Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-24 00:00:00

19.10.2021 [PERSON] звернулася до Миргородського міськрайонного суду Полтавської області із позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Виконавчий комітет Миргородської міської ради Полтавської області, як орган опіки та піклування. Позовна заява обґрунтована тим, що з 2005 року по 26.05.2010 [PERSON] та [PERSON] перебували в шлюбі. Від цього шлюбу у них народилася дитина [PERSON] , [INFO] . Після розірвання шлюбу, відповідач участі у вихованні дочки не приймає. Ніяким чином не піклується про дитину, не проявляє заінтересованості в її подальшій долі, не цікавиться її навчанням, станом здоров`я, не піклується про її фізичний і духовний розвиток. Тому [PERSON] просить суд позбавити [PERSON] батьківських прав щодо їх малолітньої доньки. Ухвалою судді від 28.10.2021 відкрито провадження в цивільній справі (а.с.20). 17.12.2021 підготовче провадження закрито, справу призначено до судового розгляду по суті. Позивач [PERSON] в судовому засіданні просила позбавити батьківських прав [PERSON] щодо дочки [PERSON] . Представник позивачки, адвокат Долженко О.М., просила позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, посилаючись на викладені в позовній заяві обставини Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, направив заяву про розгляд справи у його відсутність. Не заперечував проти задоволення позову, оскільки згодний з позовними вимогами. Представник третьої особи в судове засідання не з`явилася. Направила заяву про розгляд справи у відсутність представника. Підтримала висновок виконавчого комітету Миргородської міської ради від 07.12.2021 про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав. Суд, заслухавши позивачку, представника позивачки, свідка [PERSON] , дослідивши зібрані в справі докази, приходить до таких висновків. Згідно з ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею ч.1 ст.5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с.9). За змістом ст.ст. 3,9,18 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, яка набрала чинності для України 27.09.1991, у всіх діях щодо дітей, у тому числі коли дитина розлучається з одним з батьків, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Приписами ч. 1 ст. 12 ЗУ «Про охорону дитинства» встановлено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя. У відповідності до ст.150 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до ст. 141 СК України, мати , батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між особою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до частин 1, 2 та ч. 3 ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той, із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Відповідно до частин 1, 2 ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства», дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. У висновку органу опіки та піклування Виконавчого комітету Миргородської міської ради про доцільність (недоцільність) позбавлення батьківських прав від 07.12.2021, зазначено, що комісією з питань захисту прав дитини були уважно вивчені документи, подані [PERSON] , та з`ясовано, що [PERSON] разом з матір`ю, вітчимом [PERSON] та молодшою сестрою [PERSON] , 2016 р.н., проживають за адресою: [ADDRESS] . Дитина забезпечена всім необхідним для повноцінного життя та розвитку. [PERSON] займається вихованням доньки, забезпечує її потреби, піклується про її здоров`я, навчання, дбає про фізичний та духовний розвиток дитини, про що свідчить довідка КНП «Миргородський міський центр первинної медико-санітарної допомоги» та Миргородської гімназії імені Т.Г. Шевченка. Під час бесіди з неповнолітньою [PERSON] стало відомо, що дівчина підтримує наміри матері щодо позбавлення [PERSON] батьківських прав, оскільки останній вже багато років не приймає ніякої участі у її вихованні та забезпеченні. На комісії з питань захисту прав дитини [PERSON] повідомив, що не заперечує проти позбавлення його батьківських прав відносно неповнолітньої доньки [PERSON] , оскільки участі у виховання дитини не бере, матеріально не утримує та в майбутньому таких намірів не має. Виконавчий комітет Миргородської міської ради вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] щодо його дочки [PERSON] , [INFO] (а.с.27). Доказів на спростування наведених фактів, відповідачем суду не надано. Відповідно до ст. 165 СК з позовом про позбавлення батьківських прав можуть звернутися: один із батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина; заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, у якому вона перебуває; орган опіки та піклування; прокурор; сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до вимог ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Пункт 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» закріплює, що особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьками обов`язків по вихованню, а також встановити, що вони ухиляються від їх виконання свідомо, тобто, що вони систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжують не виконувати свої батьківські обов`язки (пункт 15 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007). Судом встановлено, що [PERSON] не виконує своїх батьківських обов`язків відносно малолітньої [PERSON] . Участі у її вихованні, лікуванні не приймає, не турбується про її здоров`я. Фінансової допомоги для виховання та утримання дитини не надає, не виявляє у відношенні до дочки батьківської турботи, що дійсно вказує на неналежне виконання батьківських обов`язків, свідоме нехтування батьківськими обов`язками, в розумінні законодавчих положень. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позов про позбавлення батьківських прав є обґрунтованим і таким, що відповідає інтересам дитини та підлягає задоволенню. Згідно з п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України, судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки в розмірі 908 грн.

Outcome: approved