Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-30 00:00:00

Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обгрунтування позовних вимог зазначає, що відповідно до укладеного з відповідачем кредитного договору № DN81AR03110069 банк надав відповідачу кредит у розмірі 97721,19 грн. на термін до 21.08.2014 р., а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та порядку, встановленому кредитним договором. Відповідно договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, відповідач повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованостіза кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно кредитного договору. Відповідач не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором № DN81AR03110069. АТ КБ «Приватбанк» звернувся до Комінтернівського районного суду м. Харкова з позовною заявою про звернення стягнення на предмет застави відповідача. 05.06.2014 р. Комінтернівським районним судом м. Харкова винесено рішення про звернення стягнення на предмет застави. Прострочена сума заборгованості становить 51364,30 грн. Оскільки з відповідача врахунок погашення заборгованості було звернуто стягнення за кредитним договором за період з дати укладення кредитного догоовру до дати поточної заборгованості, яка була вказана у рішенні Комінтернівського районного суду м. Харкова від 05.06.2014 р., тобто за період з 22.08.2007 р. по 23.12.2013 р., то за період після подання позовної заяви від 15.01.2014 р. з 16.01.2014 р. по 30.06.2021 року відповідач має заборгованість у розмірі 79534,136грн., яка складається з наступного: 68434,706грн. індекс інфляції за простроченим виконанням зобов`язання; 11100,30 грн. - 3% річних від простроченої суми, яку просить стягнути з відповідача. Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 19 липня 2021 року розгляд справи призначений в порядку спрощеного провадження з повідомленням сторін. Представник позивача в судове засідання не з`явився, подав клопотання про розгляд справи у його відсутності, позов підтримує, просить задовольнити та не проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, причини неявки суду не відомі. Крім того, відповідач не скористався процесуальним правом подачі відзиву на позовну заяву у встановлений ухвалою суду від 19.07.2021 строк, та за відсутності доказів поважності причин неподання відповідачем заяв по суті справи. Враховуючи, що у справі наявно достатньо матеріалів, які свідчать про права і взаємовідносини сторін, суд вважає, що заслуховувати їх особисті пояснення немає потреби, а тому розгляд справи слід провести у відсутності сторін без фіксування судового процесу відповідно до вимог ст. 247 ЦПК України. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи із наступного. Судом встановлено, що 22.08.2007 р. між банком та [PERSON] був укладений кредитний договір № DN81AR03110069, відповідно до якого [PERSON] отримав кредит в розмірі 97721,20 грн., з яких 65650,00 грн. на купівлю автомобіля, 32071,20 грн. на оплату разових страхових платежів, комісії, внесення в Державний реєстр та інших платежів, передбачених договором, зі сплатою 9 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 21.08.2014 р. Цього ж дня між ПАТ КБ «Приватбанк» та відповідачем було укладено договір застави, згідно якого останнім надано в заставу транспортний засіб DAEWOO, модель NEXIA SAMANDEL, 2007 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , який належить йому на праві власності, з метою виконання взятих на себе зобов*язань за кредитним договор № DN81AR03110069 від 22.08.2007. [PERSON] свої зобовязання не виконував, в зв`язку з чим станом на 23.12.2013 р. утворилась заборгованість в сумі 439363,80грн., яка складається з 75364,30 грн. заборгованість за кредитом, 143534,00 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом, 22285,20 грн. заборгованість по комісії за користування кредитом, 198180,30 грн. пеня за несвоєчасність виконання зобов`язання за договором. Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 05 червня 2014 року В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №DN81AR03110069 від 22.08.2007 року в сумі 439163,80 грн. витребувано у [PERSON] та передано в заклад (володіння) шляхом вилучення Публічному Акціонерному Товариству Комерційний Банк «Приватбанк» предмет застави - автомобіль DAEWOO, модель: NЕХІА, рік випуску: 2007, тип TЗ: Легковий Седан-В, № кузова/шасі: [NUMBER] реєстраційний номер: [NUMBER] , що належить на праві власності [PERSON] ; комплект ключів, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт) автомобіля DAEWOO, модель: NЕХІА, рік випуску: 2007, тип TЗ: Легковий Седан-В, № кузова/шасі: [NUMBER] реєстраційний номер: [NUMBER] , що належить на праві власності [PERSON] ; Звернуто стягнення на предмет застави: автомобіль DAEWOO, модель: NЕХІА, рік випуску: 2007, тип TЗ: Легковий Седан-В, № кузова/шасі: [NUMBER] реєстраційний номер: [NUMBER] , що належить на праві власності [PERSON] шляхом продажу вказаного автомобіля ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» з укладанням від імені відповідача договору купівлі - продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з наданням повноважень на отримання дублікату Свідоцтва про реєстрацію т/з замість втраченого, зі зняттям вказаного автомобіля з обліку в органах ДАІ України по Свідоцтву про реєстрацію т/з або його дублікату для його подальшої реалізації, а також наданням ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст.11ЦК України договір є однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків. За змістом ч. 1 ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Частиною 1 статті 1054ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. В силу ч. 2 ст.1050 ЦК України (положення якої застосовуються до спірних правовідносин на виконання ч. 2 ст. 1054 ЦК України) якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Як передбачено ч. 1 ст.572ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Згідно з ч. 1 ст.546 ЦК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ст. 549 ЦК України). Звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення, зокрема шляхом звернення стягнення на предмет застави банк змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни. Аналогічний висновок викладений в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження№ 14-154цс18). Статтею 625 ЦК України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, викладений у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), (п.54), згідно з яким право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Формулювання статті 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3 % річних не є неустойкою у розумінні положень статті 549 цього Кодексу. Отже, за змістом наведеної норми закону нараховані на суму боргу інфляційні втрати та 3% річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Проценти, встановлені статтею 625 ЦК України, підлягають стягненню саме при наявності протиправного невиконання (неналежного виконання) грошового зобов`язання. Тобто, проценти, що стягуються за прострочення виконання грошового зобов`язання за частиною другою статті 625 ЦК України є спеціальним видом відповідальності за таке порушення зобов`язання. Правовий аналіз положень статей 526,599,611,625ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судових рішень про стягнення суми боргу за кредитним договором та звернення стягнення на предмет іпотеки, які боржники не виконали, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржників від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу. Зазначена позиція підтверджена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 червня 2019 року у справі №916/190/18 (провадження №12-302гс18). За розрахунком позивача станом на час зверенння до суду прострочена сума заборгованіості становить 51364,30 грн. Оскільки з відповідача врахунок погашення заборгованості було звернуто стягнення за кредитним договором за період з дати укладення кредитного договору до дати поточної заборгованості, яка була вказана в рішенні Комінтернівського районного суду м. Харкова від 05.06.2014 р., тобто за період з 22.08.2007 р. по 23.12.2013 р., то за період після подання позовної заяви від 15.01.2014 р. з 16.01.2014 р. по 30.06.2021 року відповідач має заборгованість у розмірі 79534,36 грн., яка складається з наступного: 68434,06 грн. індекс інфляції за простроченим виконанням зобов`язання та 11100,30грн.- 3% річних від простроченої суми. Суд приймає до уваги наданий позивачем розрахунок заборгованості індексу інфляції за прострочення виконання зобов`язання та 3% річних від простроченої суми як належний доказ по справі, оскільки будь-яких доказів на спростування такого відповідачем не надано, такий не оскаржувався, а відтак є чинним. Враховуючи викладене суд приходить до висновку про задоволення позову. У відповідності до п.3.ч.2, ч.13 ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору пропорційно обсягу задоволених вимог в розмірі 2270,00грн.

Outcome: approved