Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-02 00:00:00

Стислий виклад позицій сторін. 09.09.2021 року представник позивачів адвокат Таргоній В.М., який діє в інтересах [PERSON] та [PERSON] на підставі договорів про надання правової допомоги СТ31/4526, СТ32 від 02.04.2021 року та ордерів на надання правової допомоги серії ВС №1087392та №1087389 від 26.07.2021 року, звернувся до Малинського районного суду Житомирської області з позовною заявою про відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю. Предметом позовних вимог є стягнення з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь [PERSON] , 1953 року народження та [PERSON] , 1960 року народження, 600 тис. грн. в якості відшкодування моральної шкоди, тобто по 300 тис. грн. на користь кожного з позивачів. Підставою позовних вимог є те, що 11.03.2020 року на станції Пенізевичі, ДН-4 Коростень, поблизу смт. Гранітне, поїзд №6623, сполученням Київ - Коростень (ЕР9 №662) скоїв наїзд на [PERSON] , 1979 року народження, який внаслідок отриманих травм помер. [PERSON] працював в ПЧЄ-13 (ремонтне депо) та повинен був повертатися вищезазначеним поїздом додому з роботи. 12.03.2020 року за фактом настання цієї події було внесено відомості до ЄРДР за №12020060080000133 та розпочато досудове розслідування. Постановою слідчого від 30.06.2020 року кримінальне провадження №12020060080000133 було закрито. Згідно даного документу факт наїзду на загиблого поїздом [PERSON] було встановлено, причиною смерті останнього є роздроблення грудної клітки. Отже, між наїздом на загиблого електропотягом №6623, сполученням Київ - Коростень (тобто джерелом підвищеної небезпеки в розумінні ст.1187 ЦК України) та смертю останнього, наявний причинно-наслідковий зв`язок. Поїзд №6623, сполученням Київ - Коростень (зчеп ЕР9Є-662) перебуває на балансі виробничого підрозділу «Моторвагонне депо Фастів» регіональної філії «Південно-Західна залізниця» АТ «Українська залізниця», а тому саме дане Товариство визначено відповідачем по справі. Загиблий [PERSON] є сином позивачів [PERSON] та [PERSON] . Внаслідок смерті сина позивачі втратили найближчу людину, позбавилися підтримки сина, любові та допомоги. Щодо тяжкості вимушених життєвих змін, представник позивача зазначає, що [PERSON] , [PERSON] та загиблого [PERSON] об`єднували тісні сімейні зв`язки, а також спільний побут, а тому у зв`язку зі смертю сина вимушені зміни в житті позивачів є дуже тяжкими. [PERSON] , [PERSON] необхідно докладати надзвичайно великих зусиль для організації свого життя. Отже, враховуючи вищевикладене, позивачі оцінюють розмір грошового відшкодування завданої їм моральної шкоди у грошовому еквіваленті у загальному розмірі 600 тис. грн. Такий розмір відшкодування, на думку позивачів, є розумним і справедливим і зможе хоча б частково допомогти в організації життя після тяжкої втрати. Представник [PERSON] та [PERSON] адвокат Таргоній В.М. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити. Представник відповідача АТ «Українська залізниця» провідний юрисконсульт відділу претензійно-позовної роботи та представництва в судах регіональної філії «Південно-Західна залізниця» Кучер М.М., яка діє в інтересах Акціонерного товариства на підставі довіреності від 14.07.2021 року, зареєстрованої в реєстрі за №290, в судовому засіданні заперечила щодо позовних вимог [PERSON] , [PERSON] , просила відмовити у їх задоволенні у повному обсязі, виходячи з наступних підстав. Так, у ході досудового розслідування в рамках кримінального провадження №12020060080000133 слідчими було допитано машиніста електропотягу №6623, сполученням Київ - Коростень (зчеп ЕР9Є-662) [PERSON] , який пояснив, що 11.03.2020 року, переїхавши вхідний сигнал по станції Пенізевичі (в`їхавши у межу, яка відноситься до станції, але фактично до платформи було ще приблизно 1км), на 97 км, при виїзді з кривої ділянки раптом побачив перед самим поїздом силует людини і одразу, з одночасною подачею гучного сигналу, застосував екстрене гальмування, проте уникнути наїзду на