Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-27 00:00:00

У вересні 2021 року позивач звернувся до суду з даним позовом, в якому просив стягнути з відповідачки суму неправомірно отриманої житлової субсидії за період з 01.10.2018 по 31.01.2019 в розмірі 16 973 грн. 78 коп. Позовні вимоги мотивовані тим, що за заявами [PERSON] їй призначено житлову субсидію для відшкодування витрат щодо оплати житлово-комунальних послуг на фактичну кількість проживаючих осіб за адресою: [ADDRESS] . До заяв були додані Декларації про доходи і витрати осіб, які звернулися за призначенням житлової субсидії від 01.10.2018 та 08.10.2019, в яких було зазначено осіб, що входять до складу домогосподарства та їх зареєстроване місце проживання у житловому приміщенні/будинку, а саме: [PERSON] , який є сином відповідачки. Після розгляду заяви, відповідачці було призначено субсидію на оплату ЖКП. Управлінням соціального захисту населення Новоград-Волинської міської ради (далі за текстом - Управління) робилися запити до Державної Прикордонної служби України, в яких зазначили [PERSON] щодо перетину кордону. В результаті перевірки достовірності даних, отриманих від осіб, що звертаються за призначенням субсидії, було встановлено, що [PERSON] за період з 01 січня 2018 року по 23 квітня 2020 року перебував за межами України протягом терміну, що сукупно перевищує 60 днів. У зв`язку з чим 06.07.2020 відповідачу було направлено повідомлення про з вимогою повернути надміру виплачену суму житлової субсидії, однак добровільного повернення коштів відповідачем не проводилося. Представник позивача позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити. Додатково пояснив, що житлову субсидію [PERSON] надано на фактичну кількість проживаючих осіб домогосподарства, тобто на неї одну. Відповідач заперечила щодо позову, мотивуючи тим, що вказувала у деклараціях, що її сини та онук з нею не проживають. Окрім того, працівники Управління перевіряли її житлові умови і підтвердили факт її проживання однієї. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та надані докази, суд приходить до наступного. У статті 129 Конституції України однією із засад судочинства проголошено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом. Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України). Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина четверта статті 12 ЦПК України). Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом, 01.10.2018 та 08.10.2019 [PERSON] звернулася до Управління з заявою про призначення житлової субсидії для домогосподарства за адресою: [ADDRESS] . До заяви були додані Декларації про доходиі витрати осіб, які звернулися за призначенням житлової субсидії. Згідно п.3 Розділу І декларацій до складу сім`ї, зареєстрованих за адресою [ADDRESS] увійшли: [PERSON] , [PERSON] - син, [PERSON] - син, [PERSON] - онук. Згідно Декларації про доходи і витрати осіб, які звернулися за призначенням житлової субсидії де у розділі Ш «Доходи осіб які входять до складу домогосподарства, а також членів сімї осіб зі складу домогосподарства незалежно від реєстрації їхнього місця проживання вказала, те що [PERSON] - син, [PERSON] - син, [PERSON] - онук - за вказаною адресою не проживають. Після розгляду заяви відповідачу було призначено субсидію на оплату ЖКП на період з 01.10.2018 по 31.01.2020 в розмірі 16 973,78грн. 27.04.2020 Головним центром обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України позивачу надано витяг з інформації про перетин державного кордону України [PERSON] в період з 01.10.2018 по 23.04.2020. На підставі отриманої інформації 06.07.2020 відповідачу було направлено повідомлення про з вимогою повернути надміру виплачену суму житлової субсидії, перерахувавши 16973,78грн. на відповідні рахунки, у зв`язку із тим, що член домогосподарства [PERSON] з 01.10.2018по 23.04.2020 перебував за кордоном сукупно більше 60 днів. З поданої позивачем довідки №2157 вказана сума складає 16973,78грн. Представником позивача в судовому засіданні підтверджено, що житлову субсидію надано на фактичну кількість проживаючих осіб домогосподарства. Нею є відповідач [PERSON] . Отже, на [PERSON] вказана субсидія не розраховувалася і не поширювалася, оскільки відносно нього у вказаних вище документах зазначалася інформація про його не проживання за вказаною адресою. Зазначений факт підтверджений також і актами обстеження матеріально-побутових умов відповідачки від 