Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-01 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до відповідачів про відшкодування шкоди, завданої незаконним притягненням до кримінальної відповідальності. В обгрунтування позову зазначає, що з лютого 2017 року вона обіймала посаду державного виконавця Чигиринського районного відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Черкаській області, а з 16.03.2017 року - виконувала обов`язки начальника вказаного відділу ДВС. Слідчим слідчого відділення Чигиринського ВП Смілянського ВП ГУ НП Черкаської області старшим лейтенантом Казначей Н.П. відносно позивачки внесено відомості до ЄРДР про кримінальне правопорушення за ознаками кримінальних правопорушень, перебачених ч.1 ст.366, ч. 1 ст. 365-2 КК України, у скоєнні яких позивачка вину не визнала. 27 квітня 2021 року у зазначеному кримінальному провадженні у справі № 708/110/19 вироком Черкаського районного суду Черкаської області [PERSON] визнано невинуватою у пред`явленому їй обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.365-2 КК України та виправдано за недоведеністю її винуватості у вчиненні вказаного кримінального правопорушення, а також засуджено по ч.1 ст.366 КК України до покарання у виді штрафу у розмірі 250 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 4250 грн., з позбавленням права обіймати посади в органах Державної виконавчої служби та в органах Міністерства юстиції України строком на два роки, вирішено питання про стягнення з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України шляхом списання з відповідного рахунку на користь потерпілого [PERSON] моральної шкоди в розмірі 20000 грн. Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 14 вересня 2021 року вирок Черкаського районного суду Черкаської області від 27.04.2021 року в частині засудження позивачки по ч.1 ст.366 КК України та вирішення цивільного позову потерпілого, кримінальне провадження стосовно [PERSON] по ч.1 ст.366 КК України закрито у зв`язку з відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.366 КК України, цивільний позов потерпілого залишено без розгляду, у решті вирок Черкаського районного суду Черкаської області від 27.04.2021 року залишено без змін. Позивачка вважає, що у період з 05 грудня 2018 року по 14 вересня 2021 року вона та її захисник - адвокат Орленко В.В. доводили її невинуватість у вище зазначеному кримінальному провадженні. Таким чином, незаконне кримінальне переслідування позивачки тривало 2 роки 9 місяців 9 днів, тобто, 33 місяці 9 днів. Незаконність дій органів досудового слідства відносно позивачки виразилась в протиправному оголошенні бездоказової та необгрунтованої підозри у вчинену злочину, протиправному кримінальному переслідуванні особи, незаконному обмеженні прав та свобод громадянина України, передбачених основним законом в період досудового розслідування та судового розгляду справи, протягом усього часу вона змушена була виправдовувати незаконне притягнення до кримінальної відповідальності перед членами сім`ї, близькими родичами, друзями, колегами та знайомими. Притягненням до кримінальної відповідальності та перебуванням під слідством був порушений нормальний ритм її життя, порушені її плани на життя, постраждала її репутація як громадянина та перед усім як людини, зруйновані плани і можливості працевлаштування, позбавлення можливості забезпечувати двох неповнолітніх дітей і сім`ю всім необхідним, в тому числі матеріально, оскільки витрачала час та грошові кошти на юридичну допомогу з метою судового захисту порушених прав Все це разом негативно вплинуло як на її фізичне, так і на психічне здоров`я. Незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування прокуратури, завдали позивачці значних моральних втрат, призвели до порушення стану її здоров`я, нормальних життєвих зв`язків і вимагають від неї додаткових зусиль для організації свого життя у подальшому. Позивачка вважає, що розмір завданої моральної (немайнової) шкоди не може бути меншим ніж 216450 грн., виходячи з розрахунку мінімальної заробітної плати в розмірі 6500 грн., передбаченого Законом України "Про Державний бюджет на 2021 рік" (з 01 грудня 2021 року), тобто з розрахунку розміру мінімальної заробітної плати за 33 місяці 9 днів (33 х 6500 грн. = 214500 грн.+ 9 х 6500 грн. : 30 = 1950 грн.). Також вважає, що відповідно до п.4 ст.З Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» у наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються) суми, сплачені громадянином у зв`язку з наданням йому юридичної допомоги, тому необхідно стягнути витрати за надану правничу допомогу у кримінальному провадженні у розмірі 30000 грн. Окрім того, під час підготовки вказаного позову позивачкою понесені витрати на правничу допомогу у розмірі 5000 грн., що теж підтверджується документально, які позивачка просить стягнути на свою користь. 20.01.2022 року на адресу суду від Державної казначейської служби України надійшло клопотання про розглядсправи без участі представника відповідача та відзив на позовну заяву, відповідно до якого представник відповідача просить відмовити позивачці в задоволенні позову. Свій відзив обгрунтовує тим, що нормами, якими врегульовано спірні правовідносини відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури, а також судів, здійснюється шляхом стягнення коштів з Державного бюджету України. Участь органів Казначейства у справі зумовлена лише особливостями бюджетного законодавства. Органи Казначейства не уособлюють державу, як «власника» відповідних коштів, і виступають у даних судових справах не як юридичні особи, які самостійно несуть відповідальність за власними зобов`язаннями, а як органи, уповноважені державою провести відповідні перерахування за рахунок бюджетних коштів. З приводу вимоги про відшкодування моральної шкоди вважають, що позивачка перебувала під слідством з моменту повідомлення про підозру 05.12.2018 року до 14.09.2021 року, тобто 33 місяці 9 днів. При визначені розміру моральної шкоди позивачем вказано обґрунтований розрахунок розміру моральної шкоди в сумі 216450 грн., однак не надано належних доказів причинно-наслідкового зв`язку між зазначеними позивачкою моральними стражданнями та діями працівників правоохоронних органів, а тому в задоволенні цих вимог просять відмовити. Окрім того, позивачкою не залучено до участі у справі у якості співвідповідача орган прокуратури, чим позбавлено їх можливості надання пояснення з приводу заявлених позивачкою вимог. Щодо вимог про стягнення матеріальної шкоди в розмірі 30000 грн., то дана шкода відноситься до судових витрат, які були понесені позивачкою під час судового розгляду справи, а тому питання про їх стягнення повинно було вирішуватись тим судом, який ухвалював рішення у кримінальній справі. Тому підстави для відшкодування вказаної шкоди теж ввдсутні. Щодо стягнення витрат на правничу допомогу, то Державна казначейська служба України вважає, що витрати у сумі 5000,00 грн. не обгрунтовані, оскільки не підтверджені документально. Від Головного управління Національної поліції в Черкаській області також надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого представник відповідача просить відмовити в задоволенні позову повністю. Свій відзив мотивує тим, що позивачка посилається на протиправні дії органу досудового розслідування, однак належних доказів на підтвердження визнання протиправності дій чи бездіяльності слідчого, оперативних працівників, не надає. На підтвердження своїх доводів позивачка також не надає жодних доказів, які б вказували на те, в чому ж полягає спричинена їй моральна шкода, а також наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача (органу досудового слідства) і вини останнього в її заподіяні. Вважає, що позивачкою не надано жодних доказів, що внаслідок кримінального переслідування вона втрачала свої доходи чи можливість на працю, також не представлено аргументів відносно того, що їй заподіяні душевні страждання внаслідок обвинувачення її у вчиненні кримінального правопорушення, не довівши самого факту. Щодо стягнення витрат на правничу допомогу вважають, що розрахунок правничої допомоги повинен відображати вартість годин за певний вид послуг та час витрачений на участь у судових засіданнях чи вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням, що не відповідає поданому нею розрахунку, як і не доведено належними доказами витрати на правничу допомогу в даній справі. Позивачка в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просили їх задовольнити з підстав викладених в позові. Представник відповідача Державної казначейської служби України в судове засідання не з`явився, просив розглянути справу без участі представника та в задоволенні позову відмовити. Представник відповідача Головного управління Національної поліції в Черкаській області в судове засідання не з`явився, надавши відзив на позов у якому виклав свої заперечення. Заслухавши позивачку, дослідивши матеріали справи, надавши оцінку наявним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу окремо шляхом їх всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження, суд приходить до таких висновків. Судом встановлено, що з лютого 2017 року [PERSON] обіймала посаду державного виконавця Чигиринського районного відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Черкаській області, а з 16.03.2017 року - виконувала обов`язки начальника вказаного відділу ДВС. Слідчим слідчого відділення Чигиринського ВП Смілянського ВП ГУ НП Черкаської області старшим лейтенантом Казначей Н.П. відносно [PERSON] внесено відомості до ЄРДР про кримінальне правопорушення за ознаками кримінальних правопорушень, перебачених ч.1 ст.366, ч. 1 ст. 365-2 КК України. Повідомлення про підозру вручено [PERSON] 05 грудня 2018 року. (а.с. 15-18) Судом також встановлено, що запобіжний захід в межах кримінального провадження стосовно [PERSON] не обирався. 