Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-23 00:00:00

27.04.2021 року позивач АТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернувся до суду з вищевказаною позовною заявою. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що на підставі укладеного договору № б/н від 16.10.2010 року [PERSON] отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, з подальшим збільшенням розміру кредитного ліміту до 30 000 грн. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним Заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку», складає між ним та Банком Договір. Відповідач зобов`язався погашати кредит, сплачувати відсотки за користуванням ним у терміни та на умовах, що передбачені договором. Позивач свої зобов`язання виконав, надавши [PERSON] доступ до коштів на його картковому рахунку. Однак, відповідач своїх обов`язків за угодою не виконує, оскільки кредитні кошти витратив та не повертає. Внаслідок цього, станом на 13.04.2021 року, за ним утворилася заборгованість у сумі 30 847 грн. 68 коп., яку позивач просить стягнути з відповідача разом із судовими витратами у сумі 2270 грн. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.04.2021 року суддя Кудрявцева Т.О. була визначена для розгляду цієї справи. Ухвалою судді від 18.05.2021 року відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. 14.07.2021 року на адресу суду від представника відповідача [PERSON] - адвоката Бабаніної М.П. надійшов відзив на позовну заяву, в якому вона просила застосувати строк позовної давності та відмовити в задоволенні позовних вимог. У відзиві представник відповідача зазначила, що анкета-заява від 16.10.2010 року не містить умов щодо розміру тіла кредиту (кредитного ліміту), строку дії кредитного договору, розміру та порядку нарахування відсотків за користування кредитом, неустойки. Долучені до позовної заяви витяг з Умов та Правил надання банківських послуг, затверджені наказом від 06.03.2010 року №СП-2010-256, відповідачем не підписані. Зазначена вище анкета-заява містить текст про погодження споживача з Умовами та Правилами надання банківських послуг, але не конкретизовано яка саме редакція Умов та Правил надання банківських послуг погоджена споживачем. В анкеті-заяві розмір відсотків за користування кредитом не зазначений. Роздруківка з сайту позивача належним доказом бути не можу, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила спожитого кредитування. За зазначених обставин та без наданих позивачем підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату процентів за користування кредитними коштами, наданий банком Витяг з Умов не може розцінюватись як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджує вказаних обставин. Крім того матеріали справи не містять доказів визнання [PERSON] , зокрема, факту погодження між сторонами розміру та порядку нарахування відсотків у будь-якому розмірі. Безпосередньо укладений між сторонами кредитний договір від 16 жовтня 2010 року у вигляді заяви-анкети, підписаної сторонами, не містить строку повернення кредиту. Долучені до матеріалів справи довідка банку про видачу відповідачу чотирьох банківських карток та довідка про зміну кредитного ліміту не відповідають вимогам ст.ст. 77-80 ЦПК України, оскільки не містять реєстраційного номеру, дати оформлення довідки, найменування посади та прізвища особи, що видала вказані довідки. Долучена до позовної заяви довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» від 16.10.2010 року не може бути як доказ та не може вважатись складовою кредитного договору, оскільки така довідка носить інформативний характер та не є складовою кредитного договору. Крім того, згідно з наданими розрахунками, [PERSON] фактично повернув надані в добровільному порядку кошти позивачу. 03.08.2021 року на адресу суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив, в якому він зазначає, що відповідачем було підписано заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг. У даній заяві зазначено, що підписавши цю заяву, відповідач ознайомився та згодний з Умовами та Правилами надання банківських послуг, в тому числі з Умовами та Правилами обслуговування по платіжним карткам, розташованим на сайті банку, Тарифами банку, які разом з цією заявою складають Договір банківського обслуговування. На підставі вказаної Заяви відповідачу було відкрито картковий рахунок та видано пластикову картку. Також до матеріалів позовної заяви долучено Довідку про умови кредитування кредитних карт «Універсальна 55 днів пільгового періоду» з якої чітко вбачається, що Відповідачу встановлено поточну процентну ставку у розмірі 2,5 % (30% на рік), вказано розміри комісій та штрафів. До суду надано виписку з карткового рахунку, де чітко прослідковується, що відповідач користувався грошима, отримував кошти через банкомат, здійснював розрахунки через термінали в касах