Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-27 00:00:00

Позивачка [PERSON] пред`явила до суду позов до відповідача [PERSON] , у якому просить визнати за нею право власності на 1/5 частину житлового будинку [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після померлого [INFO] [PERSON] . В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що вона є спадкоємицею за законом після померлого [INFO] батька - [PERSON] , після смерті якого відкрилась спадщина на належну йому 1/5 частину житлового будинку що знаходиться по [ADDRESS] . 01 червня 2021 року між нею та іншим спадкоємцем - сином померлого [PERSON] - [PERSON] було укладено договір про поділ спадкового майна, відповідно до умов якого вони погодили, що належна померлому [PERSON] частина житлового будинку що знаходиться по [ADDRESS] переходить дочці померлого - [PERSON] . Вказаний житловий будинок станом на 01 січня 1990 року належав до суспільної групи «колгоспний двір», який складався із п`яти членів. Однак, звернувшись у нотаріальну контору з метою оформлення своїх спадкових прав, постановою нотаріуса їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, у зв`язку із відсутністю правовстановлюючого документа на житловий будинок. З цих підстав позивачка позбавлена можливості оформити спадкове майно у нотаріальному поряду, у зв`язку із чим просить позов задовольнити. Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 25 жовтня 2021 року відкрито провадження у вказаній цивільній справі та призначено її до розгляду за правилами загального позовного провадження. Позивачка [PERSON] у підготовче судове засідання не з`явилася, однак, її представник - адвокат Крет Ю.Я. подала заяву про розгляд справи за її відсутності, згідно якої позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила задовольнити. Відповідач [PERSON] у підготовче судове засідання не з`явився, подавши заяву про розгляд справи за його відсутності, у якій позовні вимоги визнав у повному обсязі. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Судом установлено: Відповідно до Інформаційної довідки про технічний стан нерухомого майна №446, виданої 15 квітня 2021 року Тернопільським районним госпрозрахунковим бюро технічної інвентаризації, по обліку бюро будинковолодіння [ADDRESS] рахується за: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Згідно Інформаційної довідки №447 виданої 15 квітня 2021 року Тернопільським районним бюро технічної інвентаризації, за матеріалами бюро станом на 01 січня 2013 року житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами по [ADDRESS] зареєстровано за головою колгоспного двору [PERSON] на підставі свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок, виданого Тернопільською районною радою 28 квітня 1989 року та записано в реєстрову книгу №1 за реєстровим №74. Відповідно до Довідки №2-47, виданої 16 липня 2021 року Байковецькою сільською радою, Тернопільського району, Тернопільської області, членами колгоспного двору станом на 01 липня 1991 року в [ADDRESS] були: голова двору - [PERSON] та члени двору: [PERSON] - колишня дружина, [PERSON] - син, [PERSON] - дочка, [PERSON] - зять. [INFO] помер [PERSON] , про що складено актовий запис №129 Виконавчого комітету Байковецької сільської ради, Тернопільського району, Тернопільської області, якою 22 жовтня 2020 року видане свідоцтво про смерть серії [NUMBER] . Як убачається із наданої на запит суду копії матеріалів спадкової справи №82/2021, заведеної Тернопільською районною державною нотаріальною конторою до майна померлого [INFO] [PERSON] , позивачка [PERSON] у встановлений законом строк, а саме 05 березня 2021 року подала у нотаріальну контору заяву про прийняття спадщини за законом після померлого [INFO] [PERSON] . Також 22 березня 2021 року у Тернопільській районній державній нотаріальній конторі зареєстрована заява іншого спадкоємця - [PERSON] про прийняття спадщини після померлого [INFO] [PERSON] . 01 червня 2021 року між спадкоємцями майна померлого [PERSON] : [PERSON] та [PERSON] укладено договір про поділ спадкового майна, за умовами якого сторони погодили, що дочці померлого [PERSON] переходить: частка житлового будинку [ADDRESS] ; транспортний засіб марки ВАЗ, модель 21013, 1981 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] ; транспортний засіб марки ВАЗ, модель 21063, 1991 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] . Сину померлого - [PERSON] переходять: грошові вклади з нарахованими відсотками та компенсаціями; земельна ділянка для ведення особистого селянського господарства, площею 0,1222 га, яка розташована на території Лозівської сільської ради, Тернопільського району, Тернопільської області. Вказаний договір посвідчений державним нотаріусом Тернопільської районної державної нотаріальної контори Темніковою Л.Г. 09 липня 2021 року державним нотаріусом Тернопільської районної державної нотаріальної контори Темніковою Л.Г. винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії за №1671/02-31, якою відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлого батька [PERSON] , на житловий будинок [ADDRESS] , у зв`язку із відсутністю правовстановлюючого документа та державної реєстрації права власності на житловий будинок. 