Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-24 00:00:00

[PERSON] 12.04.2021 року звернулась до суду з вимогами ухвалити рішення про стягнення з відповідача аліментів в розмірі 5500грн щомісяця, але не менше 50% розміру прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на утримання неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , починаючи з дня звернення до суду з цим позовом і до досягнення дитиною повноліття. Позивач також вимагала стягнути з відповідача додаткові витрати на утримання дитини в розмірі 11031,5 грн. разовим платежем. У відповідності до положень ст.33 ЦПК України позов [PERSON] розподілено судді Пучковій І.М. Повторним автоматизованим розподілом судову справу за позовом [PERSON] 02.12.2021 року передано судді Калашніковій О.І. 22.12.2022 року позивач надала заяву про збільшення позовних вимог, в якій виклала наступні вимоги: стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітньої дочки [PERSON] ,2015 року народження в розмірі 5500 грн. щомісяця, стягнути понесені додаткові витрати на утримання дитини в розмірі 12611,50 грн., стягнути понесені регулярні витрати на утримання дитини в розмірі 17250 грн., а з 01.01.2022 року 4500 грн. щомісяця. Судові витрати позивач просила також покласти на відповідача. До судового засідання позивач надала заяву про розгляд справи за її відсутності, зазначивши, що позов підтримує у повному обсязі. Представник відповідача позов визнав частково - в частині сплати аліментів на утримання дитини в розмірі 1500 грн. щомісяця. Суд вивчив матеріали справи і встановив, що [PERSON] і [PERSON] разом проживали без реєстрації шлюбу, вели спільне господарство. [INFO] [PERSON] народила дочку [PERSON] . [PERSON] визнав себе батьком дитини - актовий запис про народження №5252, вчинений 04.06.2015 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції. У 2020 році сторони припили шлюбні стосунки, дитина залишилась проживати з матір`ю. [PERSON] стверджує, що батько ухиляється від виховання і утримання дитини, аліменти сплачував періодично і не в повному розмірі, тому вона - [PERSON] звернулась до суду з цим позовом. Позивач також пояснила, що вона не має матеріальної можливості самотужки надати відповідне матеріальне забезпечення дитині. Оскільки відомості про фактичні доходи відповідача у неї - [PERSON] відсутні, позивач вимагає стягувати аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 5500 грн. щомісяця, що складає 50% щомісячного утримання дитини (за розрахунками позивача). Окрім того, позивач вимагає стягнути з відповідача 50% понесених нею витрат на медичне страхування доньки за договором добровільного медичного страхування від 06.02.2021 року в сумі 14112 грн., на стоматологічне лікування доньки у період з 20.04.2020 року по 02.03.2021 року в сумі 5844 грн., на плавання в сумі 2600 грн. за період з 08.11.2020 року по 28.02.2021 року, на комплекс вітамінного оздоровлення в сумі 2667 грн., на витрати за навчання у приватній ТОВ Навчальної школи «Парус» за період з 01.09.2021 року по 31.12.2021 року - 17250 грн., і надалі по 4500 грн. щомісяця до закінчення навчання у школі. Позивач стверджує, що [PERSON] працює водієм таксі, надає послуги з монтажу і сервісного обслуговування кондиціонерів і має матеріальну можливість сплачувати аліменти та нести додаткові витрати на утримання доньки у розмірі, вказаному у позові. Представник відповідача, визнаючи позов частково, пояснив, що відповідач дійсно працює водієм таксі, але на автомобілі, який орендує, а не на власному транспортному засобі, з 2018 року свою діяльність як ФОП саме з сервісного обслуговування кондиціонерів він припинив, що визнає і позивач, на праві власності відповідач має 771\\5000 частину квартири [ADDRESS] , іншого рухомого і нерухомого майна на праві власності відповідач не має. [PERSON] є батьком неповнолітнього [PERSON] ,2005 року народження, на утримання якого також сплачує аліменти. Дослідивши надані сторонами докази і наведені доводи суд дійшов висновку, що позов [PERSON] підлягає частковому задоволенню. У принципі 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння, вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Стаття 12 Закону України "Про охорону дитинства" від 26 квітня 2001 року №2402-ІІІ, зобов`язує батьків виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Частина 2 ст.59 Закону України "Про освіту" на кожного з батьків покладає однакову відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Стаття 180 СК України визначає « батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття». Згідно ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ч.2 ст.181 СК України за домовленістю між батьками дитини, той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. Відповідно до положень ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд встановив , що сторони не проживають разом, після припинення сімейних стосунків дитина залишилась проживати з матір`ю, батько не сплачує аліменти на утримання дитини. За рішенням суду кошти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу батька і (або) у твердій грошовій сумі, що передбачено ч.3 ст.181 СК України. Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Це прямо передбачено статтею 191 Сімейного кодексу України. Метою законодавчого закріплення права одного з батьків, з ким проживає дитина на отримання аліментів у твердій грошовій сумі є перш за все захист інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про стягнення аліментів на утримання дитини щомісяця. Разом с тим, вирішуючи питання щодо розміру аліментів суд приймає до уваги, що відповідач працездатна особа, але належні і допустимі докази щодо доходів відповідача відсутні, відповідач на утриманні має ще одну неповнолітню дитину. Суд не бере до уваги доводи позивача, що розмір аліментів на дитину повинен становити 5500 грн , тому як в обгрунтування такого розміру аліментів позивач у позовній заяві зазначила: купівля одягу, взуття на всі сезони, витрати на школу, оздоровлення, харчування, додаткові заняття для розвитку дитини . Так, згідно з наданими доказами дитина відвідує початкову школу «Парус» Товариства з обмеженою відповідальністю, а не школу, що відноситься до комунальної власності і навчання в ній є безкоштовним. Згідно з довідкою №04 від 28.04.2021 року комунального закладу початкової спеціалізованої освіти «Мистецька театральна школа м. Одеси» плату за навчання дитини [PERSON] у період з 01.09.2020 року по 28.02.2021 року вносив батько - [PERSON] . Окрім того, позивач заявила окремо вимоги щодо дотикових витрат на утримання дитини, що складаються з витрат на лікування, на навчання у школі, на заняття плаванням. Системно аналізуючи норми матеріального права та надані сторонами докази, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, з урахуванням положень ст.182 СК України, враховуючи фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення аліментів на утримання дитини щомісяця підлягають задоволенню частково, що відповідатиме принципам розумності та справедливості. Суд вважає, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню аліменти на утримання дитини у розмірі 2500 грн. на місяць. Зазначена сума є вищою за прожитковий мінімум для дитини відповідного віку, який визначений ЗУ «Про державний бюджет на 2022». Вирішуючи питання щодо додаткових витрат суд виходить з наступного: За роз`ясненнями, які містяться в п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 р. №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальні частині рішення посилання на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Згідно ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. До особливих обставин законодавець відносяться випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей, страждає на тяжку хворобу, є калікою. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Такі особливі обставини є індивідуальними у кожному конкретному випадку. З матеріалів справи убачається, що позивачем понесено витрати на медичне страхування дитини - договір добровільного медичного страхування від 06.02.2021 року на суму 14112 грн., на стоматологічне лікування дитини у приватній стоматологічній клініці на загальну суму 5844 грн., на придбання для дитини вітамінних комплексів та мультивітамінів на суму 2667 грн., на заняття дитини з плавання в сумі 2600 грн., за навчання дитини у навчальній школі «Парус», що належить Товариству з обмеженою відповідальністю в сумі 34500 грн. Позивач вимагає стягнути з відповідача 50% цих понесених витрат, відповідно 12611,5 грн. і 17250 грн. (навчання у школі). Суд вважає, що зазначені витрати не можуть бути віднесені до додаткових витрат, які викликані обставинами у вигляді розвитку здібностей, так як медичне страхування дитини, стоматологічне лікування дитини у приватній стоматологічній клініці, придбання для дитини вітамінних комплексів без рекомендації лікаря, навчання дитини у приватній школі - це бажання матері дитини. Відповідно до ст. 49,53 Конституції України держава створює умови для ефективного і доступного для всіх громадян медичного обслуговування. У державних і комунальних закладах охорони здоров`я медична допомога надається безоплатно; існуюча мережа таких закладів не може бути скорочена. Держава сприяє розвиткові лікувальних закладів усіх форм власності. Держава забезпечує доступність і безоплатність дошкільної, повної загальної середньої, професійно-технічної, вищої освіти в державних і комунальних навчальних закладах; розвиток дошкільної, повної загальної середньої, позашкільної, професійно-технічної, вищої і післядипломної освіти, різних форм навчання; надання державних стипендій та пільг учням і студентам. Матеріали справи не містять квитанцій щодо сплати внесків за заняття дитиною плаванням, тому в цій частині вимоги позивач є недоведеними. Таким чином, вимоги в частині додаткових витрат на утримання дитини задоволенню не підлягають. У відповідності до положень ст.141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 992,4 грн. Згідно з висновком ВП ВС, викладеним у постанові від 19.02.2020 року у справі № 755/9215/15-ц розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги у разі надання відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою. У даному випадку позивачем не надано до матеріалів справи договір про надання правничої допомоги, відсутні письмові докази щодо обсягу виконаних робіт зі сторони адвоката. За таких обставин вимоги позивача про відшкодування витрат на правничу допомогу не підлягають задоволенню.

Outcome: partial