Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-23 00:00:00

До Малиновського районного суду м. Одеси звернулася [PERSON] з позовом до Одеської міської ради про визнання права власності в порядку спадкування, посилаючись на наступні обставини. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначала, що на підставі протоколу загальних зборів членів колгоспу ім..Леніна № 8 від 23.12.1953 року її дідусю - [PERSON] , який був членом зазначеного колгоспу (в подальшому радгосп «Авангард»), була виділена земельна ділянка площею 0,21 га під забудову житлового будинку за адресою: [ADDRESS] (в теперішній час [ADDRESS] ). Навесні 1954 року її дідусь розпочав будівництво житлового будинку на зазначеній земельній ділянці. Сім`я дідуся складалася з чотирьох осіб - він, його дружина - [PERSON] , 1901 року народження, мати позивача - [PERSON] , 1932 року народження, та позивач, [PERSON] , 1954 року народження. У 1954 році всі члени сім`ї [PERSON] були зареєстровані за адресою: [ADDRESS] та вселилися в незакінчений будівництвом житловий будинок, будівництво якого продовжувалось до 1971 року. 24.09.1977 року радгоспом «Авангард» [PERSON] була видана довідка про те, що за ним числиться земельна ділянка розміром 0,21 га з правом забудови житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , про що здійснений відповідний запис в шнуровій книзі радгоспу «Авангард» за № 112. Довідка була видана для надання у Виконком Іллічівської районної ради депутатів трудящих для оформлення права власності на житловий будинок. Однак за життя дідусь не оформив право власності на житловий будинок. року [PERSON] помер, про що відділом ЗАГС Жовтневого району м. Одеси складено відповідний актовий запис № 4577. Ще за життя, 06.08.1986 року [PERSON] склав заповіт, посвідчений державним нотаріусом П`ятої одеської державної нотаріальної контори та зареєстрований в реєстрі за № 2-7142, яким належний йому житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться в [ADDRESS] заповів [PERSON] . Мати позивача [PERSON] була єдиною спадкоємицею за заповітом після смерті [PERSON] , вона прийняла спадщину, оскільки проживала і була зареєстрована у житловому будинку. Спадкоємці з правом на обов`язкову частку у спадщині були відсутні, так як його дружина [PERSON] (бабуся позивача), 1901 року народження, померла раніше - [INFO] . Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на завершений будівництвом житловий будинок [ADDRESS] , але не зданий до експлуатації. Однак мати позивача до нотаріуса не звернулася та свідоцтво про право та спадщину за заповітом не отримала. Разом з житловим будинком після смерті батька до матері відповідно до ст.ст.36,90 ЗК УРСР (в редакції 1970 року, який діяв на час відкриття спадщини) перейшло право користування земельною ділянкою, яка знаходилась в користуванні матері до дня її смерті - [INFO] . [INFO] померла мати позивача [PERSON] , про що Одеським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) складено відповідний актовий запис № 2911. Після її смерті відкрилася спадщина на житловий будинок [ADDRESS] . Позивач є єдиною спадкоємицею першої черги за законом після смерті матері та у встановлений законом строк вона прийняла спадщину шляхом сумісного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. 01 грудня 2020 року позивач звернулася до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Пачевої І.І. із заявою про прийняття спадщини, на підставі якої була відкрита спадкова справа № 53/2020. Постановою приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу від 13.09.2021 року позивачу було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок [ADDRESS] після смерті [PERSON] , оскільки нею не було подано документів, що посвідчують право власності спадкодавця на спадкове майно. 01.07.2021р. позивач вернулася до державного реєстратора прав на нерухоме майно із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень щодо проведення державної реєстрації права власності. Форма власності: приватна на житловий будинок [ADDRESS] та 07 липня 2021 року отримала рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень, в якому реєстратор зазначив, що нею для проведення державної реєстрації була подана довідка, видана 24.09.1977 року радгоспом «Авангард» про те, що за [PERSON] рахується земельна ділянка з правом забудови житлового будинку за адресо.: [ADDRESS] та технічний паспорт на вказаний будинок, але не надано документів, що підтверджують набуття спадкодавцем, [PERSON] , права власності на житловий будинок [ADDRESS] . З поданих документів неможливо встановити набуття права власності [PERSON] на вказаний будинок. Посилаючись на вищевикладене, позивач просила визнати за нею право власності на житловий будинок [ADDRESS] загальною площею 124кв.м., житловою площею 46,6кв.м., підсобною площею 77,4кв.м. з надвірними спорудами - літня кухня літ. «А», сарай літ. «В», вбиральня літ. «Г», сарай літ. «Д», №1-4 огорожа, ІІ - мостіння, побудований до 05.08.1992р. після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] , яка фактично успадкувала зазначений житловий будинок після смерті батька - [PERSON] , який помер [INFO] . В судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги, просила їх задовольнити. Не заперечувала проти розгляду справи у заочному порядку. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, сповіщений належним чином, відзиву на позовну заяву не надавав. Суд ухвалює рішення про заочний розгляд справи відповідно до вимог ст. ст. 280,281 ЦПК України, про що не заперечувала представник позивача. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника позивача, суд прийшов до висновку про можливість задоволення позовних вимог з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно протоколу загальних зборів членів колгоспу ім..Леніна № 8 від 23.12.1953 року [PERSON] , який був членом зазначеного колгоспу (в подальшому радгосп «Авангард»), була виділена земельна ділянка площею 0,21 га під забудову житлового будинку за адресою: [ADDRESS] (в теперішній час [ADDRESS] ), про що свідчить копія поземельної шнурової книги ТОВ «Авангард» на 3-ох аркушах, копія рішення виконкому Одеської міської ради депутатів трудящих № 511 від 12.07.1977 року та копія довідки радгоспу «Авангард № 393 від 24.09.1977 року. (а.с.15-19) Сім`я [PERSON] складалася з чотирьох осіб - він, його дружина - [PERSON] , 1901 року народження, мати позивача - [PERSON] , 1932 року народження, та позивач, [PERSON] , 1954 року народження, які у 1954 році були зареєстровані за адресою: [ADDRESS] та вселилися в незакінчений будівництвом житловий будинок, будівництво якого продовжувалось до 1971 року, що підтверджується копією будинкової книги, яка наявна в матеріалах справи. (а.с.33-39). За життя [PERSON] не оформив право власності на житловий будинок. [INFO] [PERSON] помер, про що відділом ЗАГС Жовтневого району м. Одеси складено відповідний актовий запис № 4577. (а.с.7) 06.08.1986 року [PERSON] склав заповіт, посвідчений державним нотаріусом П`ятої одеської державної нотаріальної контори та зареєстрований в реєстрі за № 2-7142, яким належний йому житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться в [ADDRESS] заповів [PERSON] . (а.с.9) У відповідності до вимог ст.ст.548, 549 Цивільного кодексу УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Мати позивача [PERSON] була єдиною спадкоємицею за заповітом після смерті [PERSON] , вона прийняла спадщину, оскільки проживала і була зареєстрована у житловому будинку. Спадкоємці з правом на обов`язкову частку у спадщині були відсутні, так як його дружина [PERSON] (бабуся позивача), 1901 року народження, померла раніше - [INFO] .(а.с.10) Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на завершений будівництвом житловий будинок [ADDRESS] , але не зданий до експлуатації. Однак мати позивача до нотаріуса не зверталася та свідоцтво про право та спадщину за заповітом не отримала. [INFO] померла мати позивача [PERSON] , про що Одеським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) складено відповідний актовий запис № 2911.(а.с.11) Після її смерті відкрилась спадщина на житловий будинок [ADDRESS] . Позивач у встановлений законом строк вона прийняла спадщину шляхом сумісного проживанні зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. 01 грудня 2020 року позивач звернулася до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Пачевої І.І., із заявою про прийняття спадщини, на підставі якої була відкрита спадкова справа № 53/2020.(а.с.8,12) Постановою приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу від 13.09.2021 року позивачу було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок [ADDRESS] після смерті [PERSON] , оскільки не було подано документів, що посвідчують право власності спадкодавця на спадкове майно.(а.с.43) 01.07.2021р. позивач звернулася до державного реєстратора прав на нерухоме майно із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень щодо проведення державної реєстрації права власності. Форма власності: приватна на житловий будинок [ADDRESS] та 07 липня 2021 року отримала рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень, в якому реєстратор зазначив, що нею для проведення державної реєстрації була подана довідка, видана 24.09.1977 року радгоспом «Авангард» про те, що за [PERSON] рахується земельна ділянка з правом забудови житлового будинку за адресо.: [ADDRESS] та технічний паспорт на вказаний будинок, але не надано документів, що підтверджують набуття спадкодавцем, [PERSON] , права власності на житловий будинок [ADDRESS] . З поданих документів неможливо встановити набуття права власності [PERSON] на вказаний будинок. Згідно технічному паспорту, виготовленому КП «БТІ» Одеської міської ради 04.03.2021 року житловий будинок [ADDRESS] загальною площею 124 кв.м, житловою площею 46,6 кв.м, підсобною площею 77,4 кв. м та складається з: -житлового будинку літ. «Б», побудованого у період 1971, 1990-1991 рр. -літньої кухні літ «А», побудованої у 1963 році; -сараю літ. «В», побудованого у 1963 році; -вбиральні літ. «Г», побудованої у 1953 році; -Сараю «Д» побудованого у 1968 році; -№1-4- огорожа; -ІІ-мостіння. (а.с.28-31) Згідно звіту про проведення технічного обстеження будинку садибного типу з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] , складеного 04.11.2021р. ФОП [PERSON] , встановлено можливість його надійної та безпечної експлуатації. (а.