Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-26 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з наданим позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] 15 922 грн. 42 коп. неустойки (пені) за несвоєчасну сплату аліментів за період 01.07.2017 року по 01.05.2020 року. Позов мотивовано тим, що сторони мають спільного сина [PERSON] , [INFO] . Рішенням суду від 28.07.2017 року з відповідача на її користь стягнуто аліменти на утримання сина в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходів) до досягнення дитиною повноліття, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 07.07.2017 року і до повноліття дитини. Відповідач не виконує належним чином рішення суду, не сплачує аліменти, у зв`язку із чим утворилась заборгованість станом на 05.05.2020 року в сумі 52 307 грн. 35 коп. У зв`язку з несплатою аліментів за кожен місяць прострочення платежів просить стягнути неустойку (пеню) за період з 01.07.2017 року по 01.05.2020 року в сумі 15 922 грн. 42 коп. Ухвалою суду від 02.12.2021 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрите провадження у наданій справі та вирішено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Сторонам роз`яснено порядок розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження. Ухвалою суду від 29.12.2021 року розгляд справи було відкладено для надання відповідачу можливості подати відзив. Станом на день розгляду справи відповідачем відзиву та доказів суду не надано. Відповідач надав заяву про визнання позову в повному обсязі. Сторонами не подано будь-яких інших заяв, клопотань тощо. Сторони належним чином повідомлені про розгляд справи, що підтверджується поштовими повідомленнями, які наявні в матеріалах справи. Вирішуючи надану справу у порядку спрощеного позовного провадження без участі сторін за наявними у справі доказами, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 28.07.2017 року у справі № 484/2216/17 з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання дитини - сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходів) до досягнення дитиною повноліття, але не менше встановленого ч.2 ст. 182 СК України мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 07.07.2017 року і до повноліття дитини. Позивачкою було отримано виконавчий лист, який нею пред`явлено для примусового виконання до Первомайського МРВ ДВС та державним виконавцем відкрите виконавче провадження. Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів № 43078/2 від 08.11.2021 року відділу ДВС [PERSON] станом на 02.05.2020 року за період з липня 2017 року по травень 2020 року має заборгованість в сумі 52 307 грн. 35 коп. Відповідач жодного разу з часу перебування виконавчого листа на виконанні не сплатив аліменти на утримання сина. Статтею 180 СК України встановлено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним зі способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини. Відповідач достовірно знаючи про наявність рішення суду про стягнення аліментів, не виконує покладений на нього обов`язок по сплаті аліментів. Частиною 1 ст. 196 СК України передбачено, що у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. З роз`яснень, викладених в п.22 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосуванням судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» вбачається, що передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилась з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Тобто, обов`язок доведення відсутності вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів покладається саме на боржника. Судом не встановлено обставин, які б свідчили про поважність причини несплати аліментів відповідачем, що свідчить про наявність його вини у виникненні заборгованості. Встановивши факт виникнення заборгованості по аліментам та наявність вини відповідача в цьому, суд прийшов до висновку про наявність у позивачки права на стягнення неустойки на підставі ст. 196 СК України. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16-ц (провадження № 14-616цс18) зроблено висновок, що правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення полягає в тому, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується розмір несплачених аліментів за кожний місяць та кількість днів прострочення за кожним платежем окремо. Аліменти нараховуються щомісячно, тому строк виконання цього обов`язку буде різним, а отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною. Законодавець встановив розмір пені 1% за кожен день прострочення та період, за який нараховується пеня за кожен день, починаючи з наступного, в який мала бути здійснена сплата аліментів за відповідний місяць, але таке зобов`язання не було виконане до дня, в який проведена сплата заборгованості, чи до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені. Таке правило застосовується в разі прострочення виконання зобов`язання зі сплати аліментів за місяць, у який вони мали бути сплачені. Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, в якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості), та помножити та один відсоток, тобто формулою: заборгованість за місяць х кількість днів прострочення х 1%. За цим правилом обчислюється пеня за кожним простроченим місячним платежем. Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обчисленої за кожним місячним (періодичним) платежем. У разі виплати аліментів частинами, необхідно зазначити, що якщо такі часткові платежі вчинені протягом місяця, у якому повинні сплачуватися аліменти, і їх загальна сума становить місячний платіж, визначений у рішенні суду про стягнення аліментів, вважається, що той з батьків, який повинен сплачувати аліменти, виконав ці зобов`язання. У разі, якщо місячний платіж сплачено не у повному розмірі, то пеня буде нараховуватися з першого дня місяця, наступного за місяцем сплати чергового платежу, на різницю між розміром, який мав бути сплачений на утримання дитини, та розміром фактично сплачених аліментів з урахуванням строку прострочення та ставки пені - 1 %. Строк прострочення вираховується з урахуванням раніше зазначеного правила і починає перебіг з першого дня місяця, наступного за місяцем внесення періодичного платежу, до дня, який передує дню сплати заборгованості. У разі, якщо заборгованість зі сплати аліментів погашено частково в іншому місяці, то визначення пені на заборгованість зі сплати аліментів розраховується з урахуванням розміру несплаченої частки аліментів за певний місяць з дня сплати частки місячного платежу і до дня, який передує дню погашення заборгованості за відповідним місячним платежем, помножену на 1%. Аналогічно вирішено питання у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 572/1762/15-ц (провадження № 14-37цс18), проте помилково наведено формулу, за якою обчислення пені за несплату або прострочення сплати аліментів передбачає врахування кожного місяця окремо, а не за кожен день прострочення сплати аліментів. Відповідно до ч.1 ст. 417 ЦПК України вказівки, що містяться в постанові суду касаційної інстанції, є обов`язковими для суду першої та апеляційної інстанцій під час нового розгляду справи. Суд керується правовою позицією, викладеною в зазначених вище постановах, при вирішенні даної справи. Відповідно до ст. 20 СК України до вимог про стягнення неустойки за несвоєчасну сплату аліментів позовна давність не застосовується. Згідно розрахунку, наданого позивачкою, здійсненого за формулою, викладеною у постанові суду у справі № 333/6020/16-ц, сума пені за несвоєчасну сплату аліментів, що нарахована за період з липня 2017 року по травень 2020 року складає 15 922 грн. 42 коп. та не перевищує заборгованості по аліментах. Суд, не вбачає підстав для зменшення розміру пені, оскільки [PERSON] не надав доказів на підтвердження поважності причин несплати аліментів у визначеному розмірі, доказів утворення заборгованості з незалежних від нього причин, зокрема, внаслідок несвоєчасної виплати заробітної плати, затримки або неправильного перерахуванням аліментів банком тощо. Відповідач є повнолітньою, працездатною особою, не має інвалідності тощо. Він не подавав клопотання про зменшення розміру пені. Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частиною 2 ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. За таких обставин суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Щодо відшкодування судових витрат суд зазначає наступне. Відповідно до пункту 1 ч.2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Пунктом 1 частини третьої статті 133 ЦПК України передбачено, що до витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Статтею 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. На підтвердження вказаних витрат суду надано договір про надання правничої допомоги б/н від 29.11.2021 року, укладений адвокатом Шалару О.І. з [PERSON] квитанцію про оплату за послуги адвоката від 30.11.2021 року та акт виконаних робіт від 30.11.2021 року, згідно яких розмір витрат на правничу допомогу становить 5 000 грн. Велика Палата Верховного Суду в постанові у справі № № 910/12876/19 від 07.07.2021 року зазначила, що розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини. За таких обставин суд вважає, що позивачкою доведено, що нею понесені витрати на правничу допомогу, а тому з відповідача на користь позивачки слід стягнути витрати в сумі 5 000 грн. Крім того, на підставі до ст. 141 ЦПК України з відповідача в дохід держави слід стягнути судовий збір, встановлений Законом України «Про судовий збір» станом на 01.01.2022 року в розмірі 992 грн. 40 коп., оскільки позивачка звільнена від сплати судового збору на підставі п.3 ч.1 ст. 5 цього Закону.

Outcome: approved