людину не вдалося. Між коліями виявили тіло чоловіка без ознак життя. Отже, з метою уникнення наїзду на [PERSON] , локомотивна бригада подали сигнали великої гучності, застосували екстрене гальмування, тобто спричинили ряд заходів, спрямованих на порятунок [PERSON] , однак останній перебував на залізничних коліях перед рухомим складом при обставинах, що виключають можливість уникнення наїзду, чим порушив Правила безпеки громадян на залізничному транспорті України. Постановою слідчого від 30.06.2020 року закрито вищезазначене кримінальне провадження у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.276 КК України в діях машиніста [PERSON] , а також органами досудового розслідування встановлено, що до смерті [PERSON] призвели дії самого потерпілого. Враховуючи, що вини працівників залізниці в порушенні правил безпеки руху та експлуатації залізничного транспорту немає та те, що шкода, завдана потерпілому внаслідок його умислу, в силу ч.1 ст.1193 ЦК України, не відшкодовується, представник відповідача просить відмовити [PERSON] та [PERSON] у задоволенні позовних вимог. Володілець джерела підвищеної небезпеки звільняється від відповідальності, якщо доведе, що шкоду було заподіяно внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. [PERSON] до наїзду на нього електропоїзду йшов по залізничній колії, що означає те, що потерпілий порушив п.п.2.1,2.2,2.3,2.5,2.6,2.20 та 3.16 Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України. Представник відповідача звертає увагу на те, що залізниця являється зоною підвищеної небезпеки і неможливо одразу зупинити поїзд чи змінити напрямок його руху. Навіть при екстреному гальмуванні до повної зупинки поїзд по інерції рухається щонайменше 800-1600м. Крім того, різке гальмування може призвести до аварії та травмування багатьох людей. Дотримання Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України не вимагає від пішоходів особливих зусиль, певних навичок чи здібностей. Очевидним є те, що потерпілий свідомо потрапив на залізничну колію і порушив Правила. Також [PERSON] не міг не помітити поїзд, що наближається, отже він усвідомлював, що перебування на колії при наближенні потягу матиме наслідком наїзд на нього, що свідчить про наявність умислу у діях потерпілого. Ці обставини у сукупності можуть свідчити про те, що [PERSON] свідомо допускав настання шкідливого результату. З акту службового розслідування обставин нещасного випадку невиробничого характеру вбачається, що загиблий був працівником дистанції колії, а значить в силу своїх службових обов`язків повинен був знати та розуміти значення нормативних актів з безпеки руху на залізниці, однак знехтував ними та свідомо допустив настання шкідливих для нього наслідків, тобто загинув через власний непрямий умисел, що цілковито виключає можливість настання цивільно-правової відповідальності з боку відповідача. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, повно, обґрунтовано, всебічно та безпосередньо з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши наявні докази, які мають юридичне значення для вирішення спору по суті, заслухавши пояснення сторін, вважає необхідним частково задовольнити позов [PERSON] , [PERSON] виходячи з наступного. Фактичні обставини справи, встановлені судом. Судом встановлено, що електропоїзд №6623 (зчеп ЕР9Є-662) перебуває на балансі виробничого підрозділу «Моторвагонне депо Фастів» регіональної філії «Південно-Західна залізниця». [PERSON] працює у виробничому підрозділі «Моторвагонне депо Фастів» регіональної філії «Південно-Західна залізниця» на посаді машиніста електропоїзда з 05.04.2018 року по теперішній час (а.с.12). 11.03.2020 року о 21 год. 06 хв. до оператора служби «102» Вальчука надійшло повідомлення від [PERSON] про те, що [INFO] о 21 год. 06 хв. в смт. Гранітне на станції Пенізевичи електропотяг збив людину, яка померла на місці пригоди. Даній заяві присвоєно №1255 у журналі єдиного обліку Малинського відділення поліції. Вказане підтверджується рапортом оперуповноваженого Терещенка на ім`я начальника Малинського ВП Коростишівського ВП ГУНП в Житомирській області Михайла Старовойта, наявного в матеріалах кримінального провадження №12020060080000133, відкритого за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.276 КК України (а.с.7 в матеріалах кримінального провадження). 12.03.2020 року о 10 год. 06 хв. відомості про вказану подію були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12020060080000133 (а.с.1 в матеріалах кримінального провадження). Зміст фабули, що міститься у витягу з ЄРДР, що наданий суду, полягає у наступному: 11.03.2020 року о 20 год. 43 хв. на 97 перегону Київ - Коростень, по станції Пенізевичі, смт. Гранітне Малинського району Житомирської області, водій електропотягу «Київ - Коростень» [PERSON] , рухаючись в напрямку м. Коростень, здійснив наїзд на пішохода [PERSON] . Внаслідок наїзду пішоход отримав тілесні ушкодження, від яких загинув на місці події. Того ж 12.03.2020 року за дорученням начальника СВ Малинського ВП Ковальова О.С. слідчим СВ майором поліції Тетяною Левченко було розпочато досудове розслідування (а.с.2 в матеріалах кримінального провадження). У зв`язку з тим, що кримінальне провадження потребувало прийняттю процесуальних рішень та проведенню слідчих дій, на підставі постанови начальника СВ Малинського відділення поліції було створено групу слідчих (а.с.5 в матеріалах кримінального провадження). Протоколом огляду місця події від 11.03.2020 року, об`єктом якого був 97км перегону Ірша - Пенізевичі, поблизу станції Гранітне, описано місце розташування трупа [PERSON] , плям бурого кольору, взуття потерпілого (а.с.8-11 в матеріалах кримінального провадження). До протоколу огляду додаються схематичне зображення місця події (а.с.12 в матеріалах кримінального провадження), наявна ілюстративна таблиця до протоколу огляду місця події (а.с.13-16 в матеріалах кримінального провадження). Протоколом допиту свідка [PERSON] (бригадира станції Пенізевичі) від 13.03.2020 року встановлено, що останній пояснив, що близько 21:30 год. йому зателефонував майстер [PERSON] та повідомив про те, що електропоїзд на станції Пенізевичі, який рухався з Києва в напрямку Коростеня, збив чоловіка, можливо співробітника залізниці. Одразу після телефонної розмови свідок виїхав на місце події. По прибуттю до опори №1 на колії було виявлено тіло [PERSON] (а.с.17-18 в матеріалах кримінального провадження). Протоколом допиту потерпілого [PERSON] (батька загиблого) від 26.03.2020 року встановлено, що останній пояснив, що близько 23:30 год. за адресою його місця проживання приїхав майстер [PERSON] , який повідомив [PERSON] про те, що його сина збив потяг, щодо інших обставин він не зазначив. Періодично [PERSON] вживав алкогольні напої (а.с.23 в матеріалах кримінального провадження). Протоколом допиту свідка [PERSON] (чергової на станції Пенізевичі) від 12.03.2020 року встановлено, що 11.03.2020 року близько 20 год. 40 хв., перебуваючи на своєму робочому місці, вона виявила, що електропоїзд №6623 зупинився на станції Ірша, у зв`язку з чим свідок по радіозв`язку визвала машиніста [PERSON] , який повідомив, що застосував екстренне гальмування потяга у зв`язку з запобіганням наїзду на людину. Разом з цим, поїзд не зміг загальмувати та скоїв наїзд на невідому особу. У ході огляду даної особи було встановлено особу [PERSON] та відсутність у нього ознак життя. Після отримання вказаного повідомлення, [PERSON] зателефонувала до служби «102» та проінформувала чергового поліції про випадок, а також до служби «103» (а.с.24-25 в матеріалах кримінального провадження). Протоколом допиту свідка [PERSON] (складавача поїздів) від 11.03.2020 року встановлено, що 11.03.2020 року близько 20 год. 40 хв. він перебував на робочій зміні та йому зателефонувала чергова на станції Пенізевичі [PERSON] , яка повідомила про те, що електропотяг №6623 скоїв наїзд на людину. В подальшому на коліях було виявлено тіло [PERSON] (а.с.26-27 в матеріалах кримінального провадження). Протоколом допиту свідка [PERSON] (машиніста РПЧ-8) від 08.05.2020 року встановлено, що 11.03.2020 року о 20 год. 44 хв., переїхавши сигнал вхідний станції Пенізевичі (в`їхав у межу, яка відноситься до даної станції, але фактично до платформи було ще приблизно 1 км) на 97 км, пікет І при виїзді з кривої ділянки колії, раптово побачив перед самим електропоїздом людину і одразу, з одночасною подачею гучного сигналу, застосував екстрене гальмування, але наїзду на людину уникнути не вдалося. При цьому різка поява людини на коліях при такій швидкості та виїзду з кривої ділянки колії унеможливлювала уникнення наїзду (а.с.50-52 в матеріалах кримінального провадження). Згідно довідки судово-медичного експерта Малинського бюро СМЕ В. Марущака, причиною смерті [PERSON] , 1979 року народження, є розтрощення грудної клітки (а.с.14). Відповідно до довідки за підписом техніка-розшифровувача В.В. Зубченка , з розшифрування швидкостемірної стрічки поїзда №6623, ЭР9М 38601, під керуванням локомотивної бригади в складі машиніста [PERSON] , помічника машиніста [PERSON] , поїзд відправився від станції Київ о 18 год. 14 хв.; на 97 км 1пк застосовано екстрене гальмування при швидкості 52 км/год. Зупинився потяг о 20 год. 44 хв. Розрахунковий гальмівний шлях 195м, дійсний гальмівний шлях 175м. О 21 год. 19 хв. машиніст привів електропотяг в рух і прибув на станцію Коростень о 22 год. 40 хв. (а.с.43 в матеріалах кримінального провадження). Також в матеріалах кримінального провадження міститься рапорт машиніста [PERSON] на ім`я начальника виробничого підрозділу Моторовагонного депо Фастів,в якій машиніст описує нещасний випадок на залізниці,який мав місце 11.03.2020 року (а.с.44 в матеріалах кримінального провадження). З Акту №1 службового розслідування обставин нещасного випадку невиробничого характеру на Південно-Західній залізниці від 18.03.2020 року, затвердженого першим заступником начальника Коростенської дирекції залізничних перевезень О.М. Мазуром та складеним в.о. начальника станції Пенізевичі Андрійчуком Н.С., начальником сектору охорони праці дирекції Рафальським В.О. та заступником начальника станції Таргонською С.М. , вбачається, що 11.03.2020 року о 20 год. 44 хв. при слідуванні електропоїзду №6623, сполученням Київ - Коростень, при під`їзді до станції Пенізевичі, перед вхідним сигналом локомотивна бригада подавала сповіщальний сигнал. Після про слідування вхідного сигналу на 97 км пк 1 по станції Пенізевичі, 1-а головна колія, при виїзді з кривої ділянки колії, локомотивна бригада раптово побачила тінь і в цю ж мить відчула удар в лобову частину головного вагону. Машиніст при швидкості руху 52 км/год. застосував екстрене гальмування з подачею сигналу великої гучності, але уникнути наїзду не вдалося Отже, комісія прийшла до висновку про порушення потерпілим Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України та Правил поведінки громадян на залізничному транспорті. Вини інших осіб не встановлено (а.с.74-75 в матеріалах кримінального провадження). 30.06.2020 року слідчим СВ Малинського ВП Коростишівського ВП ГУНП в Житомирській області Левченко Т.К. за результатами розгляду матеріалів кримінального провадження №12020060080000133 було винесено постанову про закриття кримінального провадження, оскільки вини працівників залізниці в порушенні правил безпеки руху та експлуатації залізничного транспорту, що спричинило загибель [PERSON] не встановлено, з метою уникнення наїзду на останнього машиніст та помічник машиніста подавали сигнали великої гучності, застосували екстрене гальмування, тобто вчинили заходи, спрямовані на врятування [PERSON] , однак останній перебував на залізничній колії перед рухомим складом при обставинах, що виключають можливість уникнення наїзду, чим порушив Правила безпеки громадян на залізничному транспорті України, а тому кримінальне провадження за ч. 3 ст.276 КК України необхідно закрити у зв`язку з відсутністю складу даного правопорушення (а.с.78 в матеріалах кримінального провадження). Відповідно до Висновку експерта №34 (експертизу почато 12.03.2020р., експертизу закінчено 21.07.2020р.) причиною смерті [PERSON] являються тупа травма голови, грудної клітки, органів черевної порожнини, хребта, що зумовило зупинку функцій центральної нервової системи, серцевої діяльності, дихання. Смерть потерпілого настала одразу після отримання тілесних ушкоджень. При судово-медичному дослідженні трупа виявлені тілесні ушкодження у вигляді множинних ран та ссадин голови, обличчя, тулубу, кінцівок, переломів кісток склепіння черепу, лицевого відділу черепу, переломів хребта, на рівні 1 грудного хребця та 1 поперекового хребця з повним розривом спинного мозку, множинних переломів ребер з ушкодженням пристінкової плеври, розриву серця правого шлуночка, печінки, які є смертельними і могли утворитись від дії твердих тупих предметів з значною силою прикладання (а.с.76 в матеріалах кримінального провадження). Мотиви та застосовані норми права. Згідно ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Згідно зі статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Під час розгляду справи судом було забезпечено сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості (стаття 129 Конституції України). Згідно ст. 15,16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно зі ст.ст. 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. У відповідності до ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Надаючи правову оцінку фактичним обставинам справи, суд виходить з таких норм законодавства. Стаття 3 Конституції України визначає, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. Як принцип всієї практичної діяльності держави, всіх її органів та посадових осіб за статтею 3 Конституції України права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість функціонування держави, їх утвердження і забезпечення і є головним обов`язком держави. На забезпечення ефективного захисту прав та свобод людини направлені норми Конституції України про розповсюдження юрисдикції судів на всі правовідносини, які виникають у державі, а також на відшкодування моральної та матеріальної шкоди, як результат порушених прав фізичних та юридичних осіб. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, завдання моральної шкоди іншій особі (пункт 3 частини другої статті 11 ЦК України). Відшкодування шкоди - це один з найважливіших інститутів сучасної правової науки. У законодавстві України передбачено два види шкоди, що підлягає відшкодуванню - шкоду матеріальну і шкоду моральну. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди (пункт 9 частини другої статті 16 ЦК України). Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Вимоги частин 2 та 3 статті 23 ЦК України передбачають, що моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до роз`яснень, наведених у пункті 9 Постанови Пленуму Верховного Суду від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. За змістом пункту 1 частини 2 статті 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Відповідно до частини 2 статті 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю. Відповідно до вимог частин 2 та 5 статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Отже, обов`язок доведення вини, власника або володільця джерела підвищеної небезпеки покладено саме на власника або володільця джерела підвищеної небезпеки. Така правова позиція висловлена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року № 14-463цс18 (справа № 210/5258/16-ц) та постанові Верховного Суду від 08 листопада 2018 року № 61-44173св18 (справа № 336/3665/16-ц) та постанові Верховного Суду від 03 квітня 2018 року №61-10154 св18 (справа №355/812/17). За змістом зазначених норм матеріального права власник (володілець) джерела підвищеної небезпеки відповідає за шкоду без врахування вини, та може бути звільнений від такої відповідальності лише спричинення шкоди за наслідками непоборної силі або умислу потерпілого на завдання самому собі цієї шкоди. Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається також на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди. Такі правові висновки зроблені Верховним Судом у постановах від 5 червня 2019 року у справі № 466/4412/15-ц (провадження № 61-37654св18), від 15 серпня 2019 року у справі №756/16649/13-ц (провадження № 61-26702св18), від 2 жовтня 2019 року у справі № 447/2438/16-ц (провадження № 61-26195св18), від 11 грудня 2019 року у справі № 601/1304/15-ц (провадження №61-33216св18) та інших. У ході судового розгляду справи судом встановлено, що потерпілий [PERSON] в момент загибелі знаходився прямо на залізничній колії. Також встановлено, що працівники залізниці вчинили усі можливі заходи, спрямовані на врятування [PERSON] при обставинах, що виключають можливість уникнення наїзду. Разом з цим, матеріали справи не містять доказів, які б вказували на наявність обставин непереборної сили або умислу потерпілого щодо настання наслідків у вигляді фізичних пошкоджень. При цьому суд зазначає, що питання щодо наявності у діях особи умислу на спричинення собі фізичних ушкоджень слід вирішувати, виходячи із сукупності всіх обставин справи, в тому числі необхідно враховувати поведінку потерпілого, обставини, що передували настанню події. У даному випадку матеріали справи не містять жодних визначальних документів, які б підтверджували наявність свідомого умислу у [PERSON] перебувати на залізничній колії, адже неможливо встановити чи усвідомлював потерпілий загальну обстановку, чи передбачав наслідки та чи бажав їх настання. Разом з цим, діяльність, пов`язана з використанням потягів є джерелом підвищеної небезпеки, а оскільки володільцем потягу №6623 є АТ «Укрзалізниця», то відповідач зобов`язаний відшкодовувати завдану транспортними засобами, якими Товариство володіє, шкоду. Моральна шкода позивачам, завдана смертю їх сина, що спричинило та буде спричиняти протягом усього життя їм душевні страждання; зазначені обставини істотно змінюють життя позивачів, тягнуть за собою зараз та потягнуть у подальшому додаткові зусилля на організацію свого життя. Відновити становище, яке існувало до смерті сина у житті позивачів неможливо. За наслідками смерті [PERSON] та [PERSON] позбавлені моральної підтримки з боку померлого у житті в майбутньому. Суд наголошує на тому, що за матеріалами справи не встановлено, за яких обставин потерпілий опинився на залізничній колії, як не встановлено і факту свідомого порушення потерпілим Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України. АТ «Українська залізниця» не наведено будь-яких даних, які б свідчили, що [PERSON] передбачав, бажав чи свідомо допускав настання пригоди зі смертельним наслідком, а тому посилання представника відповідача на відсутність підстав для відшкодування шкоди у зв`язку із умислом потерпілого є безпідставним. При цьому суд також враховує, що смерть [PERSON] спричинена також у зв`язку з його особистою необережністю та перебуванням на залізничній колії, а отже однією з причин загибелі є недотримання померлим правил поведінки на залізничному транспорті, що тягне за собою зменшення суми відшкодування. З огляду на вищевикладене та з урахуванням зазначених обставин стягненню підлягає сума у загальному розмірі 200 тис. грн., тобто по 100 тис. грн. на користь кожного з позивачів, що на думку суду є належним відшкодуванням у цьому випадку. Таким чином, оцінюючи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, виходячи з принципів розумності, пропорційності, виваженості, справедливості, з урахуванням балансу інтересів сторін, меж дозволеного втручання, вирішуючи позов у межах заявлених вимог, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову [PERSON] та [PERSON] про стягнення моральної шкоди. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у відповідності до ст.141 ЦПК України, суд зазначає наступне. Враховуючи те, що позовні вимоги [PERSON] та [PERSON] задоволені частково, а позивачі звільнені від сплати судового збору при зверненні до суду, то у такому разі з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір у розмірі 2000,00 грн. Інших судових витрат не заявлено.

Outcome: partial