Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-31 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про стягнення заборгованості за кредитним договором. На обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що 20 лютого 2019 року між позивачем та [PERSON] було укладено договір №010506/21-2019 про відкриття та обслуговування поновлювальної кредитної лінії (з грейс-періодом). На виконання умов кредитного договору банк 20 лютого 2019 року відкрив [PERSON] поновлювальну кредитну лінію з лімітом кредитування в розмірі 100000\~грн. 00 коп. терміном дії до 19 лютого 2020 року включно. Також договором сторони передбачили, що проценти за користування кредитом встановлюються в розмірі 0,1 % річних у разі користування кредитом до 30 календарних днів включно, та у разі користування кредитом протягом строку більше ніж 30 календарних днів 35% річних. Позивач виконав всі передбачені кредитним договором зобов`язання, але відповідач [PERSON] належним чином не виконував свої зобов`язання за договором у зв`язку з чим станом на 03 серпня 2021 року в нього виникла заборгованість в розмірі 111772 грн. 96 коп. , яка складається з 91151 грн. 08 коп. простроченої заборгованості та 20621 грн. 88 коп. простроченої заборгованості за процентами. Виконання зобов`язання [PERSON] за кредитним договором, було забезпечено порукою [PERSON] за договором поруки №016/039-2019 від 20 лютого 2020 року, який укладений між нею та позивачем. Оскільки відповідачі не виконують свої зобов`язання за кредитним договором та договором поруки, тому, позивач змушений звернутись до суду з позовом про солідарне стягнення з відповідачів на свою користь заборгованості за кредитним договором. Представник позивача, в судовому засіданні позов підтримав в повному обсязі та просив його задовольнити з підстав викладених в позовній заяві. Відповідачі, які про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, в судове засідання не з`явились, поважної причини неявки суду не повідомили, у зв`язку з чим, суд постановив проводити заочний розгляд справи. Суд, вислухавши представника позивача, дослідивши докази, що маються у справі, приходить до таких висновків. Відповідно до положень ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, а кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що 20 лютого 2019 року між АБ «КЛІРИНГОВИЙ ДІМ», укладено договір №010506/21-2019 із [PERSON] , про відкриття та обслуговування кредитної лінії (з грейс-періодом) (а.с. 8-11). Предметом договору сторони зазначили, що банк позивач -20 лютого 2019 року відкриває позичальнику відповідачу [PERSON] поновлювальну кредитну лінію з лімітом кредитування в розмірі 100000 грн. 00 коп. для проведення розрахунків за допомогою БПК, відкритої до поточного (карткового) рахунку № [NUMBER] , відповідно до тарифів та оферти, а позичальник зобов`язується здійснювати погашення кредиту, сплачувати проценти за користування кредитом, комісіє банку та здійснювати кінцеве погашення кредиту в строки і в сумах, згідно з умовами договору. Пунктом 2.2. зазначено, що термін дії кредитної лінії до 19 лютого 2020 року включно. Відповідно до п. 2.3 договору проценти за користування кредитом встановлюються в розмірі: у разі строку користування кредитними коштами до 30 календарних днів включно (грейс-період) 0,1% річних; у разів строку користування кредитними коштами більше 30 календарних днів 35% річних. Згідно пункту 3.1. договору кредит наданий банком, забезпечується порукою фізичної особи згідно з договором поруки, який укладається між собою банк та поручитель [PERSON] не пізніше 20 лютого 2019 року. Відповідно до договору поруки №016/39-2019 від 20 лютого 2020 року, укладеного між АБ «КЛІРИНГОВИЙ ДІМ» та [PERSON] - поручитель, предметом договору сторони зазначили, що поручитель зобов`язується відповідати солідарно перед кредитором в повному обсязі за своєчасне та повне виконання зобов`язань [PERSON] , які випливають з договору №010506/21-2019 про відкриття та обслуговування кредитної лінії (з грейс-періодом) від 20 лютого 2019 року,укладеного між кредитором та позичальником, за умовами якого позичальник зобов`язується в повному обсязі повернути кредитні кошти в розмірі 100000 грн. 00 коп. до 19 лютого 2020 року включно (а.с. 13-15). Згідно виписки по особовому рахунку [PERSON] , позивач виконав свої зобов`язання за договором №010506/21-2019 і надав відповідачу [PERSON] кошти (а.с.\~21-48). Як вбачається з розрахунку кредитної заборгованості станом на 03 серпня 2021 року, [PERSON] за договором №010506/21-2019 від 20 лютого 2019 року має заборгованість перед позивачем в розмірі 111772 грн. 96 коп., яка складається з 91151 грн. 08 коп. простроченої заборгованості та 20621 грн. 88 коп. простроченої заборгованості за процентами, при цьому прострочення сплати заборгованості за договором у відповідача [PERSON] виникло з вересня 2019 року (а.с. 6-7). Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно ст. 553 ЦК України - за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі. Статтею 554 ЦК України передбачено, що у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. З`ясувавши обставини, якими обґрунтовує свої вимоги позивач, та дослідивши докази подані позивачем на їх підтвердження, суд вважає, що між позивачем та відповідачем [PERSON] виникли кредитні правовідносини, за якими відповідач отримав кошти в кредит від позивача і своєчасно, тобто в строк до 19 лютого 2020 року їх не повернув, тому суд вважає, що вимоги позивача про стягнення з відповідача [PERSON] суми простроченої заборгованості за договором в розмірі 91151 грн. 08 коп., є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Що стосується вимог позивача про стягнення з відповідача [PERSON] простроченої заборгованості з процентів в розмірі 20621 грн. 88 коп. то суд зауважує таке. Цивільне законодавство передбачає як випадки, коли боржник правомірно користується наданими йому коштами та має право не сплачувати кредитору свій борг протягом певного узгодженого часу, так і випадки, коли боржник повинен сплатити борг кредитору, однак не сплачує коштів, користуючись ними протягом певного строку неправомірно. Зокрема, відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані частиною першою статті 1048 ЦК України. Такі проценти є звичайною платою боржника за право тимчасово користуватися наданими йому коштами на визначених договором та законодавством умовах, тобто у межах належного та добросовісного виконання сторонами договірних зобов`язань, а не у випадку їх порушення. Натомість наслідки\~прострочення грошового\~зобов`язання\~(коли\~боржник повинен\~сплатити грошові\~кошти,\~але неправомірно\~не сплачує\~їх)\~також урегульовані\~законодавством. У випадках,\~коли боржник порушив умови договору, прострочивши виконання грошового зобов`язання, за частиною першою статті 1050 ЦК України застосуванню у таких правовідносинах підлягає положення статті 625 цього Кодексу. За наведеним у цій статті регулюванням відповідальності за прострочення грошового зобов`язання на боржника за прострочення виконання грошового зобов`язання покладається обов`язок сплатити кредитору на його вимогу суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Проценти, встановлені статтею 625 ЦК України, підлягають стягненню саме при наявності протиправного невиконання (неналежного виконання) грошового зобов`язання. Тобто, проценти, що стягуються за прострочення виконання грошового зобов`язання за частиною другою статті 625 ЦК України є спеціальним видом відповідальності за таке порушення зобов`язання. На відміну від процентів, які є звичайною платою за користування грошима, зокрема за договором позики, до них застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність. Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма частини першої статті 1048 ЦК України і охоронна норма частини другої статті 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та частини першої статті 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до частини другої статті 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання. Такі висновки суду відповідають висновкам Великої Палати Верховного Суду викладені в постанові від 04 лютого 2020 року у справі №912/1120/16. Оскільки, як пояснив суду представник позивача, ними нараховані відсотки за користування кредитом відповідачу [PERSON] після здійснення ним прострочення зобов`язання щодо його повернення з вересня 2019 року, тому суд вважає, що вимоги позивача про стягнення з відповідача [PERSON] прострочених процентів передбачених договором від 20 лютого 2019 року, є безпідставними і такими, що задоволенню не підлягають. Стосовно вимог до поручителя [PERSON] , суд зауважує, що в судовому засіданні достовірно встановлено, що договір поруки укладений між позивачем та відповідачкою [PERSON] 20 лютого 2020 року, тобто після настання кінцевого строку повернення кредиту [PERSON] 19 лютого 2020 року. При цьому сам договір поруки містить умову, що поручитель поручається за позичальника в частині повернення ним своєчасно в строк до 19 лютого 2020 року кредитних коштів в розмірі 100000 грн. 00 коп., тобто умови договору поруки суперечать даті укладення договору поруки, оскільки при його укладенні строк повернення кредитних коштів вже настав, і забезпечити своєчасне повернення [PERSON] кредитних коштів у вказаний строк з боку поручителя є неможливим, враховуючи, що такий строк вже настав, тому на думку суду укладаючи договір поруки 20 лютого 2020 року [PERSON] взяла на себе зобов`язання щодо забезпечення виконання [PERSON] зобов`язань за договором №010506/21-2019, які виникли з 20 лютого 2020 року, а не до його укладення. В судовому засіданні достовірно встановлено, що станом на 19 лютого 2020 року у відповідача [PERSON] була наявна заборгованість в розмірі 96772 грн. 40 коп., що підтверджується розрахунком заборгованості, яку він частково погасив до суми 91151 грн. 08 коп., і яку в подальшому пред`явив до стягнення позивач. Будь-яких коштів після 20\~лютого 2020 року [PERSON] від позивача не отримував, і будь-які зобов`язання щодо їх повернення у нього не виникло. Тому суд вважає, що в задоволені позову про стягнення з відповідачки [PERSON] заборгованості за кредитним договором в розмірі 91151 грн. 08 коп., слід відмовити, оскільки порука відповідачки на дане зобов`язання не розповсюджувалась. Що стосується вимог про стягнення з відповідачки [PERSON] простроченої заборгованості з процентів, то в даній вимозі слід відмовити також з підстав що і до відповідача [PERSON] . Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Таким чином, у зв`язку із частковим задоволенням позовних вимог, з відповідача [PERSON] підлягає стягненню на користь позивача судовий збір сплачений ним під час звернення з позовом до суду пропорційно до задоволених вимог (а.с. 5, 59). Що стосується розподілу судових витрат в частині вимог до відповідачки [PERSON] , то оскільки в задоволені вимог до неї судом відмовляється, тому судові витрати за даними вимогами слід покласти на позивача. На підставі викладеного, ст.ст. 526-530, 533, 536, 598, 610-615, 624-626, 638-643, 1046-10561 ЦК України;

Outcome: partial