Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-03 00:00:00

Позивачка [PERSON] , зазначивши третьою особою, що не заявляє самостійних вимог - орган опіки та піклування Бережанської міської ради звернулась в суд із позовом до [PERSON] про позбавлення відповідача батьківських прав та зміну способу стягнення аліментів. В обгрунтування позову зазначено, що від шлюбу із відповідачем у неї народилася донька [PERSON] , [INFO] . З часу розірвання шлюбу (рішення суду від 17 липня 2012 року) донька проживає із позивачкою, відповідач взагалі не бере участі у вихованні та утриманні дитини, не цікавиться її здоров`ям, розвитком, не піклується про її фізичний і духовний розвиток, не спілкується із дитиною. Донька не отримує від батька жодного подарунку на день народження чи інші свята. Позивачка самостійно виховує та забезпечує усім необхідним дочку, надає їй усі матеріальні та духовні блага, що потрібні для її розвитку відповідно до віку. Станом на березень 2021 року у відповідача наявна заборгованість по сплаті аліментів на доньку, яка складає 57 112, 10 грн. Відтак, позивачка вважає, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дочки та просить позбавити його батьківських прав відносно неповнолітньої [PERSON] . Щодо позовних вимог про зміну способу стягнення аліментів зазначила, що рішенням Погребищенського районного суду Вінницької області від 21 червня 2012 року вирішено стягувати із відповідача в її користь аліменти на утримання доньки у твердій грошовій сумі в розмірі 275, 10 грн. з 31 травня 2012 року до досягнення донькою повноліття. На даний час змінилися обставини та підстави, що послужили для прийняття такого рішення суду. При його ухваленні судом брався до уваги той факт, що відповідач офіційно працевлаштований і має стабільний дохід. Однак, зараз позивачці невідомо чи відповідач працевлаштований, однак зазначає, що він може отримувати дохід від поїздок на заробітки закордон, де він отримує значно більші доходи в порівнянні з тими, що він отримував на час прийняття рішення. Також вказує, що внаслідок зміни курсу валют, збільшились ціни на продукти харчування, побутові речі, вартість комунальних послуг і аліменти у розмірі 275, 10 грн. є мізерними. Відтак, просить про зміну способу стягнення аліментів із твердої грошової суми на частку від доходу відповідача в розмірі ј частки його доходів, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомясячно до досягнення дитиною повноліття. Також просила стягнути із відповідача понесені нею судові витрати. У судове засідання позивачка [PERSON] не з?явилася. Її представник - адвокат Горський О.І. подав до суду заяву, в якій просив розгляд справи проводити за відсутності сторони позивача, позовні вимоги просив задовольнити; вказав, що не заперечує щодо заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з?явився, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи; відзив на позов не подав, як і жодних заяв по суті справи; про причини своєї неявки чи їх поважність суд не повідомив. Представник третьої особи без самостійних вимог на предмет спору органу опіки та піклування Бережанської міської ради у судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи за їх відсутності; щодо вирішення справи покладається на думку суду. Ухвалою суду вирішено розглядати справу заочно. Відповідно до п.1 ч.3 ст.223 ЦПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. Відповідно до положень ч.2 ст.247 ЦПК України, враховуючи неявку всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Розглянувши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення, виходячи із таких підстав. Відповідно до ч.2 ст. 150 Сімейного Кодексу України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» - виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно ст.155 Сімейного кодексу України, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини, відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства, ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Як випливає зі змісту положень принципу 6 Декларації прав дитини проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН від 20.11.1959 р. - дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння, вона повинна, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Статтею 164 Сімейного кодексу України передбачено, зокрема, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Згідно п. п. 15,16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 02 квітня 2021 року, батьками неповнолітньої [PERSON] ( [INFO] ) є [PERSON] та [PERSON] . Рішенням Погребищенського районного суду Вінницької області від 17 липня 2012 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Рішенням Погребищенського районного суду Вінницької області від 21 червня 2012 року вирішено стягувати з [PERSON] в користь [PERSON] на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 275, 10 грн. Неповнолітня [PERSON] проживає із матір`ю [PERSON] , що підтверджується довідкою Бережанської міської ради Тернопільської області про склад сім`ї №5727 від 20 серпня 2019 року. Відповідно до рішення виконавчого комітету Бережанської міської ради Тернопільської області №1028 від 19 вересня 2019 року про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , є доцільним позбавити батьківських прав [PERSON] щодо дочки [PERSON] . Рішенням виконавчого комітету Бережанської міської ради №184 від 10 червня 2021 року, залишено у силі вищевказане рішення виконавчого комітету Бережанської міської ради Тернопільської області №1028 від 19 вересня 2019 «Про доцільність позбавлення батьківських прав громадянина [PERSON] ». Як вбачається із характеристик учениці 7-А класу Бережанської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №1 « [PERSON] проживає за адресою [ADDRESS] разом із мамою, бабусею та дідусем...Навчанням та вихованням дитини займається мама та бабуся», «мати приділяє належну увагу вихованню. Постійно підтримує зв`язок з школою та керівником». Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів по виконавчому провадженню [PERSON] станом на 31 березня 2021 року має заборгованість у розмірі 57 112, 10 грн. Із врахуванням доводів позивачки та вищенаведених фактів, повно, всебічно та об?єктивно дослідивши матеріали справи суд прийшов до висновку, що ставлення відповідача до його неповнолітньої дитини є байдуже, оскільки він не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її виховання, підготовку до самостійного життя, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини. Таким чином, зазначені факти, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати, як ухилення без поважних причин від виконання своїх батьківських обов`язків, свідомого їх нехтування відповідачем щодо виховання своєї неповнолітньої дочки [PERSON] . Вирішуючи вимогу про зміну способу стягнення аліментів, суд виходить із такого. Згідно зі ст. 166 Сімейного кодексу України позбавлення батьківських прав не звільняє батьків від обов`язку щодо утримання дитини. Відповідно до ст. 51 Конституції України, ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно із ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Законом України від 17 травня 2017 року N 2037-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів", який набрав чинності 08 липня 2017 року, внесено зміни до СК України, ЦПК України, який, зокрема, передбачає підвищення мінімального розміру аліментів, спрощення процедури стягнення аліментів та оголошення аліментів власністю дитини. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів (ч.3 ст. 181 СК України у редакції Закону України від 17 травня 2017 року N 2037-VIII). Правила статті 182 СК визначають обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів, такий розмір має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів (частина 2 статті 182 СК). Згідно зі статтею 192 СК розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Сукупний аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що вибір способу стягнення аліментів (частка доходу або тверда грошова сума) є правом стягувача. Будь-яких умов для застосування альтернативи діюче (в редакції з 17 травня 2017 року) сімейне законодавство не містить. Це право стягувача не носить одноразового характеру та може бути ним реалізоване у будь-який час в межах дії обов`язку щодо утримання дитини. Стягувач має право не тільки обрати той чи інший спосіб стягнення аліментів, а й змінити як розмір стягнення за умов, передбачених статтею 192 СК, так і спосіб стягнення (частина 3 статті 181 СК). Але підстави зміни розміру та зміни способу стягнення не є цілком тотожними. Тоді як підстави зміни розміру передбачені статтею 192 СК, підстави зміни способу прямо не зазначені. Враховуючи, що запровадження альтернативи у виборі способу стягнення аліментів та право на його зміну мало на меті посилення захисту прав дитини на належне утримання, можна дійти висновку, що підставою для зміни способу мають бути саме ці обставини. Отже, постійні зміни співвідношення розміру аліментів у твердому розмірі з прожитковим мінімумом, інфляція грошових коштів, проблеми, що виникають з застосуванням щомісячної індексації цього розміру (частина 2 статті 184 СК України) дійсно свідчать про те, що визначення аліментів на дитину у частці від заробітку (доходу) батька буде сприяти захисту інтересів дитини. Крім того суд враховує зростання щорічних потреб дитини, розмір прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, рівність обов`язку батьків щодо утримання дитини, вважає, що є підстави для задоволення позовних вимог та зміну способу стягнення визначених раніше судом аліментів, а саме до 1/4 частини всіх видів заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття. Обставини, які б унеможливлювали виконання обов`язку відповідачем по утриманню дитини за станом здоров`я або за іншими обставинами суду не повідомлено. У ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Отримувати підвищений мінімальний розмір аліментів це безумовне право, визначене законом, яке захищається в судовому порядку. Відтак, суд вважає обгрунтованими вимоги позивачки про зміну способу стягнення аліментів і такими, що відповідають якнайвищим інтересам дитини. Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» у випадку зміни розміру аліментів, аліменти у новому розмірі стягуються від дня набрання чинності рішенням суду. Відповідно до ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, в зв`язку з тим, що позивачка була звільнена від сплати судового збору за позовними вимогами про зміну способу стягнення аліментів, з [PERSON] необхідно стягнути на користь держави судовий збір. На підставі наведеного,

Outcome: approved