Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-26 00:00:00

В провадженні суду перебуває цивільна справа за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення боргу кредитором спадкодавця. Заочним рішенням від 06.03.2019 позов АТ КБ «Приватбанк» до Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення боргу кредитором спадкодавця задоволено. 13.07.2021 відповідач [PERSON] звернулась з заявою про поновлення строку для подачі заяви про перегляд заочного рішення від 06.03.2019 та переглянути заочного рішення, призначивши справу до судового розгляду. Ухвалою від 09.08.2021 заява [PERSON] про перегляд заочного рішення прийнята судом до розгляду. Ухвалою 25.08.2021 заочне рішення скасоване, справа призначена до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. 08.10.2021 Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» уточнив позовні вимоги про стягнення боргу кредитором спадкодавця, просив стягнути з [PERSON] заборгованість у розмірі 8969,79 грн. за кредитним договором №б\\н від 02.07.2007 року; № KR04R222671776 від 16.08.2013. В обґрунтування позову зазначив, що 02.07.2007 року між публічним акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» та [PERSON] укладено кредитний договір без номера, згідно якого останній отримав кредит у розмірі 8500,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом. 16.08.2013 року між публічним акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» та [PERSON] укладено кредитний договір №КR04R111671776, згідно якого останній отримав кредит у розмірі 2671,87 грн. зі сплатою відсотків у розмірі 12% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 15.08.2015 року. [INFO] позичальник [PERSON] помер. На дату смерті [PERSON] заборгованість за кредитом укладеним [PERSON] становила 8969,79 грн. Зазначає, що [PERSON] є спадкоємцями померлого [PERSON] , оскільки постійно проживала із спадкодавцем на час відкриття спадщини. На виконання вимог ч.2 ст.1281 ЦК України 02.01.2018 позивачем була направлена претензія кредитора до Другої криворізької державної нотаріальної контори. 29.01.2018 Позивачем отримано відповідь нотаріуса, що спадкоємці померлого [PERSON] із заявами про прийняття чи відмову від спадщини до нотаріальної контори не звертались та спадкова справа після смерті спадкодавця була заведена на підставі претензії АТ КБ «ПриватБанк». 15.07.2018 до спадкоємця [PERSON] було направлено лист-претензію, але відповідач на нього ніяким чином не відреагувала. Станом на дату смерті заборгованість Позичальника перед Банком за кредитним договором №б/н від 02.07.2007 становить 8306,44 грн., яка складається з наступного: 8132,53 грн.- заборгованість за кредитом; 173,91 грн. заборгованість за відсотками. Та за кредитом №КR04R111671776 від 16.08.2013 становить - 663,35 грн. заборгованість за кредитом. Просить стягнути з [PERSON] загальну суму заборгованості за двома кредитними договорами в розмірі 8969,79 грн. та понесенні судові витрати. Представник позивача в судовому засіданні до суду не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутністю в якій позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Представник відповідача адвокат Кузьменко М.В в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на пропуск позивачем строку позовної давності, оскільки з дати смерті позивальника до пред`явлення позову до суду минуло чотири роки. Повні свої заперечення виклав у відзиві на позов. Суд, вислухавши представника відповідача, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Як встановлено з матеріалів справи 02 липня 2007 року закрите акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» надало [PERSON] кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 8500,00 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом згідно умов договору. Даний договір без номера від 02.07.2007 був укладений на підставі заяви позичальника, Умов та правил надання банківських послуг. 16.08.2013 року між публічним акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» та [PERSON] укладено кредитний договір №КR04R111671776, згідно якого останній отримав кредит у розмірі 2671,87 грн. зі сплатою відсотків у розмірі 12% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 15.08.2015 року. Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області 03.01.2014 року, [PERSON] помер [INFO] . Згідно розрахунку заборгованості за [PERSON] наявна заборгованість, яка станом на день смерті [INFO] становила: за кредитним договором №б/н від 02.07.2007 - 8306,44 грн., яка складається з наступного: 8132,53 грн.- заборгованість за кредитом; 173,91 грн. заборгованість за відсотками. Та за кредитом №КR04R111671776 від 16.08.2013 - 663,35 грн. заборгованість за кредитом. 28.05.2014 року публічним акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» направлена претензія кредитора до Другої Криворізької державної нотаріальної контори, яка отримана 12.06.2014 року (а.с.170) 14.06.2014 року позивачем було отримано відповідь, з Другої Криворізької державної нотаріальної контори, в якій зазначалось, що заведення спадкова справа на підставі претензії банку №423/2014 після померлого [PERSON] (а.с. 173 звор.) 18.11.2017 року була повторно направлена претензія кредитора до Другої Криворізької державної нотаріальної контори (а.с.175) 18.01.2018 року позивачам було надана відповідь, з Другої Криворізької державної нотаріальної контори, в якій зазначалось, що спадкоємці померлого [PERSON] із заявами про прийняття чи відмову від спадщини до нотаріальної контори не звертались та спадкова справа після смерті спадкодавця була заведена на підставі претензії АТ КБ «ПриватБанк» №423/2014 (а.с.179). Суд вказує, що номер спадкової справи був визначений при первісному подані претензії АТ КБ «ПриватБанк» 28.05.2014 року. 15.07.2018 року позивачем був направлений лист-претензія до спадкоємця, [PERSON] , згідно яких позивач пред`явив свої вимоги, копія листа долучена до матеріалів справи (а.с.43, 44). Відповідно до частини другої статті 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Відповідно до ст.1261 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла ( спадкодавця) до інших осіб ( спадкоємців). За правилом статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Статтями 1268, 1269 ЦК України передбачено порядок прийняття спадщини. Спадкування - це перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (стаття 1216 ЦК України), є підставою для універсального правонаступництва у цивільних відносинах. У такому разі відбувається зміна суб`єктного складу у певному правовідношенні, тобто цивільні відносини існують безперервно, не припиняючись, у них відбувається лише заміна одного з їх учасників. Основною метою універсального правонаступництва є збереження стабільності цивільного обороту за допомогою забезпечення заміни третіми особами особи, яка вибула зі складу учасників цивільного обороту. Частина четверта статті 1281 ЦК України визначає, що кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину протягом одного року від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги. Відтак, визначені статтею 1281 ЦК України строки пред`явлення кредитором вимоги до спадкоємців і позовна давність є різними строками. Сплив перших має наслідком позбавлення кредитора права вимоги (припинення його цивільного права), а отже, і неможливість вимагати у суді захисту відповідного права. Натомість, сплив позовної давності не виключає наявність у кредитора права вимоги та є підставою для відмови у позові за умови, якщо про застосування позовної давності у суді заявила одна зі сторін. Відповідно до статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Одразу після того, як кредитор дізнався, що його боржник помер, він зобов`язаний звернутись з претензією кредитора до нотаріуса, у якого відкрита спадкова справа. Якщо спадкова справа у жодного нотаріуса на момент звернення не відкрита, кредитор вправі звернутись до будь-якого нотаріуса за місцем відкриття спадщини, тобто до нотаріуса нотаріального округу за останнім місцем проживання померлого. В такому випадку нотаріус відкриває спадщину за заявою кредитора, адже Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року №296/5 «Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» визначено, що спадкова справа заводиться нотаріусом за місцем відкриття спадщини на підставі поданої (або такої, що надійшла поштою) першою заяви спадкоємця про прийняття спадщини чи про відмову від прийняття спадщини, претензії кредитора та ін. Відповідно до ч.5 ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. З урахуванням положення статті 1282 ЦК спадкоємці боржника за умови прийняття спадщини є боржниками перед кредитором у межах вартості майна, одержаного у спадщину. Оскільки, зі смертю боржника зобов`язання по поверненню кредиту включаються до складу спадщини, то умови кредитного договору щодо строків повернення кредиту чи сплати його частинами не застосовуються, а підлягають застосуванню норми ст. 1282 ЦК України щодо обов`язку спадкоємців задовольнити вимоги кредитора у порядку, передбаченому ч. 2 ст.1282 ЦК України. Саме на підставі норм статей 1281, 1282 ЦК України кредитор заявив вимоги до спадкоємця. Отже, встановлені ст.1281 ЦК України строки - це строки у межах яких кредитор, здійснюючи власні активні дії, може реалізувати своє суб`єктивне право. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 12 квітня 2017 року у справі №6-2962цс16. В даному випадку, спадкова справа була заведена у Другій Криворізькій державній нотаріальній конторі №423/2014, після отримання від публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» претензії кредитора про що 14.06.2014 року повідомлено банк. У відповідності до вимог ч. 1,5 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази надаються сторонами та іншими учасниками справи. При цьому, згідно із ч.7 ст.81 ЦПК України, суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. За приписами ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Згідно витребуваної судом з Другої криворізької державної нотаріальної контори Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) спадкової справи встановлено, що Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» первинно звернулись до нотаріуса з претензією кредитора 28.05.2014 року, тобто на вказану дату, банку було відоме про смерть боржника [PERSON] та отримана відповідь нотаріуса 14.06.2014 року про те, що заведена спадкова справа на підставі претензії банку №423/2014. АТ КБ «ПриватБанк» повторно 18.11.2017 звертався до Другої криворізької нотаріальної контори з претензією кредитора. 29.01.2018 повторно отримали відповідь нотаріуса про те, що заведена спадкова справа на підставі претензії банку №423/2014. Відповідач [PERSON] із заявою про прийняття спадщини чи відмови від спадщини до нотаріуса не зверталася. Отримання спадкоємцем, який прийняв спадщину, свідоцтва про право на спадщину відповідно до статті 1296 ЦК України є правом, а не обов`язком спадкоємця, однак відсутність у спадкоємця такого свідоцтва не може бути підставою для відмови в задоволенні вимог кредитора. Якщо спадкоємець прийняв спадщину у складі якої є нерухоме майно, але зволікає з виконанням обов`язку, передбаченого статтею 1297 ЦК України, зокрема, з метою ухилення від погашення боргів спадкодавця, кредитор має право звернутися до нього з вимогою про погашення заборгованості спадкодавця. До подібних правових висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 607/98/17 (провадження 61-27515св18). За таких обставин, вимоги позивача про стягнення заборгованості із спадкоємця боржника є обґрунтованими. Разом з тим, у відзиві відповідач [PERSON] просила застосувати строк позовної давності. У даній справі, позивачу було достеменно відомо про смерть боржника [PERSON] 03.01.2014 року, про те що 14.06.2014 року заведена спадкова справа на підставі претензії банку №423/2014, однак 07.12.2018 позивач АТ КБ «ПриваБанк» звернувся до суду з позовною вимогою про стягнення боргу кредитором із спадкодавця. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Згідно зі статтею 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п`ята статті 261 ЦК України). Крім того, смерть позичальника у цій справі не припиняє зобов`язання за кредитним договором. У разі смерті позичальника за кредитним договором за наявності спадкоємців відбувається заміна боржника в основному зобов`язанні, який несе відповідальність у межах вартості майна, одержаного у спадщину (правовий висновок Верховного Суду України, викладений у постанові від 17 квітня 2013 року у справі № 6-18цс13, правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 13 березня 2019 року у справі № 520/7281/15-ц (провадження № 14-49цс19). За таких обставин, враховуючи вищевикладене, аналізуючи надані докази та даючи їм правову оцінку, враховуючи встановлені судом та наведені вище обставини, підтверджені доказами, дослідженими судом, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 8969,79 грн., у зв`язку з застосуванням строку позовної давності. При цьому, суд враховує принцип змагальності цивільного процесу, який закріплений у статті 81 ЦПК України, передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідач просила стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» понесені судові витрати які складаються з 454,00 гривень за сплату судового збору при звернені до суду із заяви про перегляд заочного рішення та 5000,00 гривень витрати на правничу допомогу. Згідно до ч.2 ст.137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Частиною 3 статті 137 ЦПК України передбачено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Для цілей розподілу судових витрат: - розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; - розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Однак, в матеріалах справи відсутні, тобто представником позивача адвокатом Кузьменко М.В. не були надані, докази, які б підтверджували склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат пов`язаних із наданням правової допомоги. Частиною 8 статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів. З огляду на вищезазначене у позовних вимогах щодо стягнення відшкодування судових витрат необхідно відмовити у повному обсязі. Питання про стягнення судових витрат суд вирішує відповідно до ст.141 ЦПК України, а саме, сплачений позивачем судовий збір відносить за його рахунок. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed