Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-24 00:00:00

До Іллічівського міського суду Одеської області звернувся [PERSON] з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар Ірини Михайлівни, в якому просить суд визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис №715, вчинений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар Іриною Михайлівною від 27.02.2014 щодо звернення стягнення на предмет іпотеки. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 08.08.2008 року між ЗАТ «ОТП Банк» та [PERSON] укладено кредитний договір та договір іпотеки. Як зазначає відповідч, у вигляді інформації викладеної у виконавчому написі, що згідно договору відступлення права вимоги від 18.03.2011 року, право вимоги за кредитним договором було придбано ТОВ «ОТП Факторинг Україна». Про існування вказаного виконавчого напису позивачу стало відомо після телефоного дзвінка співробтника ТОВ «ОТП Факторинг». Позивач стверджує, що сума заборгованості за виконавчим написом не є безспірною, нотаріусом не перевірені первинні документи та не враховано рішення суду про стягнення заборгованості, так як при наявності рішення суду, кредитор не має права нараховувати відсотки та інші платежі. Крім того, позивач у позові зазначає, що оспорюваний виконавчий не підлягає виконанню через те, що він вчинений з порушенням строку, передбаченого ст.88 ЗУ «Пронотаріат» та п.3.1 глави 16 розділу ІІ «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 №296/5. Вказані обставини стали підставою для звернення до суду з відповідним позовом. Від приватного нотаріуса Бондар І.М. надійшли заперечення на позов, в яких відповідач, посилаючись на відсутність порушень при вчиненні виконавого напису, просить у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі, а рогляд справи провести без його участі. Представник відповідача ТОВ «ОТП Факторинг Україна» також надав заперечення на позов в яких просить у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. Представник позивача через канцелярію суду надав заяву, про проведення судового засідання без його участі, в якій підтримав позовні вимоги, просив задовольнити позов. Суд вивчивши матеріали справи, правові позиції сторін та учасників процесу, дослідивши та перевіривши докази, вважає, що позов підлягає задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що 08.08.2008 року між ЗАТ «ОТП Банк» та [PERSON] був укладений кредитний договір №СМ-SME501/228/2008 за умовами якого позивачу були надані в кредит грошові кошти в сумі 35800 доларів США (т.1 а.с.135-145). З метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, 08.08.2008 року між ЗАТ «ОТП Банк» та [PERSON] укладено договір іпотеки №РМ-SME501/228/2008, предметом якого є однокімнатна квартира, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (т.1 а.с.102-104). 18.03.2011 року між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» був укладений договір про відступлення права вимоги, за умовами якого до ТОВ «ОТП Факторинг Україна» перейшло право вимоги за кредитними договорами, в тому числі і за кредитним договором №СМ-SME501/228/2008 від 08.08.2008. І таким чином відбулося процесуальне правонаступництво (т.1 а.с.108-112). 27.02.2014 приватним нотаріусом Дніпровсього міського нотаріального округу Бондар І.М. був вчинений виконавчий напис №715, за яким в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором звернуто стягнення на предмет іпотеки, квартиру за адресою: [ADDRESS] (т.1 а.с.95). Як вбачається з матеріалів справи, оспорюваний виконавчий напис здійснено поза межами трирічного строку, як того передбачає Закон України «Про нотаріат» та кредитор має рішення суду про стягнення заборгованості, що передує вчиненню виконавчого напису. Надаючи оцінку даним доказам, суд зазначає наступне. Захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Згідно правового висновку, викладеного у постанові Верховного суду України від 05.06.2017 у справі №6-887цс17, при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачам документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів; для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Згідно зі ст.18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Зокрема для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України (ст.87 Закону України «Про нотаріат»). Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку (ст.88 Закону України «Про нотаріат»). Зміст виконавчого напису повинен відповідати вимогам ст.89 Закону України «Про нотаріат». Вчинення виконавчого напису здійснюється в порядку, передбаченому главою 16 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» затвердженому наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5. Зокрема, згідно з Порядком, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій мають бути зазначені необхідні відомості про стягувача та боржника; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. У разі, якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача. Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 №1172. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому Постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 №1172. Виконавчий напис вчиняється на оригіналі документа (дублікаті документа, що має силу оригіналу), що встановлює заборгованість. Якщо за борговим документом необхідно провести стягнення частинами, виконавчий напис за кожним стягненням може бути зроблений на копії документа або на виписці з особового рахунку боржника; у цих випадках на оригіналі документа, що встановлює заборгованість, робиться відмітка про вчинення виконавчого напису і зазначаються, за який строк і яка сума стягнута, дата і номер за реєстром нотаріальних дій. За заявою кредитора розмір суми, яка підлягає стягненню за виконавчим написом, може бути встановлений з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення та трьох процентів річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлений договором або законом. У справах нотаріуса залишається копія документа, що встановлює заборгованість, чи правочину, за