Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-31 00:00:00

Представник позивача звернувся до Лозівського міськрайонного суду Харківської області з позовом до Акціонерного товариства «УКРСИББАНК», Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» про захист прав споживачів, встановлення нікчемності положень кредитного договору та зобов`язання вчинити певні дії. Позовна заява обґрунтована тим, що 19.04.2017 року між [PERSON] та АТ «УкрСиббанк» було укладено Договір про надання споживчого кредиту №93792962000 та надано їй кредит у розмірі 49 000 грн. Станом на березень 2018 року [PERSON] була виплачена загальну сума у розмірі 45 309 грн. 24.06.2018 року АТ «УКРСИББАНК» звернувся до Лозівського міськрайонного суду Харківської області з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 62816,35 грн. 24.06.2019 між АТ Акціонерного товариства «УКРСИББАНК» та «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» був укладений договір факторингу, згідно якого останній набув статусу кредитора та отримав право грошової вимоги до [PERSON] відповідно до кредитного договору. У відповідності з пунктом 3.11. та Додатком № 1 до Договору, позивач зобов`язана була сплачувати 3 987 гривень кожного місяця, чого вона і дотримувалась. Однак з положень Додатка № 1 виплаває, що комісія за управління кредитом за місяць становить 2 278,50 гривень і загальна сума виплати по цій комісії становить - 109 368 гривень, що перевищує тіло кредиту, яке позивач мала повернути. Однак, які саме послуги надавались АТ «УКРСИББАНК» за сплату даної комісії - не вказано. Тобто, Позивачка мала сплачувати комісію, за послуги, які фактично надаються банком відповідно до їх призначення. Крім того, вважає, що положення кредитного договору, що передбачають щомісячну сплату комісії за управління кредитом є нікчемними з моменту укладення. Банкам забороняється вимагати від клієнта придбання будь-яких товарів чи послуг від банку або від спорідненої чи пов`язаної особи банку як обов`язкову умову надання банківських послуг. Позивачка фактично була змушена сплачувати за послуги, що супроводжували кредит і така умова договору не відповідає вимогам справедливості та містить істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача, що суперечить частині першій та другій статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів». Тому, представник позивача звернувся до суду з позовом визнати нікчемність пункту 3.11 договору №93792962000 та зарахувати сплачені позивачем кошти в склад виплат за тілом кредиту. Ухвалою Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 01.11.2021 року, було відкрито провадження, позовна заява прийнята до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 07.12.2021 року від представника ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» надійшов відзив на позовну заяву в якому представник відповідача просив відмовити в задоволенні позову посилаючись на те, що наведені позивачем аргументи у позовній заяві є безпідставними та такими, що спрямовані на уникнення відповідальності за невиконання зобов`язання за кредитним договором та не відповідає дійсності, а саме: [PERSON] свідомо звернулася до АТ «Укрсиббанк» з метою отримання кредитних коштів та згідно умов договору підтвердила, що повністю розуміє всі умови договору, свої права обов`язки за договором і погоджується з ними та прийняла на себе зобов`язання сплачувати платі за кредитом. Банк свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі та надав [PERSON] грошові кошти на споживчі потреби. Позивач в свою чергу порушила умови договору, відповідно до яких зобов`язувалася погашати кредит, проценти та комісію за користування ним на умовах та в порядку визначених договором. Підписуючи даний Договір позивач погодилася, що вона до його підписання ознайомлена з усіма умовами, на яких Банк здійснює кредитування, а також свідомо обрала умови кредитування, викладенні у кредитному Договорі. Позивач не виконала умови кредитного договору, відповідно до чого, нараховувалися проценти, комісія за обслуговування та надання кредиту та інші платежі за прострочення виконання зобов`язання. 08.12.2021 року від представника АТ «УКРСИББАНК» надійшов відзив на позовну заяву в якому представник відповідача просив відмовити в задоволенні позову посилаючись на те, що нікчемність договору або окремого його положення може грунтуватися тільки на підставі норми Закону. Рішення (постанови) Верховного суду не є Законами, а тому позовні вимоги [PERSON] про визнання нікчемним пункту 3.11 кредитного договору, з посиланням на висновки Верховного Суду є такими, що не грунтуються на нормі Закону. Позивачем не наведено в позовній заяві невідповідність п. 3.11. кредитного договору будь-якій нормі Закон. Рішенням Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 16.01.2019 року по справі №629/5377/18 розглянуто позовні вимоги АТ «УКРСИББАНК» до [PERSON] про стягнення заборгованості за Договором про надання споживчого кредиту з можливістю відкриття карткового рахунку. При розгляді справи судом встановлено