Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-31 00:00:00

05.08.2011 року позивач звернулася до суду з позовною заявою до відповідача про стягнення аліментів на дітей та просила суд стягнути на її користь з [PERSON] , [INFO] , уродженця с. Бондарівка Сахновщанського району, аліменти на утримання дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частини всіх видів його доходів, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку щомісячно на кожну дитину, починаючи з дня подання позову до суду і до досягнення дітьми повноліття. Допустити негайне виконання рішення в межах платежу за один місяць. Стягнути з відповідача по справі на її користь понесені нею витрати, пов`язані з оплатою правової допомоги адвоката при підготовці даного позову до суду в сумі 100,00 грн. 22.09.2011 року у справі було винесено заочне рішення, яким задоволено позовні вимоги [PERSON] в повному обсязі. 09.09.2021 року [PERSON] звернувся до суду з заявою про перегляд заочного рішення, оскільки ним не отримувалася ухвала суду, копія позову, повістки, що позбавило його можливості з"явитися до суду. 20.07.2021 року на адресу його роботи ПП "АВТОДОМ" надійшла постанова Державного виконавця "Про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 15.07.2021 року. 17.07.2021 року він звернувся до державного викоанвця для отримання постанови про відкриття виконавчого провадження. З постанови державного виконавця він дізнався про заочне рішення №2025/2-1225/11 про стягнення з нього аліментів на користь [PERSON] на утримання дітей, повний текст рішення він отримав 31.07.2021 року, коли ознайомився з матеріалами справи. Відповідач зазначив про те, що він мешкав з дружиною та дітьми з часу укладення шлюбу і по весну 2021 року, вони ні в чому не мали потреби. [PERSON] вказав, що дії дружини йому не зрозумілі та вони вже не спілкується. Відповідач вказав, що не заперечує проти сплати аліментів, але бажає, але отримувати їх повинні насамперед діти. Враховуючи вище вказане, просив скасувати заочне рішення та переглянути справу. Ухвалою суду 17.12.2021 року заочне рішення від 22.09.2011 року було скасовано та справу призначено до розгляду. В судове засідання позивач не з`явилася, про причини не явки не повідомила. Відповідач в судове засідання з"явився, просив відмовити у задоволенні позову. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст.5 ЦК України, акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Враховуючи те, що спірні правовідносини тривають, тому судом буде застосовується законодавство, яке регулює даний вид правовідносин на момент розгляду справи. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Матеріалами справи встановлено, що [PERSON] , [INFO] та [PERSON] є дітьми [PERSON] та [PERSON] (а.с.11,12), шлюб між якими було зареєстровано 25 січня 2003 року, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а.с.10). Позивач зазначала в позові про те, що [PERSON] мешкає окремо, а діти проживають з нею, що заперечив відповідач у заяві про перегляд заочного рішення, в якій він повідомив, що з часу укладення шлюбу з позивачем і по весну 2021 року він мешкав з [PERSON] та дітьми та утримував їх. З наданих суду документів, судом не встановлено ні факт спільного проживання, ні проживання окремо. Позивач в позові вказувала, що відповідач працює, має земельну ділянку, яку здає в оренду, про що свідчить довідка надана [PERSON] (а.с.13). Факт того, що відповідач працевлаштований не заперечується відповідачем. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачається, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Згідно з п. 16 Постанови Пленуму ВСУ «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» 15.05.2006 року N 3 згідно з ч. 1 ст.181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. Частиною 1 ст.189 цього Кодексу батькам надано право укласти договір про сплату аліментів на дитину, умови якого (про розмір аліментів, строки їх виплати тощо) не повинні порушувати її права. При цьому розмір аліментів сторони визначають за домовленістю між собою, але за жодних обставин він не може бути меншим від передбаченого у ч. 2ст. 182 СК України. Відповідно до п. 17 Постанови Пленуму ВСУ «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» 15.05.2006 року N 3 за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно зі ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст.181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними і той із батьків хто проживає окремо від дитини може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Стаття 182 СК України встановлює, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу, аналогічні положення передбачені п. 17 Постанови Пленуму Верховного суду України у постанові від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів». Разом з цим, суд вважає необхідним роз`яснити сторонам, що відповідно до ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, може бути згодом зменшено або збільшено рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось з них. Згідно ст.183 СК України, той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Як вбачається з матеріалів справи, позивач просила стягнути аліменти з відповідача у розмірі ⅓ частини всіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку на кожну дитину, щомісячно, починаючи стягнення з дня подання позовної заяви і до досягнення дітьми повноліття. Відповідач в заяві про перегляд заочного рішення зазначив, що не заперечує проти сплати аліментів дітям, доказів спільного проживання з часу укладення шлюбу до весни 2021 року [PERSON] не надав. Так, згідно з ч. 1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, тому початком стягнення аліментів є дата подання позову до суду, а саме: 05.08.2011 року. Згідно з п. 7 ч. 1 ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про: стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Таким чином, суд приходить до висновку про звернення до негайного виконання рішення суду в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. Зважаючи на вище викладене,

Outcome: approved