача. 12.01.2022 слухання справи було відкладено на 10 год. 00 хв. 26 січня 2022 року, у зв`язку з повторною неявкою відповідача. В обґрунтування позову позивач зазначив, що 16 липня 2021 року він надав у борг відповідачу грошові кошти у сумі 38000,00 гривень, що підтверджується письмовою розпискою від 16.07.2021 року, власноруч написаною та підписаною відповідачем. Борг відповідач зобов`язався повернути у строк до 16.09.2021 року, але до цього часу грошові кошти не повернув, від виконання зобов`язання ухиляється. Він неодноразово звертався до відповідача з проханням якнайшвидше повернути борг, та намагався вирішити конфлікт мирним шляхом. Проте, [PERSON] , навпаки, намагався уникнути виконання покладених на нього зобов`язань, постійно його уникав, та ухилявся від сплати боргу. Договором з відповідачем не встановлений розмір процентів. За таких умов позивач вважає, що має право на отримання відсотків, відповідно до вимог частини 2 статті 1048 ЦК України, у розмірі облікової ставки НБУ, яка розраховується протягом строку дії договору з 16.07.2021 року по 15.09.2021 року. Крім того, у зв`язку з порушенням відповідачем грошового зобов`язання, позивач вважає, що [PERSON] має сплатити йому три проценти річних від простроченої суми, відповідно до вимог статті 625 ЦК України. Посилаючись на вказані обставини, позивач просить суд стягнути з [PERSON] на його користь 38000,00 грн. - основного боргу за договором позики, 515,87 грн. - відсотків за користування чужими коштами, 145,62 грн. 3 % річних, а також витрати, пов`язані з розглядом справи. Представник позивача в судовому засіданні підтримала позовні вимоги, та просила їх задовольнити. Позивач в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча про час та місце судового засідання був повідомлений належним чином (а.с.39). Відповідач,\~належним чином\~повідомлений про\~час та\~місце розгляду\~справи,\~відповідно до\~вимог ст.\~128\~ЦПК України,\~до суду\~повторно не\~з`явився,\~та не\~повідомив суд\~про поважні\~причини неявки\~(а.с.32,33,\~38). Від\~відповідача не\~надійшло відзиву на позовну заяву, заяви про розгляд справи за його відсутності, поважних причин неможливості явки в судове засідання, суду останній не повідомив. За таких обставин, враховуючи згоду сторони позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням статті 280 ЦПК України. Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Суд,\~вислухавши представника\~позивача, дослідивши та оцінивши надані докази, встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини. Судом встановлено, що 16 липня 2021 року [PERSON] та [PERSON] уклали договір позики, відповідно до якого відповідач отримав від позивача грошові кошти у розмірі 38000 (тридцять вісім тисяч) гривень 00 копійок, та зобов`язався повернути борг у строк до 16.09.2021 року. На підтвердження укладення цього договору, та отримання коштів в сумі 38000 (тридцять вісім тисяч) гривень, [PERSON] надав [PERSON] , як позикодавцеві, власноруч написану та підписану розписку від 16.07.2021 року (а.с.10). Відповідно до вимог ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд на\~підставі ст.\~13\~ЦПК України розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши письмові докази по справі, за своїм внутрішнім переконанням оцінює їх, як належні, допустимі та достовірні. Дослідженні докази, їх взаємозв`язок у сукупності, є достатнім для вирішення справи по суті. Правовідносини, які склалися між сторонами є грошовим зобов`язанням та стосуються неналежного виконання зобов`язань за розпискою та договором позики. До правовідносин, які склались між сторонами підлягають застосуванню наступні норми права. Відповідно до ст. 251, 253 ЦК України, строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення; перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Статтею 530 ЦК України визначено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 524 ЦК України, зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Згідно ч. 1 статті 533 ЦК України, грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. У частині першій статті 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (стаття 1047 ЦК України). Частиною першою статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. Розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладених договорів, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Частиною першою статті 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до частини першої статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Згідно зі статтею 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу та 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом. Розглянувши вимоги позивача, суд дійшов до наступних висновків. З оригіналу\~боргової розписки\~вбачається,\~що 16.07.2021 року, [PERSON] , отримав від [PERSON] грошову суму в розмірі 38000,00 грн., яку зобов`язався повернути в строк до 16.09.2021 року. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Статтею 202\~ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої та другої статті 207\~ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. У Постанові від 08.07.2019 у справі № 524/4946/16-ц Верховний Суд зазначив, що розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, повинна містити умови отримання позичальником в борг із зобов`язанням його повернення і дати отримання коштів. Тому у справах про стягнення боргу за договором позики позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання, а суд повинен встановити наявність між позивачем та відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту і достовірності документа, на підставі якого доводиться факт укладення договору позики та його умов. У Постанові від 22.08.2019 у справі № 369/3340/16-ц Верховний Суд вказав, що за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником позикодавцеві за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору і зміст умов договору, так і факт отримання боржником від позикодавця певної грошової суми. При цьому, факт отримання коштів в борг підтверджує не будь-яка розписка, а саме розписка про отримання коштів, зі змісту якої можна встановити, що відбулася передача певної суми коштів від позикодавця до позичальника. Отже, боргова розписка надана позичальником [PERSON] позикодавцю [PERSON] є письмовою формою договору позики, внаслідок його реального характеру, та є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Позивачем, на підтвердження своїх вимог, надано оригінал розписки від 16.07.2021 року. Відповідачем не надано належних та достатніх доказів того, що ним виконані боргові зобов`язання за договором позики від 16.07.2021 року, а отже взяті на себе зобов`язання за даним договором не виконав, суму боргу позивачу не повернув, що підтверджується наявною в позивача оригіналом боргової розписки. Доказів які б спростовували отримання відповідачем коштів чи факту повернення коштів позивачу, матеріали справи не містять. Таким чином, позивачем доведено укладення з відповідачем договору позики та отримання ним суми позики у розмірі 38000,00 грн., що підтверджується власноруч написаною та підписаною [PERSON] розпискою, що останній не спростував на виконання вимог статей 12, 81 ЦПК України належними доказами. Враховуючи викладене, позовні вимоги позивача в частині стягнення з [PERSON] заборгованості у розмірі 38000,00 грн. за договором позики від 16.07.2021 року, підлягають задоволенню, оскільки підтверджені в судовому засіданні наявними в матеріалах справи доказами, які суд визнав належними, допустимими та достовірними. Щодо позовних вимог про стягнення процентів за користування коштами. Частиною 1 та 2 статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Договір позики вважається безпроцентним, якщо: 1) він укладений між фізичними особами на суму, яка не перевищує п`ятдесятикратного розміру неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, і не пов`язаний із здійсненням підприємницької діяльності хоча б однією із сторін; 2) позичальникові передані речі, визначені родовими ознаками. Під час вирішення питання про можливість нарахування та стягнення процентів від суми позики у розмірі, визначеному на рівні облікової ставки НБУ, згідно із частиною першою статті 1048 ЦК України необхідно мати на увазі, що такі проценти нараховуються у разі: 1) якщо у договорі позики не зазначені проценти або не вказано, що він безпроцентний; 2) предметом договору позики є грошові кошти у національній валюті України - гривні; 3)\~період нарахування\~процентів від суми позики -\~є період дії договору позики в межах строку, протягом якого позичальник може правомірно не сплачувати кредитору борг\~(що відбувається у разі повернення боргу періодичними платежами),\~оскільки на період після закінчення цього строку позика не надавалась. Такі висновки щодо періоду стягнення процентів Велика Палата Верховного Суду зробила у постановах від 10 квітня 2018 року в справі № 910/10156/17 (провадження № 12-14гс18), від 31 жовтня 2018 року в справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18) та Верховний Суд у постанові від 02.12.2020 у справі № 381/3780/16-ц. Сторонами цієї справи у договорі позики, зміст якого викладено у розписці [PERSON] від 16.07.2021 року не визначено умов, що позика є безпроцентною, при цьому розмір відсотків за користування позикою, також не передбачений. За таких обставин, суд дійшов висновку, що [PERSON] має право на одержання від позичальника [PERSON] процентів від суми позики, яка надана у національній валюті України - гривні, у розмірі облікової ставки Національного банку України. Суд погоджується з розрахунком сум відсотків за користування грошовими коштами, який наведений позивачем у заяві, та доданий до матеріалів справи, за період з 16.07.2021 року по 15.09.2021 року, яка складає 515,87 грн., а саме: 38000,00 х 7,5% / 100% /365 дн. х 7 дн. = 54,66 грн. 38000,00 х 8% / 100% /365 дн. х 49 дн. = 408,11 грн. 38000,00 х 8,5% / 100% /365 дн. х 6 дн. = 53,10 грн. Згідно ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу та 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом. Позивачем доведено укладення з відповідачем договору позики, та отримання ним позики у розмірів 38000,00 грн., що підтверджується власноручно підписаною [PERSON] розпискою, що останній не спростував на виконання вимог статей 12,81 ЦПК України належними доказами. За таких обставин, оскільки [PERSON] не повернув [PERSON] позику у строк до 16.09.2021 року, а тому зобов`язаний сплатити 3 % річних від простроченої суми, відповідно до частини другої статті 625 ЦК України. Позивачем було надано розрахунок відсотків за користування грошовими коштами, але із загальної суми заборгованості у розмірі 38515,87 грн., відповідно до якого сума відсотків за користування грошовими коштами за період з 16.09.2021 року по 31.10.2021 року склала 145,62 грн. (а.с.12). За розрахунком, проведеним судом, 3% річних від простроченої суми (ч. 2 ст. 625 ЦК України) в розмірі 38000,00 грн. за розпискою від 16.07.2021 року, за умовами якої позика мала бути повернута [PERSON] до 16.09.2021 року, за період з 16.09.2021 року по 31.10.2021 року становить 143,67 грн., а саме: 38000,00 х 3% х 46 дн. / 365 дн. /100% = 143,67 грн. Таким чином, позовні вимоги [PERSON] в частині стягнення з [PERSON] на його користь суми основного боргу у розмірі 38000,00 грн., процентів за користування кредитом у розмірі 515,87 грн., та 3% річних у розмірі 143,67 грн. є обґрунтованими і підлягають частковому задоволенню. При зверненні до суду позивач сплатив судовий збір у мінімальному розмірі 908,00 гривень. Судовий збір підлягає стягненню з відповідача.

Outcome: partial