наявність правовідносин між Банком та Позичальником, факт не своєчасного виконання зобов`язань за договором з боку Позичальника та інше. Встановивши правомірність позовних вимог АТ «УКРСИББАНК», судом було їх задоволено шляхом прийняття рішення суду. Ухвалою суду від 27.10.2021 року відмовлено у перегляді заочного рішення по справі №629/5377/18. Враховуючи встановлення в судовій справі №629/5377/18 обставин щодо правомірності кредитного договору ні обставини, на підставі ч.4 ст. 82 ЦПКУ, не полягають доказуванню. Позовна заява не містить посилання на жодний пункт ч. 3 ст. 18 Закону. Також Позивачем не наведено власних посилань (не зазначених в Законі) на не справедливість пункту кредитного договору, окрім посилань на рішення судів. Відсутність в позові посилання на конкретні обставини несправедливості умов договору, наведених в ч.3 ст. 18 Закону, свідчить про необгрунтованість вимог. Отже, сторони договору самостійно погодили його умови, у тому числі по сплаті комісій, які підлягають виконанню та станом на момент складення договору позивач знала про вищезазначені договірні умови, зокрема тарифи і свідомо погоджувалася з ними, про що свідчать п. 5.3 кредитного договору. Договір був підписаний сторонами без будь-яких зауважень чи застережень щодо його умов. Крім того, в разі незгоди з змовами кредитного договору Позичальник мала можливість скористатись своїм правом , визначеним ч. 6 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», відповідно до якого споживач має право протягом чотирнадцяти календарних днів відкликати свою згоду на укладення договору про надання споживчого кредиту без пояснення причин. Проте таким правом Позичальник не скористалася, що свідчить про її згоду з усіма умовами договору, про що також свідчить і часткове виконання договору. Положення Кредитного договору, в частині сплати комісії, є такими, що відповідають діючому законодавству. І оскільки кредитний договір не визнаний недійсним він піддягає обов`язковому виконанню сторонами. Позивач в своєму позові наводить висновки, які містяться в постановах Верховного Суду, але не дає посилання на порушення конкретного пункту статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів». 22.12.2021 року від представника- адвоката Лиска П.О. надійшла відповідь на відзив, в якій представник позивач просив відхилити заперечення ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» та просив задовольнити позов. Позивач в судове засідання не з`явилася, повідомлялася своєчасно та належним чином, причини неявки не повідомила. Представник позивача-адвокат Лиска П.О. в судовому засіданні підтримав позовну заяву та просив її задовольнити з підставах викладених в позовній заяві. Представник відповідача ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» в судове засідання не з`явився, надав клопотання про розгляд справи за відсутності представника відповідача. Просив відмовити у задоволенні позовної заяви. Представник відповідача АТ «УКРСИББАНК» в судове засідання не з`явився, повідомлявся своєчасно та належним чином, причини неявки не повідомив. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши пояснення позивача та представника позивача, судом були встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини. Судом встановлено, що між АТ «УКРСИББАНК» та [PERSON] укладено договір про надання споживчого кредиту з можливістю відкриття карткового рахунку № [NUMBER] від 19.04.2017 року, відповідно з яким банк надав позичальнику кредит в сумі 49000 грн. на споживчі цілі, а позичальник зобов`язувалася повернути наданий кредит в обсязі та терміни, що встановлені графіком погашення кредиту, плату за кредит, інші платежі шляхом ануїтетних платежів відповідно до Графіка, що викладений у Додатку №1 до Договору та повернути кредит не пізніше 19.04.2021 року. (а.с.6-10) 31.07.2017 року, 15.07.2017 року, 19.06.2017 року, 17.07.2017 року, 21.02.2018 року, 27.02.2018 року, 19.02.2018 року,20.03.2018 року, 17.11.2017 року, 02.11.2017 року, 25.10.2017 року, 01.08.2017 року, 17.10.2017 року, 21.03.2018 року, 26.03.2018 року, 22.01.2018 року18.12.2017 року 29.01.2018 року позивачем [PERSON] було виплачено АТ «УКРСИББАНК» кошти у розмірі 45309 грн., що підтверджується копіями квитанцій. (а.с.11-23) Заочним рішенням Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 16.01.2019 року позовні вимоги ПАТ «УКРСИББАНК» до [PERSON] про стягнення заборгованості задоволено в повному обсязі та стягнуто з [PERSON] заборгованість у розмірі 62816,35 грн. та суму сплаченого судового збору в розмірі 1762,00 грн.. З тексту рішення вбачається, що заборгованість складається з : заборгованості за кредитом - 41131,93 грн., заборгованості за простроченими процентами за користування кредитом - 5824,44 грн., заборгованості по комісії - 14569,32 грн., пені за несвоєчасне погашення заборгованості - 241,56 грн., пені за несвоєчасне погашення по процентам за користування кредитом - 303,47 грн., пені за несвоєчасне погашення заборгованості по комісії - 745,63 грн. (а.с.118-119) За положеннями ч. 5 ст. 11, ч. ч. 1, 2, 5, 7 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки.Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Відповідно до ч. 8 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» нечіткі або двозначні положення договорів зі споживачами тлумачаться на користь споживача. Крім того, відповідно до ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність», відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. В силу ч. 3 ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність», (в редакції, яка діяла на момент укладення спірного договору) банкам забороняється вимагати від клієнта придбання будь-яких товарів чи послуг від банку або від спорідненої чи пов`язаної особи банку як обов`язкову умову надання банківських послуг. Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо). П. 3.11. Договору про надання споживчого кредиту №93792962000, передбачено, що «Позичальник сплачує Банку комісії відповідно до умов цього договору та Додатку № 1 до договору, який є його невід`ємною частиною. Згідно Графіку платежів, який зазначений в Додатку № 1 до Договору №93792962000 встановлена комісія за управління кредитом (щомісячна) в розмірі 2 278,50 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Згідно із ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. В силу ч. 2 ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Відповідно до ст. 217 ЦК України недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини. Частиною першою, другою статті 228 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що відповідач безпідставно нараховував, а позивач сплачувала комісію за обслуговування кредиту, що є незаконним. Зазначене узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року у справі № 6-174цс16. Таким чином суд доходить висновку, що умови п. 3.11 договору № 93792962000 не відповідають вимогам законодавства, а тому вказані умови є недійсними (нікчемними) на підставі ч. 1 ст.203, ч. 1 ст.215 ЦК України. В постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 718/194/17 (провадження № 61- 29385сво18) Верховний Суд дійшов висновку, що «у відповідності до частин першої-третьої 55 Закону України «Положення спірного кредитного договору про сплату позичальником на користь банку комісій у вигляді винагороди за додатковий моніторинг погашення кредиту та за резервування ресурсів є нікчемними, оскільки вказані платежі є платою, встановлення якої було заборонено частиною третьою статті 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність», частиною четвертою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» і пунктом 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, які були чинними на момент укладення спірного кредитного договору, а встановлення всупереч вимогам нормативно-правових актів цих невиправданих платежів спрямоване на незаконне заволодіння грошовими коштами фізичної особи-споживача, як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, отже такі умови договору порушують публічний порядок». У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 червня 2019 року у справі № 916/3156/17 (провадження № 12-304гс18) вказано, що: «визнання нікчемного правочину недійсним за вимогою його сторони не є належним способом захисту прав, оскільки не призведе до реального відновлення порушених прав позивача, адже нікчемний правочин є недійсним у силу закону. За наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та в мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину». У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 463/5896/14-ц (провадження № 14-90цс19) зазначено, що: «кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (статті 15,16 ЦК України). Цивільне право чи інтерес мають бути захищені судом у належний спосіб, який є ефективним. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається (абзац перший частини другої статті 215 ЦК України). Якщо недійсність певного правочину встановлена законом, тобто якщо цей правочин нікчемний, позовна вимога про визнання його нікчемним не є належним способом захисту права чи інтересу позивача. За наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та у мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину». На підставі викладеного, як вже зазначено вище, суд дійшов висновку, що умови п. 3.11 договору № 93792962000 є нікчемними, оскільки комісія за обслуговування кредиту є платою, встановлення якої було заборонено частиною третьою статті 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність», частиною четвертою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» і пунктом 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, які були чинними на момент укладення спірного кредитного договору. Разом з тим, враховуючи вимоги ч. 2 ст. 215 ЦК України, якою передбачено, що визнання такого правочину недійсним судом не вимагається, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає частковому задоволенню, в частині зобов`язання зарахувати сплачені позивачкою кошти по комісії в склад виплат за тілом кредиту.

Outcome: partial