Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-27 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом до Комунального дошкільного навчального закладу «Ясла-садок №148 «Джрельце» Маріупольської міської ради Донецької області про визнання незаконним та скасування наказу про відсторонення від роботи, поновлення на роботі, зобов`язання виплатити заробітну плату за час відсторонення від роботи. 22.11.2021 ухвалою суду відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Роз`яснено відповідачу право подати відзив на позов, а позивачу відповідь на відзив. 09.12.2021 до суду надійшов відзив на позовну заяву від відповідача. Ухвалою суду від 09.12.2021 позовну заяву було залишено без руху, оскільки позов не відповідає вимогам ст.ст.175, 177 ЦПК України. Від позивача 10.12.2021 надійшла заява про усунення недоліків, до якої долучено пенсійне посвідчення інваліда 2 групи, що є підставою для звільнення від сплати судового збору. Ухвалою суду від 10.12.2021 позовну заяву повторно було залишено без руху. 14.12.2021 від позивача надійшла заява про виправлення недоліків позову та уточнена позовна заява, в якій позивач просив визнати незаконним та скасувати наказ про відсторонення позивача від роботи та зобов`язати виплатити невиплачену заробітну плату за час незаконного відсторонення від роботи. Обґрунтовуючи позовні вимоги [PERSON] вказав, що перебуває у трудових відносин з відповідачем та виконує роботу оператора моторних установок. У листопаді 2021 позивачу було вручено наказ про відсторонення його від роботи без збереження заробітної плати на час відсутності щеплення від COVID-19. На думку позивача, виданий наказ є незаконним та підлягає скасуванню, з наступних підстав. Оскільки кожен має право на працю, вакцинація від COVID-19 є правом працівника, а не його обов`язком. Щеплення від гострої респіраторної хвороби COVID-19 не входить до переліку обов`язкових щеплень, передбачених Законом України «Про захист населення від інфекційних хвороб». Законами України не передбачено правової можливості відсторонення працівника від роботи з підстав відсутності у нього щеплення від COVID-19. Відмова від вакцинації не може вважатися порушенням трудової дисципліни. Таким чином позивач вважає наказ про відсторонення від роботи незаконним та просить його скасувати, а також зобов`язати виплатити невиплачену заробітну плату за час незаконного відсторонення від роботи. Від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник заперечував проти задоволення позовних вимог, оскільки винесений наказ є законним. Так, 01.11.2021 позивача повідомлено про обов*язкове профілактичне щеплення від COVID-19 з 08.11.2021 на період карантину, встановленого КМУ, та про відповідні наслідки у випадку відмови від щеплення. Позивачу було висловлено прохання надати документ, який підтверджує щеплення або довідку про протипоказання проти щеплення. Позивач відмовився від отримання повідомлення, про що було складено відповідний акт. Наказом №153 а-К від 08.11.2021 позивача було відсторонено від роботи без збереження заробітної плати з 15.11.2021 на час відсутності щеплення від COVID-19. Такі дії відповідали вимогам чинного законодавства, зокрема, ЗУ «Про захист населення від інфекційних хвороб», постанови КМУ №1236 від 09.12.2020 зі змінами. Дослідивши письмові докази та письмові пояснення сторін, суд приходить до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Зі змісту статті 12 ЦПК України вбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно зі ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Відповідно до ч.1 ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Судом встановлено, що позивач [PERSON] працює у Комунальному дошкільному навчальному закладі «Ясла-садок №148 «Джрельце» Маріупольської міської ради Донецької області на посаді оператора хлораторної установки, що не заперечується сторонами та підтверджується копією трудової книжки. 