Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-01 00:00:00

Позивач [PERSON] , [INFO] (РНОКПП [NUMBER] , адреса: [ADDRESS] ) звернулася до суду з позовом до [PERSON] , [INFO] (паспорт серія [NUMBER] , виданий 16.09.2002 Іллічівським РВ ОМУ УМВС України в Одеській області, адреса: [ADDRESS] ), в якому просить: розірвати шлюб між [PERSON] та [PERSON] зареєстрований 07 липня 2012 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Малиновському районі Одеського міського управління юстиції, актовий запис № 708; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] у твердій грошовій сумі у розмірі 4000 гривень, щомісячно починаючи з моменту звернення з позовом до суду року до досягнення дитиною повноліття. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що сторони з 07.07.2012 перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають дитину [PERSON] , [INFO] . Останній рік сторони не могли як сім`я проживати разом та виконувати сімейні обов`язки. Між ними постійно відбувалися сварки та скандали, які неодноразово відбувалися в присутності дитини. З вересня 2020 позивач з дитиною проживає окремо відповідача. Сім`я розпалася остаточно та примирення не можливе. Зазначає, що з моменту фактичного припинення шлюбних відносин відповідач матеріальної допомоги на утримання сина не надає, тому просить стягнути з нього аліменти на утримання дитини. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 22 жовтня 2021 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження. У судовому засіданні позивач позов підтримала та просила його задовольнити. Відповідач у судовому засіданні проти розірвання шлюбу заперечував. Також заперечував проти стягнення з нього аліментів у розмірі 4000 гривень, зазначивши, що не має змоги сплачувати аліменти у такому розмірі, оскільки працює лише шість місяців на рік. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на малолітню дитину підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом установлено, що сторони зареєстрували шлюб 07 липня 2012 року у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану у Малиновському районі Одеського міського управління юстиції, про що складено відповідний актовий запис № 708, що підтверджується свідоцтвом про шлюб Серія [NUMBER] (а.с. 34). Відповідно свідоцтва про народження Серія [NUMBER] , яке видано Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Одеського міського управління юстиції 20 грудня 2012 року батьками [PERSON] , [INFO] є: батько [PERSON] та мати [PERSON] , актовий запис № 11419 (а.с. 25). Згідно з положеннями ч. 2 ст. 36 та ст. 51 Сімейного кодексу України шлюб не може бути підставою для надання особі пільг чи переваг, а також для обмеження її прав та свобод, які встановлені Конституцією України. Дружина та чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань. За правилом ч. 2 ст. 104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. У відповідності до ч. 3 ст. 105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Згідно із положеннями ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом установлено, що сімейні відносини між сторонами припинені остаточно. Подальше сімейне життя чоловіка і дружини і збереження родини стали неможливими, шлюб носить формальний характер, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить їх інтересам, що відповідно до ст. 112 Сімейного кодексу України є підставою для розірвання шлюбу. Шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, який ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. За таких обставин, коли обов`язки дружини та чоловіка зі спільного піклування про побудову сімейних відносин на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги припинені, подальше збереження шлюбу є не можливим. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що причини з яких позивач наполягає на розірванні шлюбу є обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя і збереження сім`ї стали неможливим, оскільки сторони не підтримують сімейно-шлюбних стосунків, спільного господарства не ведуть, поновлювати сімейно-шлюбні відносини позивач наміру не має, збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін, а тому позов в цій частині підлягає задоволенню. Дитина проживає разом з позивачкою та знаходяться на її утриманні. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно вимог ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав та результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» прожитковий мінімум на дитину віком від 6 до 18 років з 1 січня 2022 року становить: 2618 гривень. Згідно зі ст. 184 Сімейного Кодексу України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Суд визначає розмір аліментів в кожному конкретному випадку, виходячи з фактичних обставин справи. Відповідно до чч 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до частини першої статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними, проте такої домовленості сторони, як встановлено в ході розгляду справи, не досягли. При цьому суд зазначає, що відповідно до вимог частини 3 статті 12, частини 1 статті 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. Будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження розміру доходів, які отримує відповідач та що за своїм матеріальним становищем він має можливість сплачувати аліменти у розмірі 4000 гривень щомісячно позивачем суду не надано. Суд вважає, що з урахуванням принципу співмірності, достатності, можливостей платника аліментів, що [PERSON] є працездатною особою, достатніх потреб дитини, дійсної участі батьків у його утриманні, стягненню з відповідача підлягають аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 2700 гривень щомісячно та до досягнення дитиною повноліття. Визначену позивачкою щомісячну суму сплати аліментів у розмірі 4000 гривень, суд вважає завищеною без достатніх доказів про можливості платника аліментів сплачувати аліменти у вказаному розмірі. Частиною 1 ст. 191 СК України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Позовна заява надійшла на адресу суду 07.09.2021, тому з вказаного дня підлягають стягненню аліменти з відповідача на користь позивача на утримання дитини. На підставі п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Згідно п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивачі звільняються від сплати судового збору за подання позовів про стягнення аліментів. Відповідно до ст. 141 ЦПК України стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 908 гривень.

Outcome: partial