Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-27 00:00:00

І. Стислий виклад позиції і вимоги позивача. Позивач [PERSON] звернувся до суду із зазначеним позовом до відповідача [PERSON] і на обґрунтування вимог вказав, що на підставі договору купівлі-продажу від 10.12.2020 він набув права власності на жилий будинок [ADDRESS] . Колишній власник будинку [PERSON] зареєстрований у ньому по теперішній час, але фактично не мешкає там з 2012 року, постійно проживаючи в Російській Федерації. Реєстрація відповідача у будинку перешкоджає йому у користуванні і розпорядженні майном, і з метою захисту свого права власності він просить суд визнати [PERSON] таким, що втратив право користування будинком.\~ ІІ. Позиції сторін, заяви (клопотання) учасників справи, пояснення свідків у справі. В судове засідання позивач не з`явився, надавши заяву про розгляд справи без його участі. Представник позивача адвокат Логвиненко С.С. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав і наполягав на їхньому задоволенні. Додав до викладеного у позовній заяві, що без оригіналу паспорту відповідача зняти його з реєстраційного обліку неможливо, місцезнаходження його невідомо, зв`язку з ним немає. Позивач не має іншої змоги захистити своє право інакше, ніж зверненням до суду. Просив ухвалити у справі заочне рішення. Представником позивача подане суду клопотання про виклик і допит свідків [PERSON] та [PERSON] . Відповідач [PERSON] до суду не з`явився, повідомлявся про дату та час судового розгляду справи у встановлений законом спосіб, відзиву, а також будь-яких заяв або клопотань судові не надав, про причини неявки суд не повідомив. Інших клопотань в порядку ст.222 ЦПК України учасниками справи суду не надано, підстави для вирішення справи шляхом укладення мирової угоди відсутні. Допитані судом свідки [PERSON] та [PERSON] підтвердили суду окремо одна від одної, що у проданому позивачеві будинку відповідач [PERSON] не проживав, там мешкала його мати, яка померла. Відповідач уїхав до РФ, його немає в Україні близько 10 років, де саме він перебуває невідомо. Свідок [PERSON] додала, що позивач є її сином і спочатку орендував будинок, а потім вирішив його викупити. Документи на будинок були у сусідів, для оформлення купівлі-продажу [PERSON] вислав з РФ довіреність на її ім`я, оскільки йому було нікого уповноважити на продаж. Гроші за будинок йому було перераховано на карту. Після цього зв`язок із ним було втрачено, для зняття з реєстраційного обліку він не приїжджав. ІІІ. Процесуальні дії у справі. Ухвалою суду від 26.11.2021 відкрите загальне позовне провадження у даній справі, призначено підготовче засідання у ній на 21.12.2021, відповідачеві запропоновано подати відзив на позовну заяву. 21.12.2021 ухвалою суду клопотання представника позивача про виклик і допит свідків задоволене, підготовче провадження у справі закрите і справу призначено до судового розгляду на 14.01.2022. 14.01.2022 через неявку відповідача, неподання ним відзиву та будь-яких заяв або клопотань, відсутність відомостей про його належне повідомлення про час та місце розгляду справи розгляд справи відкладений на 28.01.2022. 28.01.2022 в судовому засіданні відповідно до ч.1\~ст.280\~ЦПК України судом постановлено ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних в ній доказів, оскільки відповідач, який належним чином повідомлявся про дату, час та місце судового засідання, не з`явився до суду без повідомлення причин своєї неявки, не подав відзиву на позов, а позивач не заперечує проти заочного вирішення справи. VI. Встановлені судом фактичні обставини. Судом встановлено, що будинок [ADDRESS] належить [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 10.12.2020 державним нотаріусом Мирноградської державної нотаріальної контори Свиридовою А.В., реєстровий номер 552; витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №236306115 від 10.12.2020 (а.с.7-9). Колишнім власником квартири і її продавцем за вказаним вище договором є [PERSON] . Згідно з відомостями домової книги та довідки відділу ведення Реєстру територіальної громади виконавчого комітету Мирноградської міської ради №15335 від 02.11.2021 відповідач [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , з 08.02.1994 і по т.ч. (а.с.13-16,25). Як вбачається з акту №593/08 від 11.11.2021 координаційного комітету органів самоорганізації населення м. Мирноград, [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , фактично не мешкає з 03.02.2012 по т.ч. (а.с.17). V. Норми права, що застосовуються судом, і оцінка суду. Правовідносини в даній справі регулюються Цивільним кодексом України. Відповідно ч.1 ст.319\~ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. За нормою ч.1 ст.321\~ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому, відповідно до ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Частина перша ст.16\~ЦК України закріплює право кожної особи звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України у поєднанні з положеннями ст.150 ЖК України дає підстави дійти висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у здійсненні права власності в формі пред`явлення вимоги про визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права власності власник має право вимагати усунення відповідних перешкод. За положеннями ст.41\~Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 відповідно Закону N475/97-ВР від 17.07.1997 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N2,4,7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею незалежно від волі інших осіб. Таким чином, закон гарантує захист права власності шляхом застосування певних способів захисту, передбачених ст.ст.16,386,391 ЦК України. Оскільки дослідженими у справі доказами письмовими документами та показами допитаних свідків достовірно встановлено, що відповідач [PERSON] фактично не мешкає у будинку позивача, договірних відносин щодо винаймання житла між ними немає, дій щодо добровільного зняття з реєстраційного обліку відповідач не здійснює, суду про будь-які обставини, що мають значення для справи, не заявив, суд вважає його реєстрацію в житлі такою, що створює перешкоди у реалізації позивачем [PERSON] права власності щодо свого майна, тому відповідача належить визнати таким, що втратив право користування будинком. На підставі наведеного,

Outcome: approved