Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-02 00:00:00

08 листопада 2021 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] , подана від імені та в інтересах [PERSON] , до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. Представник позивача [PERSON] посилається в обґрунтування своїх вимог на те, що з 11 жовтня 2021 року на праві приватної власності йому належить житловий будинок садибного типу, розташований по [ADDRESS]. З 10 серпня 2016 року у вказаному житловому будинку зареєстрований племінник позивача - відповідач [PERSON] . Після реєстрації відповідач в житловий будинок не заселявся, ніколи в ньому не проживав, участі в утриманні не приймав. На даний час місце проживання (перебування) відповідача [PERSON] є невідомим. Реєстрація відповідача у вказаному житловому будинку порушує права позивача як власника нерухомого майна, оскільки останній не має можливості вільно користуватись та розпоряджатись своєю власністю. На підставі викладеного представник позивача [PERSON] просить суд визнати відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування жилим приміщенням по [ADDRESS] . 12 листопада 2021 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання, учасникам справи встановлено строк для подання відзиву на позовну заяву, відповіді на відзив, заперечень та пояснень. 28 грудня 2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримала позов. В судове засідання відповідач [PERSON] не з`явився, причин своєї неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності не подавав, відзиву на позовну заяву не подавав. Про дату, час та місце розгляду справи відповідач повідомлявся належним чином шляхом направлення судової повістки рекомендованим листом із повідомленням за адресою місця його проживання, зареєстрованого у встановленому законом порядку, а також шляхом розміщення оголошення про виклик на офіційному веб-сайті судової влади України. Відповідно до вимог ст.280 ЦПК України суд вважає можливим розглянути справу заочно, за відсутності відповідача, на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши матеріали справи та заслухавши пояснення представника позивача, встановив наступні обставини та визначив відповідно до них правовідносини. З 11 жовтня 2021 року позивачеві [PERSON] на праві приватної власності належить житловий будинок садибного типу, розташований по [ADDRESS]. Право власності позивача підтверджується Свідоцтвом про право на спадщину за законом, виданим 11 жовтня 2021 року приватним нотаріусом Каховського районного нотаріального округу Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Бабцем С.В., та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 11 жовтня 2021 року № 279116873. З 10 серпня 2016 року у вказаному житловому будинку зареєстрований відповідач [PERSON] . Після реєстрації відповідач в житловий будинок не заселявся, ніколи в ньому не проживав, участі в утриманні не приймав. На даний час місце проживання (перебування) відповідача [PERSON] є невідомим. Реєстрація особи у жилому приміщенні передбачає ряд прав такої особи, зокрема, право на користування житлом. Оскільки відповідач [PERSON] не є членом сім`ї власника житлового будинку [PERSON] , тому право відповідача на користування спірним житлом пов`язано з його наймом. Права власника житлового будинку (квартири) визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України Згідно ч.1 ст.383 ЦК України в ласник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Згідно ч.1 ст.150 ЖК України г ромадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Згідно ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ч.1 ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ч.1 ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ч.1 ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Таким чином, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, в тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Визначальним для захисту права на підставі вказаних норм закону є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. У разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст.ст.71, 72, 116, 156 ЖК України; ст. 405 ЦК України). За таких обставин суд приходить до висновку, що оскільки відповідач [PERSON] , який не є членом сім`ї позивача [PERSON] , не проживає за місцем реєстрації та створює останньому перешкоди у користуванні та розпорядженні своїм майном, тому вказане порушене право позивача підлягає захисту шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням. На підставі викладеного суд вважає можливим визнати відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування жилим приміщенням по [ADDRESS] . Згідно ст.141 ЦПК України суд вважає можливим стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] понесені останнім та документально підтверджені витрати по сплаті судового збору в сумі 908 грн. Згідно ст.ст.137, 141 ЦПК України суд вважає можливим стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] понесені останнім та документально підтверджені витрати на професійну правничу допомогу в сумі 2600 грн.

Outcome: approved