19 березня 2021 року Тернопільським районним госпрозрахунковим бюро технічної інвентаризації виготовлено технічний паспорт на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться по [ADDRESS] , згідно якого вказане будинковолодіння складається із: А - житловий будинок, 1970 року побудови; а - прибудова, 1991 року побудови; сх. - сходи; Б - господарська будівля, 1974 року побудови; В - хлів, 1974 року побудови; Г - літня кухня, 1974 року побудови; Пд(г) підвал, 1974 року побудови; Д - вбиральня; 1990 року побудови; Е - гараж, 1990 року побудови; Ж - вольєр, 1991 року побудови; З - навіс, 1990 року побудови; Г - тамбур, 1990 року побудови; ал. - альтанка, 1991 року побудови; 1- огорожа; 2 - огорожа; 3- хвіртка; 5 - хвіртка; 6 - хвіртка; 7 - ворота; к - криниця; с - септик. Як убачається із Експлікації приміщень під літ. «А», загальна площа житлового будинку становить 95,5 кв.м., житлова площа - 60,7 кв.м. Проаналізувавши в сукупності досліджені докази, встановлені ними обставини та визначені відповідно до них правовідносини сторін, суд приходить до переконання, що позовні вимоги підлягають до задоволення. Відповідно до ч.1, 2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно ст. 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Вимогами ст. 12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом установлено, що житловий будинок, що знаходиться по [ADDRESS] , станом на 15 квітня 1991 року належав до суспільної групи «колгоспний двір». Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 6 постанови від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», до правовідносин, що виникли до прийняття 15 квітня 1991 року Закону України «Про власність», застосовується чинне на той час законодавство. Так, у відповідності до чинного на той час законодавства, зокрема положень Цивільного кодексу Української РСР 1963 року виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. Згідно з ст. 13 Закону Української РСР «Про сільську раду депутатів трудящих Української РСР» 1968 року зі змінами на вказані ради було покладено обов`язок здійснення обліку населення та ведення за встановленими формами погосподарських книг. Таким чином, записи у погосподарських книгах, визнавались в якості актів органів влади /публічних актів/, що підтверджують право приватної власності на житлові споруди. На час виникнення спірних правовідносин, порядок введення погосподарського обліку в сільських радах визначався Вказівками по введенню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів /далі - Вказівки/, затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР /далі - Держкомстат СРСР / від 12 травня 1985 року № 5-24/26, а згодом - Вказівками, затвердженими постановою Держкомстату СРСР № 69 від 25 травня 1990 р. Відповідно до п. 20 Вказівок - суспільна група господарства встановлюється в залежності від роду занять голови господарства /сім`ї/. Пунктом 6 Постанови Пленуму Верховного Суду від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» судам роз`яснено, що положення статей 17, 18 Закону «Про власність» щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону (з 15 квітня 1991 року). До правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, ще регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба). Аналогічна правова позиція міститься у постановах Верховного Суду України від 14.01.2014 року у справі №6-145цс13 та від 18 листопада 2015 року № 6-350цс15. Таким чином, право на частку у колгоспному дворі мають всі члени двору, які до 15 квітня 1991 року не втратили право на таку частку. Станом на 15 квітня 1991 року членами колгоспного двору, що знаходиться по [ADDRESS] були: голова двору - [PERSON] та члени двору: [PERSON] - колишня дружина, [PERSON] - син, [PERSON] - дочка, [PERSON] - зять. Таким чином, кожному члену даного колгоспного двору належить по 1/5 частині житлового будинку. Відповідно до ст. 1216-1217 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. У ст.1218 ЦК України зазначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частиною 1 статті 1261 ЦК України встановлено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народженні після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Позивачка [PERSON] є спадкоємицею першої черги спадкування за законом після померлого [PERSON] , оскільки є його дочкою, що стверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданого 04 вересня 1971 року Лозівською сільською радою Тернопільського району, Тернопільської області, яким стверджується, що батьками [PERSON] , [INFO] є [PERSON] та [PERSON] , а та свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] , виданого 02 червня 1990 року Лозівською сільською радою Тернопільського району, Тернопільської області, згідно якого 02 червня 1990 року зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , після реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище « [PERSON] ». Таким чином, позивачка [PERSON] набула право на спадкування належної померлому [PERSON] 1/5 частки будинковолодіння, що знаходиться по [ADDRESS] . Як передбачено ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно із ч. 1 ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Відповідно до статті 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Згідно зі статтею 3 зазначеного Закону, речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. Отже, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його спорудження, а не виникає у зв`язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого права, а не підставою його виникнення. Таким чином, виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвічує його право власності. Проаналізувавши в сукупності досліджені докази, встановлені ними обставини та визначені відповідно до них правовідносини сторін, враховуючи вимоги закону, суд приходить до переконання, що позовні вимоги є підставними та підлягають до задоволення шляхом визнання за [PERSON] права власності на 1/5 частину житлового будинку [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після померлого [INFO] [PERSON] . На підставі викладеного та

Outcome: approved