Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-31 00:00:00

23.10.2021 року з позовом про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дитини до суду звернулась [PERSON] , в якому просить розірвати, шлюб зареєстрований 19 січня 2012 року виконавчим комітетом Бритівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, а також стягнути з [PERSON] аліменти на утримання малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 усіх видів заробітку ( доходу) щомісяця, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дня звернення до суду та до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено судді Анісімової Н.Д. Ухвалою суду від 25.10.2021 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. З боку позивача [PERSON] до судового засідання надійшла заява, в якій позивач позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просить його задовольнити та розглядати справу за відсутності позивача. Відповідач [PERSON] до судового засідання надав заяву, в якій він визнав позовні вимоги та не заперечує проти розірвання шлюбу в частині стягнення з нього аліментів у розмірі 1/4 всіх видів заробітку ( доходу) також не заперечує та просить справу розглядати за його відсутністю. Відповідно до вимог ст. 211 ч. 3 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутністю. Стаття 223 ч. 1 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умов, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши і оцінивши надані докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, 19 січня 2012 року позивач з відповідачем зареєстрували шлюб, про що того ж дня в Книзі реєстрації шлюбів було зроблено відповідний актовий запис за № 03. Від даного шлюбу у сторін народилась донька [PERSON] , [INFO] , яка проживає з матір`ю та перебуває на утриманні позивача, оскільки між сторонами не вирішено питання щодо утримання дитини. Причинами розірвання шлюбу позивачем зазначено - відсутність між подружжям любові, взаємоповаги. Від шлюбу з чоловіком є малолітня дитина (повних дев`ять років): дочка - [PERSON] , яка народилася [INFO] , що підтверджується долученою до цієї заяви завіреною належним чином ксерокопією свідоцтва про її народження, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції Одеської області 10.08.2012 на спеціальному бланку серії [NUMBER] . Під час спільного проживання з відповідачем однією сім`єю, ми зрозуміли, що не підходимо один одному, оскільки в нас різні характери і погляди на сімейне життя. В зв`язку з цим вони місяць тому припинили шлюбні і сімейні стосунки і проживаємо окремо. Позивачка з їх спільною дочкою проживають у своїх батьків за зазначеною вище адресою свого проживання. Спільне господарство ними не ведеться. Наші почуття вже давно згасли і ми перестали бути цікавими один одному. Їх шлюб повністю себе вичерпав і на даний час носить лише формальний характер. За таких обставинах суд вважає, що сформовані в родині відносини виключають спільне проживання чоловіка і жінки й роблять їх спільне життя надалі неможливим тому, що збереження родини суперечило б інтересам сторін. Згідно з ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до положень ст. 51 Конституції України, ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на добровільній згоді жінки та чоловіка, та примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Враховуючи причину розірвання шлюбу та не бажання позивача примиритися, суд вважає, що надавати строк для примирення недоцільно, тому що це суперечить інтересам позивача. Отже, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про розірвання шлюбу обґрунтовані і доказані, а тому шлюб слід розірвати, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача. Що стосується вимог про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини, то суд зазначає наступне. Позивач здійснює догляд за донькою, остання знаходиться на її утриманні, між нею та відповідачем не досягнуто угоди щодо порядку участі та розміру матеріального утримання малолітньої доньки. Згідно з нормами ч.1 та 2 ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення повноліття. Згідно з вимогами ч.3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч.1 ст.183 СК України частка заробітку батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Нормами ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Надані позивачем докази з боку відповідача не спростовані. Суд зазначає, що спірні правовідносини є сімейними та регламентуються положеннями ст. ст. 180-185 СК України. Частина 5 статті 183 Сімейного кодексу України наголошує на те, що той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Згідно зі ст. 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування та найважливішим обов`язком батьків. Статтею 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, регламентовано, що кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Вивчивши матеріали справи, проаналізувавши встановлені обставини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про стягнення аліментів на утримання малолітньої доньки, з врахування визнання їх відповідачем, підлягають задоволенню, так як обґрунтовані та доведені. На підставі вищевикладеного суд вважає, що позовні вимоги про стягнення аліментів підлягають задоволенню, а саме з відповідача підлягають стягненню аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] у частці від заробітку (доходу) відповідача яка становить 1/4 частину, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку з моменту звернення [PERSON] з відповідним позовом до суду та до досягнення доньки повноліття. Суд роз`яснює, що відповідно до положення ст. 192 Сімейного Кодексу України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про: 1) стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Таким чином, суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення з відповідача на користь позивача аліментів у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до вимог ч.1 ст.141 ЦПК України та ст.4 Закону України «Про судовий збір» з відповідача підлягає також стягненню в дохід держави судовий збір у розмірі 908,00 гривень.

Outcome: approved