27 квітня 2021 року у зазначеному кримінальному провадженні у справі № 708/110/19 вироком Черкаського районного суду Черкаської області [PERSON] визнано невинуватою у пред`явленому їй обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.365-2 КК України, та виправдано у зв`язку з відсутністю у її діянні складу кримінального правопорушення, а також [PERSON] засуджено по ч.1 ст.366 КК України до покарання у виді штрафу у розмірі 250 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 4250 грн., з позбавленням права обіймати посади в органах Державної виконавчої служби та в органах Міністерства юстиції України строком на два роки, цивільний позов потерпілого задоволено частково, вирішено питання про стягнення з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України шляхом списання з відповідного рахунку на користь потерпілого [PERSON] моральної шкоди, завданої неправомірними діями та незаконними рішеннями [PERSON] в розмірі 20000 грн. (а.с. 19-24) Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 14 вересня 2021 року вирок Черкаського районного суду Черкаської області від 27.04.2021 року в частині засудження позивачки по ч.1 ст.366 КК України та вирішення цивільного позову потерпілого, кримінальне провадження стосовно [PERSON] по ч.1 ст.366 КК України закрито у зв`язку з відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.366 КК України, цивільний позов потерпілого залишено без розгляду, у решті вирок Черкаського районного суду Черкаської області від 27.04.2021 року залишено без змін. (а.с. 25-42) Згідно зі статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу. Згідно ст.1 Закону «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», підлягає відшкодуванню шкода, зокрема, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. У даному випадку, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду. Право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає, зокрема, у випадку постановлення виправдувального вироку суду,як це передбачає стаття 2 даного Закону. Відшкодування шкоди у такому випадку провадиться за рахунок коштів державного бюджету як це передбачає ст.4 Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду». Вказана стаття також встановлює, що відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Аналізуючи встановлені факти і надані докази, суд вважає, що має місце факт порушення прав [PERSON] у зв`язку з незаконним кримінальним переслідуванням, що завдало позивачці моральної шкоди. Представник позивачки вказує на те, що часом перебування позивачки під незаконним слідством та судом є період з 05.12.2018 - з моменту вручення повідомлення про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.366, ч. 1 ст. 365-2 КК України, по 14.09.2021 - до моменту постановлення ухвали Черкаським апеляційним судом. Суд погоджується із даним твердження представника позивача з огляду на наступне. Під час розгляду справи було встановлено, що позивачка відноситься до кола осіб, які мають право на відшкодування моральної шкоди у відповідності до положень Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», оскільки відносно неї Черкаським апеляційним судом винесено ухвлу від 14.09.2021 року за якою вирок Черкаського районного суду Черкаської області від 27.04.2021 року скасовано в частині засудження позивачки за ч. 1 ст. 366 КК України та закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України в зв`язку з відсутністю в діянні [PERSON] складу кримінального правопорушеня, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України, в решті вирок Черкаського районного суду Черкаської області, за яким [PERSON] визнано невинуватою у пред`явленому їй обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.365-2 КК України, та виправдано у зв`язку з відсутністю у її діянні складу кримінального правопорушення - залишено без змін. Так, за приписами п.14 ч.1ст.3 КПК України притягнення до кримінальної відповідальності - стадія кримінального провадження, яка починається з моменту повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального правопорушення. Відповідно до частин 1,2 ст.42 КПК України, підозрюваним є особа, якій у порядку, передбаченому статтями 276-279 цього Кодексу, повідомлено про підозру. Обвинуваченим (підсудним) є особа, обвинувальний акт щодо якої переданий до суду в порядку, передбаченомустаттею 291 цього Кодексу. Частиною 1 ст.278 КПК України визначено, що письмове повідомлення про підозру вручається в день його складення слідчим або прокурором, а у випадку неможливості такого вручення - у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень. Таким чином, період перебування під слідством та судом у спірних правовідносинах має бути обрахований за час, починаючи з моменту вручення особі письмового повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення до набрання остаточного рішення суду у справі законної сили. Ураховуючи зазначене суд вважає, що період перебування під слідством та судом у спірних правовідносинах має бути обрахований за час, починаючи з моменту вручення позивачці письмового повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, тобто з 05.12.2018 року по 14.09.2021 року дати винесення ухвали Черкаського апеляційного суду. Отже, суд доходить висновку, що позивачка перебувала під слідством та судом повних 33 місяців, результатом чого стало винесення щодо неї судами вправдувальних рішень, протягом тривалого періоду вона була вимушена регулярно приймати участь у слідчих діях та судових засіданнях, витрачаючи на це час, що вимагало від неї додаткових зусиль необхідних для організації життя, сам факт знаходження під кримінальним переслідуванням мав для неї стресові наслідки, вона була змушена захищатись від пред`явленого обвинувачення, що призводило до цілком природних хвилювань, що негативно вплинуло на звичний уклад життя, тобто зумовило моральні страждання і переживання. Внаслідок незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, що підтверджується вироком Черкаського районного суду Черкаської області та ухвалою Черкаського апеляційного суду відносно [PERSON] , що набрали законної сили, позивачка має право на відшкодування моральної шкоди, і право на таке відшкодування виникає в силу прямої вказівки закону, а саме: статті 1176 ЦК України, Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», КПК України. Таким чином, суд на підставі оцінених доказів, поданих сторонами, приходить до переконання, що позивачка та її представник вірно здійснили обрахунки її незаконного перебуння під слідством і судом, що є підставою для відшкодування на її користь моральної шкоди. Вирішуючи питання щодо розміру відшкодування моральної шклди суд виходить з наступного. Згідно ст.13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», розмір відшкодування моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Тобто, законом передбачено, що розмір відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом повинен визначатися судом із врахуванням мінімального розміру заробітної плати. Відтак суд вважає, що наявні підстави для стягнення на користь позивачки моральної шкоди, яку необхідно визначати виходячи з мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством і судом починаючи із часу вручення повідомлення про підозру, тому заперечення відповідачів щодо недоведеності про наявність причинно-наслідкового зв`язку між діями працівників правоохоронних органів та заподіянням моральної шкоди позивачці а також відсутність доказів настання негативних наслідків для позивачки та погіршення її морального становища, не приймаються судом, оскільки наявність виправдувальних рішень та прямої вказівки в законі спростовують доводи відповідачів у поданих відзивах. Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 686/23731/15-ц (провадження № 14-298цс18), розмір відшкодування моральної шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, необхідно визначати, виходячи з мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством і судом, починаючи з часу пред`явлення обвинувачення до набрання виправдувальним вироком або ухвалою про закриття кримінального провадження законної сили. Згідно з п. 13 Положення про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду», затвердженого спільним наказом Міністерства юстиції України, Генеральної прокуратури України та Міністерства фінансів України від 04 березня 1996 року № 6/5/3/41, виконання рішень про стягнення коштів з державного бюджету здійснюється Державною казначейською службою України. Пунктом 35 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2011 року № 845, передбачено, що казначейство здійснює безспірне списання коштів державного бюджету для відшкодування (компенсації) шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що провадить оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, органу прокуратури або суду. Тому суд вважає, що відшкодування моральної шкоди на користь позивачки необхідно стягнути з державного бюджету шляхом списання в безспірному порядку з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України, спеціально визначеного для відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду. Отже, право на відшкодування моральної шкоди, заподіяної незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового слідства, прокуратури і суду, виникає у громадянина у разі постановлення судом відносно нього виправдовувального вироку, не залежно від того яка підстава слугувала для постановлення такого вироку, визначення розміру відшкодування моральної шкоди відноситься до компетенції суду, таке право може бути реалізоване як при винесенні виправдовувального вироку, так і у спосіб заявлення відповідного позову в порядку цивільного судочинства, шкода відшкодовується за рахунок Державного бюджету, а відповідно відповідає за таку шкоду Держава в особі уповноважених органів, в тому числі і в особі Державної казначейської служби України, як органу на який покладено виконання рішення суду про відшкодування шкоди, заподіяної незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового слідства, прокуратури і суду. У даному випадку держава Україна, яка є учасником цивільних відносин, в особі Державної казначейської служби України, є належним відповідачем у справі. Інші доводи відповідачів на свій захист є надуманими. За обставин того, що рішеннями судів позивачку було визнано невинною у вчиненні інкримінованих злочинів, суд доходить висновку, що повідомлені їй підозра та обвинувачення були незаконними, а відтак вона потерпала від незаконного переслідування, внаслідок чого, зазнала моральних страждань, а тому, на підставі наведених вище норм законодавства, вправі вимагати від Держави відповідного відшкодування. Посилання відповідачів на те, що позивачкою не доведено спричинення їй моральної шкоди, не можуть бути прийняті судом, оскільки ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено безумовне право на відшкодування моральної шкоди у розмірах і порядку, встановленому в ньому у випадку постановлення виправдувального вироку суду. Так, відповідно до Закону України "Про Державний бюджет України на 2021 рік" установлено у 2022 році мінімальну заробітну плату у місячному розмірі з 1 грудня- 6500 грн, а згідно Закону України "Про Державний бюджет України на 2022 рік" у 2022 році мінімальну заробітну плату у місячному розмірі установлено з 1 січня- 6500 грн. Таким чином, відповідно до ч.3 ст.13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди слід виходити із розміру мінімальної заробітної плати - 6500 грн. Ураховуючи вищевказані норми Закону та факт перебування позивачки під слідством та судом повних 33 місяці, а тому розмір відшкодування моральної шкоди, що підлягає стягненню на користь позивачки за незаконне перебування під слідством та судом становить 214 500 гривень (6500 х 33 ), що відповідає мінімально гарантованому законом розміру. Однак, позивачка просить стягнути на її користь моральну шкоду за іншим розрахунком в розмірі 216 450 грн., оскільки враховує в наданий розрахунок окрім 33 повних місяців ще й 9 днів перебування під слідством та судом, що в грошовому еквівалентні становить 1950 грн., однак суд діє в межах вимог закону та виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, оцінюючи обставини справи у їх сукупності, вважає, що компенсація в розмірі 214 500 грн є достатньою для відшкодування моральної шкоди позивачці. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15 грудня 2020 року у справі № 752/17832/14-ц дійшла висновку, що, визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення за рахунок держави. Належні та допустимі докази того, що позивачці було завдано моральної шкоди у розмірі більшому, аніж визначений судом, в матеріалах справи відсутні. Таким чином, даний позов підлягає частковому задоволенню в частині стягнення на користь [PERSON] моральної шкоди в розмірі 214 500 грн., виходячи з розрахунку за 33 повних місяці перебування під слідством і судом, а не за 33 місяці 9 днів, як того просить позивачка. Щодо вимоги позивачки про стягнення матеріальної шкоди в розмірі 30000 грн., судом встановлено таке. Так, на обґрунтування витрат на правову допомогу позивачка надала копію ордера, копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю, договір про надання правничої допомоги від 05.12.2018 року, додаткову угоду № 1 до вказаного договору від 05.12.2019 року, акт прийому-передачі виконаних робіт від 05.12.2019 року до договору про надання правничої допомоги від 05.12.2018 року та додаткової угоди № 1 до вказаного договору від 05.12.2019 року, який містить інформацію про те, що позивачці своєчасно та якісно надано правничу допомогу в межах кримінального провадження № 12018250290000300 від 03.08.2018 року, що полягала в повному юридичному супроводі в якості захисника під час досудового розслідування та під час судового розгляду справи, де сторони погодили вартість послуг на суму 10000 грн., договір про надання правничої допомоги від 05.12.2019 року, додаткову угоду № 1 до вказаного договору від 05.03.2020 року, акт прийому-передачі виконаних робіт від 05.03.2020 року до договору про надання правничої допомоги від 05.12.2019 року та додаткової угоди № 1 до вказаного договору від 05.03.2020 року, який містить інформацію про те, що позивачці своєчасно та якісно надано правничу допомогу в межах кримінального провадження № 12018250290000300 від 03.08.2018 року, що полягала в повному юридичному супроводі в якості захисника під час судового розгляду справи в Черкаському районному суді, де сторони погодили вартість послуг на суму 1000 грн., договір про надання правничої допомоги від 05.03.2020 року, додаткову угоду № 1 до вказаного договору від 01.02.2021 року, акт прийому-передачі виконаних робіт від 01.02.2021 року до договору про надання правничої допомоги від 05.03.2020 року та додаткової угоди № 1 до вказаного договору від 01.02.2021 року, який містить інформацію про те, що позивачці своєчасно та якісно надано правничу допомогу в межах кримінального провадження № 12018250290000300 від 03.08.2018 року, що полягала в повному юридичному супроводі в якості захисника під час судового розгляду справи в Черкаському районному суді, де сторони погодили вартість послуг на суму 9000 грн., договір про надання правничої допомоги від 01.02.2021 року, додаткову угоду № 1 до вказаного договору від 01.11.2021 року, акт прийому-передачі виконаних робіт від 01.11.2021 року до договору про надання правничої допомоги від 01.02.2021 року та додаткової угоди № 1 до вказаного договору від 01.11.2021 року, який містить інформацію про те, що позивачці своєчасно та якісно надано правничу допомогу в межах кримінального провадження № 12018250290000300 від 03.08.2018 року, що полягала в повному юридичному супроводі в якості захисника під час судового розгляду справи в Черкаському районному суді та в Черкаському апеляційному суді, де сторони погодили вартість послуг на суму 10000 грн., а також надано розрахункову квитанцію до прибуткового касового ордеру за підписом адвоката від 01.11.2021 року на суму 30000 грн. З наведеного випливає, що понесені позивачкою витрати, які вона зазначає як матеріальну шкоду, фактично є витратами на правничу допомогу в межах кримінального провадження, які понесено позивачкою під час досудового розслідування та під час розгляду її справи в судах. Щодо відшкодування витрат на правничу допомогу, наданих у даній справі, суд зазначає наступне. Так, на обґрунтування витрат на правову допомогу у цивільній справі позивачка надала копію ордеру, копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю, договір про надання правничої допомоги від 01.12.2021 року, додаткову угоду № 1 до договору про надання правничої допомоги від 01.12.2021 року, акт прийому-передачі виконаних робіт акт від 10.12.2021 року до договору про надання правничої допомоги від 01.12.2021 року та додаткової угоди № 1 до договору про надання правничої допомоги від 01.12.2021 року, який містить інформацію про те, що позивачці своєчасно та якісно надано правничу допомогу в межах підготовки до суду позовної заяви, де сторони погодили вартість послуг на суму 5000 грн., розрахунок суми гонорару за надану правничу допомогу в розмірі 5000 грн. згідно з договором від 01.12.2021 року, а також подано розрахункову квитанцію до прибуткового касового ордеру за підписом адвоката від 10.12.2021 року на суму 5000 грн. Відповідно до п.4 ст.3 Закону «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відшкодуванню підлягають суми, сплачені громадянином у зв`язку з наданням йому юридичної допомоги. При визначенні суми відшкодування витрат на послуги адвоката суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так, у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц, провадження № 14-382цс19, прийшла до висновку про те, що передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Як вбачається з додаткових угод № 1 до договору про надання правничої допомоги від 05.12.2019 року, від 05.03.2020 року, від 01.02.2021 року та від 01.11.2021 року між позивачкою, як клієнтом, та адвокатом Орленком В.В. встановлено фіксовані суми за надання правничої допомоги позивачу, відповідно, 10000 грн., 1000 грн., 9000 грн., 10000 грн., на загальну суму 30000 грн., куди входить захист клієнта під час досудового розслідування, в суді І-ї та апеляційної інстанцій. В актах прийому-передачі виконаних робіт, зазначені фіксовані суми гонорару адвоката з детальним описом наданих послуг, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, передбачено, які витрати входять у вартість послуг адвоката. Таким чином, позивачкою та її представником надано належне та допустиме документальне підтвердження здійснення позивачкою оплати послуг адвокату Орленку В.В., вказаний розмір витрат відповідає як кількості годин, витрачених останнім на участь в слідчих діях, підготовці процесуальних документів, консультації, узгодження позиції по справі, так і кількості годин судових засідань, а також вказаний розмір витрат є обгрунтованим, заявленим в розумних межах, що узгоджується з положеннями ст.,ст. 137, 141 ЦПК України та ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність». Суд вважає, що в даному випадку розмір витрат на оплату послуг адвоката є співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, ціною позову та значенням справи для сторони. Клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу від сторін до суду не надходили. Виходячи з вище викладених обставин суд вбачає підстави для стягнення даних витрат на користь позивачки, так як вони доведені належним чином. Відповідно до ч.6 ст.141 ЦК України судові витрати у виді судового збору компенсуються за рахунок держави, оскільки сторони звільненні від сплати судових витрат. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: partial