Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-30 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] вказала, що 20 квітня 2007 року зареєструвала шлюб з відповідачем у Рівненському відділі державної реєстрації актів цивільного стану в Рівненському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), про що було зроблено відповідний актовий запис № 367. Від шлюбу мають дітей - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Спільне життя з відповідачем не склалося. Шлюбні відносини не підтримують, спільного господарства не ведуть, проживають окремо. Вважає, що шлюбні відносини існують лише формально, подальше спільне життя як подружжя та збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам. Просить суд розірвати шлюб та стягнути з відповідача судові витрати. Позивачка та її представник - адвокат Орловська Я.Б. в судовому засіданні позовні вимоги підтримують повністю, просять їх задоволити. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнає, просить надати строк на примирення. Заслухавши думку сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 20 квітня 2007 року сторони зареєстрували шлюб у Рівненському відділі державної реєстрації актів цивільного стану в Рівненському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), про що було зроблено відповідний актовий запис № 367. Від шлюбу мають дітей - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Відповідно до ст. 111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. При цьому зазначає, що суд не зобов`язаний призначити строк для примирення. Це робиться лише тоді, коли збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є морально-правовою основою шлюбу. Враховуючи конкретні обставини справи, зокрема відносини, які склались між сторонами та те, що сторони проживають тривалий час окремо, відповідач дітьми не цікавиться, жодних дій для збереження сім`ї не вживав, а позивач наполягає на розірванні шлюбу, суд вважає примирення між сторонами неможливим. Згідно ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи, що сторони шлюбних відносин не підтримують, спільного господарства не ведуть, проживають окремо та збереження сім`ї неможливе і суперечить їхнім інтересам, суд вважає, що сім`я розпалася і зберегти її неможливо. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Частиною 1 ст. 150 СК України визначені головні напрями виховного процесу, який мав би зосереджуватися на основних суспільних цінностях повазі до інших людей, любові до членів своєї сім`ї, родини. Брак любові у дитячі роки це духовний дисбаланс на усе життя. Згідно ст. 151 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Права батьків щодо виховання дитини розцінюється як засіб виконання ними своїх обов`язків щодо неї. Відповідно до ч. 3 ст. 9 Конвенції про права дитини, дитина, яка не проживає з одним чи обома батьками, має право підтримувати на регулярній основі особисті і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить інтересам дитини. Матеріали справи не містять таких доказів, які б свідчили про наявність виняткових обставин, зокрема про аморальну поведінку позивача, відсутність можливості матеріально забезпечити дітей, приймати участь у їх вихованні. Наведені вище правові норми та інші обставини справи свідчать про можливість позивача забезпечувати нормальний всебічний розвиток дітей. Відповідно до ст. 11 Закону України "Про охорону дитинства" сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом із батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Право дитини на отримання належного сімейного виховання виникає у неї від народження.

Outcome: approved