Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-03 00:00:00

10 грудня 2021 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позовних вимог вказує, що 05 вересня 2008 року у Крижопільському відділі державної реєстрації актів цивільного стану у Тульчинському районі Вінницької області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) між ним та відповідачкою було зареєстровано шлюб, актовий запис № 57. На даний час він та відповідачка припинили подружні відносини та проживають окремо, сім`я фактично розпалася через постійні сварки та скандали, що унеможливлює подальше спільне проживання. Позивач зазначає, що у нього з відповідачкою абсолютно різні погляди на життя та спільне проживання, подальше збереження сім`ї є неможливим, оскільки вони пройшли шлях розриву і примирення, але це не дало ніяких результатів та змін у їхніх відносинах, а тому вважає, що вжиття заходів для примирення недоцільне. Від шлюбу спільних дітей у них немає, однак відповідачка відмовляється розірвати шлюб через органи ДРАЦС. Позивач у позовній заяві просив розглянути справу у його відсутності. Відповідачка подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, при цьому вказала, що погоджується на розірвання шлюбу. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 05 вересня 2008 року у Крижопільському відділі державної реєстрації актів цивільного стану у Тульчинському районі Вінницької області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький), актовий запис № 57, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , повторно виданим 02 грудня 2021 року. Від спільного подружнього проживання сторони дітей не мають. Сімейне життя у сторін не склалося через різні характери та погляди на життя, відсутність взаєморозуміння. На час розгляду справи сторони подружніх відносин не підтримують, спільного господарства не ведуть. Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. У відповідності до ч. ч. 3, 4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність. За приписами ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Згідно ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Частиною 2 статті 112 СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Враховуючи, що сторони наполягають на розірванні шлюбу, суд вважає, що даний шлюб слід розірвати. При розподілі судових витрат суд виходить з положень ст. 141 ЦПК України і стягує з відповідачки на користь позивача понесені ним витрати по сплаті судового збору в розмірі 908 грн.

Outcome: approved