Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-01 00:00:00

21.03.2016 ПАТ "Універсал Банк" звернувся до суду з позовом в якому просив стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] заборгованість за кредитним договором у розмірі 39 337,08 (тридцять дев`ять тисяч триста тридцять сім, 08 ) доларів США. В обґрунтування позову покликається на те, що 07 лютого 2008 р. Публічне акціонерне товариство «Універсал Банк» (що є правонаступником ВАТ «Універсал Банк»), та [PERSON] уклали кредитний договір № 034-2008-188 (далі «Основний договір»), відповідно до умов якого кредитор зобов`язується надавати Позичальнику на умовах цього договору грошові кошти в сумі 70 000.00 (сімдесят тисяч) доларів США, а Позичальник зобов`язується прийняти, належним чином використати та повернути Кредит, а також сплатити проценти за користування Кредитом в розмірі 12,75 % річних в порядку, на умовах та в строки визначені цим Договором. Сторони погодили, що розмір базової процентної ставки може змінюватися згідно умов цього Договору. Відповідно до п 1.1.1 Основного договору за користування коштами понад встановлений строк нараховується процентна ставка в розмірі 38,25 % річних (підвищена процентна ставка). Відповідно до п 1.3 Основного договору цільове призначення кредиту: на придбання майна, а саме: трьохкімнатна квартира, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Крім того, між Позивачем та Відповідачем 1 у відповідності до Кредитного договору № 034-2008-188 від 07 лютого 2008 року було укладено наступні Додаткові угоди (якими погоджено зміни до Кредитного договору щодо процентів за користування Кредитом): 1. Додаткова угода б/н від 01 березня 2009 року 2. Додаткова угода б/н від 19 березня 2009 року 3. Додаткова угода б/н від 19 березня 2009 року 4. Додаткова угода б/н від 01 серпня 2010 року 5. Додаткова угода б/н від 27 серпня 2010 року 6. Додаткова угода б/н від 01 серпня 2011 року 7. Додаткова угода б/н від 12 серпня 2011 року 8. Додаткова угода б/н від 12 серпня 2011 року 9. Додаткова угода б/н від 21 серпня 2012 року 10. Додаткова угода б/н від 03 грудня 2013 року 11. Додаткова угода б/н від 03 листопада 2014 року 12. Додаткова угода б/н від 01 квітня 2015 року 07 лютого 2008 р. між Банком та Позичальником було укладено Договір іпотеки для забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором № 034-2008-188. Відповідно до п. 1.1. Договору Іпотеки іпотекодавець передає в іпотеку наступне нерухоме майно, а саме: квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Крім того, між Банком та Позичальником були укладені договори про внесення змін та доповнень до Договору іпотеки від 05 березня 2008 року, у зв`язку із укладенням Додаткових угод до Основного договору, а саме: 1. Договір про внесення змін та доповнень до договору іпотеки зареєстрованого в реєстрі № 70 від 26 серпня 2010 року. 2. Договір про внесення змін до договору іпотеки зареєстрованого в реєстрі № 70 від 26 серпня 2011 року. 3. Договір про внесення змін до договору іпотеки зареєстрованого в реєстрі № 70 від 21 серпня 2012 року. 4. Договір про внесення змін до договору іпотеки зареєстрованого в реєстрі № 70 від 03 квітня 2015 року. Однак Відповідач систематично не виконує обов`язки за договором, а тому утворився та існує перед Позивачем борг, розмір, структура і порядок обчислення якого вказано у Розрахунку заборгованості, зокрема станом на 18.02.2016 року заборгованість за Кредитним договором становить 39 337,08 (тридцять дев`ять тисяч триста тридцять сім,08 ) доларів США, у тому числі: прострочена заборгованість по кредиту: 564,32 доларів США; - сума дострокового стягнення кредиту: 36 852,73 доларів США; відсотки: 1 894,61 доларів США; підвищені відсотки: 25,42 доларів США. Еквівалент заборгованості в національній валюті України станом на дату оплати судового збору за офіційним курсом НБУ (1 долар США = 27,08 грн.) складає 1 065 248.13 грн. 07 лютого 2008 року Кредитор та [PERSON] (далі -Відповідач 2, Поручитель) уклали