магазинів, а отже й отримав картку «Platinum», оскільки проведення вказаних операцій є неможливим без наявності картки. З розрахунку заборгованості чітко вбачається, що відповідач частково сплачував заборгованість за договором. Виписка по картковому рахунку та розрахунок заборгованості є належними та допустимим доказами по справі. Відповідачем розрахунок заборгованості не спростований, контррозрахунок не наданий, судово-економічні експертизи по справі не призначались. Щодо строку позовної давності представник позивача зазначив наступне. Відповідно до даного кредитного договору відкрито картковий рахунок, встановлено кредитний ліміт на картку, видано карту, а сума обов`язкового мінімального щомісячного платежу залежить від суми використання кредитного ліміту. Кредитна карта є поновлювальною кредитною лінією, тобто це кредит, що надається банком клієнту в межах встановленого ліміту заборгованості, який використовується повністю або частинами і поновлюється в міру погашення раніше виданого кредиту. Відповідно до Правил користування карткою строк дії картки вказано на лицевій стороні Картки (місяць та рік). Картка діє до останнього календарного дня вказаного місяця. Отже, строк перевипущеної картки до останнього дня 09.21 року. З позовом до суду звернулись 23.04.2021 року, тобто до спливу строку позовної давності. У зв`язку з цим, обставини, на які відповідач посилається, не відповідають дійсності, а строк позовної давності дотримано при зверненні до суду. Крім того, згідно виписки по рахунку, відповідач до певного часу належним чином виконував свої зобов`язання за кредитом, що свідчить про те, що відповідач знав про умови кредитування та визнав свої зобов`язання за договором. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку про задоволення позову, з таких підстав. Згідно з частинами першою, другою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Відповідно до ч.1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1, 2, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. У відповідності до ч.1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч.1, 2 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Згідно ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ч.1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що 16.10.2010 року АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та [PERSON] уклали кредитний договір № б/н шляхом підписання Анкети-заяви позичальника, згідно з яким позичальнику надано кредит, з подальшим збільшенням розміру кредитного ліміту, у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг містить посилання на те, що вона (заява), разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами банку складає між банком та позичальником договір про надання банківських послуг. Одночасно із цим, суду доказів того факту, що позичальник розписувався у примірниках Умов та Правил надання банківських послуг тим самим зафіксувавши погодженні ним умови та правила, не надано. Відповідно до наданого позивачем до суду розрахунку заборгованості, станом на 13.04.2021 року за відповідачем утворилася заборгованість у сумі 30 847 грн. 68 коп., з яких: 24 976 грн. 36 коп. - заборгованість за тілом кредиту, 5 871 грн. 32 коп. - заборгованість за простроченими відсотками. На підтвердження заявлених позовних вимог АТ КБ «ПРИВАТБАНК» надано Анкету-заяву від 16.10.2010 року про приєднання відповідача до умов та правил надання банківських послуг у АТ КБ «ПРИВАТБАНК», яка підписана сторонами; довідку про умови кредитування «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», яка підписана відповідачем; розрахунок заборгованості за кредитним договором; виписку про рух коштів по рахунку відповідача; довідка про встановлення розміру кредитного ліміту; витяг з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна»; Умови та правила надання банківських послуг. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Частинами 1, 2 ст. 207 ЦК України встановлено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою. Згідно із вимогами п. 2 ч. 1 ст. 208 ЦК України, у письмовій формі належить вчиняти правочини між фізичною та юридичною особою, крім правочинів, передбачених ч. 1 ст. 206 цього Кодексу. Відповідно до вимог ст.ст. 3, 6, 11, 525, 627 ЦК України, підставами для виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договір, який є обов`язковим для виконання сторонами, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. При цьому сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно із вимогами ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до вимог ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (предмет договору, умови, визначені законом як істотні, а також ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди). Різновидом договору є кредитний договір, який обов`язково укладається в письмовій формі (ст.ст. 1054, 1055 ЦК України). Відповідно до вимог ч. 2 ст. 642 ЦК України, якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом. Частиною 3 ст. 642 ЦК України встановлено, що особа, яка прийняла пропозицію, може відкликати свою відповідь про її прийняття, повідомивши про це особу, яка зробила пропозицію укласти договір, до моменту або в момент одержання нею відповіді про прийняття пропозиції. Згідно з вимогами ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно з вимогами ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, що визначені змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до вимог ч. 1 ст. 623 ЦК України, боржник, що порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Згідно з вимогами ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів. Згідно із вимогами ст. 1054 ЦК України, банк зобов`язується надати грошові кошти позичальнику у розмірі та на умовах, що встановлені договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки. Згідно із вимогами ст. 1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. З наведених норм чинного законодавства України та фактичних обставин справи випливає наступне. Банк уклав з [PERSON] кредитний договір та надав йому у тимчасове користування грошові кошти на умовах їх повернення. Позичальник умови договору належним чином не виконує, оскільки кредитні кошти витратив, після чого їх кредитору не повернув. В наслідок цього, право банка на повернення йому його власності кредитних коштів, порушено, а тому підлягає судовому захисту. Банк має право вимагати стягнення заборгованості з [PERSON] , і реалізував це право, звернувшись до суду та надав розрахунок заборгованості, який суд приймає як належний та допустимий доказ, який не спростовано відповідачем. Посилання представника відповідача про те, що у зв`язку з не ознайомленням відповідача з Умовами та Правилами надання банківських послуг та відсутності підпису останнього на вказаних документах, договір про надання кредиту вважається не укладеним, суд не бере до уваги оскільки не можна вважати неукладеним договір після його повного чи часткового виконання сторонами. Такий висновок міститься у постанові від 10.04.2019 року у справі №356/1635/16-ц Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду. Як вбачається з виписки про рух коштів, відповідач кредитними коштами користувався, зокрема остання грошова операція відбулась 31.07.2020 року «переказ зі своєї картки через додаток Приват24» у сумі 1 195 грн., а 26.09.2020 року відбулась остання грошова операція щодо поповнення відповідачем карткового рахунку «на погашення обов`язкового платежу» у розмірі 9 грн. 30 коп. Таким чином вбачається, що відповідач кредитні кошти отримав та користувався ними, до певного періоду Умови та Правила надання банківських послуг виконував. Крім того, представником відповідача у відзиві заначено, що відповідач фактично заборгованість перед банком сплатив, що також підтверджує користування кредитними коштами. Вимог про визнання кредитного договору чи окремих його умов недійсними від відповідача не надходило, сам розрахунок заборгованості не оспорювався, контррозрахунок відповідачем не наданий, клопотання щодо призначення судово-економічної експертизи по справі не заявлялось. Посилання представника відповідача щодо неузгодження з відповідачем базової процентної ставки не є підставою для відмови у задоволенні позову, оскільки в матеріалах справи міститься довідка про умови кредитування за програмою «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», яка була підписана відповідачем власноруч, що ним не спростовано, в якій прописана базова процента ставка за користування кредитними коштами, комісія, штраф за невиконання грошових зобов`язань та інше. Підпис у вказаній довідці відповідачем також не оспорювався, клопотань про призначення почеркознавчої експертизи не заявлялось. Суд також не вбачає можливим застосувати строк позовної давності з огляду на наступне. За статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до статті 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно з ч.4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Відповідно до ч.1 ст. 261 ЦК України, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Як вбачається з виписки про рух коштів, остання грошова операція щодо поповнення відповідачем карткового рахунку «на погашення обов`язкового платежу» у розмірі 9 грн. 30 коп. відбулась 26.09.2020 року, в свою чергу позивач звернувся до суду з позовною заявою про стягнення заборгованості 27.04.2021 року, тобто в межах строку позовної давності. З цих підстав позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Згідно з вимогами ч ст. 141 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь позивача понесені судові витрати в розмірі 2270 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved