Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-23 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовом до Львівського казенного експериментального підприємства засобів пересування і протезування про стягнення нарахованої, але невиплаченої заробітної плати та стягнення компенсації за порушення строків її виплати. Свої вимоги обґрунтовує тим, що відповідно до наказу №23 від 02.03.1987 року вона була прийнята на роботу на посаду закрійника в Луцький протезно-ортопедичний цех Львівського казенного експериментального підприємства засобів пересування і протезування, де працює по даний час. Вказує, що відповідач щомісячно здійснював нарахування заробітної плати та за наявності коштів виплачував її. Однак, починаючи з березня 2020 року виплата заробітної плати частково не здійснювалась. Згідно довідки, яка була надана їй за місцем роботи, за період з березня 2020 року по жовтень 2021 року відповідачем було нараховано, однак не виплачено їй заробітну плату в розмірі 38067,62 грн. Враховуючи наведене, просить суд стягнути з відповідача на її користь 38067,62 грн. нарахованої, але не виплаченої заробітної плати та 2468,16 грн. компенсації за порушення строків її виплати, а всього в розмірі 40535,78 грн. До початку розгляду справи по суті позивач подала заяву про слухання справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Не заперечувала щодо ухвалення заочного рішення у справі. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи. Заяви про розгляд справи за його відсутності та відзив на позов не подав. А тому, суд ухвалив проводити заочний розгляд справи, у відповідності до ст. 280 ЦПК України. Розгляд справи здійснювався за відсутності осіб, які беруть участь у справі, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 247 ЦПК України. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підставний і підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом з`ясовано, що згідно наказу № №23 від 02.03.1987 року [PERSON] була прийнята на роботу на посаду закрійника в Луцький протезно-ортопедичний цех Львівського казенного експериментального підприємства засобів пересування і протезування (а.с. 8). Згідно довідки Львівського казенного експериментального підприємства засобів пересування і протезування № 509 від 28.10.2021 року, у відповідача перед позивачем за період з березня 2020 року по вересень 2021 року виникла заборгованість по заробітній платі, загальний розмір якої складає 38067,62 грн. (а.с. 9). Відповідно до ст.\~43\~Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Згідно ст.\~94\~КЗпП України та ст.\~1\~Закону України\~«Про оплату\~праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена як правило у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану роботу. Відповідно до ч. 1 ст.\~115\~КЗпП України встановлено, шо заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективним органом (а в разі відсутності таких органів представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Статтею 141\~КЗпП України встановлено, що обов`язок неухильно додержання законодавства про працю лежить на власнику або уповноваженому ним органі. Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідачем були порушені права позивача, передбачені ст. 115 КЗпП України, а саме: право на оплату праці та своєчасне отримання заробітної плати, дане право підлягає захисту, а тому з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість по заробітній платі за період з березня 2020 року по вересень 2021 року. Крім того, підлягає до задоволення вимога позивача про стягнення компенсації за порушення строків виплати нарахованої, але не виплаченої заробітної плати. У відповідності до ст. 1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють, компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплат, у тому числі і з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Статтею 2\~вказаного Закону визначено, що компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплат (далі -компенсація) проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у ньому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата (грошове забезпечення) та інші. Разом з тим, ст.\~34\~Закону України\~«Про оплату\~праці» встановлено, що компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати, проводиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством . Відповідно до п. 22 постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України від\~24.12.1999\~року №\~13\~«Про практику\~застосування судами\~законодавства про\~оплату праці» у справах, пов`язаних із вирішенням спорів про індексацію заробітної плати або компенсацію працівникам втрати її частини у зв`язку із затримкою її виплати, суди мають враховувати, що компенсація втрати частини заробітної плати проводиться згідно ст. 34 Закону і Положенням про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 20.12.1997 року № 1427, підприємствами, установами, організаціями усіх форм власності й господарювання своїм працівникам у будь-якому разі затримки виплати нарахованої заробітної плати (проіндексованої за наявності необхідних для цього умов) на один і більше календарних місяців, незалежно від того, чи була в цьому вина роботодавця, якщо в цей час індекс цін на споживчі товари і тарифів на послуги зріс більше ніж на один відсоток. За наявності зазначених умов, у тому ж порядку індексації підлягає присуджена за рішенням суду сума заробітної плати, якщо ці умови настели у зв`язку з несвоєчасним виконанням рішення. Конституційний Суд України у справах щодо офіційного тлумачення положення ч. 2 ст. 233 КЗпП України від 15.10.2013 року № 9-рп/2013 зазначив, що працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення сум індексації заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати як складових належної працівнику заробітної плати без обмежень будь-яким строком незалежно від того, чи були такі суми нараховані роботодавцем. Це право працівника відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим конституційного принципу верховенства права та не порушує балансу прав і законних інтересів працівників і роботодавців. Відповідно до розрахунку, який представлений позивачем до позовної заяви сума компенсації за порушення строків виплати заробітної плати становить 2468,16 грн. (розрахунок: період з березня 2020 року по липень 2020 року сума компенсації (до оподаткування) 2219,89 грн.; період з березня 2021 року по серпень 2021 року сума компенсації (до оподаткування) 248,27 грн.), з яким суд погоджується та приймає його до уваги. Таким чином, компенсація за порушення строків виплати заробітної плати в розмірі 2468,16 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Отже, дослідивши та оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають до задоволення в повному обсязі. Згідно ч. 1, п. 1 ч. 2 ст.\~141\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі у разі задоволення позову покладаються на відповідача. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Враховуючи ту обставину, що позивач від сплати судового збору при зверненні до суду з даним позовом звільнена на підставі п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», то із відповідача на користь держави слід стягнути 908 грн. судового збору.

Outcome: approved