Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-26 00:00:00

29 листопада 2021 року позивач звернулася до суду з зазначеним позовом. 30 листопада 2021 року позовна заява була залишена без руху. 22 грудня 2021 року недоліки позовної заяви було усунено. 28 грудня 2021 року надійшла відповідь про місце реєстрації відповідача. 29 грудня 2021 року позовна заява прийнята до розгляду та відкрито провадження у справі. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 15 березня 2007 року між нею та відповідачем зареєстровано шлюб. Від спільного проживання та шлюбу вони мають неповнолітніх дітей: сина - [PERSON] , [INFO] , дочку - [PERSON] , [INFO] . Спільне життя із відповідачем не склалося, так як у них різні характери та різні погляди на життя, сімейні відносини, відсутність взаєморозуміння та довіри. Шлюбні відносини між позивачем та відповідачем фактично припинені шість місяців тому, сторони не спілкуються, втрачено всі зв`язки. Як стверджує позивач, вони з відповідачем не проживають однією сім`єю та не ведуть спільного господарства. На думку позивача, примирення між нею та відповідачем та поновлення їх сімейних стосунків неможливе, так як суперечить її інтересам, вона створила нову сім`ю. У зв`язку із вищезазначеним, позивач звернулася до суду із даним позовом та просила суд розірвати шлюб, укладений із відповідачем. Після розірвання шлюбу просила залишити прізвище « [PERSON] ». Позивач у судове засідання не з`явилася, однак подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, на задоволенні позову наполягала /а.с.19/. Тому справа розглянута у відсутність позивача, що відповідає вимогам ст.223 ЦПК України. Відповідач у судове засідання не з`явився, відзиву на позов не подав, про причину неявки суд не сповістив, хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про що свідчать повідомлення про вручення поштового відправлення, яке він отримав за адресою проживання, зареєстрованого у встановленому законом порядку, як передбачено п.2 ч.7 ст.128 ЦПК України. /а.с.28/. Таким чином, відповідно до вищевказаних положень ЦПК України, відповідач вважається належним чином повідомлений про день та час розгляду справи, однак в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. Тому суд визнає причину неявки відповідача неповажною і тому справа розглянута у його відсутність в порядку п.1 ч.3 ст.223 ЦПК України. Судом були встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Так, сторони перебувають в шлюбі, який зареєстрований 15.03.2007 року виконавчим комітетом Новосамарської сільської ради Красноокнянського району Одеської області, актовий запис № 01./а.с.7/. Від шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей: сина [PERSON] , [INFO] та доньку [PERSON] , [INFO] , яка проживає з позивачкою та перебуває на її утриманні /а.с. 15,23/. Відповідно до довідки № 282 від 09.11.2021 р., виданої Новосамарським старостинським округом Окнянської селищної ради Одеської області, [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . До складу її сім`ї входять; дочка [PERSON] , [INFO] , син [PERSON] , [INFO] та чоловік [PERSON] , [INFO] /а.с. 8/. Відповідно до ст.112 ч.2 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ч.1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частиною 1 статті 110 СК України встановлено право одного з подружжя на пред`явлення позову про розірвання шлюбу. Таким чином забезпечується принцип свободи шлюбу та принцип свободи розірвання шлюбу. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження та під час розірвання шлюбу. Аналогічні положення містить і Європейська конвенція про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом №475/97-ВР (475/97-ВР) від 17.07.1997 року). Так, відповідно до ст.12 зазначеної конвенції, чоловік і жінка, що досягли шлюбного віку, мають право на шлюб і створення сім`ї згідно з національними законами, які регулюють здійснення цього права. Крім того, ст.5 Протоколу №7 зазначеної конвенції встановлено, що кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Судом встановлено, що протягом тривалого часу сторони не намагалися відновити сімейні стосунки, на протязі шести місяців проживають окремо. На думку позивача, примирення та збереження сім`ї неможливе. Тому суд прийшов до висновку, що збереження сім`ї суперечить інтересам позивача та, згідно зі ст.112 СК України, позов підлягає задоволенню і шлюб слід розірвати. При цьому, згідно зі ст.113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Таким чином, з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені позивачем судові витрати.

Outcome: approved