Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-30 00:00:00

У жовтні 2021 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Національна страхова компанія «ОРАНТА» (надалі - ПАТ «НАСК «ОРАНТА») про відшкодування шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою. Позовна заява мотивована тим, що 28 липня 2021 року, приблизно о 12 годині 05 хвилин, по вул. Електричній, 3А, в Покровському районі, м. Кривого Рогу, Дніпропетровської області, [PERSON] , керуючи транспортним засобом Opel Zafira, реєстраційний номер [NUMBER] , не надав перевагу в русі та здійснив зіткнення з автомобілем Subaru Forester, реєстраційний номер [NUMBER] під керуванням [PERSON] , який в цей час наближався праворуч за напрямком його руху по головній дорозі. Постановою судді Криворізького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області Березюк М.В. від 06 серпня 2021 року [PERSON] визнано винуватим за ст.124 КУпАП. Цивільно- правова відповідальність [PERSON] , яка є страхувальником транспортного засобу Opel Zafira, реєстраційний номер [NUMBER] , на момент скоєння ДТП була застрахована у страховій компанії ПАТ «НАСК «ОРАНТА». У зв`язку з цим позивач подав до страхової компанії ПАТ «НАСК «ОРАНТА» повідомлення про ДТП та заяву про страхове відшкодування за договором обов`язкового страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відповідно до висновку судового експерта Рейнюка О.В., який склав висновок за зверненням позивача, вартість матеріального збитку, заподіяного власнику транспортного засобу Subaru Forester, реєстраційний номер [NUMBER] , складає 126393,08 грн. Проте в рахунок страхового відшкодування відповідачем ПАТ «НАСК «ОРАНТА» сплачено лише 57807,03 грн. Посилаючись на викладене, просив стягнути з відповідача суму страхового відшкодування у розмірі 68586,05 грн, вирішити питання про розподіл судових витрат. Ухвалою суду від 08 жовтня 2021 року позовну заяву [PERSON] прийнято до розгляду та призначено до розгляду в спрощеному позовному провадженні, з повідомленням учасників справи на 05 листопада 2021 року, 10.00 година. 17 листопада 2021 року позивач [PERSON] направив до суду заяву про зменшення позовних вимог у розмірі 35681,38 грн та просив стягнути з відповідача 32904,67 грн. Відповідач скористався правом подання відзиву на позовну заяву , який отримано судом 23 листопада 2021 року, з поштовим підтвердженням направлення копії позивачу [PERSON] . Позивач скористався правом подання відповіді на відзив відповідача, який отримано судом 10 грудня 2021 року, з поштовим підтвердженням направлення копії відповідачу ПАТ «НАСК «ОРАНТА». 12 січня 2022 року судом отримані додаткові письмові пояснення відповідача, з поштовим підтвердженням направлення позивачу [PERSON] . У судовому засіданні позивач [PERSON] заяву, якою зменшено позовні вимоги, підтримав у повному обсязі, просив стягнути з відповідача на його користь 32904,67 грн та розподілити судові витрати, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України. Відповідач у судову засіданні не прибув, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, у відзиві на позовну заяву просив справу розгляду у відсутність представника ПАТ «НАСК «ОРАНТА». Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин. Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що внаслідок порушення Правил дорожнього руху водієм автомобіля Opel Zafira, реєстраційний номер [NUMBER] [PERSON] , 28 липня 2021 року сталася дорожньо-транспортна пригода, у зв`язку з чим було пошкоджено автомобіль Subaru Forester, реєстраційний номер [NUMBER] . Постановою судді Криворізького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області Березюк М.В. від 06 серпня 2021 року [PERSON] , з вини якого сталось ДТП, визнано винуватим за ст.124 КУпАП, притягнуто до адміністративної відповідальності у виді штрафу у розмірі 850 грн, в апеляційному порядку рішення суду не оскаржувалась. ( а.с. 17,18). Автомобіль Subaru Forester, реєстраційний номер [NUMBER] , належить на праві власності [PERSON] , на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] (а.с.7). Відповідно до висновку експертного автотоварознавчого дослідження № 142/21 від 11.08.2021 року, вартість матеріального збитку, заподіяного з технічної точки зору власнику автомобіля Subaru Forester, реєстраційний номер [NUMBER] , становить 126393,08 грн. (а.с. 34-70). Цивільно-правова відповідальність власника автомобіля Opel Zafira, реєстраційний номер [NUMBER] , на момент ДТП була застрахована в ПАТ «НАСК «ОРАНТА», відповідно до поліса серії АТ/0884594 від 23.07.2021 року з лімітом відповідальності за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю у розмірі 260 000.00 грн., та за шкоду, заподіяну майну у розмірі 130 000,00 грн., з франшизою 1500 грн. Дана обставина не заперечується та підтверджується відповідачем ПАТ «НАСК «ОРАНТА» у відзиві. Повідомленням від 28 липня 2021року [PERSON] повідомив страхову компанію про ДТП, яке сталося 28.07.2021 року, о 12.05 годині у м. Кривому Розі по вулиці Електричній 3Б ( а.с.19-20). 28.07.2021 року [PERSON] звернувся до ПАТ «НАСК «ОРАНТА» із заявою про страхове відшкодування ( а.с. 21-22). Страхове відшкодування за полісом серії АТ/0884594 від 23.07.2021 року [PERSON] було здійснено двома платежами: 35681,38 грн ( платіжне доручення №54071 від 22.10.2021) та 57807,03 грн ( платіжне доручення №48080 від 21.09.2021). Відтак, судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ПАТ «НАСК «ОРАНТА» повинно відповідати за завдання шкоди внаслідок ДТП, яке сталося за участю водія [PERSON] та призвело до пошкодження автомобіля позивача, оскільки судовим рішенням встановлена вина [PERSON] у настанні ДТП, а, отже, цей випадок є страховим. Згідно статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч. 1 ст. 5 ЦПК України). Згідно статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Конституційним Судом України у Рішенні від 1 грудня 2004 року №18-рп/2004 року надано тлумачення поняття «охоронюваний законом інтерес» у логічно-смисловому зв`язку з поняттям «права», яке треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування матеріальної та моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. За статтею 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України). Відповідно до п.4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» № 4 від 01.03.2013 року (далі - Постанова № 4 від 01.03.2013 року) роз`яснено, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду. Відповідно до ч.3 та ч.4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Згідно з ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Статтею 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Згідно зі статтею 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи, або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Згідно з ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадження, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише питанні, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Судом встановлено, що постановою судді Криворізького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області Березюк М.В. від 06 серпня 2021 року, яка набрала законної сили та не оскаржена в апеляційному порядку, водія [PERSON] визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення за ст.124 КУпАП та призначено стягнення у виді штрафу у сумі 850 грн. За таких обставин, суд встановив, що [PERSON] є особою винною у пошкодженні транспортного засобу позивача [PERSON] під час зіткнення автомобілів Opel Zafira, реєстраційний номер [NUMBER] , та Subaru Forester, реєстраційний номер [NUMBER] . Разом з тим, правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок. Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України від 1 липня 2004 року N 1961-IV "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (далі - Закон N 1961-IV). Метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності Закон N 1961-IV (стаття 3) визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону N 1961-IV). Згідно зі статтею 6 цього Закону страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. За змістом статей 9, 22 - 31, 35, 36 Закону N 1961-IV настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов`язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою. Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). З огляду на зазначене, сторонами договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння ДТП за участю забезпеченого транспортного засобу. Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок ДТП породжує деліктне зобов`язання, в якому праву потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується відповідний обов`язок боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така ДТП слугує підставою для виникнення договірного зобов`язання згідно з договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника (в договірному зобов`язанні ним є страховик). Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року у справі №755/18006/15-ц дійшла висновку про те, що відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Отже, за загальним правилом, потерпіла особа має право на відшкодування завданих їй збитків у повному розмірі, а вищенаведені норми матеріального права встановлюють спеціальний порядок відшкодування такої шкоди, а саме: в межах лімітів відповідальності страховика відшкодування завданої потерпілій особі шкоди здійснюється страховиком, а у випадку якщо розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика відшкодування здійснюється винною особою в межах суми, яка становить різницю між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Разом з тим суд погоджується з доводами представника відповідача щодо відсутності обов`язку щодо сплати позивачу суми втрати товарної вартості у розмірі 16785,96 грн, виходячи з наступного. Згідно вимог ст. 32.7 Закону України « Про обов`язкове страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» , в редакції, чинній на момент ДТП, страховик не відшкодовує шкоду, пов`язану з втратою товарної вартості транспортного засобу. До такого правового висновку прийшов Верховний Суд у постанові № 911/286/20 від 21.12.2020 року, де вказано, що спеціальні норми Закону обмежують розмір шкоди (збитків) (як оціненої, так і фактичної), яка підлягає відшкодуванню страховиком особи, яка завдала цю шкоду, і яка застрахувала свою цивільну відповідальність, зокрема: межами ліміту відповідальності (пункт 22.1 статті 22); вартістю відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством (стаття 29); відповідно до пунктів 32.4, 32.7 статті 32 страховик або МТСБУ не відшкодовує шкоду, заподіяну майну, яке знаходилося у забезпеченому транспортному засобі, який спричинив ДТП; шкоду, пов`язану із втратою товарного вигляду транспортного засобу; згідно з пунктом 12.1 статті 12 страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту. Згідно висновку експертного автотоварознавчого дослідження № 142/21 від 11.08.2021 року, сума матеріального збитку, заподіяного власнику автомобіля марки Subaru Forester, реєстраційний номер [NUMBER] складає 126393.08 грн, яка визначається як сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складових КТЗ та величини ВТВ, а саме: 17754,20 грн - вартість ремонтних робіт, 12341,31грн - вартість матеріалів, 79511,61 грн - вартість замінених деталей, 16785,96 грн - втрата товарної вартості. Відтак, вартість відновлювального ремонту складає 109607,12 грн з ПДВ на запасні частини. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що вартість відновлювального ремонту складає 109607,12 грн з ПДВ на запасні частини, з яких позивачу [PERSON] сплачено відповідачем 93488,41 грн. Таким чином, з урахуванням розміру ліміту відповідальності страховика (130000,00 грн.), суд дійшов висновку, що з відповідача ПАТ «НАСК «ОРАНТА», як особи, відповідальної за відшкодування завданої шкоди, підлягає стягненню на користь позивача завдана матеріальна шкоди, яка складає, виходячи з меж позовних вимог, 14618, 71 грн. та не перевищує розмір страхового ліміту, без урахування втрати товарної вартості 16785,96 грн та франшизи 1500 грн. Суд не погоджується з доводами представника відповідача щодо наявності ознак недоброчесності у висновку експерта, наданого позивачем [PERSON] , оскільки дії позивача щодо звернення до страхової компанії у зв`язку з ДТП та надання висновку узгоджуються з вимогами ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно- правої відповідальності власників наземних транспортних засобів» та підтверджені при розгляді справи. Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Згідно зі статтею 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги. Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України). Розподіляючи судові витрати, суд керується ст.ст. 133,141 ЦПК України. Відповідно до положень частини першої, пункту 2 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, також належать витрати на проведення експертизи. Згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку з частковим задоволенням позовних вимог на користь позивача підлягає стягненню 403, 40 грн. Пунктами 1, 2 частини другої статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача. Як вбачається з матеріалів справи, згідно із Договором на проведення експертного дослідження №105 від 29.07.2021 року , за проведення експертного дослідження позивач [PERSON] сплатив ФОП [PERSON] 4000 грн, що підтверджується квитанцією №114702 від 29.07.2021 року. (а.с. 24-25), які підлягають стягненню з відповідача ПАТ «НАСК «ОРАНТА» на користь позивача.

Outcome: partial