Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-26 00:00:00

10.09.2019 позивач [PERSON] звернулася в Корабельний районний суд м. Миколаєва з позовною заявою до відповідача [PERSON] , в якому просила суд визнати [PERSON] батьком [PERSON] , [INFO] , у зв`язку з чим внести зміни до актового запису про народження дитини шляхом виключення відомостей про батька " [PERSON] " та внесення в графу "Батько" відомостей про відповідача [PERSON] , залишивши без зміни прізвище, ім`я по-батькові [PERSON] , [INFO] . Також позивач просила стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) відповідача щомісячно до повноліття дитини. В обґрунтування позовної заяви позивач зазначила, що з 11.08.2014 р. вони з відповідачем почали проживати однією сім`єю як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу, вести спільне господарство. [INFO] у позивача від відповідача [PERSON] народилася донька [PERSON] . На момент народження спільної дитини, стосунки між сторонами погіршились, у зв`язку з чим відповідач відмовився подавати спільну заяву до органів ДРАЦС про походження дитини та реєстрацію її народження. Оскільки біологічний батько дитини [PERSON] до органів ДРАЦС не подав заяву про її народження, відомості про батька в актовому записі про народження доньки [PERSON] були записані згідно з заявою матері дитини на підставі ст. 135 СК України. Після народження дитини відповідач забрав позивача разом з дитиною з пологового будинку, придбав дитячий візок для доньки. Будь-якої іншої допомоги на утримання дитини відповідач не надавав. Фактичні шлюбні відносини між сторонами припинилися у зв`язку із самоусуненням [PERSON] від виконання своїх батьківських обов`язків. На сьогодні відповідач не цікавиться своєю дитиною, її долею та станом здоров`я, матеріальної допомоги на утримання доньки не надає. Посилаючись на вказані обставини, а також неможливість вирішення питання про визнання батьківства у досудовому порядку, позивач була змушена звернутися в суд з даним позовом. Ухвалою суду від 24.09.2019 року відкрито загальне позовне провадження, копії ухвали направлені сторонам по справі. Відповідачу запропоновано подати відзив в строк 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження та позивачу встановлено п`ятиденний строк з дня отримання відзиву для подання відповіді на відзив. Позивач та її представник у судове засідання не з`явилися. Представник позивача - адвокат Іванова Т.В. надала заяву, в якій просила проводити розгляд справи без участі позивача та її представника, позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, був вчасно та належним чином повідомлений про місце розгляду справи. У своїх заявах, поданих через канцелярію суду 02.11.2020 р. і 17.09.2021 р., просив перенести слухання у даній цивільній справі на невизначений термін допоки не буде оголошено про офіційне припинення пандемії коронавірусної хвороби в країні. У своєму відзиві на позовну заяву заперечував проти задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що твердження позивача не відповідають дійсним обставинам справи, так як сторони з самого початку свого знайомства перебували у звичайних дружніх відносинах, спілкувались один з одним та інколи проводили разом час як друзі, але ніколи спільно не мали планів на подальше життя, не мали спільних намірів народжувати дітей та взагалі ніколи не відносилися один до одного як чоловік і дружина. Більше того, сторони ніколи не проживали разом однією сім`єю, як про те вказує позивач, не мали спільного сімейного бюджету, прав та обов`язків подружжя, оскільки не дивлячись на перебування у дружніх стосунках, в ході спілкування виявилося, що їм було важко знайти спільну мову та порозумітись між собою через різність характерів, поглядів на життя та неможливість дійти компромісу при спілкуванні, що виключало можливість їх спільного проживання, тим паче, в якості сім`ї. Доводи позивача про те, що відповідач є батьком дитини - [PERSON] [INFO] , не можуть заслуговувати на увагу, так як сторони перебували лише у дружніх відносинах, відносин як у чоловіка і жінки у них не було. Він знав про вагітність позивача, але від кого вона завагітніла йому вона не повідомляла. Відповідач надавав позивачу лише дружню допомогу під час її вагітності та пологів, за необхідності. У своєму відзиві відповідач не заперечував проти призначення по справі судової молекулярно-генетичної експертизи, не погоджувався лише з запропонованою позивачем експертною установою та не заперечував проведення такої експертизи у Миколаївському науково-дослідному експертному криміналістичному центрі МВС України. За відсутності належних доказів щодо підтвердження його батьківства, відповідач не вважає себе зобов`язаним сплачувати аліменти на утримання доньки позивача. Зазначив, що на тепер він не працює, є особою малозабезпеченою, не має стабільних доходів. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву, в якій просив розглядати справу за відсутності представника відділу ДРАЦС, заперечень щодо розгляду справ не мав. Ухвалою суду від 13.01.2021 р. було призначено судову молекулярно-генетичну експертизу з метою встановлення батьківства [PERSON] відносно малолітньої [PERSON] , 2015 року народження. 24.06.2021 р. КУ "Одеське обласне бюро судово-медичної експертизи" повернуло цивільну справу на адресу суду без виконання у зв`язку з неодноразовим неприбуттям відповідача [PERSON] до Одеського обласного бюро СМЕ для одночасного відбору біологічних зразків та неможливістю виконання експертизи. Вивчивши доводи позову, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини. Судом встановлено, що [INFO] позивач [PERSON] народила дитину - доньку [PERSON] . Згідно з свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим Корабельним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції 23.10.2015 р., матір`ю дитини записана [PERSON] , з якою проживає дитина. Батьком дитини записаний [PERSON] . Відповідно до Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження, 23.10.2015 р. була здійснена реєстрація актового запису про народження [PERSON] згідно з ч. 1 ст. 135 СК України. Відповідно до ч. 1 ст. 109 ЦПК України у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні. Суд не знаходить поважних причин, які б перешкоджали відповідачу з`явитися для відбору зразків крові, а тому дійшов висновку про його ухилення від прийняття участі в призначеній судово-генетичній експертизі, що позбавило позивача надати суду докази з приводу визначення кровної спорідненості між відповідачем та малолітньою дитиною. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Доказами у такій справі можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності. Факт доведеності батьківства відповідача щодо малолітнього підтверджується наданими позивачем доказами проведення сумісного часу дитини з відповідачем (CD-диск з зображеннями відповідача разом з дитиною - а.с. 12) та письмовими поясненнями позивача, викладеними у позовній заяві, у яких вона зазначила, що з 11 серпня 2014 року проживала однією сім`єю без державної реєстрації шлюбу з [PERSON] . Сторони вели спільне господарство та підтримували сімейно-шлюбні відносини. Натомість відповідач належних і допустимих доказів на спростування зазначених позивачем обставин не надав. При цьому суд враховує, що відповідачу достеменно було відомо про предмет спору у цій справі. Проте він жодного разу не з`явився у судове засідання, хоча декілька разів з`являвся до суду аби надати заяви про перенесення розгляду справи, посилаючись на наявну епідеміологічну ситуацію в країні. Згідно з ч. 1 ст. 52 Конституції України діти рівні у своїх правах незалежно від походження, а також від того, народжені вони у шлюбі чи поза ним. Власне на реалізацію положення Конституції і передбачено визначення походження дитини, батьки якої не перебувають у шлюбі між собою, оскільки гарантується дитині батьківство, незалежно від того, в шлюбі перебувають її батьки чи ні. Відповідно до статті 128 СК України визнання батьківства за рішенням суду відбувається за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу. Згідно з положеннями ч. 1 ст. 135 СК України при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою. Відповідно до роз`яснень, наданих у п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2008 № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», відповідно до статей 213, 215 ЦПК України рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах РАЦС (прізвище, ім`я та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено). У разі коли ухилення сторони у справі зазначеної категорії від участі в експертизі або від подання необхідних матеріалів, документів тощо унеможливлює її проведення, суд відповідно до ст. 146 ЦПК України може визнати факт, для з`ясування якого її було призначено, або відмовити в його визнанні (залежно від того, хто зі сторін ухиляється, а також яке значення має для них ця експертиза). Відповідно до п. 2.13.1 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, які затверджені наказом Міністерства юстиції України від 12 січня 2011 року № 96/5 та зареєстрований в Міністерстві юстиції України 14.01.2011 року за № 55/18793, рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану, є підставою для внесення відповідних змін до актового запису. Відповідно до ст. 51 Конституції України, ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дітей; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 31) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 32) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Згідно з ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч.ч. 7, 8 ст. 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей і, тим більше, при захисті одного із основних прав дитини права на утримання, яке кореспондується із конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно з ч. 2 ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Обов`язок доказування та подання доказів, встановлений ст. 81 ЦПК України, в якій зазначено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, оскільки під час розгляду справи було доведено, що відповідач [PERSON] є біологічним батьком народженої у позивача [PERSON] доньки [PERSON] , [INFO] , і відповідач як батько, який згідно з чинним законодавством зобов`язаний утримувати дитину до досягнення нею повноліття, належним чином не виконує зазначеного обов`язку. Оскільки судово-генетична експертиза у цій справі не проведена з вини відповідача та її неможливо провести за його відсутності, суд визнає факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, а саме, доведеність факту батьківства відповідача щодо малолітньої дитини. Отже необхідно зобов`язати орган ДРАЦС внести зміни до актового запису про народження дитини, записавши батьком відповідача. При цьому прізвище, ім`я та по батькові дитини, його дату та місце народження та відомості про матір залишити без змін. Виходячи із загальних засад справедливості цивільного судочинства та необхідності захисту інтересів дитини, при визначенні розміру аліментів суд враховує усі істотні обставини справи та вбачає за необхідне стягнути із відповідача аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частки всіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з 10 вересня 2019 року (день звернення до суду з позовом) і до досягнення дитиною повноліття. Визначаючи мінімальний розмір аліментів на одну дитину не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, суд враховує інтереси дитини та відповідні вимоги ч. 2 ст. 182 СК України, згідно з якими такий мінімальний розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. На підставі ст. 430 ЦПК України вбачається за необхідне допустити негайне виконання рішення у межах суми стягнення аліментів за один місяць. Відповідно до ст. 141 ЦПК України враховуючи, що позивач була звільнена від сплати судового збору за подання позову за вимогою про стягнення аліментів, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача в дохід держави судовий збір в розмірі 768,40 грн, визначеному на момент звернення позивача до суду. Крім того, під час звернення до суду з даним позовом, позивачем [PERSON] був сплачений судовий збір за вимогою про визнання батьківства в сумі 768,40 грн., який також належить стягнути з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved