Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-02 00:00:00

Свої вимоги мотивував тим, що 5 січня 2019 року між АТ «Універсал Банк» та відповідачем було укладено договір про надання банківських послуг «Monobank», відповідно до умов якого, відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на поточний рахунок, спеціальним платіжним засобом якого є платіжна картка [NUMBER] . Особливістю даного проекту є те, що банківське обслуговування здійснюється дистанційно без відділень. Попередня ідентифікація відбувається за допомогою завантаження копії паспорта та РНОКПП в мобільний додаток, а видача платіжної картки після верифікації фізичної особи здійснюється або у точці видачі, або спеціалістом банку, що виїжджає за адресою, зазначеною клієнтом. Разом із встановленням на платіжній картці кредитного ліміту надається послуга переведення витрати у розстрочку. За рахунок здійснення зазначеної операції стає доступним попередньо використаний кредитний ліміт. Умови обслуговування рахунків фізичної особи в\~АТ "Універсал Банк"\~опубліковані на офіційному сайті банку та постійно доступні для ознайомлення за посиланням https://www.monobank.ua/terms. Положеннями Анкети-заяви визначено, що анкета-заява разом з Умовами, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та паспортом споживчого кредиту складають договір про надання банківських послуг. Підписавши Анкету-заяву, відповідач підтвердив, що ознайомився та отримав примірники у мобільному додатку вищезазначених документів, що складають договір та зобов`язувався виконувати його умови. Банк виконав свої зобов`язання за кредитним договором, а відповідач зобов`язався повернути отриманий кредит разом з процентами та комісією в строк, визначений умовами кредитного договору, про що засвідчив своїм підписом. У порушення зазначених умов договору відповідач своє зобов`язання не виконав належним чином. Станом на 13 вересня 2021 року становить 90242,05 грн. Тому просить стягнути з відповідача вказану суму боргу та судовий збір. У судове засідання представник позивача не з`явився, надав письмове клопотання про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся. 10 грудня 2021 року представником відповідача подано відзив, обгрунтований наступним. В позові зазначено, що між сторонами укладений договір про надання банківських послуг та був відкритий відповідачу поточний рахунок з встановленим кредитним лімітом згідно додатку, однак додаток суду наданий не був. Оскільки позивачем не надано виписок по банківській карті, неможливо встановити чи використовувала відповідач взагалі кредитні кошти. В анкеті-заяві відсутні відомості про банківську карту, строк її дії, тип картки. Посилається на те, що відповідач не підписував Умов та Правил. Разом з цим, зазначає, що відкрито кримінальне провадження за фактом викрадення коштів, які зберігалися на рахунках [PERSON] в тому числі в АТ «Універсал Банк». Після вчинення шахрайських дій з боку третіх осіб відповідач того ж дня повідомила банк. Позивачем не надано доказів, що збільшення кредитного ліміту на картці відбулося саме за бажанням [PERSON] . Зазначає, що незрозуміло яким чином позивач нараховував заборгованість за договором. Відповідно до положень ч. 2ст.\~247\~ЦПК України фіксація судового процесу за допомогою звукозаписувальної техніки не здійснюється. Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми 5 листопада 2021 року відкрито провадження у справі, призначено судове засідання на 13 грудня 2021 року. Протокольною ухвалою головуючого від 13 грудня 2021 року відкладено розгляд справи до 30 грудня 2021 року за клопотанням представника відповідача та витребуванням документів. Протокольною ухвалою головуючого від 30 грудня 2021 року відкладено розгляд справи до 2 лютого 2022 року у зв`язку з ненадходженням витребовуваних документів. Дослідивши письмові докази у справі, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 5 січня 2019 року між АТ «Універсал Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір шляхом підписання анкети-заяви до договору про надання банківських послуг, відповідно до умов якого АТ «Універсал Банк» відкрило [PERSON] поточний рахунок та надав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок (а.с.6). Згідно з наданим банком розрахунком станом на 13 вересня 2021 року заборгованість відповідача за кредитним договором становить 90242 грн. 05 коп., яка складається із заборгованості за тілом кредиту у розмірі 90242 грн. 05 коп., заборгованості за пенею та комісією у розмірі 0 грн. 00 коп. (а.