Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінпром Маркет», третя особа без самостійних вимог -приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Євген Михайлович про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 07.05.2021 року приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Євген Михайлович видав виконавчий напис №32604 за заявою ТзОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ», за яким із нього на користь ТзОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» стягнуто 9706,80 грн. заборгованості за період з 13.12.2020 по 07.05.2021. На підставі виконавчого напису 06.09.2021 р.державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби у місті Івано-Франківську ПЗМУ Міністерства юстиції м.Івано-Франківськ Бурієм Н.І. було відкрито виконавче провадження щодо стягнення з нього заборгованості 9706,80 грн. та виконавчого збору в розмірі 970,68 грн. та витрат виконавчого провадження у розмірі 200 грн. Вважає, що оспорюваний виконавчий напис приватного нотаріуса не відповідає вимогам ст. 88 Закону України «Про нотаріат», оскільки спірний виконавчий напис вчинено 07.05.2021, тобто після спливу дванадцяти років з дати закінчення строку дії кредитного договору (кінцевим строком кредитного договору є 25.04.2009).Крім того відповідачем на наджано жодних графіків платежів, чи розрахунків заборгованості або ж виписку з рахунку боржника із зазначення суми заборгованості та строків її погашення із відміткою стягувача про непогашення заборгованості на підтвердження заявленої в виконавчому написі суми заборгованості за тілом кредиту . Важає, що достовірно невідомо чи заборгованість існує взагалі. або ж у розмірі , вказаному у виконавчому написі, тому на його думку така заборгованість не може вважатися безспірною. Отже, приватний нотаріус при вчиненні нотаріальної дії порушив вимоги закону та не переконався у безспірності заборгованості, яку він оспорює повністю. З усіх цих підстав просить визнати виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню та стягнути понесені судові витрати. Позивач в судове засідання не прибув, про час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений. Від нього надійшла до суду заява, за змістом якої просив розгляд справи проводити без його участі, позовні вимоги підтримав (а.с.14). Представник ТзОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, що підтверджується матеріалами справи. Від директора ТзОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» Яворського Р.І. до суду надійшла заява про визнання позовних вимог та стягнення частини судових витрат. Крім того, надійшло клопотання про врегулювання спору за участі судді, а саме про затвердження умов мирової угоди щодо погашення заборгованості за кредитним договором. Позивачем не надавалась згода на врегулювання спору за участі судді, а саме про затвердження умов мирової угоди щодо погашення заборгованості за кредитним договором. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, що підтверджується матеріалами справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає наступне. Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Судом встановлено, що 07.05.2021 року приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Євген Михайлович видав виконавчий напис №32604 за заявою ТзОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ», за яким із нього на користь ТзОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» стягнуто 9706,80 грн. заборгованості за період з 13.12.2020 по 07.05.2021 ( а.с. 7). На підставі виконавчого напису 06.09.2021 р.державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби у місті Івано-Франківську ПЗМУ Міністерства юстиції м.Івано-Франківськ Бурієм Н.І. було відкрито виконавче провадження щодо стягнення з нього заборгованості 9706,80 грн. та виконавчого збору в розмірі 970,68 грн. та витрат виконавчого провадження у розмірі 200 грн.( а.с. 9). Статтею 18 ЦК України передбачено, що нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку встановлених законом. Згідно з пунктом 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат», виконавчий напис є нотаріальною дією, що вчиняють нотаріуси. Статтею 87 Закону України «Про нотаріат» визначено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до статті 88 Закону України «Про нотаріат», нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати і, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак, характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. Згідно правового висновку Верховного Суду від 05 грудня 2018 року, постанова у справі № 756/7916/15-ц, суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87 ,88 Закону України «Про нотаріат», захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Відповідно до ч. 1 ст. 206 ЦПК України відповідач має право визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. А згідно з частиною 4 цієї статті у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. До початку розгляду справи по суті відповідач визнав позовні вимоги про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, що не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Виходячи із наведеного, суд вважає, що позов [PERSON] до ТзОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Євген Михайлович, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, підлягає задоволенню. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд враховує наступне. Відповідно до ч. 1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно задоволених позовних вимог. Згідно із ч. 9 ст. 141 ЦПК України у випадку, в тому числі, якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору. При цьому, положеннями статті 142ЦПК України передбачено порядок розподілу судових витрат у разі визнання позову, закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду. За змістом ч. 1ст. 142 ЦПК України, у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Аналогічна норма передбачена ч. 3ст. 7 Закону України «Про судовий збір». Таким чином, враховуючи, що представником відповідача ТзОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» визнано позов до початку розгляду справи по суті, то в судовому рішенні повинно бути вирішено питання про повернення позивачу з державного бюджету половини сплаченого ним судового збору при поданні позовної заяви. Як встановлено із матеріалів справи позивач [PERSON] сплатив судовий збір у розмірі 980,80 грн. (а.с.4). З урахування того, що позивачу підлягає поверненню 50 відсотків судового збору -у розмірі 490,40 грн., суд дійшов висновку про необхідність стягнути з відповідача на користь позивача інші 50 відсотків судового збору, що становить 490,40 грн. На підставі наведеного, відповідно до ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат», пп.3.2, 3.5 п.3 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України,

Outcome: approved