Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-30 00:00:00

У грудні 2021 року [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] і просить стягнути з неї 8000 доларів США, що еквівалентно 218320 грн., боргу за договором позики від 01 травня 2018 року, 13186 грн. 53 коп. інфляційних втрат та 5042 грн. 29 коп. 3% річних від простроченої суми за період з 26 лютого 2021 року по 03 грудня 2021 року включно, а також понесені судові витрати. В обґрунтування заявленого позову вказує, що 01 травня 2018 року він позичив [PERSON] 8000 доларів США, що на день звернення до суду еквівалентно 218320 грн., які остання мала повернути йому 25 лютого 2021 року. На підтвердження своїх зобов`язань за договором позики [PERSON] 01 травня 2018 року написала розписку. Оскільки в зазначений строк [PERSON] гроші не повернула й у добровільному порядку повертати не збирається, тому просить стягнути з неї на свою користь суму боргу в розмірі 8000 доларів США, що еквівалентно 218320 грн., 13186 грн. 53 коп. інфляційних втрат за період з 26 лютого 2021 року по 03 грудня 2021 року включно, а також 5042 грн. 29 коп. 3% річних від простроченої суми за період з 26 лютого 2021 року по 03 грудня 2021 року включно. В судове засідання позивач [PERSON] , який належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, до суду не з`явився, надавши повноваження на представництво своїх інтересів адвокату Бацюк О.М. Представник позивача [PERSON] - адвокат Бацюк О.М. в судовому зсіданні підтримала позовні вимоги у повному обсязі, просить позов задоволити. Відповідачка [PERSON] , яка належним чином повідомлена про час і місце розгляду справи, до суду не з`явилась, причини неявки суду не повідомила, у визначений судом строк відзив на позов не подавала. Протокольною ухвалою Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 25 січня 2022 року постановлено провести по даній справі заочний розгляд. Заслухавши представника позивача, дослідивши надані докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 01 травня 2018 року [PERSON] надав у борг [PERSON] грошові кошти в сумі 215000 грн., які вона зобов`язалась повернути [PERSON] в обумовлений термін, а саме 25 лютого 2021 року. В обумовлений сторонами строк [PERSON] не виконала цього обов`язку та грошові кошти [PERSON] не повернула. Зазначені обставини підтверджуються розпискою [PERSON] від 01 травня 2018 року, оригінал якої зберігався в [PERSON] , та яку в судовому засіданні його представник Бацюк О.М. надала суду для долучення до матеріалів справи. Частиною 1 статті 1046 ЦК України визначено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ч. 2 ст.1047 ЦК України). В силу ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Із норм ст.1051 ЦК України слідує, що позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини. За своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. У свою чергу, розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми. На підставі частин 1-3 статті 545 ЦК України, прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність оригіналу боргової розписки в кредитора свідчить про те, що боргове зобов`язання не виконане. Відповідно до ч.1, ч.5 та ч.6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Зі змісту боргової розписки від 01 травня 2018 року вбачається, що [PERSON] позичила у [PERSON] грошові кошти в сумі 215000 грн., які зобов`язалась повернути 25 лютого 2021 року, тобто розписка містить, зокрема, відомості про паспортні дані [PERSON] , її місце проживання, реєстраційний номер облікової картки податків, отримання грошових коштів у конкретно визначеній валюті - гривні та у конкретно визначеній сумі - 215000 грн., зобов`язання щодо їх повернення, строк повернення, у нижній частині розписки міститься підпис [PERSON] , навпроти якого зазначено її прізвище та ініціали, а також дата складання розписки. Отже, між сторонами виникли позикові правовідносини. Оригінал розписки на момент подачі позову знаходився в [PERSON] , що свідчить про неповернення відповідачкою позики. [PERSON] не надала суду жодних належних і допустимих доказів, які б вказували на те, що грошові кошти у розмірі, зазначеному в розписці, не були одержані нею від [PERSON] або ж повернуті останньому. Таким чином, досліджені судом докази, вказують на те, що [PERSON] не виконала свій обов`язок з повернення [PERSON] суми позики, а тому з неї на користь позивача підлягають стягненню неповернуті грошові кошти в сумі 215000 грн. При стягнені суми боргу у національній валюті - гривні, суд виходить із вимог ч.1 ст.1049 ЦК України, згідно якої позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику - грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем. Зі змісту боргової розписки від 01 травня 2018 року вбачається, що сторони визначили, що у борг передається грошова сума в розмірі 215000 грн. та вже після цього вказали її еквівалент - 8000 доларів США. Така структура словосполучень у розписці дає підстави зробити висновок, що у борг було передано саме грошові кошти у національній валюті України - гривні у розмірі 215000 грн., тобто предметом договору позики є національна валюта України. Тому, відповідачка повинна повернути борг саме у тій валюті і в тому розмірі, в якому вона ці кошти отримала, а саме 215000 грн. На підтвердження факту надання у борг [PERSON] грошових коштів у іноземній валюті - доларах США, позивач [PERSON] не надав суду жодних належних доказів, а тому його вимоги про стягнення з відповідачки суми боргу у іноземній валюті задоволенню не підлягають. Відповідно до ч.1 ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Згідно з ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Оскільки стаття 625 ЦК України розміщена в розділі І "Загальні положення про зобов`язання" книги 5 ЦК України, то вона поширює свою дію на всі зобов`язання, якщо інше не передбачено в спеціальних нормах, які регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань . Передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування 3 % річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації від боржника. Такі висновки містяться у постановах Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі №373/2054/16-ц (провадження №14-446цс18) та №464/3790/16-ц (провадження №14-465цс18). Зі змісту розписки від 01 травня 2018 року вбачається, що [PERSON] зобов`язалась повернути борг в сумі 215000 грн. 25 лютого 2021 року. В обумовлений строк вона кошти не повернула, а тому, починаючи з 26 лютого 2021 року, вона допустила прострочення виконання зобов`язання. Саме з 26 лютого 2021 року у позивача виникло право на отримання 3% річних від простроченої суми та інфляційних втрат, оскільки предметом позики була національна валюта України - гривня. За період з 26 лютого 2021 року по 03 грудня 2021 року включно (період у межах заявлених позовних вимог) розмір 3% річних від простроченої суми в розмірі 215000 грн. становить 4965 грн. 62 коп. (215000 грн. х 3 : 100 : 365 х 281 = 4965,62 грн., де 215000 грн. - прострочена сума боргу, 365 - кількість днів у році, 281 - кількість днів прострочення за період з 26.02.2021 по 03.12.2021 включно). Отже, 3% річних від простроченої суми за період з 26 лютого 2021 року по 03 грудня 2021 року включно становить 4965 грн. 62 коп., які [PERSON] повинна сплатити [PERSON] на підставі ст.625 ЦК України. Крім того, за період з 26 лютого 2021 року по 03 грудня 2021 року включно відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України слід нарахувати інфляційні втрати, оскільки зобов`язання за договором позики було визначено сторонами у національній валюті - гривні. У лютому 2021 року індекс інфляції становив 101,0%, а тому за цей місяць інфляційні втрати складають 1%, що в абсолютному значенні по відношенню до заборгованості 215000 грн. за період з 26.02.2021 по 28.02.2021 включно становить 230,36 грн. (215000 грн. х 1 :100 : 28 х 3); у березні 2021 року індекс інфляції становив 101,7%, а тому за цей місяць інфляційні втрати складають 1,7%, що в абсолютному значенні по відношенню до заборгованості 215000 грн. становить 3655 грн. (215000 грн. х 1,7 : 100); у квітні 2021 року індекс інфляції 100,7%, інфляційні втрати - 1505 грн. (215000 грн. х 0,7 :100); у травні 2021 року індекс інфляції 101,3%, інфляційні втрати - 2795 грн. (215000 грн. х 1,3 :100); у червні 2021 року індекс інфляції 100,2%, інфляційні втрати - 430 грн. (215000 грн. х 0,2 :100); у липні 2021 року індекс інфляції 100,1%, інфляційні втрати - 215 грн. (215000 грн. х 0,1 :100); у серпні 2021 року індекс інфляції 99,8%, що не перевищує 100%, а тому інфляційні втрати дорівнюють 0; у вересні 2021 року індекс інфляції 101,2%, інфляційні втрати - 2580 грн. (215000 грн. х 1,2 :100); у жовтні 2021 року індекс інфляції 100,9%, інфляційні втрати - 1935 грн. (215000 грн. х 0,9 :100); у листопаді 2021 року індекс інфляції 100,8%, інфляційні втрати - 1720 грн. (215000 грн. х 0,8 :100); у грудні 2021 року індекс інфляції 100,6%, інфляційні втрати за період з 01.12.2021 по 03.12.2021 включно - 124,84 грн. (215000 грн. х 0,6 :100 :31 х 3). Таким чином інфляційні втрати за період з 26 лютого 2021 року по 03 грудня 2021 року включно становлять 15190 грн. 20 коп. (230,36 + 3655 + 1505 + 2795 + 430 + 215 + 2580 + 1935 + 1720 + 124,84). Разом з тим, зі змісту заявлених позовних вимог вбачається, що розмір інфляційних втрат за період з 26 лютого 2021 року по 03 грудня 2021 року включно позивач визначив у розмірі 13186 грн. 53 коп. Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. З врахуванням того, що [PERSON] належним чином не виконує взяті на себе зобов`язання з повернення боргу в сумі 215000 грн., позивач має право на стягнення з неї в порядку ст.625 ЦК України інфляційних втрат за період з 26 лютого 2021 року по 03 грудня 2021 року, з огляду на що позовні вимоги у цій частині підлягають задоволенню у межах заявлених позовних вимог на суму 13186 грн. 53 коп. Таким чином, з [PERSON] на користь [PERSON] слід стягнути 215000 грн. боргу за договором позики від 01 травня 2018 року та на підставі ст.625 ЦК України 4965 грн. 62 коп. 3% річних за період з 26 лютого 2021 року по 03 грудня 2021 року включно, 13186 грн. 53 коп. інфляційних втрат за період з 26 лютого 2021 року по 03 грудня 2021 року включно. При розподілі судових витрат суд враховує пропорційність задоволених вимог. Позов заявлено з ціною 236548,82 грн., а задоволено на суму 233152,15 грн., тобто на 98,56% (233152,15 х 100 : 236548,82). За таких обставин з відповідачки на користь позивача слід стягнути 2365 грн. 49 коп. судового збору (2365,49 х 98,56 : 100).

Outcome: partial