яким здійснюється стягнення, або витяг з особового рахунку боржника і примірник виконавчого напису. Один примірник витягу з виконавчим написом і оригінал зобов`язання повертаються стягувачу, а другий примірник залишається у нотаріуса. Якщо для вчинення виконавчого напису, крім документа, що встановлює заборгованість, необхідно подати й інші документи, зазначені в Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому Постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 №1172, то вони до виконавчого напису не приєднуються, а залишаються у матеріалах нотаріальної справи. Згідно з п.2 «Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», затвердженого Постановою КабінетуМіністрів Українивід 29.06.1999 №1172 для одержання виконавчого напису про стягнення кредитної заборгованості кредитором надаються оригінал кредитного договору; засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Як зазначив Верховний Суд України в своїй постанові від 05 липня 2017 року по справі №754/9711/14-ц безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами, згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 глави 16 розділу ІІ Порядку). Відповідно до підпункту 2.3 пункту 2 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після cпливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотеко держателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Наведена норма спрямована на фактичне повідомлення боржника, аби надати йому можливість усунути порушення, і цим запобігти зверненню стягнення на його майно. Тому повідомлення боржника слід вважати здійсненим належним чином за умови, що він одержав або мав одержати повідомлення, але не одержав його з власної вини. Доказом належного здійснення повідомлення може бути, зокрема, повідомлення про вручення поштового відправлення з описом вкладення. Зазначені висновки відповідають правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеній у постановах: від 02 липня 2019 року у справі №916/3006/17 (провадження №14-278 гс 18); від 23 червня 2020 року у справі № 645/1979/15-ц (провадження №14-706 цс 19); аналогічні висновки містяться у постановах Верховного Суду: від 03 червня 2020 року у справі №363/568/18 (провадження №61-49018 св 18), від 03 червня 2020 року у справі №359/8181/18 (провадження №61-22164 св 19). Проте, письмове повідомлення з відміткою про отримання вимоги боржником в матеріалах справи відсутні. Як порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису, так і порушення порядку повідомлення боржника про вимогу про усунення порушення є самостійними і достатніми підставами для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Відносно обґрунтування позивачем вимог недотримання приватним нотаріусом при вчиненні оспорюваного виконавчого напису приписів ст.88 Закону України «Про нотаріат», в розумінні спливу трирічного строку суд враховує наступне. Виходячи з приписів частини другої статті 50 Закону України "Про нотаріат", право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, а також нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. Отже, при вирішенні питання про наявність або відсутність підстав для визнання спірного виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, в розумінні пропуску Банком трирічного строку суд враховує таке. Виконавчий напис вчинений 27.02.2014 року, а заборгованість виникла 09.07.2009 року, тобто коли позивач зробив останній платіж, що вбачається з виписки по особистому рахунку, яка наявна в переліку документів, переданих приватному нотаріусу для вчинення оскаржуваного документу. Згідно зі ст.87 Закону України "Пронотаріат" для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Дана позиція знайшла своє підтвердження у Постанові Судової палати Верховного Суду України у цивільних справах від 30.09.2015 по справі №6-154 цс 15, в якій наголошено, що статтею 253 Цивільного кодексу України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Підсумовуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що відповідач звернувся до приватного нотаріуса для вчинення виконавчого напису з порушенням приписів ч.1, 2 ст.88 Закону України "Про нотаріат", п.п.2.3 пункту 2, п.п.3.1.3.2. пункту 3, п.п.5.1, 5.2, 5.3 пункту 5 глави 16 "Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України", затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 №296/5, а тому позов підлягає задоволенню. Згідно з ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Також встановлено судом, що заочним рішенням Саратського районного суду Одеської області від 12 грудня 2013 року, справа 513/1946/13-ц, станом на 22 липня 2013 року, стягнуто заборгованість за кредитним договором №СМ-SME501/228/2008 від 08.08.2008 на загальну суму 44664 долара США 29 центів, за курсом НБУ на 22.07.2013 року, що становить 357001,67 грн., з яких: 30628 доларів США 86 центів (24481 гривня 47 копійок) залишок заборгованості за кредитом; 11314 доларів США 51 цент (90436 гривень 87 копійок) несплачені відсотки за користування кредитом; 2720 доларів США 92 центи (21748 гривен 31 копійок) сума пені за прострочення виконання зобов`язань (т.3 а.с.28-30). Таким чином після ухвалення рішення про стягнення заборгованості, ТОВ «ОТП Факторинг» не має можливості нараховувати відсотки, так як стягнув заборгованість достроково, заборгованість у виконавчому написі не є безспірною. Відповідно до п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні. З огляду на викладене вище, приймаючи до уваги фактичні обставини справи, суд дійшов висновку про відсутність підстав для надання оцінки решті доводів, наведених сторонами по справі в обґрунтування власних правових позицій, оскільки їх дослідження судом у будь-якому випадку не матиме наслідком спростування висновків, до яких суд дійшов по тексту рішення вище щодо суті позовних вимог. Розглянувши справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів, наявних в матеріалах даної цивільної справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Керуючист ст.ст.263-265 ЦПК України, суд, -

Outcome: approved