Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-23 00:00:00

у липні 2021 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача, в якому просить збільшити розмір аліментів, що стягуються згідно рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 20.10.2008 на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , з 1/4 частини заробітку, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до розміру двох мінімальних заробітних плат, встановлених законодавством України, щомісячно, починаючи з дня набрання законної сили рішенням суду та до досягнення дитиною повноліття. Також позивач просить стягнути з відповідача на її користь витрати на професійну правничу допомогу. Обґрунтувала позивач свій позов тим, що рішенням суду від 20.10.2008 стягнуто з відповідача на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , аліменти в розмірі 1/4 частини заробітку, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. 19.09.2007 між сторонами було укладено шлюбний договір, в п.9 якого передбачено, що у разі розірвання шлюбу між ними, одним із подружжя, з яким не проживають діти, сплачується грошова сума на утримання дітей на місяць у розмірі двох мінімальних заробітних плат, встановлених законодавством України. Відповідно до копії свідоцтва про розірвання шлюбу, шлюб між ними розірвано, про що в книзі реєстрації розірвань шлюбу зроблено відповідний актовий запис №79 від 28.01.2009. Відповідно до довідки Управління адміністративних послуг від 07.07.2021, виданій [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] , крім неї зареєстровані [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Вважає, що вже після рішення суду шлюб між ними розірвано, шлюбний договір є чинним, тому має право на збільшення розміру аліментів на утримання доньки до розміру двох мінімальних заробітних плат. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримала та просила задовольнити. Відповідач в судовому пояснив, що він на даний час офіційно не працює та має на утриманні ще дві неповнолітні дитини. Заслухавши пояснення сторін та дослідивши наявні у справі матеріали, суд прийшов до наступного висновку. Судом встановлено, що сторони є батьками неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 20.10.2008 стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини заробітку, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно та до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до ч. 1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частинами 1,3 ст. 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. У ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно зі ст.ст. 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття. Згідно з ч.1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом. Враховуючи зміст ст.ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. У пункті 23 постанови Пленуму Верховного суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Якщо суд встановить, що матеріальне становище платника аліментів, дозволяє йому утримувати дитину, він може збільшити розмір аліментів (частку заробітку (доходу), яка буде стягуватися як аліменти на дитину), що підлягає стягненню з платника аліментів. Свідченням матеріального становища платника аліментів, є величина витрат на утримання особою себе та членів своєї сім`ї. Під зміною сімейного стану розуміється з`явлення у сім`ї платника або одержувача аліментів осіб, яким вони за законом зобов`язані надавати утримування і які фактично знаходяться на їх утриманні. Таким чином, особа, яка одержує аліменти - одержувач аліментів, може звернутися до суду з позовом про збільшення розміру аліментів на дитину, якщо погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я платника аліментів. Виходячи з наведених положень закону, при вирішенні вимог щодо зміни розміру раніше стягнутих аліментів, суд зобов`язаний з`ясувати матеріальний та сімейний стан як платника аліментів, так і стягувача, погіршення чи поліпшення їх стану здоров`я. Отже, перелік обставин, які можуть бути підставами для зменшення або збільшення розміру аліментів чітко визначений діючим сімейним кодексом та розширеному тлумаченню не підлягає. Тобто, наявність між сторонами шлюбного договору, який на даний час діє, не є підставою для збільшення розміру аліментів в розумінні ст. 192 СК України, оскільки позивач просить збільшити розміру аліментів, що стягнуті за рішенням суду. Відповідно до ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Жодних належних та допустимих доказів про зміну матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я отримувача або платника аліментів у розумінні ст. 192 СК України суду не надано. Натомість, в судовому засіданні встановлено, що відповідач має на утриманні двох неповнолітніх дітей, оригінали свідоцтв про народження яких оглянуті в судовому засіданні. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги необґрунтовані та задоволенню не підлягають. Вирішуючи питання щодо стягнення на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу, суд керується вимогами ч. 2 ст. 141 ЦПК України, яка передбачає, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що в задоволенні позову відмовлено, витрати позивача на професійну правничу допомогу покладаються на позивача.

Outcome: dismissed