с.5). Положеннями анкети-заяви визначено, що анкета-заява разом з умовами, тарифами, таблицею обчислення вартості кредиту та паспортом споживчого кредиту складає договір про надання банківських послуг. Підписавши анкету-заяву відповідач підтвердив, що ознайомився з документами, що складають договір та зобов`язується виконувати його умови. Відповідач посилається на те, що нею не підписувалися Умови та Правила. З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та\~Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з [PERSON] АТ Універсал Банк» дотримав вимог, передбачених частиною другою\~статті 11 Закону № 1023-XII\~про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування. За відсутності достатніх підтверджень про конкретні запропоновані відповідачеві Умови та правила обслуговування фізичних осіб в АТ «Універсал Банк» при наданні банківських послуг щодо карткових продуктів, відсутності в Анкеті-заяві домовленості сторін про сплату процентів за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, Витяг з Умов обслуговування рахунків фізичної особи та Витяг з Умов та правил обслуговування фізичних осіб в ПАТ «Універсал Банк» при наданні банківських послуг щодо карткових послуг не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки ці документи достовірно не підтверджують вказаних обставин. У зв`язку з цим до спірних правовідносин не можуть бути застосовані правила ч.1 ст. 634 ЦК України, які регламентують правові засади договору приєднання. Аналогічна правова позиція висловлена ВС у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року (провадження № 14-131цс19) і не спростована позивачем при розгляді вказаної справи. Як вбачається з витягу з ЄРДР, за заявою [PERSON] 21 лютого 2021 року відкрито кримінальне провадження, внесене 21.02.2021 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12021200480000405, про те що 20 лютого 2021 року о 19-00 год. невстановлена особа викрала грошові кошти, що зберігалися на банківських рахунках [PERSON] , спричинивши тим самим матеріального збитку на заявлену суму 165\~000,00 грн. (а.с.48). Серед банківських рахунків, з яких були викрадені грошові кошти, є рахунок за номером картки [NUMBER] в АТ «Універсал Банк» (monobank). Як вбачається з копій квитанцій та виписки по руху коштів з картки відповідача було здійснено наступні інтернет операції: переказ на картку 20.02.2021 року о 19:21 год на суму 25\~809,82 грн.; переказ на картку 20.02.2021 року о 20:03 14\~381,43 грн., переказ на картку 20.02.2021 року о 20:08 год. 11\~758,03 грн.; переказ на картку 20.02.2021 року о 20:13 год. 23\~300,99 грн. Про вчинення шахрайських дій 20 лютого 2021 року, відповідач в той же день повідомив працівників банку, даний факт не заперечує позивач. Таким чином, як вбачається з наданого позивачем руху коштів по картці від 27.12.2021, саме після викрадення грошових коштів злочинним шляхом у відповідача виникла заборгованість. Згідно п. 1 частини 6 Розділу VI Положень «Про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операції з їх використанням» в якій зазначено, що користувач після виявлення факту втрати електронного платіжного засобу та/або платіжних операцій, які він не виконував, зобов`язаний негайно повідомити банк або визначену ним юридичну особу в спосіб, передбачений договором. До моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, а з часу повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій за електронним платіжним засобом користувача несе банк. Разом з цим, згідно 2\~частиною 6\~Розділу VI, втратою електронного платіжного засобу є неможливість здійснення користувачем контролю (володіння) за електронним платіжним засобом, неправомірне заволодіння та/або використання електронного платіжного засобу чи його реквізитів. Відповідно до пункту 9 розділу VI Положення, користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яке дає змогу ініціювати платіжні операції. Тобто, Відповідач, як користувач карткових послуг, послуги «витрати в розстрочку» не замовляла та для виконання даної послуги з боку [PERSON] жодних дій не вчинялось, крім того, за першої ж можливості Відповідачем було повідомлено працівників банку щодо зняття з її картки значної суми грошових коштів без її розпорядження. Фактично, під час вчинення злочинних дій зі сторони третіх осіб, у вигляді викрадення коштів, що зберігалися на банківських рахунках [PERSON] , остання була позбавлена можливості здійснювати контроль свого електронного платіжного засобу та вчасно зреагувати на шахрайські дії. Крім того, після вчинення шахрайства з боку третіх сторін, які відбувались у період з 19:21 год. 20.02.2021 року по 20:13 год. 20.02.2021 року, відповідачка того ж дня о 23:32 год. звернулась до Банку з повідомленням про шахрайські дії. Посилання позивача на те, що подібне звернення не відповідає критеріям негайності не заслуговує на увагу. Позивачем, на підтвердження своєї позиції не було наведено норми Закону, які б регулювали порядок звернення, надавали б визначення терміну «негайності» та встановлювали би відповідні строки на звернення. Позивачем не було надано доказів, які б доводили вчинення Відповідачем будь-яких розпоряджень на списання грошових коштів зі свого рахунку в електронному вигляді з використанням мобільного додатку «monobank», а також оформлення Відповідачем послуги «переведення витрати в розстрочку». З боку позивача не було надано належних, достовірних та достовірних доказів, які б підтверджували причетність відповідача до втрачених коштів в її рахунку. Більш того, з матеріалів справи вбачається, що без повідомлення відповідача та без її згоди витрати по картці були переведені в розстрочку о 19:58 год. 20.02.2021 року. З боку банку була надана послуга, яку сама власниця картки не замовляла, що завдало їй істотної шкоди у вигляді нарахування додаткової заборгованості, яку вона має погашати, та нарахування плати у великому розмірі за послугу «Витрати в розрочку» за кредитні кошти, які нею не отримувались, а сама послуга не замовлялась. Крім цього, як вбачається з довідки про розмір встановленого кредитного ліміту, станом на 5 січня 2019 року кредитний ліміт був встановлений в розмірі 5\~000,00 грн., періодично кредитний ліміт збільшувався і станом на 23 вересня 2020 року був збільшений до 40\~000,00 грн. Позивачем не було надано доказів на підтвердження того, що збільшення кредитного ліміту на платіжній картці Відповідача відбулось саме за її бажанням. Втім, позивачем не було надано належних доказів на підтвердження розміру заборгованості позичальника, з яких вбачалося спосіб нарахування та виникнення кредитної заборгованості, а розрахунок заборгованості за Договором № б/н від 05.01.2019 не може вважатись документом, який підтверджував би заборгованість, оскільки він не є первинним документом. Згідно ст. 1 ЗУ "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію. Відповідно до\~ч.\~1\~ст.\~9\~ЗУ "Про\~бухгалтерський облік\~та фінансову\~звітність в\~Україні", підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Вимоги щодо складення первинних документів та перелік необхідних реквізитів передбачені частиною 2 вищезгаданої статті. Частинами 3 та 6 ст. 8 ЗУ "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" встановлено, що: - відповідальність за організацію бухгалтерського обліку та забезпечення фіксування фактів здійснення всіх господарських операцій у первинних документах, збереження оброблених документів, регістрів і звітності протягом встановленого терміну, але не менше трьох років, несе уповноважений орган (посадова особа), який здійснює керівництво підприємством, або власник відповідно до законодавства та установчих документів; - керівник підприємства зобов`язаний створити необхідні умови для правильного ведення бухгалтерського обліку, забезпечити неухильне виконання всіма підрозділами, службами та працівниками, причетними до бухгалтерського обліку, правомірних вимог бухгалтера щодо дотримання порядку оформлення та подання до обліку первинних документів. Частиною 48 Постанови Правління Національного банку України № 75 від 04.07.2018 «Про затвердження Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України» (далі постанова № 75 від 04.07.2018) зазначено, що у первинних документах, на підставі яких здійснюються записи в бухгалтерському обліку, мають зазначатися номери кореспондуючих рахунків за дебетом і кредитом, сума операції, дата виконання, підпис відповідального виконавця, підпис контролера (якщо операція підлягає додатковому контролю), підпис уповноваженої особи (якщо підставою для здійснення операції було відповідне розпорядження). Частиною 51 постанови\~№ 75\~від 04.07.2018 зазначено, що первинні та зведені облікові документи в паперовій/електронній формі повинні мати такі обов`язкові реквізити :\~назву документа\~(форми); дату\~складання; найменування\~банку,\~від імені\~якого складений\~документ; зміст\~та обсяг\~операції (підстави\~для її\~здійснення)\~та одиницю\~її виміру; \~посади осіб,\~відповідальних за\~здійснення операції\~та правильність\~її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні операції. Також, частиною 52 вищезгаданої постанови встановлено, що первинні документи, які не містять обов`язкових реквізитів, є недійсними і не можуть бути підставою для бухгалтерського обліку. Розрахунок заборгованості наданий позивачем складений під час складання позову, а не під час здійснення господарської операції або безпосередньо після її закінчення із зазначенням всіх вищевказаних реквізитів, посад та підписи осіб, відповідальних за здійснення операцій в банку та правильність їх оформлення. Таким чином, розрахунок розміру заборгованості та рух коштів по картці не може підтверджувати існування кредитної заборгованості, оскільки не є касовим документом та документом первинного бухгалтерського обліку відповідно до ст. 9 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». У відповідності до ст. 95 ЦПК України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Учасники справи мають право подавати письмові докази в електронних копіях, посвідчених електронним цифровим підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до закону. Електронна копія письмового доказу не вважається електронним доказом. Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством. Учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу. Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення. Вищевикладена позиція стосовно необхідності дослідження саме первинних документів в справах щодо стягнення кредитної заборгованості знаходить відображення у Постанові Верховного Суду (у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду) від 30.01.2018 по справі № 161/16891/15-ц. Аналогічна позиція стосовно первинних документів відображена і в Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 червня 2018 року у справі № 364/737/17, де зазначено, що розрахунок заборгованості не є первинним документом, який підтверджує укладення договору на умовах, які вказані банком у позовній заяві. Позивачем не надано доказів на підтвердження розміру наданого відповідачу кредиту, тому, відповідно, перевірити розмір нарахованих суми боргу, процентів та штрафних санкцій відповідачу не є можливим, отже суди дійшли правильного висновку, що доводи позивача щодо тіла кредиту, розміру нарахованих сум не підтверджені належними доказами. Така ж позиція була висловлена і в Ухвалі Верховного Суду України від 15.06.2011 по справі № 6-4882св11 згідно якої, належними доказами, що підтверджують наявність або відсутність заборгованості, можуть бути виключно первинні документи, оформлені в порядку ст. 9 ЗУ "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність", які встановлюють розмір заборгованості. Відповідно до положень ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів» умови угоди є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором (п. 5 ч. 3 ст. 18 Закону). Відповідно до частини третьої статті 42 Конституції України держава захищає права споживачів. Крім того, обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Відповідно до ст.\~526\~ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплачені відсотки. Позивачем не надано доказів на підтвердження того, що банк надавав кредитні кошти відповідачу, а вона ними користувалася. У відповідності зі ст. ст. 12,13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, у межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, поданих учасниками справи. Згідно ст.\~76\~ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги та заперечення учасників сторін, та інших обставин, які мають значення для справи. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Враховуючи вищевикладене, позивачем не надано доказів на підтвердження використання відповідачкою кредитних коштів та наявності у неї заборгованості. Таким чином, позовні вимоги не знайшли свого підтвердження в процесі слухання справи, а тому в задоволенні позову належить відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed