Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-01 00:00:00

Позивач, [PERSON] , звернувся до суду з даним позовом, в якому просить усунути йому перешкоди в користуванні квартирою [ADDRESS] шляхом визнання [PERSON] такою, що втратила право користування вказаним житловим приміщенням. Свої вимоги мотивує тим, що вказана квартира належить йому на праві приватної власності, де окрім нього зареєстрована його сестра [PERSON] , яка фактично не проживає в квартирі з 2006 року і по теперішній час, вона виїхала з м.Середина-Буда Сумської області та її місцезнаходження не відомо. Оскільки реєстрація відповідачки [PERSON] створює позивачу перешкоди в реалізації права власності, останній просить суд задовольнити його позов у повному обсязі. Позивач, [PERSON] , у судове засідання не з`явився, проте подали до суду заяву, в якій просить розглянути справу без його участі, а також зазначив, що позов підтримує в повному обсязі, наполягає на його задоволенні, та не заперечує проти ухвалення заочного судового рішення. Відповідачка у судове засідання повторно не з`явилась, будучи належним чином повідомлена про час, дату і місце розгляду справи, підтвердження чого міститься в матеріалах справи, про причини неявки суд не повідомила, відзив на позов не надала. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідачки, ухваливши заочне рішення у справі, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України, так як надані матеріали є повними і достатніми для розгляду справи у відсутності відповідача. У відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України, за відсутності всіх осіб, які беруть участь у справі, суд проводить розгляд цивільної справи без фіксування технічними засобами, за наявними у справі матеріалами. Суд, заслухавши свідків та дослідивши письмові матеріали справи, вважає за необхідне задовольнити позов виходячи із такого. Судом встановлено, що позивачу, [PERSON] , належить на праві приватної власності квартира за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією договору дарування квартири від 22.10.2015, зареєстрованого в реєстрі за №1121, та копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №46082860 від 22.10.2015 /а.с.7, 8/. Відповідно до акта не проживання за місцем реєстрації за адресою: [ADDRESS] , складеного 02.02.2022, зареєстрована за вказаною адресою [PERSON] , [INFO] , фактично за вказаною адресою не проживає з 2006 року і по теперішній час /а.с.54/. З копій довідок Середино-Будської міської ради від 13.09.2021 №372 та від 13.10.2021 №437 встановлено, що [PERSON] , сестра [PERSON] , яка зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , за вказаною адресою фактично не проживає /а.с.9, 10/. Також факт реєстрації відповідачки у спірному житловому приміщенні підтверджується копією будинкової книги на спірну квартиру та довідкою Середино-Будської міської ради від 13.01.2022 №02-23/155 /а.с.27, 49-52/. Відповідно до витягу про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб №99 від 27.01.2022 за адресою: [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] /а.с.53/. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] , яка проживає за адресою: [ADDRESS] , повідомила, що є матір`ю сторін, зареєстрована та проживає за вказаною адресою з 1981 року. Її донька, [PERSON] також зареєстрована за даною адресою, проте у 2006 році виїхала з м.Середина-Буда за кордон та більше не поверталась. Наразі зв`язок із нею відсутній. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] , яка проживає за адресою: [ADDRESS] , повідомила, що досить тривалий час проживає по сусідству із позивачем, його сестра [PERSON] виїхала з міста у 2006 році, місце проживання наразі її невідомо. Остання за місцем реєстрації не з`являється та зв`язок із нею відсутній. З копії довідки головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України від 27.01.2022 вбачається, що відомості про перетинання державного кордону України, лінії розмежування з тимчасово окупованими територіями у Донецькій та Луганській областях та тимчасово окупованою територією АР Крим в період з 30.12.2016 по 30.12.2021 громадянкою [PERSON] в базі даних не виявлено /а.с.45/. Відповідно до ч.4 ст.41 Конституції України право приватної власності є непорушним. Згідно зі ст.317, 319 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпоряджання своїм майном на власний розсуд. У силу ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст.386, 391 ЦК України власник має право звертатися до суду за захистом свого права власності перед іншою особою та вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права. У даній справі спір виник між позивачем як власником квартири та його сестрою відповідно, яка зареєстрована в його квартирі, але не проживає там близько шістнадцяти років. Право члена сім`ї власника на користування житлом є сервітутним правом, у зв`язку з чим припинення цього права повинно відбуватися відповідно до вимог ст.405, 406 ЦК України. Зокрема, сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення, або через відсутність без поважних причин члена сім`ї понад один рік у спірному житловому приміщенні, якщо інше не встановлено домовленістю між ним та власником житла бо законом. З матеріалів справи вбачається, що відповідачка проживала та зареєстрована у квартирі за адресою [ADDRESS] як член сім`ї власника житлового будинку - її брата [PERSON] . Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. У пункті 33 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» зазначено, що відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності (законного володіння). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.16, 386, 391 ЦК України. Об`єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (ст.379, 382 ЦК України). Відповідно до ст.150 ЖК України громадяни, які мають в приватній власності будинок (квартиру), користуються ним для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Статтею 156 Житлового кодексу України передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Відповідно до ч.2 ст.64 Житлового кодексу України до членів сім`ї власника будинку належать дружина (чоловік) власника, їх діти і батьки. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Аналогічну норму містить також ст.405 ЦК України - члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. З встановлених фактів вбачається, що спірні правовідносини між сторонами врегульовані наведеними вимогами Закону та частиною 2 статті 405 ЦК України, відповідно до положень якої, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Оскільки судом встановлено, що відповідачка не проживає за місцем реєстрації у квартирі, належній позивачеві, понад рік, при цьому перешкод у її проживанні за місцем реєстрації, а також поважних причин невикористання відповідачкою свого права користування спірним житловим приміщенням не встановлено, суд дійшов висновку, що відповідачка [PERSON] втратила право користування спірним житлом. З огляду на наведене, позов підлягає задоволенню. У даному випадку рішення суду про визнання відповідача такою, що втратила право користування житлом, буде підставою для зняття відповідача з реєстрації місця проживання, оскільки відповідно до положень ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється, в тому числі, на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або померлою.

Outcome: approved