Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-06 00:00:00

До Близнюківського районного суду Харківської області з Московського районного суду м. Харкова за підсудністю надійшла цивільна справа №643/10618/21 з позовною заявою [PERSON] до [PERSON] , в якій позивач просить визнати за нею право спільної сумісної власності у рівних частинах з її чоловіком [PERSON] на автомобіль Citroen C4 Picasso номер кузова [NUMBER] , 2007 року виробництва д.н.з. [NUMBER] .. В обґрунтування позову зазначила, що 24.11.2020 відповідачем за кошти сімейного бюджету було придбано автомобіль Citroen C4 Picasso номер кузова [NUMBER] , 2007 року виробництва, д.н.з. [NUMBER] , власником вказано її чоловіка [PERSON] . В лютому 2021 року між позивачем та відповідачем суттєво погіршилися відносини, а у квітні 2021 року відповідач почав проживати окремо від позивача та їхніх спільних дітей. 07.06.2021 позивачу стало відомо, що відповідач продає їхній автомобіль за допомогою ресурсу auto.ria.com. Автомобіль було виставлено на продаж 31.05.2021. При цьому жодного повідомлення або погодження на відчуження їхнього майна відповідач не отримував. Він діє самостійно, за власною ініціативою та з метою приховання правочину. Позивач в позові зауважила, що вона категорично проти продажу автомобіля в такий спосіб, а також проти розподілу з відповідачем коштів від продажу майна в односторонньому порядку, не враховуючи інтересів сім`ї, її і дітей. Ухвалою судді від 25.10.2021 року було відкрите провадження та розпочате підготовче провадження у справі. Ухвалою суду від 25.10.2021 було задоволено заяву позивача про забезпечення позову та заборонено [PERSON] відчуження автомобіля Citroen C4 Picasso номер кузова [NUMBER] , 2007 року виробництва, д.н.з. [NUMBER] . Ухвалою суду від 29.11.2021 справу призначено до судового розгляду. Позивач в судове засідання не з`явилася, її представник надав заяву про розгляд справи без їх участі. Проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач у судове засідання, повторно, не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, а саме: відповідно до вимог п. 2 ч. 7, п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України. Причин неявки відповідач суду не повідомив, відзиву на позов не надав. Згідно ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, не подано відзиву на позов, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд, на підставі п. 4 ч. 1 ст. 280 ЦПК України, враховуючи згоду позивача і наявність достатніх даних для вирішення спору, вважає можливим ухвалити заочне. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши та проаналізувавши докази, які містяться в матеріалах справи, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що 28.05.2005 між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб, актовий запис №287, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , видане відділом реєстрації актів цивільного стану Краматорського міського управління юстиції Донецької області 28.05.2005. З копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, вбачається, що автомобіль Citroen C4 Picasso, номер кузова [NUMBER] , був зареєстрований 21.11.2020. Також до матеріалів справи долучені роздруківки з веб - сайту на якому розміщено оголошення про продаж автомобіля Citroen C4 Picasso. Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини першої статті 16 цього Кодексу кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У частині другій цієї статті визначається перелік основних способів захисту цивільних прав та інтересів. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба, тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Аналогічне положення містить і норма статті 368 ЦК України. За змістом статті 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом (частина друга статті 372 ЦК України). В Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 січня 2019 року по справі № 454/1678/16-ц зазначено, що відповідно до ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно з ч. 1, ч. 2 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Презумпція спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу, може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі і судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Суд зазначає, що ст. 60 СК України встановлюється правова презумпція спільної сумісної власності подружжя. Тобто право спільної сумісної власності подружжя визначено законом і не потребує додатково рішення суду. Отже, в даному випадку позивачем обрано не належний спосіб захисту, так як заявлено позовну вимогу про визнання за нею та її чоловіком (відповідачем) права суспільної сумісної власності у рівних частинах оспорюваного майна. Натомість належним способом захисту мав би бути позов про поділ спільного майна подружжя. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовна заява не підлягає задоволенню, оскільки позивачем обрано неналежний спосіб захисту. Ухвалою суду від 25.10.2021 було задоволено заяву позивача про забезпечення позову та заборонено [PERSON] відчуження автомобіля Citroen C4 Picasso номер кузова [NUMBER] , 2007 року виробництва, д.н.з. [NUMBER] . Відповідно до ч.ч. 9, 10 ст. 158 ЦПК України, у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову. У такому разі заходи забезпечення позову зберігають свою дію до набрання законної сили відповідним рішенням або ухвалою суду. Отже, слід скасувати заборону [PERSON] відчуження автомобіля Citroen C4 Picasso номер кузова [NUMBER] , 2007 року виробництва, д.н.з. [NUMBER] .

Outcome: dismissed