Договір поруки № 034-2008-188-Р, відповідно до умов якого Поручитель зобов`язується перед Кредитором відповідати за невиконання Відповідача 1 усіх зобов`язань перед Кредитором, що виникли з Основного договору, в повному обсязі як існуючих в теперішній час, так і тих, що можуть виникнути в майбутньому. Між Банком та Поручителем було укладено Додаткові угоди до Договору поруки від 07 лютого 2008 року та Договори поруки, відповідно до яких сторони, враховуючи внесені зміни до умов Основного договору, укладеного між Кредитором та Відповідачем 1, погодили внести відповідні зміни й до вищевказаного Договору поруки та уклали нові Договори Поруки , а саме: 1. Додаткова угода №1 до Договору поруки № 034-2008-188-Р від 19 березня 2009р. 2. Договір поруки № 034-2008-188-Р від 27 серпня 2010 р. 3. Додаткова угода до Договору поруки № 034-2008-188-Р від 12 березня 2011р. 4. Додаткова угода до Договору поруки № 034-2008-188-Р від 21 серпня 2012 р. 5. Договір поруки б\\н 03 грудня 2013 р. 6. Договір поруки б\\н 04 листопада 2014 р. 7. Договір поруки б\\н 01 квітня 2015 р. ПАТ «Універсал Банк» було вжито усіх можливих та доступних заходів щодо кожного з відповідачів для досудового врегулювання проблеми, однак це не призвело до повного погашення боргу. У зв`язку з цим ми вимушені стягувати заборгованість Відповідача 1 у примусовому порядку, шляхом звернення до суду. 02.09.2021 від представника позивача надійшло клопотання про заміну позивача на Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» у зв`язку з тим, що 30.04.2021 між АТ «Універсал банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено договір факторингу, за яким останнє набуло прав вимоги до відповідачів за Кредитним договором №034-2008-188 від 07.02.2008 та Договором поруки № 034-2008-188-Р від 07.02.2008 року в сумі 51147,85 доларів США. 09.09.2021 ухвалою Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області замінено позивача Акціонерне товариство «Універсал банк» на його правонаступника - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів». Представник позивача Виссал В.В. подав клопотання про розгляд справи без участі представника позивача. Позовні вимоги позивач підтримує у повному обсязі.. Представники відповідачів - адвокат Возняк В.Й. та Волошин С.П. заперечили проти задоволення позову з підстав, які виклали письмо. Зокрема, вказують на те, що відповідачі повністю виконали свої зобов`язання перед позивачем за кредитним договором, і навіть переплатили. До вказаного позову додано розрахунок, який не обґрунтовує вказаний борг у сумі 39337,08 доларів США. З розрахунку позивача вбачається, що відповідачами сплачено по кредиту 32582,95 доларів США та по відсоткам 51030,60 доларів США, що разом складає 83613,55 доларів США. Таким чином, за розрахунком позивача на виконання умов кредитного договору № 034-2008-188 від 07.02.2008р. відповідачами сплачено в користь позивача 83613,55 доларів США. Нижче у розрахунку позивач зазначає з чого складається сума боргу 39337,08 доларів США: - прострочена заборгованість по кредиту: 564,23 доларів США; - сума дострокового стягнення кредиту: 36852,73 доларів США; - відсотки: 1894,61 доларів США; - підвищені відсотки: 25,42 доларів США. Разом з тим в розрахунку, який долучено до позову відсутнє обчислення суми дострокового стягнення кредиту - 36852,73 доларів США. Також зазначають, що на адресу відповідачів не надходило письмового повідомлення про відступлення права грошової вимоги, і відповідно в матеріалах справи № 442/2488/16-ц відсутні докази про направлення відповідачам згаданого повідомлення. Це свідчить про те, що у ТзОВ «Фінансово «Європейська агенція з повернення боргів» не наступили підстави для вимог щодо сплати боргу за кредитним договором № 034-2008-188 від 07.02.2008р. Більше того, в матеріалах справи № 442/2488/16-ц, знаходиться заява ТзОВ «Фінансово «Європейська агенція з повернення боргів» від 09.09.2021р. № 004759675, в якій правонаступник зазначає, що відповідно до Додатку № 1 до Договору Факторингу, ТзОВ «Фінансово «Європейська агенція з повернення боргів» набуло права грошової вимоги до Відповідача за кредитним договором № 034-2008-188 від 07.02.2008р. в сумі 51147,85 USD, з яких: - 37407,39 USD - основна заборгованість за тілом кредиту; 13740,46 USD - заборгованість за нарахованими процентами за кредитом; - 0 USD - заборгованість по нарахованим штрафам. Така ж інформація зазначена й у Витягу реєстру прав вимоги. Розрахунку боргу в сумі 51147,85 USD ТзОВ «Фінансово «Європейська агенція з повернення боргів» суду не надало, як і його складових, а саме - 37407,39 USD і - 13740,46 USD. Отже, викладені обставини свідчать про те, що наданий позивачем розрахунок боргу не може бути прийнятий судом як допустимий доказ на підтвердження фактів, які підлягають доказуванню у даній справі. З вказаних підстав просять відмовити у задоволенні позову. Суд, дослідивши наявні матеріали справи, об`єктивно оцінивши докази у їх сукупності, дійшов висновку, що у задоволенні позву слід відмовити, зважаючи на таке. Встановлено, що 07 лютого 2008 р. Публічне акціонерне товариство «Універсал Банк» (що є правонаступником ВАТ «Універсал Банк»), та [PERSON] уклали кредитний договір № 034-2008-188, відповідно до умов якого кредитор зобов`язується надавати Позичальнику на умовах цього договору грошові кошти в сумі 70 000.00 (сімдесят тисяч) доларів США, а Позичальник зобов`язується прийняти, належним чином використати та повернути Кредит, а також сплатити проценти за користування Кредитом в розмірі 12,75 % річних в порядку, на умовах та в строки визначені цим Договором. Сторони погодили, що розмір базової процентної ставки може змінюватися згідно умов цього Договору. Відповідно до п 1.1.1 Основного договору за користування коштами понад встановлений строк нараховується процентна ставка в розмірі 38,25 % річних (підвищена процентна ставка). Відповідно до п 1.3 Основного договору цільове призначення кредиту: на придбання майна, а саме: трьохкімнатна квартира, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . 07 лютого 2008 року Кредитор та [PERSON] (далі - Відповідач 2, Поручитель) уклали Договір поруки № 034-2008-188-Р, відповідно до умов якого Поручитель зобов`язується перед Кредитором відповідати за невиконання Відповідача 1 усіх зобов`язань перед Кредитором, що виникли з Основного договору, в повному обсязі як існуючих в теперішній час, так і тих, що можуть виникнути в майбутньому. Між Банком та Поручителем було укладено Додаткові угоди до Договору поруки від 07 лютого 2008 року та Договори поруки, відповідно до яких сторони, враховуючи внесені зміни до умов Основного договору, укладеного між Кредитором та Відповідачем 1, погодили внести відповідні зміни й до вищевказаного Договору поруки та уклали нові Договори Поруки. 07 лютого 2008 р. між Банком та Позичальником було укладено Договір іпотеки для забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором № 034-2008-188. Відповідно до п. 1.1. Договору Іпотеки іпотекодавець передає в іпотеку наступне нерухоме майно, а саме: квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Крім того, між Банком та Позичальником були укладені договори про внесення змін та доповнень до Договору іпотеки від 05 березня 2008 року, у зв`язку із укладенням Додаткових угод до Основного договору. З Розрахунку заборгованості, складеного позивачем вбачається, що станом на 18.02.2016 року заборгованість за Кредитним договором становить 39 337,08 (тридцять дев`ять тисяч триста тридцять сім,08 ) доларів США, у тому числі: прострочена заборгованість по кредиту: 564,32 доларів США; - сума дострокового стягнення кредиту: 36 852,73 доларів США; відсотки: 1 894,61 доларів США; підвищені відсотки: 25,42 доларів США. Разом з тим в розрахунку, який долучено до позову відсутнє обчислення суми дострокового стягнення кредиту - 36852,73 доларів США. 30.04.2021р. між АТ «Універсал Банк» та ТзОВ «Фінансово «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу № 30/04/21/ФК2, за яким останнє набуло прав вимоги до відповідачів за кредитним договором № 034-2008-188 від 07.02.2008р. та договором поруки № 034-2008-188-Р від 07.02.2008р. До договору факторингу від 30.04.2021р. за № 30/04/21/ФК2 додається Витяг реєстру прав вимоги та Акт передачі Реєстру Прав Вимоги. У вказаних документах відсутнє зазначення про передачу суми боргу в розмірі 39337,08 доларів США. вказаної у позові, та не долучено документу про її оплату в користь АТ «Універсал Банк». Більше того, в матеріалах справи № 442/2488/16-ц, знаходиться заява ТзОВ «Фінансово «Європейська агенція з повернення боргів» від 09.09.2021р. № 004759675, в якій правонаступник зазначає, що відповідно до Додатку № 1 до Договору Факторингу, ТзОВ «Фінансово «Європейська агенція з повернення боргів» набуло права грошової вимоги до Відповідача за кредитним договором № 034-2008-188 від 07.02.2008р. в сумі 51147,85 доларів США, з яких: - 37407,39 USD - основна заборгованість за тілом кредиту; 13740,46 USD - заборгованість за нарахованими процентами за кредитом; - 0 USD - заборгованість по нарахованим штрафам. Така ж інформація зазначена й у Витягу реєстру прав вимоги. Розрахунку боргу в сумі 51147,85 USD ТзОВ «Фінансово «Європейська агенція з повернення боргів» суду не надало, як і його складових, а саме - 37407,39 USD і - 13740,46 доларів США. Отже, викладені обставини свідчать про те, що наданий позивачем розрахунок боргу не може бути прийнятий судом як допустимий доказ на підтвердження фактів, які підлягають доказуванню у даній справі. Вищевикладене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду викладеною у постанові від 13.06.2018 року у справі № 733/608/16-ц. З аналізу наведеного випливає, що наданий позивачем розрахунок кредитної заборгованості не є безспірним доказом існування між сторонами договірних відносин та розміру боргу. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 27 березня 2020 року в справі № 703/3063/18. За змістом ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Відповідно до ст. 10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до ст. 49 ЦПК України збільшення позову у стадії розгляду справи по суті не допускається. Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. За змістом ст. ст. 77-80 ЦПК України, докази мають бути належними, допустимими, достатніми та достовірними. Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи. Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За змістом ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Згідно ст. 213 ЦПК України, суд під час розгляду справи повинен безпосередньо дослідити докази у справі. Також, згідно ст. 229 ЦПК України, суд під час розгляду справи повинен безпосередньо дослідити докази у справі: ознайомитися з письмовими та електронними доказами, висновками експертів, поясненнями учасників справи, викладеними в заявах по суті справи, показаннями свідків, оглянути речові докази. Докази, що не були предметом дослідження в судовому засіданні, не можуть бути покладені судом в основу ухваленого судового рішення. Як вбачається з вищевикладених норм процесуального права - завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав. Отже захисту підлягає порушене право. Однак, позов не відповідає викладеним вище нормам процесуального права, а належний правовий аналіз наведених доводів свідчить про обгрунтований сумнів у доведеності позовних вимог, і зокрема в частині розміру суми боргу, якщо такий взагалі існує. У той час коли відповідачі категорично заперечують заборгованість за кредитним договором № 034-2008-188 від 07.02.2008р., тим більше з врахуванням вимог Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо споживчих кредитів, наданих в іноземній валюті» від 13.04.2021 року № 1381-IX, який набрав чинності 22.04.2021р. внесено зміни до закону України «Про споживче кредитування» та інших нормативних актів. Так, вказаним законом передбачено відновлення платоспроможності позичальників, які отримали споживчі кредити в іноземній валюті, але не змогли своєчасно здійснювати платежі за цими кредитами, запроваджується загальний механізм реструктуризації усіх споживчих валютних кредитів фізичних осіб шляхом конвертації їх у гривню за відповідним курсом. Крім того, вказаним законом доповнено розділ IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування» новим пунктом 7, яким визначаються порядок та умови проведення реструктуризації зобов`язань за договорами про споживчий кредит, наданими в іноземній валюті. Проте, звернення [PERSON] до АТ «Універсал Банк» із заявою від 02.06.2021р., а пізніше до ТзОВ «Фінансово «Європейська агенція з повернення боргів» із заявою 29.09.2021р., в яких просив провести реструктуризацію валютного кредиту, наданого йому за кредитним договором № 034-2008-188 від 07.02.2008р. залишені без жодної відповіді. Приймаючи до уваги те, що зі змісту кредитного договору № 034-2008-188 від 07.02.2008р. слідує споживчий кредит, оскільки такий отримано фізичною особою [PERSON] для придбання квартири, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03.07.2019 року у справі № 342/180/17 провадження № 14-131цс19 притримується позиції, що відповідно до ч. 4 ст. 42 Конституції України держава захищає права споживачів. Згідно з ч. 1 ст. 1 ЦК України цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вольного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників. Основні засади цивільного законодавства визначені у ст. З ЦК України. Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої ст. 3 ЦК України. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у п. 6 ч. 1 ст. З ЦК України. Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. У ч. 1, 3 ст. 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (частина перша статті 11 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-ХІІ«Про захист прав споживачів» (далі - Закон №1023-XII). Згідно з п. 22 ч. 1 ст. 1 Закону № 1023-ХІІ споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Конституційний Суд України у рішенні у справі за конституційним зверненням громадянина щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11 липня 2013 року у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту. Ч. 4 ст. 10 ЦПК України і ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерело права. Згідно із практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і докази не збирає. Крім того, ЄСПЛ притримується у своїх рішення позиції того, що суд вправі обґрунтовувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа „Коробов проти України № 39598/03 від 21.07.2011), тобто таких, що не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування „поза розумним сумнівом (рішення від 18 січня 1978 року у справі „Ірландія проти Сполученого Королівства (Ireland v. the UnitedKingdom), п. 161, Series А заява №25). Європейський суд з прав людини також зазначає, що хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обгрунтування своїх рішень (рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає у тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обгрунтованого рішення може забезпечуватися публічний контроль здійснення правосуддя (рішення у справі «Гірвіссарі проти Фінляндії» від 27 вересня 2001 року). Згідно ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Верховний Суд у своїй постанові від 27.03.2020 року у справі № 703/3063/18 прийшов до висновку, що у зв`язку з ненаданням банком доказів суд позбавлений можливості перевірити розмір нарахованих суми боргу відповідачу. Надаючи оцінку доказам, долученим до позову з дотримання згаданих норм процесуального права та практики Європейського суду з прав людини, слід зазначити, що позовні вимоги є не обґрунтовані доказами, і зокрема на підтвердження розміру боргу, а тому позов задоволенню не підлягає. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки в задоволенні позову відмовлено, то судові витрати залишаються за позивачем та відшкодуванню не підлягають.

Outcome: dismissed