Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-24 00:00:00

[PERSON] звернулася до Сєвєродонецького міського суду Луганської області з позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Позивач є власником квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] . Відповідачі, які є членами сім`ї колишнього власника квартири, у ній зареєстровані, але не мешкають. У зв`язку із викладеним, позивач просить визнати [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , такими, що втратили право користування квартирою [ADDRESS] . В судове засідання позивач не з`явилася, у позовній заяві просила розглянути справу без її участі. Відповідачі в судове засідання не з`явилися, про причину неявки суд не повідомили, про день, час та місце слухання справи повідомлялися належним чином. Заяви про розгляд справи без їх участі до суду не надходили, відзиви на позов від відповідачів також не надходили. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Позивач не заперечувала проти заочного розгляду справи за відсутності відповідачів. У зв`язку з наведеним, суд вважав за можливе слухати справу за відсутністю відповідачів, а матеріали, що є у справі, достатніми для цього, про що було постановлено ухвалу, яка відображена в протоколі судового засідання. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно із ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. З частини 1 ст. 319 ЦК України вбачається, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. В силу ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.97 відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17.07.97 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб Отже, із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у неї та членів її сім`ї. Квартира [ADDRESS] належить на праві приватної власності [PERSON] , що підтверджується копією договору купівлі-продажу, посвідченого 15.12.2021 приватним нотаріусом Сєвєродонецького районного нотаріального округу Луганської області Малаховим С.О. та зареєстрованого в реєстрі №3703, а також копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №290389657 від 15.12.2021. Вказаний договір купівлі-продажу квартири був укладений між [PERSON] та [PERSON] . Згідно копії довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб станом на 22.12.2021 № 26051, виданої 22.12.2021 Управлінням адміністративних послуг Центру надання адміністративних послуг у м. Сєвєродонецьку Сєвєродонецької міської військово-цивільної адміністрації Сєвєродонецького району Луганської області, за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані: [PERSON] , 1970 р.н., [PERSON] , 1990 р.н., [PERSON] , 1991 р.н. Таким чином, враховуючи те, що відповідачі не є власниками квартири та не є членами сім`ї її теперішнього власника, а існування реєстрації відповідачів у спірній квартирі обмежує право власності позивача та не відповідає волі позивача, суд прийшов до висновку про те, що позовні вимоги про визнання відповідачів такими, що втратили право користування спірною квартирою, є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у відповідності до ст. 141 ЦПК України, суд враховує, що понесення позивачем судових витрат підтверджується квитанціями № 61 від 22.12.2021 та № 55 від 28.12.2021 про сплату судового збору у сумі 908 грн. та 1816 грн. відповідно. Разом з тим, позивач у позовній заяві просила не стягувати з відповідачів на її користь судові витрати, у зв`язку із чим суд вважає справедливим не стягувати з відповідачів на користь позивача суму сплаченого судового збору.

Outcome: approved