01.11.2021 року [PERSON] письмово повідомлено, що з 08.11.2021 року на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, щеплення від COVID-19 обов`язкове для працівників закладів освіти. [PERSON] було запропоновано до 08.11.2021 року надати документ, підтверджуючий наявність профілактичного щеплення від COVID-19, або довідку про протипоказання щодо проведення профілактичних щеплень. З повідомленням позивач особисто ознайомлений та вказав, що з повідомленням не згодний. Наказом завідувача Комунального дошкільного навчального закладу «Ясла-садок №148 «Джрельце» Маріупольської міської ради Донецької області №153 а-К від 08.11.2021 року [PERSON] відсторонено від роботи без збереження заробітної плати з 15.11.2021 року до усунення причин, що зумовили таке відсторонення, надання документів підтверджуючих наявність профілактичного щеплення від COVID-19, або довідки про протипоказання щодо проведення профілактичних щеплень. 15.11.2021 складено акт про відмову [PERSON] надати документ, підтверджуючий наявність профілактичного щеплення від COVID-19. Пунктами а, б ст.10 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я» встановлено обов`язки громадян у сфері охорони здоров`я піклуватись про своє здоров`я та здоров`я дітей, не шкодити здоров`ю інших громадян, у передбачених законодавством випадках проходити профілактичні медичні огляди і робити щеплення. Відповідно ч.1 ст.46 КЗпП України відсторонення працівників від роботи власником або уповноваженим ним органом допускається в разі: появи на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп`яніння; відмови або ухилення від обов`язкових медичних оглядів, навчання, інструктажу і перевірки знань з охорони праці та протипожежної охорони; в інших випадках, передбачених законодавством. До інших передбачених законодавством випадків належить відмова або ухилення від профілактичних щеплень працівників професій, виробництв та організацій, для яких таке щеплення є обов`язковим. Відсторонення працівника від роботи є призупиненням з ним трудових відносин, яке полягає в тимчасовому увільненні працівника від обов`язку виконувати роботу за укладеним трудовим договором і тимчасовому увільненні роботодавця від обов`язку забезпечувати працівника роботою. Тимчасове увільнення працівника від виконання трудових обов`язків в порядку відсторонення від роботи, на умовах та з підстав, встановлених законодавством, є особливим запобіжним заходом, який застосовується у виняткових випадках і має на меті запобігання негативним наслідкам. Статтею 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» передбачено, що профілактичні щеплення проти дифтерії, кашлюка, кору, поліомієліту, правця, туберкульозу є обов`язковими і включаються до календаря щеплень. Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням проти інших відповідних інфекційних хвороб, встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я. Працівники окремих професій, виробництв та організацій, діяльність яких може призвести до зараження цих працівників, або поширення ними інфекційних хвороб, підлягають обов`язковим профілактичним щепленням також проти інших відповідних інфекційних хвороб. У разі відмови або ухилення від обов`язкових профілактичних щеплень ці працівники у порядку, встановленому законом, відсторонюються від виконання зазначених робіт. Наказом Міністерства охорони здоров`я від 04.10.2021 року №2153 затверджено Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням. Відповідно до цього Переліку обов`язковим профілактичним щепленням проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, з метою запобігання поширенню на території України цієї хвороби, підлягають працівники: 1) центральних органів виконавчої влади та їх територіальних органів; 2) місцевих державних адміністрацій та їх структурних підрозділів; 3) закладів вищої, післядипломної, професійної (професійно-технічної), загальної середньої, у тому числі спеціальної, дошкільної, позашкільної освіти, закладів спеціалізованої освіти та наукових установ незалежно від типу та форм власності; 4) підприємств, установ та організацій, що належать до сфери управління центральних органів виконавчої влади; 5) установ і закладів, що надають соціальні послуги, закладів соціального захисту для дітей, реабілітаційних закладів; 6) підприємств, установ та організацій, включених до Переліку об`єктів державної власності, що мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.2015 року №83. Під час відсторонення працівник тимчасово увільняється від виконання своїх трудових обов`язків та не може виконувати роботу, такому працівникові заробітна плата в період відсторонення не виплачується, якщо інше не встановлено законодавством. Законодавством не передбачено обов`язку роботодавця щодо збереження за працівником заробітної плати на період його відсторонення від роботи у зв`язку з ухиленням чи відмовою від проведення обов`язкових профілактичних щеплень проти гострої респіраторної хвороби COVID-19. Пунктом 416 Постанови Кабінету Міністрів України від 09.12.2020 року №1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», яка набрала чинності з 08.11.2021 року на керівників державних органів, керівників підприємств, установ та організацій покладено обов`язки забезпечити: 1) контроль за проведенням обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19 працівниками та державними службовцями, обов`язковість профілактичних щеплень яких передбачена Переліком №2153; 2) відсторонення від роботи працівників та державних службовців, обов`язковість профілактичних щеплень проти COVID-19 яких визначена переліком №2153 та які відмовляються або ухиляються від проведення таких обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19, згідно з статтею 46 КЗпП України, ч.2 ст.12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», ч.3 ст.5 Закону України «Про державну службу», крім тих, які мають абсолютні протипоказання до проведення профілактичних щеплень проти COVID-19 та надали медичний висновок про наявність протипоказань до вакцинації проти COVID-19, що виданий закладом охорони здоров`я; 3) взяти до відома, що на час відсторонення оплата праці працівників та державних службовців здійснюється з урахуванням ч.1 ст.94 КЗпП України, ч.1 ст.1 Закону України «Про оплату праці» та ч.3 ст.5 Закону України «Про державну службу». Відсторонення працівників та державних службовців здійснюється шляхом видання наказу або розпорядження керівника державного органу або підприємства, установи, організації з обов`язковим доведенням його до відома осіб, які відсторонюються. Строк відсторонення встановлюється до усунення причин, що його зумовили. Відсторонюючи працівника від роботи, роботодавець повинен діяти на підставі, у межах повноважень, згідно закону. Керівник зобов`язаний ознайомити працівника з наказом, розпорядженням про відсторонення від роботи. У разі коли працівник відмовляється ознайомитися зі змістом наказу, розпорядження або поставити свій підпис на наказі, розпорядженні, керівник має скласти акт про відмову працівника ознайомитися з документом. На період відсторонення від роботи за працівником зберігається його робоче місце. Верховний Суд в постанові від 17.04.2019 року у справі №682/1692/17 дійшов висновку, що вимога про обов`язкову вакцинацію населення проти особливо небезпечних хвороб з огляду на потребу охорони громадського здоров`я, а також здоров`я заінтересованих осіб є виправданою. Принцип важливості суспільних інтересів превалює над особистими правами особи, однак лише тоді, коли таке втручання має об`єктивні підстави, та є виправданим. У постанові від 10.03.2021 року у справі №331/5291/19 Верховний Суд зазначив, що згідно зі статтею 3 Конституції України, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю в Україні. Інтереси однієї особи не можуть домінувати над інтересами держави в питанні безпеки життя і здоров`я її громадян. ЄСПЛ в рішенні від 15.03.2012 року у справі «Соломахін проти України» (заява №24429/03) сформулював правовий висновок, що обов`язкове щеплення, як примусовий медичний захід, є втручанням у гарантоване пунктом 1 статті 8 Конвенції право на повагу до приватного життя особи, що включає фізичну та психологічну недоторканність особи. Порушення фізичної недоторканності заявника можна вважати виправданим для дотримання цілей охорони здоров`я населення та необхідності контролювати поширення інфекційного захворювання. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Проаналізувавши встановлені у справі обставини, досліджені докази, суд приходить до висновку, що в позові [PERSON] слід відмовити за безпідставністю. Відсторонення позивача [PERSON] від роботи без збереження заробітної плати з 15.11.2021 року до усунення причин, що зумовили таке відсторонення, є законним і правомірним. Враховуючи вищевикладене інші вимоги позову про зобов`язання виплатити заробітну плату за час відсторонення від роботи задоволенню також не підлягають.

Outcome: dismissed