Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-06 00:00:00

У вересні 2020 року позивач [PERSON] звернувся до Шевченківського районного суду міста Києва із позовом до акціонерного товариства «Укрпошта» (далі по тексту - відповідач) про поновлення на роботі та оплату за час вимушеного прогулу. Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач працював з 02.09.1991 року в АТ «Укрпошта», а з 01.01.2014 року на посаді начальника відділу оброблення пошти. Разом з тим, наказом № 1241/к від 30.07.2020 року позивача було звільнено із займаної посади за прогул (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин згідно з п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України. Позивач вважав своє звільнення незаконним, оскільки 12 актів, які підтверджують відсутність позивача на роботі засвідчено виключно трьома особами - [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , робочі місця яких розташовані за іншою адресою, аніж робоче місце позивача, що викликає підозри в їх правомірності. Разом із тим, позивач був присутній на роботі, тоді як в актах міститься недостовірна інформація. Окрім того, звільнення позивача відбулось без згоди профспілкової організації, керівником якої він був. При цьому звертав увагу на те, що його не було ознайомлено з посадовою інструкцією та правилами внутрішнього трудового розпорядку. Посилаючись на викладене позивач просив суд скасувати наказ АТ «Укрпошта» № 1241/к від 30.07.2020 р. про його звільнення з посади начальника відділу оброблення пошти АТ «Укрпошта»; поновити його на посаді начальника відділу оброблення пошти АТ «Укрпошта» з 30.07.2020 року та стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 31.07.2020 року до дня поновлення на роботі. Ухвалою суду від 22.09.2020 року було відкрито провадження у справі, розгляд якої вирішено проводити у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначено судове засідання на 03.12.2020 року. 26.11.2020 року через канцелярію суду надійшов відзив на позовну заяву представника відповідача, у якому останній просив відмовити у задоволенні позову. При цьому зазначав, що процедуру звільнення позивача з роботи проведено відповідно до вимог закону за наявності обставин, оскільки він не з`являвся на роботі та не використовував електронну перепустку для доступу до робочого місця. Також вказував, що повноваження позивача як голови профспілки закінчились в березні 2020 року та відповідач виконав свій обов`язок, передбачений ст. 43 КЗпП України, звернувшись до профспілкової організації задля отримання згоди на звільнення позивача з роботи. 25.02.2020 року представник відповідача подав клопотання про повернення позовної заяви. 03.12.2020 року представником відповідача було подано клопотання про виклик свідків [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] 03.12.2020 року розгляд справи було відкладено на 23.03.2021 року за клопотанням представника позивача. 23.03.2021 року розгляд справи було відкладено на 13.05.2021 року. 13.05.2021 року від представника позивача надішли клопотання про виклик свідків та про долучення доказів до матеріалів справи. 13.05.2021 року розгляд справи було відкладено на 19.08.2021 року та судом здійснено запит до первинної профспілкової організації ПАТ «Укрпошта». 01.06.2021 року від представника відповідача надійшло клопотання про залишення позову без розгляду. 17.08.2021 року від всеукраїнської незалежної профспілки «Трудящі» надійшов лист про відмову у наданні згоди на звільнення позивача з роботи, яка підписана позивачем як головою профспілки. 19.08.2021 року було оголошено перерву у розгляді справи до 16.09.2021 року з метою виклику та допиту свідків. В задоволенні клопотання представника відповідача про залишення позову без розгляду було відмовлено. 16.09.2021 року розгляд справи було відкладено на 08.12.2021 року. 08.12.2021 року розгляд справи було відкладено на 07.02.2022 року для виклику свідків, які не з`явились. Позивач та його представник в судовому засіданні 07.02.2022 року позовні вимоги підтримали та просили суд задовольнити їх в повному обсязі. Представники відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував та просив суд відмовити у його задоволенні. Допитана в судовому засіданні як свідок [PERSON] пояснила суду, що за завданням керівництва здійснювала перевірку присутності позивача на робочому місці. При цьому, підтвердила відсутність позивача на робочому місці та складення актів про це. Також зазначала, що здійснювала перевірку відсутності позивача на роботі в електронній системі обліку електронних ключів та за допомогою журналу обліку отримання ключа від кабінету. Допитаний в судовому засіданні як свідок [PERSON] надав пояснення, що він приблизно в липні 2020 року отримав доручення керівництва перевірити відвідування роботи позивачем. При цьому, встановив відсутність [PERSON] на робочому місці, про що і було складено акти. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, допитавши свідків, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що наказом Українського державного підприємства «Укрпошта» № 760/к від 26.12.2013 року [PERSON] з 01.01.2014 року був переведений на посаду начальника відділу оброблення пошти. Наказом виконуючого обов`язки генерального директора АТ «Укрпошта» Перцовського О.С. № 1241/к від 30.07.2020 року [PERSON] було звільнено із займаної посади начальника відділу оброблення пошти АТ «Укрпошта» з 30.07.2020 року на підставі п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України за прогул (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин. При цьому, згідно з вказаним наказом, підставою для звільнення позивача стала службова записка від 02.07.2020 року № 75-5-59 начальника відділу організаційно аналітичного та правового супроводу кадрової роботи Висоцького Р.В. ; акти про відсутність на роботі від 24.06.2020 року, 30.06.2020 року, 01.07.2020 року; окреме доручення генерального директора АТ «Укрпошта» від 02.07.2020 року № 75-01-62; подання про надання згоди на звільнення [PERSON] від 10.07.2020 року № 75-67; акти про відсутність на роботі від 02.07.2020 року, 03.07.2020 року, 06.07.2020 року, 07.07.2020 р., 08.07.2020 року, 09.07.2020 року, 13.07.2020 року, 14.07.2020 року, 15.07.2020 року; витяг з Журналу обліку прийому (здачі)приміщень філії Дирекція ОПП ПАТ «Укрпошта» під охорону сигналізацію за 24.06.2020 року, 30.06.2020 року, 01.07.2020 року, 02.07.2020 року, 03.07.2020 року, 06.07.2020 року, 07.07.2020 року, 08.07.2020 року, 09.07.2020 року, 13.07.2020 року, 14.07.2020 року, 15.07.2020 року. Відповідно до положень п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках:прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин. Так, положеннями ч.1 ст. 147 КЗпП України передбачено, що за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: 1) догана; 2) звільнення. Згідно із ст. 148 цього Кодексу дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку. За ст. 149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку. Як зазначено в постанові Верховного Суду від 25.08.2020 р. у справі 644/7517/16-ц, ознакою порушення трудової дисципліни є наявність проступку в діях або бездіяльності працівника. Дисциплінарний проступок визначається як винне невиконання чи неналежне виконання працівником своїх трудових обов`язків. Складовими дисциплінарного проступку є дії (бездіяльність) працівника; порушення або неналежне виконання покладених на працівника трудових обов`язків; вина працівника; наявність причинного зв`язку між діями (бездіяльністю) і порушенням або неналежним виконанням покладених на працівника трудових обов`язків. Недоведеність хоча б одного з цих елементів виключає наявність дисциплінарного проступку. Саме на роботодавця покладено обов`язок надати докази фактів винного вчинення працівником дисциплінарного проступку. Під час обрання виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати всі обставини, за яких вчинено проступок. Для притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності в обов`язковому порядку має бути встановлена вина як одна із важливих ознак порушення трудової дисципліни. При відсутності вини працівник не може бути притягнутий до дисциплінарної відповідальності. Отже, під час розгляду справ про накладення дисциплінарних стягнень за порушення трудової дисципліни судам необхідно з`ясовувати, в чому конкретно проявилося порушення, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарного стягнення, зокрема, чи враховані обставини, за яких вчинено проступок. Згідно із п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» при розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за п.4 ст.40 КЗпП ( 322-08 ), суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин. З матеріалів справи вбачається та визнано позивачем в судовому засіданні, що начальнику відділу оброблення пошти Департаменту конкурсних торгів ПАТ «Укрпошта» [PERSON] було визначено робоче місце за адресою: м.Київ, вул. Георгія Кирпи, буд.2, виробничий корпус обробки преси, кабінет № 623 приміщення Дирекції оброблення та перевезення пошти ПАТ «Укрпошта». При цьому, в судовому засіданні 08.12.2020 року, позивач також визнав, що його робочий графік встановлений з понеділка по п`ятницю з 8:30 год. до 17:30 год. Відповідно до п.4 наказу Дирекції ОПП від 13.04.2018 р. № 124, прохід на територію та пересування по виробничим приміщенням Дирекції ОПП дозволено тільки за електронною перепусткою зареєстрованою в системі контроль доступу Дирекції ОПП (СКД). Отже, позивач був обізнаний, що йому визначено робочим місцем кабінет № 623, що знаходиться на території приміщення Дирекції оброблення та перевезення пошти АТ «Укрпошта», яке знаходиться за адресою: м.Київ, вул. Георгія Кирпи, буд.2, прохід на яку, працівникам дозволено лише за електронною перепусткою зареєстрованою в системі контроль доступу. Однак, в порушення вищевказаних наказів, у період з 24.06.2020 року по 02.07.2020 року з 08 год. 30хв. по 17 год. 30 хв. [PERSON] був відсутній на робочому місці за адресою: м.Київ, вул. Георгія Кирпи, буд.2, виробничий корпус обробки преси, кабінет № 623 приміщення Дирекції оброблення та перевезення пошти АТ «Укрпошта» в робочий час,про що 24.06.2020 року, 30.06.2020 року, 01.07.2020 року та 02.07.2020 року працівниками АТ «Укрпошта» було складено акти про відсутність на робочому місці Також [PERSON] був відсутній на робочому місці 03.07.2020 року, з 08 год. 30хв. по 16 год. 15 хв., що було зафіксовано актом про відсутність її на робочому місці, за підписом працівників АТ «Укрпошта». Окрім того, [PERSON] був відсутній на робочому місці 06.07.2020 року з 08 год. 30 хв. до 12 год. 00 хв., 07.07.2020 року з 08 год. 30хв. до 15 год. 00 хв., 08.07.2020 року з 08 год. 30хв. до 13 год. 00 хв., 09.07.2020 року з 08 год. 30хв. до 11 год. 30хв., 13.07.2020 року 08 год. 30 хв. до 12 год. 30 хв., 14.07.2020 року з 08 год. 30 хв. по 12 год. 00 хв., 15.07.2020 року з 08 год. 30 хв. по 17 год. 30 хв., що підтверджується складеними актами працівниками АТ «Укрпошта» в день відсутності, витягом з системи контролю доступу АС «Фортнет» (електронні перепустки) та копією журналу обліку прийому (здачі) приміщень філії Дирекція ОПП АТ «Укрпошта». Окремим дорученням генерального директора АТ «Укрпошта» від 02.07.2020 року № 75-01-62 [PERSON] було запропоновано надати пояснення з приводу відсутності на робочому місці 24.06.2020 року, 30.06.2020 року та 01.07.2020 року. 08.07.2020 року на адресу АТ «Укрпошта» надійшов лист від [PERSON] , у якому він, з метою підготування відповіді, просив надати документи згідно із переліком. При цьому, причини відсутності на робочому місці не повідомив. Крім того, в судовому засіданні були допитані в якості свідків [PERSON] та [PERSON] , які складали акти про відсутність позивача на роботі та повідомили, що для перевірки знаходження позивача на робочому місці, вони здійснювали виходи на його місце роботи в кабінет № 623, однак в робочий час [PERSON] був відсутній на місці. Таким чином, враховуючи вищевикладене, позивач зобов`язаний був дотримуватися правил внутрішнього трудового розпорядку АТ «Укрпошта», проте порушив їх, шляхом відсутності його її без поважних причин на робочому місці 24.06.2020 року з 08 год. 30 хв. по 17 год.30 хв. (08 