Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-23 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом та просить суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] в розмірі ј частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до повноліття дитини. Крім того, просить стягнути з відповідача на її користь на її утримання аліменти в розмірі ј частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача до досягнення дитиною [PERSON] , [INFO] трьох років. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що вона з 27.02.2019р. перебуває в зареєстрованому шлюбі із [PERSON] . Від даного шлюбу в них народився син - [PERSON] , [INFO] . Оскільки відповідач не надає матеріальної допомоги синові, позивач змушена звернутися до суду з даним позовом. Крім того, оскільки на даний час позивач перебуває у відпустці по догляду за дитиною та не має можливості забезпечувати себе, вона просить стягнути з відповідача аліменти на свою користь на своє утримання. Позивач у судове засідання не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, надала заяву, згідно якої позов підтримує, просить суд розглянути справу у її відсутність. Відповідач у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, надав заяву, згідно якої позовні вимоги визнає та просить розглянути справу за його відсутності. Третя особа та її представник в судове засідання не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, представник [PERSON] надала заяву, згідно якої просить розглянути справу за їхньою відсутності, проти стягнення аліментів на користь [PERSON] не заперечують, в питанні щодо визначення розміру аліментів покладаються на користь суду. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи і оцінивши їх в сукупності, прийшов до наступного висновку. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено в судовому засіданні, 27 лютого 2019 року між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] (а.с.10). Від даного шлюбу в них народився син - [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження дитини Серії [NUMBER] (а.с.9). На даний час дитина перебуває на повному утриманні позивача. Відповідач матеріальним забезпеченням дитини не займається. На даний час позивач знаходиться у відпустці по догляду за дитиною по досягненню нею трирічного віку, а тому не має можливості працювати та отримувати кошти на своє утримання. Відповідач, згідно наданої заяви, позовні вимоги визнав в повному обсязі. Так, відповідно до ч.1 ст.206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Разом з тим, згідно ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд відмовляє у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Як встановлено в судовому засіданні, відповідач на даний час сплачує на користь третьої особи [PERSON] на утримання їхньої спільної дитини аліменти у розмірі ј частини зі всіх видів його заробітку (доходу). Таким чином, задоволення позовних вимог в повному обсязі може привести в подальшому до зменшення стягуваних аліментів на вказану дитину. На підставі викладеного, зважаючи на те, що визнання відповідачем позову порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а саме дитини від першого шлюбу, суд приймає часткове визнання позову відповідачем. Відповідно до вимог ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч.3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Аліменти - це кошти для утримання, які закон зобов`язує платити одного з батьків неповнолітньої дитини. Їх можуть перераховувати в добровільному порядку, а можуть - за рішенням суду. Аліменти на утримання дитини є гарантією виконання кожним з батьків свого обов`язку забезпечувати дитину, надавати їй можливість на користування всіма благами соціального забезпечення, належним харчуванням, житлом, розвагами, надати їй захист і піклування, які необхідні для її благополуччя. При цьому, виходячи з положень чинного законодавства, доступ дитини до даних благ не залежить від перебування батьків у шлюбі. Аліменти є власністю самої дитини, а не батьків. Батьки лише отримують та використовують їх від імені дітей. Права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Тобто перебування батьків у шлюбі або його розірвання не впливає на обов`язок батьків утримувати дитину. При визначенні розміру аліментів, суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів. Враховуючи наведені обставини, беручи до уваги те, що відповідач є працездатною особою, однак матеріальної допомоги дитині не надає, суд вважає, за можливе задовольнити позовні вимоги [PERSON] в частині стягнення аліментів на утримання дитини в повному обсязі. Щодо вимоги про стягнення аліментів на утримання дружини, слід зазначити наступне. Відповідно до ст.75 СК України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Відповідно до ч.1 ст.80 СК України аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 2 ст.84 СК України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягненням дитиною трьох років. Відповідно до ч.4 ст.84 СК України право на утримання має вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, незалежно від того, чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Таким чином, необхідною умовою утримання дружини, з якою проживає дитина є можливість чоловіка надавати матеріальну допомогу. Сімейним законодавством передбачено право дружини-матері на утримання чоловіком-батьком до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Подання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов`язковим, оскільки право на аліменти належить дружині-матері незалежно від цієї обставини. На підставі викладеного, зважаючи на те, що відповідач не надає матеріальної допомоги своїй непрацюючій дружині, беручи до уваги те, що останній працездатного віку, офіційно працевлаштований, на його утриманні перебуває двоє неповнолітніх дітей, суд приходить до переконання про часткове задоволення позовних вимог в частині стягнення з [PERSON] аліментів на користь непрацюючої дружини на її утримання. З огляду на викладене, виходячи із засад виваженості та справедливості, суд приходить до переконання про стягнення з відповідача на користь позивача аліменти на її утримання у розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісяця. Відповідно до ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Крім того, відповідно до ч.6 ст.141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Тому, з відповідача в дохід держави необхідно стягнути судовий збір в сумі 1816,00 грн. Згідно з п.6 ч.1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Відповідно до ч.1 ст.42 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Таким чином, зважаючи на визнання відповідачем позовних вимог, 50 відсотків судового збору відшкодовується позивачу за рахунок відповідача та 50 відсотків судового збору підлягають поверненню позивачу із державного бюджету. Разом з тим, зважаючи на те, що позивач звільнена від сплати судового збору, з відповідача слід стягнути на користь держави 908,00 грн.

Outcome: partial