18.10.2018 та 15.10.2019. Законодавець пов`язує повернення надмірно отриманих коштів наданих у вигляді житлової субсидії саме з недобросовісністю набувача, яку згідно з правилами частини першої статті 81 ЦПК України має довести позивач. Загальні підстави для виникнення зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України. Відповідно до частини першої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Статтею 1215 ЦК України встановлено, що не підлягає поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача. При цьому правильність виконаних розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються. Пунктом 12 Положення про порядок призначення та надання населенню субсидій для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг, придбання скрапленого газу, твердого та рідкого пічного побутового палива, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 1995 року № 848 (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), передбачено, що субсидія для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг призначається на основі середньомісячного сукупного доходу осіб, зареєстрованих у житловому приміщенні. Обов`язок щодо надання достовірної інформації про доходи зареєстрованих у квартирі осіб з метою отримання субсидій у відповідності до пункту 13 Положення покладено на отримувача субсидій. Механізм повернення надмірно отриманих коштів у виді житлової субсидії передбачає стягнення зазначених сум лише у випадку, якщо така надмірна сплата відбулась з вини отримувача субсидій, а саме через його зловживання, зокрема подання документів з недостовірними відомостями (пункт 20 Положення у редакції станом на час виникнення спірних правовідносин). Відповідно до практики Європейського суду з прав людини ризик будь-якої помилки, зробленої органами державної влади, повинна нести держава, а помилки не повинні виправлятися за рахунок зацікавленої особи. У справі «Рисовський проти України» від 20 жовтня 2011 року Європейський суд з прав людини підкреслив особливу важливість принципу «належного урядування», який передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовнішний спосіб (рішення у справах «Беєлер проти Італії» від 05 січня 2000 року, «Онер`їлдіз проти Туреччини» від 18 червня 2002 року, «Megadat.com S.r.l. проти Молдови» від 08 квітня 2008 року, «Москаль проти Польщі» від 15 вересня 2009 року). Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (рішення у справах «Лелас проти Хорватії» від 20 травня 2010 року і «Тошкуце та інші проти Румунії» від 25 листопада 2008 року) і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси (рішення у справах «Онер`їлдіз проти Туреччини» від 18 червня 2002 року та «Беєлер проти Італії» від 05 січня 2000 року). Суд вказав, що державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків. Матеріали справи містять відомості про те, що на час подачі [PERSON] заяв про призначення житлової субсидії та декларацій про доходи і витрати осіб, які звернулися за призначенням житлової субсидії, вона зазначила лише одну особу, себе, яка зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS] , тобто у відповідності до вимог чинного законодавства на той час. Інші члени сім`ї за вказаною адресою не проживали, про що відповідачкою було зазначено. Враховуючи відсутність умислу у [PERSON] на навмисне не подання інформації про те, що член домогосподарства [PERSON] з 01.10.2018 по 23.04.2020 перебував за кордоном сукупно більше 60 днів, а також виходячи із необхідності дотримання справедливого балансу між інтересами держави та втручанням у права відповідачки, суд дійшов висновку про відсутність підстав для примусового повернення отриманих [PERSON] коштів у вигляді житлової субсидії у сумі 16 973, 78 грн. У відповідності до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивач (платник грошових коштів) всупереч ст.81 ЦПК України не довів ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог та не надав належних та допустимих доказів, які б підтверджували той факт, що відповідачкою (набувачем субсидії) при поданні заяви про призначення житлової субсидії було умисно подано недостовірну інформації, у зв`язку з чим передбачені законом підстави для стягнення з неї надміру перерахованої суми субсидії в даному випадку відсутні, а тому в задоволенні позовних вимог слід відмовити. Оскільки позов залишено без задоволення, підстав для стягнення судових витрат не вбачається.

Outcome: dismissed