Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-25 00:00:00

ПРАВОВІ ПОЗИЦІЇ УЧАСНИКІВ СПРАВИ 1. Зміст позовних вимог та їх обґрунтування 1.1. Позивач - [PERSON] , звернулась до суду з позовом до відповідачів: 1) Відділу освіти, культури, бібліотек, молоді та спорту Лозно-Олександрівської селищної ради та 2) Центру культури та дозвілля Лозно-Олександрівської селищної ради, про зобов`язання укласти трудовий договір, стягнення заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди, в якому просить суд: - зобов`язати Відділ освіти, культури, бібліотек, молоді та спорту Лозно-Олександрівської селищної ради укласти з позивачем трудовий договір про працевлаштування на посаду директора Шарівського сільського будинку культури центру культури та дозвілля Лозно-Олександрівської селищної ради; - стягнути з Відділу освіти, культури, бібліотек, молоді та спорту Лозно-Олександрівської селищної ради на користь позивача заробіток за час вимушеного прогулу за період з 04.01.2021 року по 30.07.2021 року у розмірі 58083,54 грн та моральну шкоду у розмірі 50000,00 грн. 1.2. В обґрунтування позовних вимог Позивач вказує, що вона працювала на посаді директора Шарівського сільського будинку культури (далі за текстом - Шарівський СБК) Відділу культури освіти, молоді та спорту Білокуракинської районної державної адміністрації та була 31.12.2020 року звільнена з займаної посади на підставі пункту 5 частини 1 статті 36 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) - у зв`язку переведенням з Відділу культури освіти, молоді та спорту Білокуракинської районної державної адміністрації до Відділу освіти, культури, бібліотек, молоді та спорту Лозно-Олександрівської селищної ради - Першого позивача у справі. 1.3. Після звільнення Позивач зверталась на адресу відповідачів з приводу прийому на роботу, однак 20.04.2021 року з листа Першого відповідача дізналась, що їй відмовлено у прийнятті на роботу. 1.4. Позивач вважає, що відмова Першого відповідача в прийнятті її на роботу є необґрунтованою та незаконною, грубо порушує право Позивача на працю та вимоги чинного законодавства України та завдало останній моральної шкоди. 2. Правова позиція відповідачів, заперечення проти позову 2.1. Відповідачі проти позову заперечують та вказують, що до Центру культури та дозвілля Лозно-Олександрівської селищної ради надійшли заяви від інших осіб на працевлаштування на посаду директора Шарівського СБК, а тому було прийнято рішення про проведення співбесіди з кандидатами на посаду для визначення найкращого претендента на згадану посаду. 2.2. Другий відповідач інформував Позивача про дату та час проведення співбесіди, проте Позивачем вона була проігнорована. 2.3. За таких обставин, відповідачі вважають що Позивач самостійно та добровільно відмовилась від працевлаштування, а тому порушень її прав не відбулось, що вказує на відсутність підстав для задоволення позовних вимог. 3. Позиції сторін в судовому засіданні 3.1. Представник позивача позов підтримав, просив його задовольнити у повному обсязі. 3.2. Представник відповідачів та представник другого відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечували, просили відмовити у його задоволенні повністю. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ 4. Обставини звільнення позивача із займаної посади 4.1. Позивач з 01.08.2012 року по 31.12.2020 року займала посаду директора Шарівського сільського будинку Шарівського СБК Відділу культури освіти, молоді та спорту Білокуракинської районної державної адміністрації (а.с. 17, 20). 4.2. В 2020 році в межах процедури зміни адміністративно-територіального устрою субрегіонального рівня Луганської області відбувалась реорганізація місцевих районних державних адміністрацій та передача закладів культури із спільної власності територіальних громад сіл, селищ Білокуракинського району Луганської області у комунальну власність Лозно-Олександрівської селищної ради. 4.3. В межах здійснення вищевказаної реорганізації, Першим відповідачем на адресу Відділу культури освіти, молоді та спорту Білокуракинської районної державної адміністрації 22.12.2020 року направлено лист №532 з проханням звільнити Позивача на підставі пункту 5 частини 1 статті 36 КЗпП України в порядку переведення (а.с. 19). 4.4. Позивач надала згоду на переведення і 31.12.2020 року відповідно до наказу №74-к від 22.12.2020 року була звільнена з займаної посади на підставі пункту 5 частини 1 статті 36 КЗпП України - у зв`язку з переведенням до Першого відповідача (а.с. 18, 20). 5. Обставини за яких Позивачу відмовлено в укладенні трудового договору 5.1. Одразу після звільнення, 31.12.2020 року, Позивач звернулась до Першого відповідача із заявою щодо прийому на роботу, проте їй у працевлаштуванні було відмовлено з посиланням на майбутню реорганізацію Першого відповідача. 5.2. Позивач неодноразово протягом січня, лютого та березня 2021 року зверталась до Першого відповідача із телефонними запитами щодо працевлаштування, проте - отримувала відмову. 5.3. Обставини, викладені в підпунктах 2.5 та 2.6 судом встановлені на підставі змісту позовної заяви, пояснення представника позивача в судовому засіданні, а також допитаних в судовому засіданні свідків [PERSON] та [PERSON] , які, як і Позивач, проходили процедуру переведення з Відділу культури освіти, молоді та спорту Білокуракинської районної державної адміністрації до Першого відповідача. 5.4. З відповіді Другого відповідача №1 від 05.04.2021 року вбачається, що Позивач 31.03.2021 року зверталась до Другого відповідача із заявою про працевлаштування, однак останній фактично відмовив Позивачу у прийнятті на роботу та повідомив про призначення співбесіди для визначення найкращого претендента на посаду, оскільки окрім Позивача є і інші особи, які подали заяву про прийняття їх на роботу на посаду директора Шарівського СБК. 5.5. Додатково, Позивач зверталась на адресу Другого відповідача із заявою про прийняття її на роботу 01.04.2021 року. 5.6. Крім того, 09.04.2021 року Позивач звернулась із заявою до Першого відповідача, в якій повідомила про її безрезультатні звернення на адресу Другого відповідача та про те, що процедура переведення її на посаду не закінчена, а сама Позивач наразі непрацевлаштована (а.с. 25). 5.7. У відповідь на звернення Позивача, Перший відповідач листом №242 від 20.04.2021 року, із посиланням на свій штатний розпис, повідомив Позивача про те, що вона не може бути переведена на посаду директора Шарівського СБК та запропонував Позивачу звернутись до Другого відповідача. 5.8. В подальшому, 20.04.2021 року Другий відповідач запрошував Позивача на проведення 23.04.2021 року співбесіди на заміщення вакантної посади директора Шарівського СБК, однак, як вбачається з пояснень її представника в судовому засіданні, Позивач вказану співбесіду не проходила, оскільки вирішила звертатись до суду за захистом своїх трудових прав. ЗАСТОСОВАНІ НОРМИ ПРАВА 6. Процедура переведення на іншу роботу 6.1. Підставою припинення трудового договору є переведення працівника, за його згодою, на інше підприємство, в установу, організацію або перехід на виборну посаду (пункт 5 частини 1 статті 36 КЗпП України). 6.2. Випробування з метою перевірки відповідності працівника роботі, яка йому доручається не може бути встановлено при переведенні на роботу на інше підприємство, в установу, організацію (частина 3 статті 26 КЗпП). 6.2. Особі, запрошеній на роботу в порядку переведення з іншого підприємства, установи, організації за погодженням між керівниками підприємств, установ, організацій, не може бути відмовлено в укладенні трудового договору (частина 5 статті 24 КЗпП України). 7. Поновлення на роботі та виплата заробітку за час вимушеного прогулу 7.1. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (частина 2 статті 19 Конституції України). 7.2. При обґрунтованості позову суд рішенням зобов`язує власника або уповноважений ним орган укласти трудовий договір з особою, запрошеною на роботу в порядку переведення - з першого робочого дня наступного після дня звільнення з попереднього місця роботи (пункт 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів». 7.3. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу (частина 2 статті 235 КЗпП України). 7.4. Розмір грошового зобов`язання, що підлягає стягненню визначається відповідно до приписів Порядку №100, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року, згідно з якого середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. 8. Моральна шкода 8.1. Відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя (частина 1 статті 237-1 КЗпП України). 8.2. Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї (частина 1 та пункт 2 частини 2 статті 23 Цивільного кодексу України). 8.3. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (абзац 2 частини 3 статті 23 Цивільного кодексу України). ОЦІНКА СУДОМ ОБСТАВИН СПРАВИ 9. Порушення трудових прав Позивача при переведенні 9.1. В ході судового розгляду встановлено, що Позивач 31.12.2020 року була звільнена з попереднього місця роботи у зв`язку з переведенням до Відділу освіти, культури, бібліотек, молоді та спорту Лозно-Олександрівської селищної ради - Першого відповідача у справі. 9.2. У день звільнення Позивач звернулась до Першого відповідача для вирішення питання щодо її працевлаштування, однак отримала відмову. 9.3. Оскільки з огляду на положення частина 5 статті 24 КЗпП України Перший відповідач відповідно до вимог чинного законодавства не мав права відмовити Позивачу в укладенні трудового договору з підстав майбутньої реорганізації Першого відповідача, або ж з інших підстав, проте фактично відмовив Позивачу в укладенні трудового договору - суд дійшов висновку про те, що трудові права Позивача порушені та підлягають захисту шляхом зобов`язання Першого відповідача укласти з Позивачем трудовий договір. 10. Виплата працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу 10.1 Позивач просить стягнути на свою користь 58083,54 грн заробіток за час вимушеного прогулу за період з 04.01.2021 (перший робочій день після звільнення з попереднього місця роботи) року по 30.07.2021 року (день подання позовної заяви). 10.2. Перевіривши розрахунок Позивача, суд зазначає, що цей розрахунок, в цілому, виконано за правилами, встановленими для визначення розміру відшкодування за вимушений прогул, проте Позивачем допущені помилки при визначенні кількості робочих днів у останніх двох місяцях роботи Позивача та у кількості робочих днів часу вимушеного прогулу. 10.3. Місяць листопад 2020 року містить 21 робочий день, місяць грудень 2020 містить 22 робочих дні, тобто разом - 43 робочих дні, а не 42 як вказує Позивач. 10.4. При цьому, у проміжку часу між 04.01.2021 та 30.07.2021 року міститься 143 робочих дні, а не 141 як вказує Позивач. 10.5. За таких обставин, розмір грошового відшкодування за вимушений прогул наступний: 17 301,67 (середня заробітна плата за останні 2 місяці роботи) / 43 (кількість робочих днів в останніх 2 місяці роботи) = 402,36 грн (середньоденна заробітна плата); 402,36 грн (середньоденна заробітна плата) * 143 (кількість робочих днів вимушеного прогулу) = 57 537,48 грн (розмір грошового відшкодування за вимушений прогул). 10.6. За викладеного, позов в цій частині підлягає частковому задоволенню на суму у 57 537,48 грн. 10.7. Суд звертає увагу сторін на те, що у разі задоволення позовних вимог працівника, суд визначає до стягнення з роботодавця суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу без виключення сум податків та зборів. Внаслідок цього виплачена працівнику на підставі судового рішення сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу зменшується на суму податків і зборів (постанова Верховного Суду від 07 жовтня 2020 року у справі № 523/14396/19 та постанова Верховного Суду від 18 липня 2018 року у справі № 359/10023/16-ц). 11. Моральна шкода 11.1. Підставою для відшкодування моральної шкоди згідно із статтею 237-1 КЗпП України є факт порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя. 11.2. Суд звертає увагу на правову позицію Верховного Суду України, викладену у постанові від 25.04.2012 року у справі № 6-23цс12 та правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 19.12.2018 року: Захист порушеного права у сфері трудових відносин забезпечується як відновленням становища, яке існувало до порушення цього права (наприклад, поновлення на роботі), так і механізмом компенсації моральної шкоди, як негативних наслідків (втрат) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких особа зазнала у зв`язку з посяганням на її трудові права та інтереси. Конкретний спосіб, на підставі якого здійснюється відшкодування моральної шкоди обирається потерпілою особою, з урахуванням характеру правопорушення, його наслідків та інших обставин. КЗпП України не містить будь-яких обмежень чи виключень для компенсації моральної шкоди в разі порушення трудових прав працівників, а стаття 237-1 цього Кодексу передбачає право працівника на відшкодування моральної шкоди у обраний ним спосіб, зокрема, повернення потерпілій особі вартісного (грошового) еквівалента завданої моральної шкоди, розмір якої суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань, їх тривалості, тяжкості вимушених змін у її житті та з урахуванням інших обставин. Отже, компенсація завданої моральної шкоди не поглинається самим фактом відновлення становища, яке існувало до порушення трудових правовідносин, шляхом поновлення на роботі, а має самостійне юридичне значення. Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. З огляду на природу інституту відшкодування моральної шкоди, цілком адекватними і самодостатніми критеріями визначення розміру належної потерпілому компенсації є морально-правові імперативи справедливості, розумності та добросовісності. 11.3 В ході судового розгляду підтверджено факт порушення трудових прав Позивача, яке полягало у незаконній відмові особі, запрошеній на роботу в порядку переведення, в укладенні трудового договору, що призвело до моральних страждань, втрати нею нормальних життєвих зв`язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя. 11.4 Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд звертає увагу на те, що неправомірними діями Першого відповідача Позивач фактично була позбавлена роботи, яку виконувала з 01.08.2012 року. 11.5. При цьому, займаючи посаду директора Шарівського СБК, Позивач в силу своїх посадових обов`язків вочевидь знала основні положення КЗпП України та процедуру переведення працівників в іншу установу. Проте, Позивач не могла знати, з огляду на чіткість викладення положень частини 5 статті 24 КЗпП України, яка не дозволяє будь-якого двоякого трактування, про те, що після звільнення з попереднього місця роботи вона буде фактично позбавлена можливості своєю працею здобути засоби для існування. Порушення гарантованого законом права Позивача на труд було порушено грубо та несподівано для останньої. 11.6. Всі намагання Позивача врегулювали ситуацію не мали позитивного наслідку, оскільки право Позивача на працю не було відновлено ані Першим, ані Другим відповідачами. 11.7. Крім того, неправомірні дії відповідачів у справі тримали Позивача у стані невизначеності протягом січня - квітня 2021 року, тобто протягом 4 місяців. 11.8. За таких обставин, у суду не виникає сумнівів про те, що Позивач переживала ті емоції, про які зазначає в позовній заяві - почуття приниження і незахищеності від протиправних дій роботодавця, який на додаток входить до структури органу місцевого самоврядування, глибоке почуття несправедливості, відчуття безпорадності та розгубленості за умов одночасного вирішення питання працевлаштування і фінансового забезпечення. 11.9. Враховуючи конкретні обставини справи, характер та обсяг страждань, яких зазнала Позивач, характер немайнових втрат, тяжкість вимушених змін у її життєвих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, тривалість перебування Позивача у стані невизначеності після грубого порушення її прав, суд вважає що позовні вимоги про стягнення на користь Позивача моральної шкоди у розмірі 50 000,00 грн підлягають задоволенню у повному обсязі. 11.10 Суд звертає увагу на те, що обов`язок із нарахування й утримання податку із суми доходу платника податків покладається на податкового агента, яким є особа, що відшкодовує моральну шкоду. У випадку з відшкодуванням моральної шкоди, заподіяної вимушеним прогулом, податковим агентом стає роботодавець (постанова Верховного Суду від 18 липня 2018 року у справі № 359/10023/16-ц. ДОВОДИ ТА ЗАПЕРЕЧЕНЯ УЧАСНИКІВ СПРАВИ 12. Доводи позивача 12.1 З огляду на вищевикладені обставини, доводи позивача про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог, визнаються судом, в цілому, обґрунтованими. 13. Доводи відповідачів 13.1. Заперечуючи проти позовних вимог відповідачі вказували, що: (1) оскільки станом на 04.01.2021 року в майбутньому було заплановано реорганізацію Першого відповідача, Позивачу було правомірно відмовлено в укладенні трудового договору; (2) Шарівський СБК перебуває у безпосередньому підпорядкуванні Другого відповідача, якому і належать повноваження щодо працевлаштування, однак, оскільки Другий відповідач як юридична особа був зареєстрований лише 19.03.2021 року, то укладення між Позивачем та Другим відповідачем трудового договору 04.01.2021 року було неможливим; (3) на адресу Другого відповідача крім заяви Позивача на укладення трудового договору, надійшли також і заяви від інших осіб - а тому, з метою визначення найкращого претендента було вирішено провести 19.04.2021 року відповідні співбесіди. Оскільки Позивач на співбесіду не з`явилась, відповідачі вважають, що таким чином вона добровільно відмовилась від укладення трудового договору. 13.2 Суд не може погодитись із вищевикладеними доводами відповідачів у справі, з огляду на наступне: (1) частина 5 статті 24 КЗпП України, або ж інші норми, не передбачають виключень із заборони відмови в укладенні трудового договору, зокрема, з підстав майбутньої потенційної реорганізації. За таких умов Перший позивач був зобов`язаний укласти з Позивачем трудовий договір навіть за умов майбутньої зміни своєї структури; (2) Процедура переведення Позивача була ініційована 22.12.2020 року та передбачала звільнення останньої, у зв`язку з переведенням до Першого відповідача, на якого за умов процедури переведення працівника законом покладено обов`язок укласти з таким працівником трудовий договір. Обставини того, що 19.03.2021 року у Першого відповідача було створено структурний підрозділ - Другого позивача, не впливає та не впливало на обов`язок Першого відповідача 04.01.2021 року укласти відповідний трудовий договір. Таким чином, саме Перший відповідач, а не Другий відповідач, 04.01.2021 року повинен був укласти з Позивачем трудовий договір, При цьому, процедура переведення Позивача до Другого відповідача взагалі не була б можливою, оскільки на момент її ініціювання Другий позивач взагалі не існував як юридична особа, а тому не міг звернутись до Білокуракинської РДА з листом щодо переведення працівників. (3) Факт надходження на адресу Другого відповідача заяв про укладення трудового договору від інших, окрім Позивача, осіб не впливає на обов`язок Першого відповідача укласти трудовий договір саме з Позивачем. З урахуванням неодноразово наведених положень частини 5 статті 24 КЗпП України та положень частини 3 статті 26 КЗпП України, яка не дозволяє встановлювати будь-які випробування працівника при переведенні на роботу в іншу установу, неприбуття Позивача на оголошену Другий позивачем співбесіду не свідчить про добровільну відмову Позивача від працевлаштування, оскільки навіть призначення цієї співбесіди у даному випадку не відповідало вимогам КЗпП України, що в свою чергу вказує на відсутність обов`язку у Позивача прийняти участь у такій співбесіді, а також на те, що неявка Позивача на її проведення не має будь-яких наслідків. РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ 14.1 Відповідно до частини 1 статті 141 Цивільного процесуального кодексу України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача. 14.2. Оскільки Позивач звільнений від сплати судового збору, сплату такого збору, з огляду на положення частини 6 статті 141 Цивільного процесуального кодексу України, слід покласти на відповідачів у справі у рівних частках.

Outcome: partial