Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-06 00:00:00

23 грудня 2021 року позивач [PERSON] звернувся до Красноармійського міськрайонного суду Донецької області з позовною заявою до відповідачів [PERSON] , [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначив, що він є власником житлового будинку, розташованого в [ADDRESS] . В зазначеному будинку зареєстровані він, відповідач [PERSON] , який є його рідним братом та дружина брата [PERSON] , однак не мешкають в будинку з серпня 2016 року, мешкають на території РФ. 23 грудня 2021 року згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями вищезазначену справу було передано до провадження головуючому судді Філь О.Є. 24 грудня 2021 року ухвалою судді відкрито провадження у справі, надано відповідачу 15 - денний строк на подання відзиву на позов з дня вручення ухвали про відкриття провадження та призначено підготовче засідання на 24 січня 2021 року. У підготовче засідання позивач не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав суду заяву, в якій просив розглянути справу без його участі. Відповідачі у підготовче засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Інших клопотань від сторін не надійшло, справу призначено до судового розгляду на 07 лютого 2022 року. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явився, надав суду заяву, в якій просив розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] про дату, час і місце судового засідання повідомлені належним чином, в судове засідання не з`явилися без повідомлення причин, відзив не подавали. Згідно ст. 281 ЦПК України по справі ухвалено заочне рішення на підставі наявних у ній доказів. Дослідивши та оцінивши матеріали справи суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником будинку, розташованого в [ADDRESS] , що підтверджується копією Договору купівлі-продажу від 15.09.1994 року, посвідченого державним нотаріусом Красноармійської державної нотаріальної контори Богатовою І.О. (а.с.5-6). Відповідно довідки № 1379 від 15.12.2021 року [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , має такий склад сім`ї: [PERSON] , 1953 р.н., [PERSON] , 1980 р.н., [PERSON] , 1958 р.н., [PERSON] , 1959 р.н. (а.с.7). Відповідно акту від 15.12.2021 року, за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] , [INFO] зареєстрована, але фактично не проживає за даною адресою з серпня 2016 року по теперішній час. Зі слів господаря будинку вона мешкає в РФ (а.с.8). Відповідно акту від 15.12.2021 року, за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] , [INFO] зареєстрований, але фактично не проживає за даною адресою з серпня 2016 року по теперішній час. Зі слів господаря будинку він мешкає в РФ (а.с.9). Суд вважає, що між сторонами склалися правовідносини щодо права власника на користування своєю власністю та захист цього права шляхом усунення перешкод у користуванні власністю з одного боку та права члена сім`ї на користування житлом з іншого. Вказані правовідносини регулюються главами 29 та 32 Цивільного кодексу України. Відповідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Водночас ч. 1 ст. 405 ЦК України визначає право члена сім`ї власника, який проживає з ним, на користування цим житлом відповідно до закону, однак таке право не є абсолютним і згідно ч. 2 ст. 405 Цивільного кодексу України воно втрачається у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Судом встановлено, що така домовленість відсутня між сторонами, як відсутні і інші правові підстави для користування власністю позивача з боку відповідача (договір, сервітут тощо). Доказів поважності причин відсутності [PERSON] та [PERSON] позивачем не надано і при розгляді справи судом не встановлено. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що факт відсутності [PERSON] та [PERSON] у належному позивачеві будинку понад один рік підтверджено належними доказами, і відповідно в наявності підстави для втрати ним права користування вказаним будинком, як членом сім`ї. Відповідно до ст.7 Закону України «Про свободу пересування і вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстраційного обліку здійснюється протягом семи днів на підставі рішення суду про позбавлення права користування жилим приміщенням. Таким чином позивач обрав належний засіб свого цивільного права в розумінні ст. 16 ЦК України, тому його вимоги підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved