Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-01 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із заявою про встановлення юридичного факту, заінтересовані особи: [PERSON] , [PERSON] , Департамент комунальної власності та приватизації Запорізької міської ради, Орендне підприємство Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації. В обґрунтування уточненої заяви [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON] ) вказує на те, що вона з 1961 року мешкає за адресою: [ADDRESS] В квартиру вона вселилася на підставі ордеру № 877-4 від 19.04.1961 р., виданого її матері [PERSON] , а надалі, разом з синами - [PERSON] та [PERSON] , проживала на підставі свідоцтва про право власності № [NUMBER] від 14.11.2001 p., виданого згідно ЗУ "Про приватизацію державного житлового фонду" та записано у реєстровій книзі № 284 від 05.12.2001 р. за № р-39260. На підставі акту обстеження та рішень виконкому Запорізької міської ради про затвердження цих актів від 08.12.1986 р. рішенням виконкому ЗМР № 12 від 22.01.1987 р. будинок [ADDRESS] визнаний "ветхим" (фактичний знос конструкцій більш ніж на 65 %, невідповідність Житлових приміщень санітарним вимогам тощо). На підставі пункту 2 рішення виконкому ЗМР № 12 від 22.01.1987 р. будинок було внесено до переліку ветхих, в яких забороняється повторне заселення. Фактично за адресою: [ADDRESS] знаходиться лише один житловий будинок 1885 року забудови, який згідно рішення виконкому ЗМР № 8 від 31.01.2007 р. є пам`яткою архітектури (Житловий будинок Е.Р.Рац", забудова кінця 19 століття). За даними первинної реєстрації будинку у 1951 році та подальшої у 1994 році будинок [ADDRESS] в цілому житловий, про що внесено запис до реєстрової книги № 1р за № 166, що також підтверджується даними з інвентарної справи за 1949 рік. У 2001 році вона готувала документи на приватизацію згідно технічного паспорту квартири та ордеру, де вказана адреса: [ADDRESS] . Її та синів реєстрація за адресою проживання в паспорті також вказана: [ADDRESS] . 14.11.2001 р. вона і члени її родини отримали свідоцтво про право власності на квартиру за [ADDRESS] , в якому вже вказано іншу адресу: з`явилися літера А та цифра 1. Їх сусідам з квартири [ADDRESS] було видано свідоцтво із зазначенням правильного номеру будинку, без усіляких літер і позначок. Надалі, при сплаті комунальних послуг з`ясувалося, що за вказаною адресою є ще один судинок під літерою *А* та іншими мешканцями, тобто не " [ADDRESS] , а « [ADDRESS] ». Інвентарна справа на будинок, яка зберігається в ЗМБТІ, має численні виправлення номер будинку, 1969 рік забудови замість 1885, 30-50 % зносу замість 65 % і т. ін.), причому ці зміни не обгрунтовані будь-якими рішеннями органу місцевого самоврядування з приводу зміни адреси, або ж змінами у розташуванні будинку, добудовою або реконструкцією окремих частин. Виходячи з даних інвентарної справи ЗМБТІ будинку з [ADDRESS] не існує. На її звернення до Жовтневої районної адміністрації про виправлення адреси у свідоцтві про право власності вона отримала відповідь, що Жовтнева районна адміністрація ліквідована, а нова установа не є її правонаступником і здійснює лише консультації. Отже, у правовстановлюючому документі на квартиру невірно записано адресу будинку, тобто замість [ADDRESS] , вказана « [ADDRESS] ». Наявність розбіжності в написанні адреси будинку у правовстановлюючому документі і фактичній адреси будинку у правовстановлюючих документах перешкоджає заявниці і членам її родини вільно та на власний розсуд розпоряджатися своєю власністю. Суперечність між даними інвентарної справи і іншими офіційними даними про адресу будинку, з якому вона проживаю, неможливо усунути іншим способом, ніж звернення до суду. Підставою звернення до суду на захист своїх прав є встановлення юридичного факту - належності їй житла за фактичною адресою, в якому вона мешкає на підставі правовстановлюючого документу - свідоцтва про право власності на житло, так як будинку за адресою, вказаною у свідоцтві про право власності, не існує. Наразі немає спору з будь-якими особами ані щодо права власності на житло, ані щодо порядку користування квартирою як об`єктом нерухомості, відповідний спір про право з ЗМР або ОП "ЗМБТІ" відсутній. Саме визначення місця проживання у багатьох випадках є умовою повної реалізації громадянином передбачених законом прав і законних інтересів, зокрема у ситуаціях, коли повноваження ревних установ, на які законом покладено обов`язок сприяти у реалізації таких прав, розподілені за територіальним принципом. Встановлення факту проживання особи за певною адресою залежить реалізація цією особою прав: - на місце проживання (ст. 310 ЦК України), - на пенсійне забезпечення, \~ \~ \~ \~ - на отримання соціальних послуг (ЗУ "Про соціальні послуги" від 17.01.19, пункт 7 Порядку надання соціальних послуг, затвердженого постановою КМУ № 1184 від 19.12.12), - на своєчасне і повне отримання поштової кореспонденції, - на профільне медичне обслуговування у закладах охорони здоров`я, що обслуговують лише певну територію, - на участь у виборчому процесі. В даному випадку від встановлення юридичного факту залежить можливість володіти, користуватися та розпоряджатися зазначеним майном самостійно та на власний розсуд. Встановлення факту наявності лише одного будинку з адресою: [ADDRESS] , потрібно заявниці також: - для встановлення фактичної адреси будинку, часу його забудови і стану конструкцій, з подальшим вирішенням у встановленому законодавством порядку питання або про відселення мешканців, або про здійснення капітального ремонту, - для внесення виправлень до свідоцтва про право власності на житло, - для внесення виправлень до реєстрової книги № 284 від 05.12.2001 p., - для внесення фактичної адреси мешканців до особових рахунків, що ведуться підприємствами - постачальниками комунальних послуг. Посилаючись на вищенаведені обставини, [PERSON] просить суд встановити дійсність наступного факту, що має юридичне значення: - наявність за адресою: [ADDRESS] лише одного житлового будинку з наступними характеристиками: 1885 рік забудови, має статус ветхого із зносом конструкцій більше ніж на 65 %, не відповідає санітарним вимогам і є пам`яткою архітектури місцевого значення міста Запоріжжя. В судовому засіданні [PERSON] , її представник, заінтересована особа [PERSON] заяву підтримали. Представник Департаменту з управління житлово-комунальним господарством Запорізької міської ради в судовому засіданні проти заяви заперечував, вважав її необґрунтованою. Вивчивши матеріали справи та оцінивши в сукупності надані докази, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Згідно зі статтею 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною першою статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. В судовому засіданні вивчено та оголошено письмові докази надані заявником, а також, витребувані судом із ОП "ЗМБТІ" : копію свідоцтва про право власності на квартиру [ADDRESS] , копію акту обстеження технічного стану будинку від 08.12.1986 р.; копію рішення виконкому № 295/2 від 11.12.1986 року про затвердження актів обстеження; копію рішення виконкому ЗМР №12 від 22.01.1987 р. та переліку будинків за рішенням виконкому ЗМР №12; копію рішення Запорізької міської ради № 8 від 2007 року, про затвердження переліку пам`яток архітектури; копія договору купівлі будинку Рац від 1885 року. копію довідки про первинну реєстрації будинку у 1951 та 1994 р.р.; копію сторінок 2,3 з інвентарної справи будинку; копію свідоцтв на право власності № [NUMBER] від 17.02.1995 року; копію оціночного акту з інвентарної справи -1969 року забудови від 1997 року стр.53; копії звернення до Жовтневої районної адміністрації про виправлення адреси у свідоцтві про право власності та відповідь; листування з КП «Місто для людей». Згідно з ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення суд розглядає в порядку окремого провадження. За умовами ч. 3 ст. 294 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом. У п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» судам роз`яснено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право. Відповідно до положень ч. 2 ст. 315 ЦПК України передбачено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Таким чином, юридичні факти можуть бути встановлені лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника. Справи про встановлення юридичних фактів можуть бути предметом розгляду суду в порядку окремого провадження за таких умов: факти, які підлягають встановленню, повинні мати юридичний характер, тобто відповідно до закону викликати юридичні наслідки: виникнення, зміну або припинення особистих чи майнових прав громадян або організацій. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету, для якої необхідне його встановлення. Один і той самий факт для певних осіб і для певної мети може мати юридичне значення, а для інших осіб та для іншої мети - ні. [PERSON] зазначає, що метою встановлення факту є можливість володіти, користуватися та розпоряджатися зазначеним майном самостійно та на власний розсуд, зокрема: - на своєчасне і повне отримання поштової кореспонденції, - на профільне медичне обслуговування у закладах охорони здоров`я, що обслуговують лише певну територію, - на участь у виборчому процесі - для встановлення фактичної адреси будинку, часу його забудови і стану конструкцій, з подальшим вирішенням у встановленому законодавством порядку питання або про відселення мешканців, або про здійснення капітального ремонту, - можливості внесення виправлень до свідоцтва про право власності на житло та виправлень до реєстрової книги № 284 від 05.12.2001 p., внесення фактичної адреси мешканців до особових рахунків, що ведуться підприємствами - постачальниками комунальних послуг. Згідно зі статтею 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Статтею 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Заявником [PERSON] не надано суду належних та достатніх доказів на підтвердження того, що зазначення в свідоцтві про право власності на житло № [NUMBER] від 14.11.2001 р. в написанні адреси будинку літ.А-1 перешкоджає їй та членам її родини вільно та на власний розсуд розпоряджатися своєю власністю та реалізувати інші права. Тобто, зазначення вказаної адреси у правовстановлюючому документі не потребує встановлення судом юридичного факту для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника. Вивченням листування заявниці з Запорізькою міською радою (а.а.94-97) встановлено, що нею ставиться питання щодо незадовільного технічного стану несучих конструкцій вказаного будинку та надання дозволу на будівництво прибудови до квартири [ADDRESS] . Згідно з вимогами статті 318 ЦПК України у заяві про встановлення юридичного факту повинно бути зазначено:1) який факт заявник просить встановити та з якою метою; 2) причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт;3) докази, що підтверджують факт. Отже, за змістом вказаної норми у заяві про встановлення факту, що має юридичне значення, повинно бути зазначено, зокрема, який факт заявник просить установити та з якою метою. [PERSON] просить суд встановивити факт наявності за адресою: [ADDRESS] лише одного житлового будинку з наступними характеристиками: 1885 рік забудови, має статус ветхого із зносом конструкцій більше ніж на 65 %, не відповідає санітарним вимогам і є пам`яткою архітектури місцевого значення міста Запоріжжя. Статтями 140, 144 Конституції України визначено, що місцеве самоврядування є правом територіальної громади - жителів села чи добровільного об`єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища та міста - самостійно вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України. Місцеве самоврядування здійснюється територіальною громадою в порядку, встановленому законом, як безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування: сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи. Органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов`язковими до виконання на відповідній території. Відповідно до п. 1 ч. 1 статті 31 Закону України «Про місцеве самоврядування в України» визначено, що до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належить організація за рахунок власних коштів і на пайових засадах будівництва, реконструкції і ремонту об`єктів комунального господарства та соціально-культурного призначення, жилих будинків, шляхів місцевого значення, а також капітального та поточного ремонту вулиць і доріг населених пунктів та інших доріг, які є складовими автомобільних доріг державного значення (як співфінансування на договірних засадах). Згідно зі статтями 1, 5 Закону України «Про основи містобудування», Містобудування (містобудівна діяльність) - це цілеспрямована діяльність державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, громадян, об`єднань громадян по створенню та підтриманню повноцінного життєвого середовища, яка включає прогнозування розвитку населених пунктів і територій, планування, забудову та інше використання територій, проектування, будівництво об`єктів містобудування, спорудження інших об`єктів, реконструкцію історичних населених пунктів при збереженні традиційного характеру середовища, реставрацію та реабілітацію об`єктів культурної спадщини, створення інженерної та транспортної інфраструктури. При здійсненні містобудівної діяльності повинні бути забезпечені: охорона культурної спадщини, збереження традиційного характеру середовища населених пунктів; охорона культурної спадщини, збереження традиційного характеру середовища населених пунктів; урахування державних та громадських інтересів при плануванні та забудові територій. [PERSON] наполягає на встановлення судом факту, вирішення якого згідно з чинним законодавством віднесено до компетенції органів місцевого самоврядування та державних органів. За приписами статті 6 Конституції України державна влада в Україні здійснюється на засадах її поділу на законодавчу, виконавчу та судову. Органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених Конституцією межах і відповідно до законів України. При цьому, як зазначено у пункті 4.5 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 5 жовтня 2005 року № 6-рп/2005, розглядаючи положення частини четвертої статті 5 Конституції України «ніхто не може узурпувати державну владу» у системному зв`язку з положеннями частин другої, третьої цієї статті, іншими положеннями Основного Закону України, Конституційний Суд України дійшов висновку, що узурпація державної влади означає неконституційне або незаконне її захоплення органами державної влади чи органамимісцевого самоврядування, їх посадовими особами, громадянами чи їх об`єднаннями тощо. Гарантією недопущення узурпації державної влади є, зокрема, закріплені Конституцією України принципи здійснення державної влади на засадах її поділу на законодавчу, виконавчу та судову (частина перша статті 6) та положення, згідно з яким органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (частина друга статті 19). Про це йдеться і в Рішенні Конституційного Суду України у справі про фінансування судів від 24 червня 1999 року N 6-рп/99 (абзац перший пункту2 мотивувальної частини). Зміст наведених правових норм і Рішення Конституційного Суду України у їх системному зв`язку дає підстави для висновку, що виключно визначеним законом органом (посадовою особою) і ніяким іншим органом або посадовою особою не можуть здійснюватись повноваження і прийматись рішення, які згідно Конституції України належать до компетенції вказаного органу, в тому числі і судами, які не відносяться до гілок законодавчої або виконавчої влади. З огляду на положення Конституції України, Цивільного процесуального кодексу України щодо компетенції суду, останній не може підміняти інший орган місцевого самоврядування або державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цих органів. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed