Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача та просив визнати кредитний договір укладений між позивачем та відповідачем недійсним. Свої вимоги обґрунтовує тим, що він 11.03.2021 року оформи заявку на отримання кредиту на офіційному веб-сайті ТОВ «КФ.ЮА» та отримав кредит в розмірі 2998 грн. Зобов`язання перед відповідачем були виконані в повному обсязі. Через деякий час позивачу почали надходити повідомлення про нібито невиконані зобов`язання перед відповідачем. На всі аргументи позивача щодо виконання зобов`язань перед відповідачем за кредитним договором представники відповідача не реагували. 02.03.2021 року позивач, скориставшись допомогою правників, направив належно оформлений запит до відповідача з проханням надати кредитний договір та інформацію щодо заборгованості позивача. Відповідач не надав відповіді у встановлений законом строк. Зазначив, що він не підписував а ні фізично, а ні накладанням ЕЦП жодного кредитного договору, а також заяви про прийняття такої пропозиції в електронній формі. заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію», у зв`язку з чим просив задовольнити позов. Ухвалою судді Солом`янського районного суду м. Києва від 16.04.2021 року у справі відкрито спрощене позовне провадження. 10.09.2021 року від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву в якому він проти задоволення позову заперечував посилаючись на те, що між товариством та [PERSON] договори позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту не укладались. Матеріали справи не містять доказів укладання будь яких договорів між сторонами спору. Також, відсутні документи, що підтверджують передачу коштів позивачеві на виконання умов договору. Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного позовного провадження учасники справи в судове засідання не викликались. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Зі змісту позовної заяви вбачається, що 11.03.2021 року між позивачем та ТОВ «КФ.ЮА» було укладено договір позики, згідно якого позивач отримав кошти у розмірі 2998 грн. Також, позивач стверджує, що на виконання умов договору отримані в позику кошти були повернуті позивачем в повному обсязі. В подальшому на адресу позивача почали надходити вимоги щодо повернення заборгованості за договором. Позивач стверджує, що жодного договору (в паперовій чи електронній формі) він не підписував та просить суд визнати договір недійсним. Представник відповідача ТОВ «КФ.ЮА» у своєму відзиві від 10.09.2021 року повідомило про те, що між товариством та [PERSON] договори позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту не укладались, на що слід зазначити наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ПК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Матеріали справи не містять доказів укладання будь яких договорів між сторонами спору. Також відсутні документи, що підтверджують передачу коштів позивачеві на виконання умов договору. Отже виходячи з наявних матеріалів справи, не може бути судом визнано недійсним договір позики грошей, за яким гроші не передавалися (неукладений договір) Згідно вимог ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. В матеріалах справи відсутні належні, допустимі, достовірні і достатні докази, які б підтверджували існування обставин, викладених у позовній заяві. Відповідно частинам 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно частини 1 статті 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; тощо. Таким чином, суд вважає, що позивачем не надано доказів укладання спірного правочину, у зв`язку з чим у задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed