Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-25 00:00:00

1. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача такий. 30 вересня 2021 року [PERSON] (далі - також позивач) подала до суду позовну заяву до Великобуялицької сільської ради Березівського району Одеської області (далі - також відповідач) про встановлення факту постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини та визнання права на спадкове майно в порядку спадкування за законом після смерті [INFO] [PERSON] (далі - також спадкодавець). Позивач у позовній заяві зазначає таке: батьками вказані [PERSON] та [PERSON] ; [PERSON] помер [INFO] ; [PERSON] померла [INFO] ; спадкодавець є рідною сестрою її матері; 26 лютого 1956 року спадкодавець дошлюбне прізвище « [PERSON] » уклала шлюб зі [PERSON] ; [PERSON] помер [INFO] ; спадкодавець від шлюбу мала двоє дітей [PERSON] та [PERSON] , які померли; [INFO] спадкодавець померла; після смерті спадкодавця залишилося спадкове майно, яке складається з житлового будинку [ADDRESS] (далі - також будинок); після смерті спадкодавця у письмовій формі до нотаріуса не зверталася, оскільки вона пропустила шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини; спільно проживала із спадкодавцем, вони вели спільне господарство і були пов`язані спільним побутом; забезпечувала спадкодавця продуктами харчування, ліками, сплачувала комунальні послуги тощо; інших спадкоємців немає; встановлення факту постійного проживання їй необхідне для реалізації спадкових прав; не має можливості оформити спадкові права в досудовому порядку. Відповідач не подав до суду відзив проти позову. 2. Мотиви проведення судового засідання за відсутності учасників справи такі. Позивач 26 січня 2021 року до судового засідання не з`явилася, про причини своєї неявки суд не повідомила, хоча повідомлена належним чином про час, дату та місце судового розгляду справи, що підтверджується розпискою про день нового судового засідання. Представник Великобуялицької сільської ради Березівського району Одеської області подав до суду заяву в якій просив розглядати справу без його участі. Неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті (стаття 223 Цивільного процесуального кодексу України, далі - ЦПК). Суд вважає можливим розглянути справу за відсутності учасників справи, що не з`явилися до суду, оскільки вони належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи. 3. Процесуальні рішення та дії у справі такі. Ухвалою судді від 05 жовтня 2021 року позовна заява була залишена без руху, як така, що подана без урахування вимог статей 175, 177 ЦПК. 27 жовтня 2021 року позивач подала до суду відповідну заяву про усунення недоліків з доданими документами та позовну заяву зі змінами. 29 жовтня 2021 року постановлена ухвала про відкриття провадження у справі в порядку загального позовного провадження, й визначено дату, час і місце проведення підготовчого судового засідання для розгляду справи. Ухвалою Іванівського районного суду Одеської області від 24 листопада 2021 року задоволене клопотання позивача та витребувані документи щодо заведення спадкової справи (далі - також ухвала від 24 листопада 2021 року). Ухвалою Іванівського районного суду Одеської області від 06 грудня 2021 року, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, розгляд справи відкладено у зв`язку з невиконанням ухвали від 24 листопада 2021 року. Ухвалою Іванівського районного суду Одеської області від 16 грудня 2021 року, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, розгляд справи відкладено за клопотанням позивача. Ухвалою Іванівського районного суду Одеської області від 22 грудня 2021 року закрите підготовче провадження, а справу призначено до судового розгляду по суті. Ухвалою Іванівського районного суду Одеської області від 19 січня 2022 року, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, розгляд справи відкладено, позивачу надано час для подання додаткових доказів. Ухвалою Іванівського районного суду Одеської області від 19 січня 2022 року, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, залишене без розгляду клопотання позивача про виклик свідків. 4. Фактичні обставини встановлені судом та зміст спірних правовідносин такі. Згідно з довідками виданими виконавчим комітетом Великобуялицької сільської ради Березівського району Одеської області від 09 червня 2021 року №405 та 08 вересня 2021 року №644, спадкодавець з 29 січня 1996 року до дня смерті [INFO] була зареєстрована та проживала одна у будинку (далі - також довідки №405, 644, а.с. 13, 14). Згідно з довідки виданої виконавчим комітетом Великобуялицької сільської ради Березівського району Одеської області від 08 вересня 2021 року позивач дійсно проживала без реєстрації разом із спадкодавцем до дня її смерті та вели спільне господарство у будинку (далі - також довідка № 645, а.с. 15). З реєстраційного посвідчення №856 від 11 січня 1996 року спадкодавцю на праві власності належить будинок (а.с. 16). З договору купівлі-продажу від 12 грудня 1996 року спадкодавець купила будинок (ас. 17-20). Відповідно до свідоцтва про народження, батьками позивача є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 21). За свідоцтвами про смерть: [PERSON] помер [INFO] ; [PERSON] померла [INFO] ; [PERSON] померла [INFO] ; [PERSON] помер [INFO] ; [PERSON] помер [INFO] (а.с. 22, 23, 24, 30, 31). З копії свідоцтва про одруження виданого 26 лютого 1956 року вбачається, що [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб. Прізвище після реєстрації шлюбу « [PERSON] » (а.с. 32). 10 грудня 2021 року державний нотаріус Суворовської державної нотаріальної контори у місті Одеса повідомила, що після смерті [INFO] [PERSON] , спадкова справа не заводилася (далі - повідомлення нотаріуса, а.с. 68-70). З копії паспорту позивача вбачається, що вона зареєстрована у будинку [ADDRESS] з 10 червня 2009 року (а.с. 10). 5. Норми права, які застосував суд такі. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина 1 статті 16 Цивільного кодексу України, далі також - ЦК). Власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (частина 1 статті 392 ЦК). Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (частина 1 статті 1216 ЦК). У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу (частина 2 статті 1223 ЦК). Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї (частина 1, 3 статті 1268 ЦК). Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини (частина 1 статті 1269 ЦК). Нотаріус має право витребовувати від фізичних та юридичних осіб відомості та документи, необхідні для вчинення нотаріальних дій (пункт 1 частини 1 статті 4 Закону України «Про нотаріат», далі - також Закон). Нотаріуси наділенні повноваженнями щодо вчинення нотаріальні дії по видачі свідоцтва про право на спадщину (п.3 ч.1 ст. 34 Закону). Нотаріуси або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, має право витребовувати від фізичних та юридичних осіб відомості та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії (частина 1 статті 46 Закону). На вимогу особи, якій відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, зобов`язані викласти причини відмови в письмовій формі і роз`яснити порядок її оскарження. Про відмову у вчиненні нотаріальної дії нотаріус протягом трьох робочих днів виносить відповідну постанову (частина 4 статті 49 Закону). Нотаріальна дія або відмова у її вчиненні оскаржуються до суду (частина 1 статті 50 Закону). На майно, що переходить за правом спадкоємства до спадкоємців або держави, нотаріусом або в сільських населених пунктах - посадовою особою органу місцевого самоврядування, яка вчиняє нотаріальні дії, за місцем відкриття спадщини видається свідоцтво про право на спадщину. Видача свідоцтва провадиться у строки, встановлені цивільним законодавством України (частина 1, 2 статті 66 Закону). Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством, на ім`я всіх спадкоємців або за їх бажанням кожному з них окремо (частина 1 статті 67 Закону). Право на спадкування здійснюється спадкоємцями шляхом прийняття спадщини або її неприйняття. Для того, щоб не допустити пропуску шестимісячного строку для прийняття спадщини, нотаріус роз`яснює спадкоємцям право подачі заяви про прийняття спадщини чи про відмову від її прийняття. Заяви про прийняття спадщини або відмову від її прийняття подаються спадкоємцем особисто нотаріусу за місцем відкриття спадщини у письмовій формі (підпункти 3.1, 3.2, 3.3 пункту 3 глави 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5, далі - також Порядок). Якщо спадкоємець протягом шести місяців не подав до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв спадщину (пункт 3.15 пункту 3 глави 10 розділу II Порядку). Спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 Цивільного кодексу, він не заявив про відмову від неї. У разі відсутності у паспорті такого спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем може бути: довідка органу реєстрації місця проживання про те, що місце проживання спадкоємця на день смерті спадкодавця було зареєстровано за однією адресою зі спадкодавцем (підпункт 3.21, 3.22 пункту 3 глави 10 розділу II Порядку). Свідоцтво про право на спадщину видається на підставі заяви спадкоємців, які прийняли спадщину, після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини, а у випадках, передбачених частиною другою статті 1270, статтею 1276 Цивільного кодексу України, - не раніше зазначених у цих статтях строків (пункт 4.9 пункту 4 глави 10 розділу II Порядку). Для спадкоємця, який постійно проживав разом зі спадкодавцем на момент відкриття спадщини, заява про видачу свідоцтва про право на спадщину є первинним документом, на підставі якого заводиться спадкова справа. При цьому нотаріус має виконати всі дії, які передбачені цим Порядком (пункт 4.11 пункту 4 глави 10 розділу II Порядку). Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина 1, 5, 6 статті 81 ЦПК). 6. Мотиви відмови у задоволенні позовних вимог з яких виходив суд такі. Системний аналіз норм зазначених у пункті 5 мотивувальної частини цього рішення свідчить, що право власності на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою. У випадку коли нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розгляду у позовному провадженні. Факт відмови позивачу у вчиненні нотаріальної дії може підтверджуватися тільки винесеною нотаріусом відповідною постановою. Суд відмічає, що передумовою звернення особи до суду для встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини та визнання права власності на спадкове майно має бути відмова нотаріуса в оформленні спадщини. Натомість, позивач у судовому засіданні зазначила, що з письмовою заявою про прийняття спадщини до нотаріуса не зверталася, нотаріус відповідну постанову про відмову в оформленні спадщини не виносив, лише в усній формі роз`яснив щодо документів необхідних для оформлення спадщини. При цьому, виходячи з повідомлення нотаріуса, після смерті [INFO] спадкодавця спадкова справа не заводилася. Суд зазначає, що визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Таких обставин судом не встановлено, оскільки нотаріусом постанова про відмову у видачі свідоцтва про право власності на спадщину не виносилась, а спадкова справа не заводилася й відповідно нотаріальні дії нотаріусом не вчинялися через не звернення позивача до нотаріуса із відповідною письмовою заявою. Суд констатує, що цивільно-правовий спір між сторонами відсутній, у позивача є всі наявні умови для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину, оскільки нотаріусом не відмовлено у видачі спадкоємцю свідоцтва про право на спадщину. Отже, позивач повинна була реалізовувати своє право, за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину, шляхом подання нотаріусу необхідних документів, зокрема довідок №405, 644, 645 тощо, й внаслідок відмови у вчиненні нотаріальної дії мала право звернутися до суду з позовною заявою в залежності від підстав відмови у вчиненні нотаріальної дії. Відтак суд вважає, що право позивача не було порушеним або оспорюваним, так як вона має інші механізми реалізації своїх прав за умови звернення до нотаріуса для оформлення права власності в порядку спадкування, а у разі відмови має право на звернення до суду. Водночас суд роз`яснює позивачу, що вона має звернутися до нотаріуса саме з письмовою заявою для заведення спадкової справи й подальшого вчинення нотаріальних дій, а у разі відмови нотаріусом у видачі свідоцтва про право власності на спадщину, отримати відповідну постанову щодо такої відмови, що буде свідчити про існування перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку й підставою для подальшого звернення до суду в залежності від підстав відмови. 7. Суд застосовує таку практику Верховного Суду. Такі висновки, узгоджуються з правовими позиціями викладеними: - Верховним Судом у постанові від: 26 листопада 2020 року по справі № 405/2718/17; - Пленумом Верховного Суду України в пункті 23 постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» де пленум роз`яснив, що: якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини непідтверджена відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини; свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають; у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. 8. Висновок суду такий. З огляду на зазначене суд доходить висновку щодо відмови у задоволенні позовної заяви. 9. Розподіл між сторонами судових витрат такий. Виходячи з приписів частини 1 статті 141 ЦПК судові витрати покладаються на позивача оскільки у позові відмовлено.

Outcome: dismissed