Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-02 00:00:00

Позивач, [PERSON] звернувся до суду із позовною заявою в якій, з урахування неодноразових уточнень позовних вимог, просить стягнути на його користь з ФОП [PERSON] відшкодування моральної шкоди у розмірі 30 000 грн. 00 коп. та судовий збір. Обґрунтування позовних вимог. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач покликається на те, що 22.06.2019 о 18год 05хв на автодорозі Н-09, Мукачево-Івано-Франківськ-Львів, в с. Соколівка, по вул. Миру, 25, [PERSON] керував автомобілем «Renault Magnum», д.н.з. [NUMBER] з напівпричепом «Orlican № 13 CH», д.н.з. [NUMBER] , при зустрічному роз`їзді, не врахував дорожньої обстановки, не дотримався безпечного бокового інтервалу та скоїв зіткнення з автомобілем «Subaru Legacy», д.н.з. [NUMBER] та автомобілем «Volkswagen Transporter», д.н.з. [NUMBER] , які рухалися назустріч. Останній, після зіткнення, пошкодив огорожу громадянки [PERSON] , в результаті чого транспортні засоби, інше майно отримали механічні пошкодження, чим порушив п. 13.3 ПДР. Відповідно до Постанови Деснянського районного суду м. Чернігова від 01.08.2019 по справі № 750/7960/19, [PERSON] , [INFO] , працюючого водієм у ФОП [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП. У зв`язку з вищезгаданою дорожньо-транспортною пригодою йому була заподіяна значна моральна шкода, що полягає: у душевних стражданнях, яких він зазнав у зв`язку з протиправною поведінкою [PERSON] , які супроводжувалися стресом, зміною його психологічного стану, внаслідок пережитої психотравмувальної ситуації в момент дорожньо-транспортної пригоди та у душевних стражданнях. Позивач зазначає, що у зв`язку з пошкодженням майна яким він фактично володіє та користується, а саме автомобіля марки «Volkswagen Transporter», реєстраційний номер [NUMBER] , йому було завдано суттєвих незручностей у його використанні, перешкоджало звичному способу життя, пересуванню, реалізації власних інтересів. Вважаючи, що шкода завдана внаслідок ДТП з вини водія, що на відповідній правовій підставі керував автомобілем, який перебуває у володінні роботодавця, відшкодовується саме володільцем цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм звернувся до суду із даним позовом. 02.11.2021 представником відповідача ФОП [PERSON] адвокатом Бабинець С.П. подано відзив на позовну заяву в якому останні зазначає, що позов є необгрунтованим, безпідставним, і відповідно таким, що не підлягає задоволенню в повному обсязі. Зазначає, що 22 червня 2019 року о 18 год. 05 хв. сталася ДТП за участю автомобіля Renault Magnum Orlican», д.н.з [NUMBER] під керуванням [PERSON] та автомобіля «Volkswagen Transporter», д.н.з. [NUMBER] , що належить позивачу. Таким чином підставою для стягнення з особи зокрема моральної шкоди є встановлення відповідним судовим рішенням її винності у вчиненні того чи іншого діяння. Зазначає, що цивільна відповідальність водія автомобіля «Renault Magnum Orlican», д.н.з [NUMBER] під керуванням [PERSON] була належним чином застрахована в приватному акціонерному товаристві «Страхова компанія «Перша» не тільки на підставі полісу обов`язкової цивільної відповідальності з лімітом 100 000,00 (сто тисяч) гривень і на підставі договору №12-14.25.19.00045 від 04.03.2019 про добровільне страхування відповідальності власника наземного транспортного засобу на суму також 100000,00 (сто тисяч)гривень. Таким чином, ФОП [PERSON] застрахував належний йому транспортний засіб «Renault Magnum Orlican», д.н.з [NUMBER] на випадок ДТП на загальну суму 200000,00 (двісті тисяч) гривень. Позовна вимога про стягнення з відповідача ФОП [PERSON] моральної шкоди до задоволення не підлягає, оскільки він жодним чином не заподіював своїми діями шкоду позивачу. Процесуальні рішення постановлені по справі. Ухвалою судді Жидачівського районного суду Львівської області Равлінка Р.Г. від 30.10.2020 позовну заяву було залишено без руху. Ухвалою судді Жидачівського районного суду Львівської області Равлінка Р.Г. від 07.12.2020 справу прийнято до розгляду та призначено до відкритого підготовчого засідання в порядку загального позовного провадження на 18.02.2021. Ухвалою суду від 18.02.2021 справу розглядом відкладено на 07.05.2021 у зв`язку з неявкою сторін. 07.05.2021 справу розглядом відкладено на 09.07.2021. Ухвалою суду від 09.07.2021 справу розглядом відкладено на 30.09.2021. Ухвалою суду від 30.09.2021 позовну заяву залишено без руху та надано строк для усунення недоліків. Розгляд справи відкладено на 11.11.2021. Ухвалою суду 11.11.2021 справу розглядом відкладено на 17.12.2021. 17.12.2021 розгляд справи відкладено на 01.02.2022. Ухвалою суду від 01.02.2022 провадження по справі за позовом [PERSON] до приватного акціонерного товариства «Страхова Компанія Перша», ФОП [PERSON] , треті особи: [PERSON] , [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди в частині позовних вимог [PERSON] до приватного акціонерного товариства «Страхова Компанія Перша» про відшкодування матеріальної шкоди - закрито. Розгляд справи по суті відбувся 01.02.2022 без участі сторін. Позивач [PERSON] , будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи у судове засідання не з`явився, його представник адвокат Цибак О.В. подав заяву про проведення судового засідання без його участі та участі позивача, позовні вимоги просить задовольнити. Від представника відповідача ФОП « [PERSON] » адвоката Бабинець С.П. надійшов відзив на позовну заяву в якому в задоволенні позовних вимог просить відмовити, а розгляд справи проводити за його відсутності та участі відповідача. Відповідно до ст.211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Частиною четвертою статті 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Згідно ч. 5 статті 268 ЦПК України зазначено, що датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення судом судового рішення в даній справі, призначеній до розгляду на 01.02.2022, є дата складення повного тексту судового рішення - 03.02.2022. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, враховуючи вимоги ст. 6 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод, відповідно до якої кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків, суд вважає, що справу слід вирішити в межах тих доказів, які були отримані в ході судового розгляду, а також на підставі наявних письмових доказів, які містяться у матеріалах справи. Дотримуючись принципів змагальності та диспозитивності судового процесу, оцінивши докази з точки зору належності, допустимості та достатності, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити частково. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до Постанови Деснянського районного суду м. Чернігова від 01.08.2019 по справі № 750/7960/19 22.06.2019 о 18год 05хв на автодорозі Н-09, Мукачево-Івано-Франківськ-Львів, в с. Соколівка, по вул. Миру, 25, [PERSON] керував автомобілем «Renault Magnum», д.н.з. [NUMBER] з напівпричепом «Orlican № 13 CH», д.н.з. [NUMBER] , при зустрічному роз`їзді, не врахував дорожньої обстановки, не дотримався безпечного бокового інтервалу та скоїв зіткнення з автомобілем «Subaru Legacy», д.н.з. [NUMBER] та автомобілем «Volkswagen Transporter», д.н.з. [NUMBER] , які рухалися назустріч. Останній, після зіткнення, пошкодив огорожу громадянки [PERSON] , в результаті чого транспортні засоби, інше майно отримали механічні пошкодження, чим порушив п. 13.3 ПДР. [PERSON] , [INFO] , працюючого водієм у ФОП [PERSON] , притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП у вигляді штрафу у розмірі 340,00 грн. /а.с.6/ Згідно висновку №127/19 судової автотоварознавчої експертизи за заявою [PERSON] від 03.08.2019, вартість відновлювального ремонту автомобіля марки «Volkswagen Transporter», д.н.з. [NUMBER] , внаслідок його пошкодження у ДТП 22.06.2019 становить 344 206, 85 грн., а вартість матеріального збитку завданого власнику автомобіля «Volkswagen Transporter», д.н.з. [NUMBER] становить 175 708, 00 грн. /а.с.7-13/ Згідно додатку до листа ДПС України від 06.08.2021 № 10312/5/99-00-12-04-04-05 «Відомості згідно з інформаційним фондом Державного реєстру фізичних осіб -платників податків станом на 02.08.2021» [PERSON] , [INFO] , отримував дохід від [PERSON] у 2 кварталі 2019 року /а.с.155-156/ Згідно відповіді Департаменту з питань цифрового розвитку, цифрових трансформацій і цифровізації до бази даних застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування відомості стосовно [PERSON] в період з 01.06.2019 по 30.06.2019 надходили від ФОП « [PERSON] » /а.с.159/. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Спірні правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються положеннями ЦК України. Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, є юридична або фізична особа, що експлуатує такий об`єкт в силу наявності права власності, користування (оренди), повного господарського відання, оперативного управління або іншого речового права. Не вважається володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки в силу трудових відносин з таким володільцем (водій, машиніст, оператор тощо). Відповідно до частини першої статті 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Для покладення на юридичну особу відповідальності, передбаченої статтею 1172 ЦК України, необхідна наявність як загальних умов деліктної відповідальності (протиправна поведінка працівника; причинний зв`язок між такою поведінкою і шкодою; вина особи, яка завдала шкоду), так і спеціальних умов (перебування у трудових відносинах з юридичною особою або фізичною особою - роботодавцем незалежно від характеру таких відносин; завдання шкоди під час виконання працівником своїх трудових (службових) обов`язків). Під виконанням працівником своїх трудових (службових) обов`язків необхідно розуміти виконання роботи згідно з трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоч і виходить за межі трудового договору або посадової інструкції, але доручається роботодавцем або викликана невідкладною виробничою необхідністю як на території роботодавця, так і за її межами протягом усього робочого часу. З аналізу змісту глави 82 ЦК України вбачається, що законодавець розрізняє поняття «особа, яка завдала шкоду» та «особа, яка відповідає за шкоду». За наявності вини особи, яка завдала шкоду, особа, яка є відповідальною за шкоду, на підставі частини першої статті 1191 ЦК набуває права зворотної вимоги (регресу) до винної особи в розмірі виплаченого відшкодування. Виходячи з наведених норм права, шкода (у тому числі моральна), завдана внаслідок ДТП із вини водія, який виконував трудові обов`язки та на відповідній правовій підставі керував автомобілем, що належить роботодавцю, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм. Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 06 листопада 2013 року у справі № 6-108цс13, постановах Верховного Суду від 23 березня 2020 року у справі № 373/1773/18, від 20 листопада 2019 року у справі № 501/2298/16-ц, від 05 вересня 2018 року у справі № 534/872/16-ц. У відповідності до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. При цьому дані докази повинні бути належними та достовірними, як це передбачено ст.ст. 77-79 ЦПК України. Судом встановлено, що 22.06.2019 о 18год 05хв на автодорозі Н-09, Мукачево-Івано-Франківськ-Львів, в с. Соколівка, по вул. Миру, 25, [PERSON] керував автомобілем «Renault Magnum», д.н.з. [NUMBER] з напівпричепом «Orlican № 13 CH», д.н.з. [NUMBER] , при зустрічному роз`їзді, не врахував дорожньої обстановки, не дотримався безпечного бокового інтервалу та скоїв зіткнення з автомобілем «Subaru Legacy», д.н.з. [NUMBER] та автомобілем «Volkswagen Transporter», д.н.з. [NUMBER] , які рухалися назустріч. Останній, після зіткнення, пошкодив огорожу громадянки [PERSON] , в результаті чого транспортні засоби, інше майно отримали механічні пошкодження, чим порушив п. 13.3 ПДР. [PERSON] , [INFO] , працюючого водієм у ФОП [PERSON] , притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП у вигляді штрафу у розмірі 340,00 грн, що підтверджується постановою Деснянського районного суду м. Чернігова від 01.08.2019 у справі за №750/7960/60. Постанова набрала законної сили 13.08.2019. Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (ч.4 ст.82 ЦПК України). Судом також встановлено, що під час дорожньо-транспортної пригоди 22.06.2019 [PERSON] перебував у трудових відносинах із ФОП [PERSON] , а ДТП відбулось під час виконання [PERSON] трудових обов`язків. Оскільки представник відповідача у відзиві на позовну заяву дані факти не заперечує, відтак вони є такими, що визнаються відповідачем, тому відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК не підлягають доказуванню. Відповідно до п. п. 3, 5 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31 березня 1995 року № 4 під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. У відповідності зі ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. При цьому обов`язковою умовою для можливості відшкодування моральної шкоди судом має бути доведення у належний процесуальний спосіб фактів настання такої шкоди, протиправності дій, що призвели до неї, а також наявності між цими фактами причинно-наслідкового зв`язку. Такі правові висновки зазначені у постанові Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 червня 2021 року у справі № 201/3997/18; постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 травня 2019 року у справі № 686/20079/18 (провадження № 61-5360св19); постанові Верховного Суду України від 25 травня 2016 року у справі № 6-440цс16 . Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, від 12 липня 2007 року). Згідно зі ст. 46 Конвенції про захист прав людини і основних свобод, рішення Європейського суду є обов`язковими для держав-учасниць Конвенції, суд враховує прецедент практики Європейського суду з прав людини, якою визнана презумпція моральної шкоди. Тобто в разі порушення майнових або цивільних прав «середня», «нормально» реагуюча на протиправну щодо неї поведінку людина повинна відчути страждання (моральну шкоду). Суд враховує практику Європейського суду з прав людини, де визнана презумпція моральної шкоди. Так, рішенням від 27 липня 2004 року по справі «Ромашов проти України», суд стягнув на користь заявника моральну шкоду, хоча заявник не представив жодного документа на підтвердження своїх вимог про відшкодування моральної шкоди. У процесі розгляду заяви суд звернув увагу на те, що згідно з правилом 60 Регламенту Суду будь-яка вимога щодо справедливої сатисфакції має містити перелік претензій та має бути подана письмово разом з відповідними підтверджуючими документами або свідченнями, «без наявності яких суд може відхилити вимогу повністю або частково». Суд врахував той факт, що в результаті виявлених порушень заявник зазнав моральної шкоди, яка не може бути відшкодована шляхом лише констатації судом факту порушення. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15 грудня 2020 року у справі №752/17832/14-ц дійшла висновку, що, визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення. Судом встановлено, що транспортний засіб позивача був істотно пошкоджений, у зв`язку із чим [PERSON] було завдано суттєвих незручностей у використанні автомобіля, що призвело до душевних переживань, стресу, зміни психологічного стану. З урахуванням викладеного, оскільки під керуванням водія [PERSON] , який перебував на той час у трудових відносинах із відповідачем ФОП [PERSON] , сталась дорожньо-транспортна пригода, за участі автомобіля, який на праві власності належить відповідачу, позовні вимоги про стягнення моральної шкоди підлягають до задоволення частково. З відповідача ФОП [PERSON] на користь [PERSON] слід стягнути моральну шкоду в розмірі 3 000 грн., що на переконання суду є достатнім з врахуванням засад розумності, справедливості та співмірності. Одночасно суд зазначає, що покликання відповідача на безпідставність позову з підстав обов`язку відшкодування завданої моральної шкоди саме винуватцем ДТП не ґрунтується на вимогах закону, які наведені вище, а відтак є безпідставними. Розподіл між сторонами судових витрат. Відповідно до вимог статті 141 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно розміру задоволених позовних вимог у сумі 84,08 грн. (3 000,00 х 100% : 30 000,00 = 10 %; 840,80 : 100% х 10 % = 84,08). На підставі наведеного, ст. ст. ст.1172, 1187 Цивільного кодексу України,

Outcome: partial