Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-02 00:00:00

До Малиновського районного суду м. Одеси звернувся [PERSON] з позовом до [PERSON] , про відшкодування шкоди в порядку регресу. Позов обґрунтований наступними обставинами. 17.05.2017 року між ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» та [PERSON] було укладено Поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АК/3832256, згідно якого ПрАТ «УПСК» взяв на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку за участю забезпеченого транспортного засобу марки «Volkswagen Passat», р. н. « [NUMBER] », сплатити страхове відшкодування за шкоду заподіяну третім особам. Як вказав позивач, 18.06.2017 року о 13 год. 05 хв. на перехресті площі Перемоги в м. Херсоні, мала місце ДТП за участю автомобіля «Volkswagen Passat», р. н. « [NUMBER] », під керуванням [PERSON] та автомобіля «Mazda 3», р. н. « [NUMBER] », під керуванням [PERSON] , внаслідок якої, транспортному засобу «Mazda 3», державний реєстраційний номер « [NUMBER] » було завдано механічних пошкоджень, а власнику вказаного автомобіля - матеріального збитку. Позивач вказує, що відповідно до постанови Приморського районного суду м. Одеси від 03.08.2017 року, [PERSON] було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та притягнуто до адміністративної відповідальності, у зв`язку з чим страховик пошкодженого внаслідок ДТП автомобіля «Mazda 3», р. н. « [NUMBER] », - ПрАТ «СК «ВУСО» - звернувся до ПрАТ «УПСК» з регресною вимогою про виплату страхового відшкодування за Полісом №АК/3832256. Також, позивач вказує, що на підставі рішення Господарського суду м. Києва від 04.06.2018 року, по справі №910/3517/18 та службової записки від 15.06.2018 року, ПрАТ «УПСК» було виплачено ПрАТ «СК «ВУСО» страхове відшкодування в розмірі 9 193 (дев`ять тисяч сто дев`яносто три) грн. 14 коп. та судових витрат 1 762 (одна тисяча сімсот шістдесят дві) грн. 00 коп. що підтверджується платіжним дорученням №11 від 19.06.2018 року. Як вказав позивач, з моменту ДТП [PERSON] не було повідомлено страховика про вищезазначену ДТП у встановлений Законом строк, у зв`язку з чим та відповідно до ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст. ст.1166, 1187, 1191 ЦК України, у [PERSON] виникло зобов`язання відшкодувати ПрАТ «УПСК» завдані збитки в порядку регресу у розмірі сплаченого останнім страхового відшкодування за Полісом №АК/3832256, які виникли з виплати страхового відшкодування в повному обсязі, тобто 19 червня 2018 року, що підтверджується платіжним дорученням №11 від 19.06.2018 року. Позивач стверджує, що з метою досудового врегулювання спору, [PERSON] було направлено Вимогу про відшкодування збитків в порядку регресу, однак на яку останній ніяким чином не відреагував. Як вказує позивач, 01.10.2020 року, між ПрАТ «УПСК» (Первісний кредитор) та Фізичною особою-підприємцем [PERSON] (надалі - ФОП [PERSON] , Новий кредитор) укладено Договір №01/10/2020 про відступлення права вимоги (надалі - Договір), відповідно до якого Первісний кредитор відступає (передає), а Новий кредитор (Позивач) отримує право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків завданих Первісному кредитору по договорам страхування, перелік яких наведений у Додатку №1 до Договору. Враховуючи викладене, позивач вказує, що він, як новий кредитор, отримав право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків у вигляді виплаченого страхового відшкодування за Полісом №АК/3832256 від 17.05.2017 року у розмірі: 9193,14 грн., про стягнення яких він просить суд. Крім того, позивач просить суд стягнути з відповідача судові витрати, які складаються зі сплаченого судового збору у розмірі 908,00 грн. та витрат на правову допомогу в розмірі 3000,00 грн. Позивач у судове засідання не з`явився, до суду його представник надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечував (а. с. 96 - 97). Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, за адресою місця проживання (а. с. 86, 89). У зв`язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання, в порядку статті 280 ЦПК України, зі згоди позивача, суд вважає можливим провести розгляд справи, у відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 223 ЦПК України. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Дослідивши матеріали справи та надані сторонами письмові докази, відповідно до вимог закону, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов до наступного. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В судовому засіданні встановлено, що 17.05.2017 року між ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» та [PERSON] було укладено Поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АК/3832256, згідно якого ПрАТ «УПСК» взяв на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку за участю забезпеченого транспортного засобу марки «Volkswagen Passat», р. н. « [NUMBER] », сплатити страхове відшкодування за шкоду заподіяну третім особам (а. с. 12 - 14). 18.06.2017 року о 13 год. 05 хв. на перехресті площі Перемоги в м. Херсоні, мала місце ДТП за участю автомобіля «Volkswagen Passat», р. н. « [NUMBER] », під керуванням [PERSON] та автомобіля «Mazda 3», р. н. « [NUMBER] », під керуванням [PERSON] , внаслідок якої, транспортному засобу «Mazda 3», державний реєстраційний номер « [NUMBER] » було завдано механічних пошкоджень, а власнику вказаного автомобіля - матеріального збитку. Зазначене підтверджується постановою Приморського районного суду м. Одеси, від 03.08.2017 року, якою [PERSON] було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та притягнуто до адміністративної відповідальності (а. с. 15 - 16). Відповідно до ч. ч. 4, 6 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Вирок суду в кримінальному провадженні, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, обов`язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Тому суд, при винесенні рішення не з`ясовує обставини справи, встановлені Постановою Приморського районного суду м. Одеси, від 03.08.2017 року. 02.08.2017 року ПрАТ «СК «ВУСО» (страховик пошкодженого внаслідок ДТП автомобіля «Mazda 3», р. н. « [NUMBER] ») звернувся до ПрАТ «УПСК» з регресною вимогою про виплату страхового відшкодування за Полісом №АК/3832256 (а. с. 17). У відповідності до рішення Господарського суду м. Києва, від 04.06.2018 року, по справі № 910/3517/18 з ПрАТ «УПСК» на користь ПрАТ «СК «ВУСО» стягнуто 9193,14 грн. страхового відшкодування, 1762,00 грн. судового збору (а. с. 45 - 46). На підставі ст. 82 ЦПК України, суд, також, не досліджує обставини справи, встановлені рішенням Господарського суду м. Києва, від 04.06.2018 року. Згідно службової записки, від 15.06.2018 року, на підставі рішення Господарського суду м. Києва, від 04.06.2018 року, ПрАТ «УПСК» було виплачено ПрАТ «СК «ВУСО» страхове відшкодування в розмірі 9193,14 грн. та судові витрати 1762,00 грн. (а. с. 47). Факт сплати страхового відшкодування підтверджується платіжним дорученням № 11, від 19.06.2018 року (а. с. 48). Відповідно до ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Відповідно до ст. 979 Цивільного кодексу України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Згідно ч. 1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників неземних транспортних засобів», при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Статтею 1191 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Як вбачається з матеріалів справи, з моменту ДТП [PERSON] не було повідомлено страховика про вищезазначену ДТП у встановлений Законом строк. На підтвердження протилежного матеріали справи не містять жодних доказів. Підпунктом «ґ» підпункту 38.1.1 пункту 38.1 статті 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що Страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, якщо він не повідомив страховика у строки і за умов визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону В свою чергу ст. 33 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Враховуючи викладене, на підставі ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст. ст. 1166, 1187, 1191 ЦК України, у [PERSON] виникло зобов`язання відшкодувати ПрАТ «УПСК» завдані збитки в порядку регресу у розмірі сплаченого останнім страхового відшкодування за Полісом №АК/3832256, які виникли з виплати страхового відшкодування в повному обсязі, тобто 19.06.2018 року, що підтверджується платіжним дорученням № 11 від 19.06.2018 року. 17.08.2018 року за вих. № РУ/3832256, [PERSON] було направлено Вимогу про відшкодування збитків в порядку регресу у розмірі 9193,14 грн. (а. с. 49 - 51), але доказів, які б підтверджували її задоволення відповідачем до суду не надано. Відповідно до договору цесії № 01/10/2020, про відступлення права вимоги, від 01.10.2020 року, ПрАТ «УПСК» (Первісний кредитор) відступає (передає), а Фізична особа-підприємець [PERSON] (Новий кредитор) отримує право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків завданих Первісному кредитору по договорам страхування, перелік яких наведений у Додатку №1 до Договору (а. с. 56 - 61). Згідно додатку № 1 до зазначеного Договору, [PERSON] отримав право вимоги, зокрема, до [PERSON] про відшкодування у порядку регресу збитків у вигляді виплаченого страхового відшкодування за Полісом №АК/3832256 від 17.05.2017 року у розмірі 9193,14 грн. (а. с. 63). Згідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав і обов`язків, є договори та інші правочини. Так, відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі ст.514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Враховуючи вказане, до [PERSON] перейшло право вимоги щодо стягнення з [PERSON] вищевказаної суми. Відповідно до ч. 6 ст. 261 Цивільного кодексу України, за регресним зобов`язанням перебіг позовної давності починається від дня виконання основного зобов`язання. Згідно ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності) володіє, зокрема, транспортним засобом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Враховуючи викладене, з огляду на встановлену вину відповідача у скоєнні ДТП, здійснення виплати з боку ПрАТ «УПСК», а також переходу права вимоги про відшкодування у порядку регресу збитків у вигляді виплаченого страхового відшкодування, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог. Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача судових витрат, суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У своїй позовній заяві позивач просив суд стягнути на його користь судові витрати, які складаються зі сплаченого судового збору у розмірі 908,00 грн. та витрат на правову допомогу в розмірі 3000,00 грн. 30.01.2019 року, між ФОП [PERSON] та адвокатом Самойленко Петром Миколайовичем було укладено Договір про надання правової допомоги № 30/01/19 (а. с. 51 - 52). Згідно Додаткової угоди № 1 до Договору про надання правової допомоги № 30/01/19, від 28.05.2021 року, вартість послуг (гонорар) адвоката Самойленко П.М. складає 3000,00 грн. (а. с. 53). Факт оплати позивачем послуг адвоката підтверджується платіжним дорученням № Р24А884688943А91679, від 28.05.2021 року (а. с. 55). У рішенні Європейського суду з прав людини від 23.01.2014 (справа «East/West Alliance Limited» проти України», заява №19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними й неминучими, а їх розмір - обґрунтованим (п. 268). До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір, а також підтверджуються необхідними документами понесення таких витрат. Пунктом 4 частини 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначено, що договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Окрім того, відповідно до п. 48 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17.10.2014 року, витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а і у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. У своїй ухвалі, від 11.02.2019 року по справі №335/9780/15-ц Касаційний цивільний суд Верховного Суду зазначає, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських послуг (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхньої вартості, виходячи з конкретних обставин справи. Суд погоджується із доводами позивача, що відшкодування заявлених витрат на правову допомогу, є співмірними зі складністю справи та часом, витраченим адвокатом на виконання та обсягом наданих послуг, що, також, підтверджується відповідними документами, у зв`язку з чим вказані вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі. Окрім того, витрати позивача по сплаті судового збору у справі становлять 908,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 59, від 17.06.2021 року (а. с. 1), та які необхідно стягнути з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved