Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-30 00:00:00

Позивач в вересні 2021 року звернулася до суду з вищевказаним позовом до відповідача. В обґрунтування позову вказує, що працювала в Оболонському районному центрі зайнятості з 24.03.2004 (на сьогоднішній день Оболонський районний центр зайнятості перейменований в Оболонську філію Київського міського центру зайнятості). Наказом № 322-К від 08.11.2018 звільнили з роботи 13.11.2018 у зв`язку із скороченням чисельності або штату працівників , п.1 ст.40 КЗпП України. 12.09.2019 року рішенням Оболонського районного суду міста Києва позов задоволено. 18.11.2019 року рішенням Київського апеляційного суду апеляційна скарга Київського міського центру зайнятості залишена без задоволення. Наказом від 13.09.2019 №200-к Київського міського центру зайнятості було поновлено на посаді провідного фахівця з питань зайнятості сектору рекрутингу відділу взаємодії з роботодавцями Оболонської районної філії Київського міського центру зайнятості з 13.11.2018 року. 29.10.2020 року за № 1715 Київським міським центром зайнятості було видано наказ «Про зміни в структурах та штатних розписах районних філій КМЦЗ». Наказом від 28.12.2020 № 261-к звільнено з роботи 05.01.2021 за скороченням штатів, п.1 ст.40 КЗпП України. Позивача звільнили 05.01.2021 року розрахунковим періодом для обчислення середньомісячної заробітної плати позивача будуть два останні календарних місяці роботи до звільнення тобто листопад 2020 р. та грудень 2020 р., що відповідатиме Постанові КМУ від 08.02.1995 № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» із змінами від 09.12.2020 № 1213. До розрахункового періоду час, протягом якого позивач був у відпустці без збереження заробітної плати не включається (2 дні у грудні) . Фактична кількість відпрацьованих робочих днів за розрахунковий період = (21 роб. днів у листопаді + 22 роб. днів у грудні - 2 робочих дні позивач не працював внаслідок відпустки без збереження заробітної плат) = 41 роб. день. Відповідно до розрахункових листів позивача за листопад 2020 р., грудень 2020 р. та січень 2021 р. загальна сума заробітної плати позивача за листопад 2020 р. складає : заробітна плата 21 день 168 год - 4900 грн., надбавка 2450 грн., вислуга 980 грн., премія 6370 грн. Загальна сума 14700 грн. Загальна сума заробітної плати позивача за грудень 2020 року складає: заробітна плата 20 днів 158 год. - 4454, 55 грн., надбавка - 2227 грн. 28 коп., вислуга - 890,91 грн., премія 2895, 46 грн., індексація - 68, 10 грн. Загальна сума - 10536 грн. 30 коп. Середньоденна заробітна плата позивача за цей період склала : 14700 грн. + 10536 , 30 грн. = 25236, 30 грн. : 41 день = 615, 52 грн. Період за який стягується середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні - з 06.01.2021 по день подання позовної заяви - 16.09.2021 . Наказом від 17.09.2019 № 204-к Київського міського центру зайнятості позивачу було встановлено посадовий оклад в розмірі 4900 грн. з 13.09.2019 Зазначає, що обчислення коефіцієнта коригування становить 4900:4250 = 1,15 Відповідно до наказу Київського міського центру зайнятості від 03.12.2019 № 189-в була надана частина щорічної основної відпустки тривалістю 9 календарних днів з 16 по 24 грудня 2019 та частина щорічної основної відпустки тривалістю 14 календарних днів з 25 грудня 2019 по 10 січня 2020. Розрахунковий період для нарахування відпускних 12 місяців, що передують місяцю надання відпустки з грудня 2018 по листопад 2019. Сума відпускних, яку позивач отримав 7154, 84 грн. Різниця 7979,63 - 7154,84 = 824, 79 грн. не була сплачена позивачу у день звільнення, а саме 05.01.2021, оскільки відповідач не бажав виплачувати позивачу відповідну суму. Сума компенсації становить 12 грн. (824, 79 грн. + 12 грн.) = 836,79 грн. Зазначає, що 836 грн. 79 коп. відповідач повинен був сплатити позивачу ще у грудні 2019 несплачено відповідачем на дату звільнення і на даний час також не сплачено. Визначений розмір суми задоволений рішенням Оболонського районного суду м.Києва від 27.05.2021 року. Розрахунок середнього заробітку з 06.01.2021 по 16.09.2021 р. складає 156342,08 грн., проте з урахуванням пропорційності, розумності та справедливості вважає, що середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні має бути сплачений в сумі 16415, 92 грн. Відповідно до наказу Київського міського центру зайнятості від 02.04.2020 № 52-в була надана частина щорічної основної відпустки тривалістю 10 календарних днів з 13 по 23 квітня 2020 року та додаткова оплачувана відпустка за ненормований робочий день тривалістю 7 календарних днів з 24 по 30 квітня 2020 року. Розрахунковий період для нарахування відпускних 12 місяців, що передують місяцю надання відпустки починаючи з квітня 2019 по березень 2020. Коригуванню підлягає заробітна плата починаючи з квітня 2019 по 13 вересня 2019. Сума недоотриманих відпускних позивача 354 грн. 79 коп. Розмір суми 354,79 грн. яку відповідач повинен був сплатити позивачу ще у квітні 2020 року несплачений позивачем на дату звільнення позивача і на сьогоднішній день теж не сплачено. Вищезазначена сума стягнута рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 27.05.2021 року. Середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні складає 156342,08 грн. З урахуванням принципів розумності вважає, що середній заробіток за час затримки розрахунку повинен складати 9177,28 грн. Посилаючись на ст. ст.47, 116, 117, 232 КЗпП України просить суд стягнути з відповідача на свою користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 25 593 грн. 20 коп., поновивши строк звернення до суду. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу передано судді Яценко Н.О. Ухвалою від 21.09.2021 року по справі відкрито спрощене позовне провадження без виклику сторін. 05.11.2021 року до суду надійшла заява позивача про збільшення позовних вимог. В своїй заяві вказує, що на виконання рішення Оболонського районного суду м.Києва від 27.05.2021 р. по справі 756/13344/20 відповідачем 18.10.2021 року перераховано на її рахунок 71 грн. 22 коп. У зв`язку з проведеним перерахунком просить суд стягнути з відповідача на свою користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 30 299 грн. 41 коп. 18.11.2021 року до суду надійшов відзив відповідача . В своєму відзиві відповідач посилається на те, що не погоджуючись з розміром нарахованих відпускних позивач зверталася до суду з позовом і рішенням суду від 27.05.2021 позов [PERSON] задоволено частково та стягнуто з них 1191 грн. 53 коп. недонарахованих відпускних з урахуванням індексації грошових доходів громадян. Також не погоджуючись з нарахованою та виплаченою сумою вихідної допомоги позивач звернулася до суду з позовом, де рішенням суду від 02.06.2021 року позов задоволено частково. Стягнуто з них на користь позивачки недоплачену допомогу в розмірі 798 грн. 72 коп. та середній заробіток за час затримки розрахунку в розмірі 3754 грн. 92 коп. Зазначені судові рішення виконано та грошові кошти позивачу сплачено, затримки по виконанню судових рішень не було. Просили суд в задоволенні позову відмовити. Окрім того, просили застосувати строки позовної давності визначені ст.233 КЗпП України та відмовити в позові. 26.11.2021 року від позивача надійшла відповідь на відзив де позивач просила позов задовольнити, враховуючи невиплату коштів за судовими рішеннями. 03.12.2021 року від відповідача надійшли заперечення в яких посилаються на те, що відповідно до рішень Оболонського районного суду м.Києва від 27.05.2021 року по справі №756/13344/20 та від 02.06.2021 року по справі №756/3091/21 з Київського міського центру зайнятості стягнуто на користь позивача загальну суму коштів в розмірі 6950,37 грн. (з врахування податків та інших обов`язкових платежів - сума становить 5830,06 грн.) Відповідно до долучених до відзиву на позовну заяву платіжних доручень позивачу сплачено кошти на загальну суму 5830,06 грн. Судові рішення виконані в повному обсязі. При цьому, відсутність платіжного доручення щодо сплати суми в розмірі 959,18 грн. зумовлена тим, що позивачу за рішенням №756/3091/21 потрібно було сплатити з врахуванням сплачених податків та обов`язкових платежів суму у розмірі 4870,88 грн., проте помилково сплачено кошти без врахування податків та інших обов`язкових платежів у розмірі 5758,84 грн.(переплата 887,96 грн.) При виконанні рішення № 756/13344/20 здійснено правильний розрахунок, сплачено податки та інші обов`язкові платежі по двом рішенням та перераховано на рахунок позивача залишок недоплачених коштів в розмірі 71,22 грн. Якщо до суми переплати 887,96 грн. додати суму, доплачену у платіжному дорученні № 5958 від 13.10.2021 у розмірі 71, 22 грн. - вийде сума у розмірі 959,18 грн., про яку позивач стверджує, що начебто, не отримала. Просили застосувати ст.233 КЗпП України так як звертаючись до суду в жовтні 2020 року позивач знала про можливе порушення її прав, оскільки подала позовну заяву до суду та просили відмовити в позові. Дослідивши письмові докази по справі, суд доходить до наступного висновку. Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 12.09.2019 року по справі за позовом [PERSON] до Київського міського центру зайнятості, третя особа: Оболонська районна філія Київського міського центру зайнятості про поновлення на роботи, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди позов задоволено частково. Поновлено [PERSON] на посаді провідного фахівця з питань зайнятості сектору рекрутингу відділу взаємодії з роботодавцями Оболонської районної філії Київського міського центру зайнятості з 13 листопада 2018 року; стягнуто з Київського міського центру зайнятості на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 88 949 грн. 97 коп. та моральну шкоду в сумі 9023 грн. 81 коп. У задоволенні решти вимог відмовлено. Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 27 травня 2021 року по справі за позовом [PERSON] до Київського міського центру зайнятості, про стягнення недонарахованих відпускних з урахуванням індексації грошових доходів громадян та відшкодування моральної шкоди позов задоволено частково. Стягнуто з Київського міського центру зайнятості на користь [PERSON] 1191 грн. 53 коп. недонарахованих відпускних з урахуванням індексації грошових доходів громадян. В задоволенні решти вимог відмовлено. Рішенням Оболонського районного суду м.Києва від 02 червня 2021 року по справі за позовом [PERSON] до Київського міського центру зайнятості, третя особа - Оболонська районна філія Київського міського центру зайнятості про стягнення суми вихідної допомоги, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, моральної шкоди , визнання недійсним вкладишу до трудової книжки та зобов`язання видати новий вкладиш до трудової книжки позов задоволено частково. Стягнуто з Київського міського центру зайнятості на користь [PERSON] суму недоплаченої вихідної допомоги в розмірі 798 грн. 72 коп. та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 3754 грн. 92 коп., 1000 грн. моральної шкоди. В задоволенні решти вимог відмовлено. Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Як убачається з платіжних доручень наданих відповідачем за судовими рішеннями від 27.05.2021 року та від 02.06.2021 року стягнуто на користь позивача загальну суму коштів в розмірі 6950 грн. 37 коп. (з врахуванням податків та інших обов`язкових платежів - сума становить 5830 грн.), що підтверджено платіжними дорученнями. Відсутність платіжного доручення щодо сплати суми у розмірі 959,18 грн. відповідач доводить тим, що позивачу за рішенням від 02.06.2021 року слід сплатити було з врахуванням сплачених податків та обов`язкових платежів суму в розмірі 4870, 88 грн., проте помилково сплачено кошти без врахування податків та інших обов`язкових платежів у розмірі - 5 758, 84 грн. (переплата - 887,96 грн.), протилежне судом не встановлено. При виконанні судового рішення від 27.05.2021 року відповідачем проведено сплату податків та інших обов`язкових платежів по двом рішенням та перераховано кошти на рахунок позивача залишок недоплачених коштів в розмірі 71 грн. 22 коп. Якщо до суми переплати 887,96 грн. додати суму, доплачену у платіжному дорученні №5958 від 13.10.2021 у розмірі 71,22 грн. вийде сума в розмірі 959,18 грн. Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Відповідно до ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що всі суми (заробітна плата, вихідна допомога, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день звільнення цього працівника. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. При невиконанні такого обов`язку з вини власника або уповноваженого ним органу настає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 20 постанови від 24 грудня 1999 року № 13 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці", установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі статті 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому свої вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Отже, стягнення з роботодавця (власника або уповноваженого ним органу підприємства, установи, організації) середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні (у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у терміни, зазначені у статті 116 КЗпП України, за весь час затримки по день фактичного розрахунку) за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця, який нараховують у розмірі середнього заробітку і який спрямований на захист прав звільнених працівників щодо отримання ними в передбачений законом термін винагороди за виконану роботу (усіх виплат, на отримання яких працівники мають право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій). В межах розгляду даної справи предметом спору є стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Разом з тим стягнення середнього заробітку за час затримки при звільненні відповідно до ст.117 КЗпП України судом вирішено при постановленні рішення 02.06.2021 року та стягнуто середній заробіток за час затримки виплати позивачу недоплаченої суми вихідної допомоги за період з 06.01.2021 по 02.06.2021 (включно) із розрахунку 615,52 грн. (середньоденна заробітна плата), яка встановлена судовим рішенням. Нарахування середнього заробітку за час затримки по двох виплатах, а саме по недоплачених відпускних та по недоплаченій вихідній допомозі, які стягнуті за двома судовими рішеннями , як того просить позивач, на думку суду матиме подвійне стягнення. За судовим рішенням від 02.06.2021 року суд провів стягнення середнього заробітку за час затримки виплати позивачу недоплаченої суми вихідної допомоги станом на 02.06.2021 проте виплата проведена 12 жовтня 2021 року відповідно до платіжного доручення № 5812 від 11.10.2021 року. Таким чином, середній заробіток за час затримки виплати позивачу недоплаченої суми вихідної допомоги за період з 03.06.2021 року по 11.10.2021 року (включно) становить 58474,40 коп. із розрахунку 615,52 грн. (середньоденна заробітна плата) * 95 днів. У Постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року (справа N 761 (9584)15-ц (далі постанова) у пункті 87 прописано, що з огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві Велика Палата Верховного Суду доходить до висновку, що, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП. При цьому, зменшення суми відшкодування залежить від розміру недоплаченої роботодавцем суми. Істотним є період затримки (прострочення) невиплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум. Велика Палата у зазначеній вище постанові зазначає, що враховувати необхідно ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника, інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні. (п. п. 91; 91п. 1,2,3,4 постанови). Враховуючи те, що Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 27 квітня 2016 року у справі за провадженням N 6-113цс16 щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, суд, беручи до уваги правові позиції Великої палати прописані у постанові від 26 червня 2019 року вважає за необхідне зменшити суму компенсаційних виплат позивачу. Враховуючи наведене, зокрема, що під час звільнення позивачці підприємство не провело з нею розрахунок у повному обсязі, при цьому взявши до уваги, що сума недоплаченої вихідної допомоги у розмірі 798 грн.72 коп., крім цього, позивачем отримано компенсацію втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків виплати у розмірі 3754 грн. 92 коп., суд доходить до висновку, що з урахуванням принципу справедливості та співмірності з відповідача підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 1000 гривень без урахування податків та інших обов`язкових платежів. Згідно п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року N13 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" роз`яснено, що оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. Враховуючи вищенаведене, а також принцип справедливості та співмірності, суд приходить до переконання, що позов підлягає частковому задоволенню, а саме із відповідача на користь позивача слід стягнути 1000 гривень середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, без урахування податків та інших обов`язкових платежів. В задоволенні решти вимог суд відмовляє. Суд не приймає до уваги доводи представника відповідача щодо пропущення позивачем строку звернення до суду, виходячи з такого. Статтею 233 КЗпП України встановлено тримісячний строк як загальний строк для звернення за захистом суб`єктивних трудових прав працівників. Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, наданих у п. 20, 25 постанови "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" N 13 від 24.12.99 р., установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Не проведення розрахунку з працівником у день звільнення або, якщо в цей день він не був на роботі, наступного дня після його звернення з вимогою про розрахунок є підставою для застосування відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП. Невиплата працівникові при звільненні всіх належних йому сум є триваючим правопорушенням, а тому працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку. Як убачається з матеріалів справи з даним позовом позивач звернулась до суду 16.09.2021 року, а виплата проведена 11.10.2021 року. Таким чином, позивачем не пропущено тримісячного строку, встановленого ст. 233 КЗпП України. У цьому разі перебіг тримісячного строку звернення до суду починається з наступного дня після проведення зазначених виплат незалежно від тривалості затримки розрахунку. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір в сумі 29 грн. 96 коп.

Outcome: partial