Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-01 00:00:00

У вересні 2021 року позивач звернулась до суду з позовом в якому просить стягнути з відповідача на її користь безпідставно набуті кошти у розмірі 18040,55 грн. Як на підставу заявлених вимог вказала, що 14.05.2016 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим О.М. вчинено виконавчий напис №261, яким з неї на користь відповідача стягнуто заборгованість за кредитним договором №L01.1888.34562 від 10.03.2015 за період з 10.07.2015 по 10.02.2016 у розмірі 51287,06 та плату за вчинення виконавчого напису - 2000,00 грн., всього - 53287,06 грн. На примусове виконання зазначеного виконавчого напису 21.03.2019 Інгульським відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області відкрито виконавче провадження №58660438. Рішенням Ленінського районного суду міста Миколаєва від 19.03.2021, яке набрало законної сили 19.04.2021, виконавчий напис було визнано таким, що не підлягає виконанню. Відповідно виконавче провадження завершено шляхом винесення виконавцем 27.05.2021 постанови про закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 5 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» (у зв`язку зі скасуванням або визнанням не чинним рішення, на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню). У ході виконавчого провадження державним виконавцем звернуто стягнення на її заробітну плату та стягнуто кошти в розмірі 21617,59 грн., з яких: 18040,55 грн. перераховано стягувану; 1801,54 грн. перераховано в рахунок стягнення виконавчого збору; 82,00 грн. витрати виконавчого провадження. Станом на дату зупинення вчинення виконавчих дій у виконавчому провадженні на депозитному рахунку відділу обліковується 1693,54 грн. стягнутих, але не розподілених коштів, котрі виконавець після закінчення виконавчого провадження повернув їй. За такого, позивач вважає, що кошти у сумі 18040,55 грн., які перераховані виконавцем відповідачу підлягають поверненню. Представник відповідача надав до суду відзив на позовну заяву в якому просить у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі. Свої заперечення обґрунтовує тим, що 10.03.2015 між сторонами було укладено кредитний договір №L01.1888.34562. 29.04.2016 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Рантьє» та АТ «Ідея Банк» укладено договір факторингу №29/04-1 за умовами якого Товариство з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Рантьє» набуло право грошової вимоги за вказаним кредитним договором. За інформацією наявною в АТ «Ідея Банк» на даний момент кредитором по відношенню до позивача по кредитному договору №L01.1888.34562 від 10.03.2015 виступає Товариство з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Рантьє». З моменту вчинення виконавчого напису повернення коштів за яким є предметом спору в даній справі відповідач, в рамках виконання виконавчого напису, не отримувало таких коштів, а тому АТ «Ідея Банк» є неналежним відповідачем у справі. Відповідно, позов не підлягає до задоволення, оскільки позовні вимоги пред`явлено до неналежного відповідача. Позивач надала до суду відповідь на відзив в якій не погоджується з доводами, викладеними представником відповідача у відзиві, посилаючись на наступне. Скасований виконавчий напис було вчинено 14.05.2016, в той же час представник відповідача заявляє про те, що зазначений вище договір факторингу укладено 29.04.2016, тобто до вчинення виконавчого напису. Проте, як вбачається з копії виконавчого напису - напис вчинено саме на користь відповідача, а не Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Рантьє». До того ж, відповідачем не надано до суду ані копії вказаного договору факторингу, ані будь-яких інших доказів його укладення. Скасований виконавчий напис неодноразово направлявся відповідачем на примусове виконання до Інгульського відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), де були відкриті виконавчі провадження: №51543805 відкрито 05.07.2016, та №58660438, відкрито 21.03.2019. Виконавче провадження №51543805, зі слів державного виконавця, завершене шляхом повернення виконавчого документа стягувану у зв`язку з відсутністю у боржника майна і коштів, на які можливо звернути стягнення в рахунок погашення заборгованості. Виконавче провадження №58660438 завершено шляхом закінчення у зв`язку з визнанням судом виконавчого документа таким. що не підлягає виконанню. Виконавчий напис до примусового виконання пред`являв представник відповідача Клострейх О.В. До того ж, стягнуті кошти державний виконавець перераховував відповідачу за реквізитами, зазначеними у виконавчому написі, про що свідчить відсутність інших реквізитів для стягнутих коштів у заяві про відкриття виконавчого провадження. Доказів того, що відбулась заміна стягувача у виконавчому провадженні матеріали справи не містять. Ухвалою Ленінського районного суду міста Миколаєва від 30.09.2021 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи. Третя особа правом на подання пояснень на позовну заяву до суду не скористалась. У відповідності до частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Згідно вимог статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Виходячи з вимог частини п`ятої статті 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його складання. Дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази та встановивши фактичні обставини справи, суд дійшов наступного. Із матеріалів справи встановлено, що 14.05.2016 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим О.М. вчинено виконавчий напис за реєстровим №261, яким запропоновано стягнути з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «Ідея Банк» (правонаступником якого є АТ «Ідея Банк») не виплачені в строк на підставі Кредитного договору №L01.188.34562 від 10.03.2015, укладеного між Публічним акціонерним товариством «Ідея банк» та [PERSON] , строк платежу за яким настав 10.06.2015, за період з 10.07.2015 по 10.02.2016 у розмірі 53287,06 грн., що складається з 35105,11 грн. - основний борг; 2400,11 грн. - прострочений борг; 6724,69 грн. - прострочені проценти; 307,43 грн. - строкові проценти; 445,54 грн. - нарахована комісія; 6304,18 грн. - пеня; 2000,00 грн. - плата за вчинення виконавчого напису. На підставі вказаного виконавчого напису постановою старшого державного виконавця Інгульського відділу державної виконавчої служби міста Миколаєва Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Долини Д.В. від 21.03.2019 відкрито виконавче провадження № 58660438 та постановою від 19.09.2019 звернуто стягнення на доходи боржника [PERSON] . Рішенням Ленінського районного суду міста Миколаєва від 19.03.2021 виконавчий напис, вчинений 14.05.2016 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим О.М., зареєстрований в реєстрі за №261 про стягнення з [PERSON] на користь АТ «Ідея Банк» заборгованості за кредитним договором № L01.188.34562 від 10.03.2015 а період з 10.07.2015 по 10.02.2016 у розмірі 53287,06 грн., визнано таким, що не підлягає виконанню. Постановою заступника начальника відділу Інгульського відділу державної виконавчої служби міста Миколаєва Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Терещенка А.О. від 27.05.2021 виконавче провадження з примусового виконання вищевказаного виконавчого напису закінчено та припинено утримання з доходів боржника на підставі постанови від 19.09.2019. З відповіді наданої Інгульським відділом державної виконавчої служби міста Миколаєва Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 22.12.2020 вбачається, що розмір стягнутих з [PERSON] коштів по виконавчому провадженню №58660438 становить 21617,59 грн., з яких: стягувачу перераховано 18040,55 грн.; виконавчого збору - 1801,50 грн.; витрати виконавчого провадження - 82,00 грн. Станом на 22.12.2020 на депозитному рахунку відділу знаходились утриманні з доходів позивача кошти у сумі 1693,54 грн., які згідно змісту позовної заяви було повернуто позивачу після закінчення виконавчого провадження. За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлено (частина 5статті 82 ЦПК України). Оскільки виконавчий напис, на підставі якого з позивача стягнуто 5794,17 грн., рішенням суду визнано таким, що не підлягає виконанню, ці обставини, відповідно до частини п`ятої статті 82 ЦПК України не підлягають доказуванню. За змістом частини першої статті 177 ЦК України об`єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші. Майном як особливим об`єктом вважається окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки (частина перша статті 190 ЦК України). Відповідно до статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення 83 глави ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Аналіз статті 1212 ЦК України дає підстави для висновку, що передбачений нею вид позадоговірних зобов`язань виникає за таких умов: 1) набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо вони відпали. Сутність зобов`язання із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави полягає у вилученні в особи - набувача частини її майна, що набута поза межами правової підстави, у випадку якщо правова підстава переходу відпала згодом, або взагалі без неї - якщо майновий перехід не ґрунтувався на правовій підставі від самого початку правовідношення, та передання майна тій особі - потерпілому, яка має належний правовий титул на нього. Висновок про можливість застосування до спірних правовідносин статті 1212 ЦК України викладений також Верховним Судом у постанові від 06.03.2019 у справі №910/1531/18. Враховуючи, що підставою отримання відповідачем суми у розмірі 18040,55 грн. було стягнення з позивача в примусовому порядку заборгованості за кредитним договором на підставі виконавчого напису нотаріуса, який рішенням суду визнано таким, що не підлягає виконанню, вищевказана сума вважається безпідставно набутою та підлягає поверненню, оскільки правової підстави на якій було набуто грошові кошти на теперішній час не існує. Посилання відповідача на те, що він не є належним відповідачем по справі, суд не приймає до уваги, виходячи з наступного. Зі змісту зазначеного виконавчого напису, вчиненого 14.05.2016 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим О.М., зареєстрованого в реєстрі за №261, вбачається, що заборгованість стягнуто з позивача саме на користь Публічного акціонерного товариства «Ідея Банк» (правонаступником якого є АТ «Ідея Банк»), 79008, м. Львів, вул. Валова, 11, код ЄДРПОУ 19390819. Крім того, 19.03.2019 саме представник АТ «Ідея Банк» - Клострейх О.В. звернулась до Інгульського відділу державної виконавчої служби у міста Миколаєва Головного управління юстиції у Миколаївській області із заявою про відкриття виконавчого провадження, в якій просила прийняти до примусового виконання вищезазначений виконавчий напис. На підставі заяви представника відповідача, постановою старшого державного виконавця Інгульського відділу державної виконавчої служби міста Миколаєва Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Долини Д.В. від 21.03.2019 відкрито виконавче провадження №58660438. Згідно інформації про виконавче провадження №58660438 від 12.08.2021 стягувачем у ньому зазначено АТ «Ідея Банк», код ЄДРПОУ 19390819, вул. Валова, 11. Тобто, стягувачем у виконавчому провадженні є саме відповідач, а згідно відповіді наданої Інгульським відділом державної виконавчої служби міста Миколаєва Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 22.12.2020 18040,55 грн. утриманих з доходу позивача було перераховано стягувачу. Також, суд не приймає до уваги посилання відповідача на укладення 29.04.2016 між ним та Товариством з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Рантьє» договору факторингу №29/04-1, за умовами якого останнє набуло право вимоги за кредитним договором №L01.188.34562 від 10.03.2015, оскільки такі обставини не підтверджені жодним належним та допустимим доказом. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, шляхом стягнення з відповідача на користь позивача безпідставно отриманих грошових коштів в розмірі 18040,55 грн. Відповідно до вимог статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача також підлягає стягненню судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог в сумі 908,00 грн.

Outcome: approved