Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-02 00:00:00

заявник [PERSON] звернулася до суду з вказаною заявою та просить суд встановити факт належності їй договору купівлі-продажу від 23 грудня 1994 року, посвідчений державним нотаріусом Четвертої криворізької державної нотаріальної контори за № 1-7519, посилаючись на наявність помилки в договорі в частині зазначення її прізвища. В обґрунтування вимог зазначила, що вона є власником квартири [ADDRESS] . Звернувшись до нотаріальної контори з метою відчуження нерухомого майна звернула увагу на помилку в поданих документах в договорі купівлі-продажу її дошлюбне прізвище зазначено як « [PERSON] » замість правильного « [PERSON] ». Вказані розбіжності були допущені нотаріусом при помилковому перекладі її прізвище на українську мову, що позбавляє її права на розпорядження належним їй майном, тому просить задовольнити вимоги. Ухвалою суду від 22 вересня 2021 року заяву залишено буз руху. Ухвалою суду від 19 жовтня 2021 року прийнято заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити за правилами окремого провадження за участю заявника та заінтересованої особи. В судове засідання учасники процесу не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені своєчасно та належним чином. Заявник [PERSON] надала суду заява про розгляд справи за її відсутності, на заявлених вимогах наполягає. Заінтересована особа завідувач Четвертої криворізької державної нотаріальної контори надала до суду заяву про розгляд справи за відсутності державного нотаріуса. Суд, враховуючи вимоги частини першої статті 223 ЦПК України, вважає можливим розглянути справу у відсутність учасників справи на підставі наявних у справі доказів, оскільки сторони були належним чином повідомлені про дату, час і місце цього засідання, однак їх неявка не перешкоджає розгляду справи по суті. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заявлені вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступних мотивів. Як встановлено судом, відповідно до наданої суду копії договору купівлі-продажу, укладеного 23 грудня 1994 року між [PERSON] , [PERSON] , яка діяла від себе та від імені неповнолітнього сина [PERSON] , як продавцями, та [PERSON] , як покупцем, остання купила квартиру [ADDRESS] (а.с. 15 копія договору). В зазначеному договорі вказано прізвище покупця « [PERSON] », в той час як згідно письмових доказів, правильним є дошлюбне заявника як « [PERSON] », що підтверджується як копією свідоцтва про укладення шлюбу від 25.04.1986, так і копією свідоцтва про розірвання шлюбу від 08.10.2013 та свідоцтва про шлюб від 06.06.2020, (а.с. 4-6), при укладенні повторного шлюбу 18 жовтня 1997 року, заявник змінила прізвище із « [PERSON] » на « [PERSON] » (а.с. 4). Зазначені протиріччя позбавляють заявника оформити належним чином документи на розпорядження майном. Відповідно до пункту 6 частини першої статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту: належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Пунктом 12 Постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31.03.95 р. «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» встановлено, що при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Разом з тим, цей порядок не застосовується, якщо виправлення в таких документах належним чином не застережені або ж їх реквізити нечітко виражені внаслідок тривалого використання, неналежного зберігання, тощо. Це є підставою для вирішення питання про встановлення факту, про який йдеться в документі, відповідно до чинного законодавства Згідно роз`яснень,\~викладених у\~листі Верховного\~Суду України\~від 01.01.2012,\~справи про\~встановлення фактів,\~що мають\~юридичне значення,\~належать до\~юрисдикції суду\~за таких\~умов:\~факти,\~що підлягають\~встановленню,\~повинні мати\~юридичне значення,\~тобто від\~них мають\~залежати виникнення,\~зміна або\~припинення особистих\~чи майнових\~прав громадян;\~встановлення факту\~не пов`язується\~з подальшим\~вирішенням спору\~про право;\~заявник не\~має іншої\~можливості одержати\~чи відновити\~документ,\~який посвідчує\~факт,\~що має\~юридичне значення;\~чинним законодавством\~не передбачено\~іншого позасудового\~порядку встановлення\~юридичних фактів. При цьому сам по собі факт належності документа не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджується документом. Таким чином, для заявника важливо не так саме одержання документа, як оформлення особистих чи майнових прав, що випливають із цього факту. Це означає, що в судовому порядку можна встановити належність громадянину такого документа, який є правовстановлюючим. Предметом розгляду заяви є встановлення факту належності правовстановлюючого документа який, необхідний заявнику для оформлення особистих, майнових прав, що випливають із цього факту: реалізації права на розпорядження власністю. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України). Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що факт, який просить встановити заявник, є юридичним, оскільки від його встановлення залежить виникнення особистих прав заявника, так як зазначені розбіжності в написанні прізвища заявника у договору купівлі-продажу пояснюється помилковим перекладом її прізвища з російської на українську мову, чинним законодавством не передбачений інший порядок його встановлення, воно не пов`язане з наступним вирішенням спору про право та встановлення його іншим шляхом неможливе, тому заява підлягає задоволенню. Судові витрати відповідно до частини сьомої статті 294 ЦПК України не відшкодовуються.

Outcome: approved