с.113-128) На момент відкриття спадщини після смерті [PERSON] діяла Інструкція про порядок видачі довідок-характеристик на житлові будинки (домоволодіння) для представлення в державні нотаріальні контори, затверджена Міністерством житлово - комунального господарства УРСР за згодою з Міністерством юстиції УРСР від 07.10.1977 року, а також Інструкція про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української PCP, затверджена наказом Міністерства юстиції України N 45/5 від 31.10.1975, згідно з якою на об`єкти нерухомого майна завершені будівництвом і не прийняті в експлуатацію державними нотаріусами видавались свідоцтва про право на спадщину з зазначенням про здачу спадкоємцем такого об`єкта в експлуатацію і реєстрацію в МБТІ. Відповідно до п.42 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме манно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабміну України від 25.12.2015 року № 1127 в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 23 серпня 2016 р. N2 553) для державної реєстрації права власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 р., подаються: технічний паспорт на об`єкт нерухомого майна; документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси. Документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси, не вимагається у разі, коли державна реєстрація права власності проводиться на індивідуальний (садибний) житловий будинок, садовий, дачний будинок, збудований на земельній ділянці, право власності на яку зареєстровано в Державному реєстрі прав. У такому разі заявник в поданій заяві обов`язково зазначає відомості про кадастровий номер відповідної земельної ділянки, за яким державним реєстратором отримуються відомості Державного земельного кадастру з метою встановлення місця розташування земельної ділянки, на якій споруджено відповідний об`єкт, для подальшого відображення таких відомостей як адреси об`єкта нерухомого майна. Вищий Спеціалізований Суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в листі № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» зазначив: «по об`єктах, що збудовані до 05 серпня 1992 року, тобто до прийняття постанови КМУ від 05 серпня 1992 року № 449, якою встановлено порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, при їх реєстрації для оформлення права власності одним із документів є висновок про технічний стан будинку (будівлі), що складається БТІ. Виходячи зі змісту наведених нормативних актів, громадяни, які збудували житлові будинки до 05 серпня 1992 року, могли за умови прийняття їх в експлуатацію відповідними комісіями отримати правовстановлюючі документи на будинок, навіть якщо його споруджено самовільно (самочинно) на земельній ділянці, яка перебуває в їх законному користуванні або у приватній власності. За наявності відповідних доказів судами може визнаватися право власності в порядку спадкування на спірні будинки, збудовані до 05 серпня 1992 року, на які спадкодавцем не було отримано правовстановлюючі документи». Відповідно до п.4 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, який набрав чинності з 01 січня 2004 року, Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, які виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності ЦК України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається, зокрема, внаслідок смерті особи. Відповідно до вимог ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Згідно ст. 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, в складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернуться до нотаріальної контори за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Позивач в передбаченому законом порядку звернувся із заявою про прийняття спадщини, однак не має можливості отримати свідоцтва про право на спадщину по незалежним від нього причинам, у зв`язку з чим порушуються права позивача. Відповідно до п.23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини. Крім того, суд враховує, що в Постанові №5 Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року в п. 5 вказано, що вирішуючи питання про правомірність набуття права власності, суд має враховувати, що воно набувається на підставах, які не заборонені законом, зокрема на підставі правочинів. При цьому діє презумпція правомірності набуття права власності на певне майно, яка означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК). Згідно ч.5 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову про неї. Позивач такої заяви не робила, фактично прийняла спадщину після смерті своєї матері [PERSON] , оскільки проживала та була зареєстрована разом з померлою за однією адресою, однак не має можливості отримати свідоцтво про справо на спадщину у нотаріуса а відтак її позовні вимоги є законними та обґрунтованими. Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. З огляду на вищевикладене, суд вважає, що зібрані у справі докази, встановлені судом фактичні обставини справи та належна оцінка доказів вказують на наявність підстав для задоволення позову.

Outcome: approved