Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-03 00:00:00

10 червня 2021 року позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом у якому просить стягнути з відповідача акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» на його користь безпідставно набуті кошти в сумі 18 224,00 грн, судові витрати по справі та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 4 000,00 грн. В обґрунтування позову позивач зазначав, що рішенням Жовтневого районного суду Миколаївської області від 04 грудня 2020 року визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис від 13 червня 2017 року №5192, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швецем Р.О., про стягнення з [PERSON] на користь акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» заборгованості в розмірі 98 574,73 грн, на підставі якого постановою державного виконавця Вітовського районного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) було відкрито виконавче провадження №58937639 та стягнуто з позивача 18 224,00 грн. Вказані кошти безпідставно набуті відповідачем, а тому підлягають стягненню в судовому порядку. Ухвалою суду від 15 червня 2021 року позовна заява прийнята до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження. У своїх поясненнях від 10 вересня 2021 року відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що позивачем не надано жодного доказу щодо підтвердження зарахування грошових коштів позивача на користь відповідача в розмірі 18 224,00 грн. 04 листопада 2021 року від позивача надійшла заява про зменшення позовних вимог, в якій він просить стягнути з відповідача на його користь безпідставно набуті кошти в сумі 14 636,71 грн, судові витрати по справі та витрати на професійну правничу допомогу. 31 січня 2022 року від відповідача надійшли пояснення, у яких зазначено, що згідно виписки по картці/рахунку [PERSON] № [NUMBER] на рахунок банку перераховано для погашення заборгованості 12 695,21 грн, що не відповідає сумі, заявленій позивачем у зменшених позовних вимогах. Позивач [PERSON] у судове засідання 31 січня 2022 року не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлений належним чином. Представник відповідача акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» - адвокат Білецький О.П. у судовому засіданні просив задовольнити позов частково, з урахуванням суми, що зазначена в письмових поясненнях та зменшити витрати на правничу допомогу співмірно складності справи. У судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частини рішення. Відповідно до частини шостої статті 259 ЦПК України у виняткових випадках залежно від складності справи складання повного рішення (постанови) суду може бути відкладено на строк не більш як десять днів, а якщо справа розглянута у порядку спрощеного провадження, - не більш як п`ять днів з дня закінчення розгляду справи. Складання повного рішення судом відкладено до 04 лютого 2022 року. Заслухавши позицію представника відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши досліджені по справі докази в їх сукупності, суд установив наступне. Рішенням Жовтневого районного суду Миколаївської області від 04 грудня 2020 року визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений 13 червня 2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швецем Р.О. та зареєстрований у реєстрі за №5192, про стягнення про стягнення з [PERSON] на користь акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» заборгованості в розмірі 98 574,73 грн (а.с.7-9). На підставі зазначеного рішення суду старшим державним виконавцем Вітовського районного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Назаренко Т.В. 05 лютого 2021 року винесено постанову про закінчення виконавчого провадження №58937639 з примусового виконання виконавчого напису від 13 червня 2017 року №5192 (а.с.10). З довідки про доходи від 07 травня 2021 року №481000/к-23-88, виданої Миколаївською філією публічного акціонерного товариства «Укртелеком», вбачається, що із заробітної плати [PERSON] здійснювались відрахування за виконавчими листами з травня 2019 року до березня 2021 року (а.с.11). Згідно довідки Шевченківського відділу державної виконавчої служби у Миколаївському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 07 жовтня 2021 року №25126 про рух коштів боржника [PERSON] у виконавчому провадженні №5893639 з позивача стягнуто 12 851,44 грн на користь стягувача - акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк», 1 284,67 грн - виконавчого збору та 500,00 грн - витрат виконавчого провадження (а.с.43-44). Відповідно до частини першої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України). Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань з набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбільшення майна в іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна з боку набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб. Відповідно до статті 1212 Цивільного кодексу України безпідставно набутим є майно, набуте особою або збережене нею в себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави. Згідно частини шостої статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права. Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 01 квітня 2019 року у справі №904/2444/18, набуття однією зі сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов`язання не вважається безпідставним. Тобто в разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, положення статті 1212 Цивільного кодексу України можна застосовувати тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі. Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 03 червня 2015 року у справі №6-100цс15, в разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, статтю 1212 ЦК України можна застосовувати тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі. В даному випадку, правовою підставою набуття акціонерним товариством комерційним банком «Приватбанк» 12 851,44 грн, став спірний виконавчий напис нотаріуса від 13 червня 2017 року №5192, який рішенням Жовтневого районного суду Миколаївської області визнаний таким, що не підлягає виконанню. Таким чином, правова підстава для отримання акціонерним товариством комерційним банком «Приватбанк»12 851,44 грн від [PERSON] відпала, і вказані кошти підлягають поверненню. Судом встановлено, що з позивача [PERSON] було стягнуто на користь відповідача акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» 12 851,44 грн, 1 284,67 грн - виконавчого збору та 500,00 грн - витрат виконавчого провадження. Отже, відповідачем набуті грошові кошти в сумі 12 851,44 грн. Ураховуючи зазначене, позов [PERSON] підлягає частковому задоволенню. Крім того, позивач у позовній заяві просить стягнути з відповідача судові витрати у випадку задоволення позову в розмірі 4 000,00 грн. Згідно пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Статтею 137 ЦПК України врегульовано порядок розподілу витрат на професійну правничу допомогу. Згідно частини другої статті 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. У відповідності до частини третьої статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно частини четвертої статті 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано договір про надання правової допомоги, укладеним між ним та адвокатом Федоровим Є.Г. 01 червня 2021 року, додаткову угоду №1 від 03 червня 2021 року до договору про надання правової допомоги від 01 червня 2021 року, акт приймання-передачі наданих послуг до договору про надання правової допомоги від 08 червня 2021 року та квитанцію від 09 червня 2021 року №ПН543 (а.с.12, 13, 14, 15). Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 20 березня 2019 року по справі №753/23491/16-ц виклав правовий висновок, згідно якого При визначенні суми відшкодування суд має враховувати критерій реальності витрат (встановлення їх дійсності та необхідності), а також критерій розумності їх розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Такі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна та інші проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір - обґрунтованим. Згідно висновку Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 12 лютого 2020 року по справі № 648/1102/19 витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено. Суд уважає, що сума заявлених позивачем до відшкодування судових витрат на правничу допомогу адвоката неспівмірна із складністю справи, а тому вважає за можливе зменшити суму таких витрат до 2 000,00 грн. Оскільки судом позов задоволено частково, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню пропорційно задоволеним вимогам судовий збір у сумі 797,22 грн та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 1 756,00 грн.

Outcome: partial