год. 15 хв.), 30.06.2020 року з 08 год. 30 хв. по 17 год.30 хв. (08 год. 15 хв.) та 01.07.2020 року, що у відповідності до ст. 40 КЗпП України вважається прогулом [PERSON] . Згідно із ст. 43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 статті 40 і пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, крім випадків, коли розірвання трудового договору із зазначених підстав здійснюється з прокурором, поліцейським і працівником Національної поліції, Служби безпеки України, Державного бюро розслідувань України, Національного антикорупційного бюро України, Бюро економічної безпеки України чи органів, що здійснюють контроль за додержанням податкового та митного законодавства. Із матеріалів справи вбачається, що АТ «Укрпошта» 10.07.2020 року листом № 75-67 голові Всеукраїнської незалежної профспілки «Трудящі» було направлено подання про надання згоди на звільнення [PERSON] , яку останній отримав 27.07.2020 року. Відповіді на подання не надійшло. В подальшому, вже після звільнення позивача з роботи, 25.11.2020 року АТ «Укрпошта» 10.07.2020 року листом № 75-30-112 голові первинної профспілкової організації ПАТ «Укрпошта» Всеукраїнської незалежної профспілки «Трудящі» було направлено подання про надання згоди на звільнення [PERSON] . Разом із тим, згоди або відмови на надання згоди профспілки не надходило. Відповідно до ч. 2 ст. 43 КЗпП України у випадках, передбачених законодавством про працю, виборний орган первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, розглядає у п`ятнадцятиденний строк обґрунтоване письмове подання власника або уповноваженого ним органу про розірвання трудового договору з працівником. Отже, у визначений ч.2 ст. 43 КЗпП України строк будь-яке рішення від профспілки на адресу АТ «Укрпошти» не надходило, а тому в силу ч. 5 ст. 43 КЗпП України вважається, що профспілка надала згоду на розірвання трудового договору з [PERSON] . На запит суду про надання згоди на звільнення позивача з роботи, або відмову у наданні такої згоди, 17.08.2021 року від ВНП «Трудящі» надійшла відмова у наданні згоди на звільнення позивача з роботи, яка підписана головою профспілки [PERSON] та секретарем [PERSON] .. Разом із тим, із матеріалів справи встановлено, що позивача було обрано головою профспілки протоколом № 1 установчих зборів первинної профспілкової організації ПАТ «Укрпошта» Всеукраїнської незалежної профспілки «Трудящі» від 15.02.2017 року. Згідно із п. 4.7.4.10 голова та його заступники обираються зборами терміном на 2 роки. Відповідно до п.4.7.4.5. Статуту профспілки, вибори профспілкового комітету проводяться один раз у два роки. Таким чином, повноваження позивача, як голови профспілки закінчились 15.02.2019 року, а [PERSON] , як члена комітету профспілки закінчились 14.03.2020 року, доказів їх переобрання на інший строк стороною позивача суду надано не було, а тому суд приходить до висновку, що станом на дату звільнення [PERSON] не був головою або членом профспілкового комітету. Посилання позивача з приводу того, що 19.03.218 року АТ «Укрпошта» надало [PERSON] відповідь про те, що автоматизована пропускна система не визначає перебування осіб на робочому місці, судом відхиляються, оскільки підтвердженням відсутності позивача на робочому місці слугують також інші матеріали справи. Відповідно до ч.ч. 1 та 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно із ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Згідно до ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. З огляду на вищевикладене, суд вважає, що в діях відповідача відсутні порушення трудового законодавства при звільненні позивача, а тому позовні вимоги [PERSON] є безпідставними у зв`язку з чим відмовляє у їх задоволенні. Оскільки в частині позовних вимог щодо поновлення на роботі та скасування наказу про звільнення судом відмовлено, суд вважає, що і у задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача середнього заробітку за час вимушеного прогулу також слід відмовити. За таких обставин суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову в повному обсязі.

Outcome: dismissed