Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-02 00:00:00

\~ \~ \~ \~ [PERSON] звернулась до Заводського районного суду м.\~Запоріжжя з позовом до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору [PERSON] , про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. \~ \~ \~ \~В обґрунтування позовних вимог [PERSON] посилалась на те, що на підставі договору дарування частини житлового будинку від 28.05.2010, зареєстрованого в реєстрі за № 1143, їй належить Ѕ частина будинку за адресою: [ADDRESS] . Позивач зареєстрована у вказаному будинку та фактично в ньому проживає разом з трьома неповнолітніми дітьми. Крім того, в будинку значиться зареєстрованим, але фактично з серпня 2019 року не проживає її колишній чоловік [PERSON] . Шлюб між подружжям розірвано 06.06.2019 відповідно до рішення Заводського районного суду м.\~Запоріжжя. Місце проживання відповідача позивачці невідомо. Витрати по утриманню житла відповідач не несе, перешкод у користуванні житлом йому ніхто не чинить. Позивач більше року не пов`язана з відповідачем спільним побутом, не має взаємних прав та обов`язків. Домовленостей щодо збереження за відповідачем права користування будинком у разі його тривалої відсутності немає. Посилаючись на вимоги ст.ст. 317, 405 ЦК України позивач просить суд визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . \~ \~ \~ \~Заочним рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 02.10.2020 позовні вимоги [PERSON] задоволено у повному обсязі. Відповідача [PERSON] визнано таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] та стягнуто на користь позивача судовий збір в розмірі 840,80 грн. \~ \~ \~ \~Ухвалою Заводського районного суду м. Запоріжжя від 26.04.2021 заяву відповідача [PERSON] задоволено. Заочне рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 02.10.2020 по справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору [PERSON] , про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням скасовано. Розгляд справи вирішено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, судове засідання по суті призначено на 03.06.2021. \~ \~ \~ \~Позивач в судовому засіданні підтримала позицію, викладену в позовній заяві, просила задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Додатково пояснила, що будинок, власником Ѕ частини якого вона є, знесений та на цьому місці самочинно зведено новий, будівництво якого продовжувалось в період з 2010 по 2015 роки. У будівництві приймали участь вона, відповідач та родичі. Відповідач чинить позивачеві перешкоди у самочиннозбудованому будинку, який не зареєстровано. Позивач перешкоджає відповідачеві у спілкуванні з дітьми, оскільки він над ними знущається та б`є їх. \~ \~ \~ \~Представник відповідача адвокат Коноваленко О.Ю., заперечував щодо задоволення позовних вимог з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. \~ \~ \~ \~Третя особа [PERSON] , належним чином повідомлений про дату, час і місце судового розгляду справи, однак до суду повторно не з`явився, причину своєї неявки суду не повідомив, відзиву не подав, а тому суд прийшов до переконання про можливість розгляду справи за його відсутності. \~ \~ \~ \~Свідок з боку відповідача [PERSON] зазначила, що позивач є її донькою. Олег б`є її доньку, коли п`яний проявляє агресію. Будинок [ADDRESS] будували всі разом (вона, її чоловік, [PERSON] , [PERSON] ). [PERSON] мешкає вона не знає. З 2019 року в будинку ніхто не мешкає. Дочка з внуками живуть у неї. [PERSON] дітей пригнічував, дочку ображав. Замість старого знесеного будинку побудували новий, який не зареєстрували. \~ \~ \~ \~Свідок з боку відповідача [PERSON] засвідчив, що [PERSON] його друг, [PERSON] колишня дружина Олега. [PERSON] постійно мешкав за адресою: [ADDRESS] . З липня 2019 року почав їздити на заробітки до Польщі. Їздив на 2-3 місяці. Він бував в гостях у [PERSON] , в тому числі і влітку 2020 року. Приймав участь в будівництві зазначеного будинку відповідача. Позовні вимоги щодо того, що [PERSON] не мешкає в цьому будинку з 01.08.2019 неправдиві. \~ \~ \~ \~Свідок [PERSON] пояснила, що [PERSON] її двоюрідна племінниця. Сама вона мешкає за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] колишній чоловік [PERSON] . [PERSON] та [PERSON] жили зі скандалами, вона забирала дітей під час сварок. Свідок зазначає, що підписувала акт про не проживання [PERSON] . Він з`являвся тільки для того, щоб чинити скандали з [PERSON] . Підтверджує, що [PERSON] з 01.08.2019 не мешкає в цьому будинку. \~ \~ \~ \~Суд, заслухавши пояснення сторін, покази свідків, дослідивши та оцінивши надані докази, у їх сукупності, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. \~ \~ \~ \~За приписами ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. \~ \~ \~ \~Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. \~ \~ \~ \~Згідно з положеннями ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. \~ \~ \~ \~За положеннями статті 156 ЖК України та статті 405 ЦК України право члена сім`ї власника будинку, який не є його співвласником, на користування цим будинком обумовлено наявністю сімейних відносин із власником і спільним із ним проживанням у цьому будинку. В свою чергу, ч. 4 ст. 156 ЖК України визначено, що до членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме: подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. \~ \~ \~ \~Частина 2 ст. 405 ЦК України встановлює, що член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. \~ \~ \~ \~Положення цієї статті регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сім`ї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сім`ї власника без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. \~ \~ \~ \~Чинне законодавство не містить вичерпного переліку таких поважних причин, у зв`язку з чим вказане питання вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням конкретних обставин справи. \~ \~ \~ \~Судом встановлено, що рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 06.06.2019 (справа №\~332/1046/19, провадження № 2/332/928/19) шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 24.12.2005 Заводським відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції за актовим записом № 465, розірвано. Рішення набрало законної сили 18.10.2019 (а.с. 12-14). \~ \~ \~ \~На підставі договору дарування від 28.05.2010, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Бугрім О.В., зареєстрованого в реєстрі за №\~1143, позивачці [PERSON] [PERSON] , яка діє в інтересах [PERSON] , передано в дар Ѕ частину житлового будинку [ADDRESS] з відповідною часткою господарчих та побутових будівель і споруд (а.с.\~6-7). Вказаний факт також підтверджується Витягом з Державного реєстру правочинів № 8587096 від 28.05.2010 (а.с. 8) та Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 26270437 від 01.06.2010 (а.с. 10). \~ \~ \~ \~Відповідно до «Акта непроживании № 01/19 от «12» февраля 2020 г.», підписаного [PERSON] та [PERSON] , встановлено, що відповідач [PERSON] дійсно не мешкає за адресою: [ADDRESS] з 01.08.2019 (а.с. 17). \~ \~ \~ \~Відповідно до «Акта непроживании № 03/04» від 11.07.2020, підписаного [PERSON] та [PERSON] , встановлено, що відповідач [PERSON] дійсно не мешкає за адресою: [ADDRESS] з 01.08.2019 (а.с. 18). \~ \~ \~ \~Як вбачається з відповіді, наданої на запит суду Департаментом реєстраційних послуг Запорізької міської ради № 1202_01-71 від 16.07.2020, відповідач [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] з 29.06.2010 по теперішній час (а.с.\~37). \~ \~ \~ \~У відзиві відповідач посилається на те, що відомості, зазначені в позовній заяві є недостовірними. Відповідач проживав в будинку [ADDRESS] до моменту виїзду за кордон, тобто до кінця червня 2020 року. Всі його особисті речі на день подачі позову до суду залишались в будинку. Між позивачем та відповідачем було узгоджено, що коли останній повернеться з-за кордону, вони документально оформлять самовільне будівництво. \~ \~ \~ \~Конституцією України передбачено як захист права власності, так і захист права на житло. \~ \~ \~ \~Вирішуючи даний спір суд, вважає необхідним врахувати наступне. \~ \~ \~ \~Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. \~ \~ \~ \~За положеннями статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. \~ \~ \~ \~Відповідно до п. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (надалі Конвенція) та практику Суду як джерело права. \~ \~ \~ \~Відповідно до ст. 1 першого Протоколу до Конвенції, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини під майном також розуміються майнові права. \~ \~ \~ \~Згідно ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого приватного та сімейного життя, до свого житла та кореспонденції. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кривіцька і Кривіцький проти України» від 02.12.2010 (надалі Рішення Європейського суду від 02.12.2010), в контексті вказаної Конвенції поняття «житло» не обмежується приміщенням, в якому проживає на законних підставах, або яке було у законному порядку встановлено, а залежить від фактичних обставин, а саме існування достатніх і тривалих зв`язків з конкретним місцем. Втрата житла будь-якою особою є крайньою формою втручання у права на житло (Заява №\~30856/03, пункт 40). \~ \~ \~ \~Таким чином, тривалий час проживання особи в житлі, незалежно від його правового режиму, є достатньою підставою для того, щоб вважати відповідне житло належним такій особі в розумінні ст. 8 Конвенції, а тому наступне виселення її з відповідного житла є невиправданим втручанням в приватну сферу особи, порушенням прав на повагу до житла. \~ \~ \~ \~У п. 44 Рішення Європейського суду від 02.12.2010 Європейський суд з прав людини визначив, що втручання у право заявника на повагу до його житла має бути не лише законним, але й «необхідним у демократичному суспільстві». Інакше кажучи, воно має відповідати «нагальній суспільній необхідності», зокрема бути співрозмірним із переслідуваною законною метою. Концепція «житла» має першочергове значення для особистості людини, самовизначення, фізичної та моральної цілісності, підтримки взаємовідносин з іншими, усталеного та безпечного місця в суспільстві. \~ \~ \~ \~Судом не встановлено та сторонами не надано доказів наявності у відповідача іншого житла, а також відсутнє підтвердження свідомої поведінки відповідача, що свідчить про втрату ним інтересу до такого житлового приміщення. Крім цього, будинку [ADDRESS] як такого фактично взагалі не існує, що знайшло своє підтвердження в судовому засіданні, оскільки сторонами зазначено та показами свідків підтверджено, що на місці старого будинку побудовано новий двоповерховий будинок, який документально не оформлено. \~ \~ \~ \~Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. \~ \~ \~ \~Згідно з ч. 7 ст. 81 ЦПК України, суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. При цьому, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України). Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2)\~висновками експертів; 3) показаннями свідків. \~ \~ \~ \~Частинами 1, 2 ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. \~ \~ \~ \~В порушення норм, зазначених судом, звертаючись до суду із позовом про визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, позивачем не надано достатніх доказів. \~ \~ \~ \~На переконання суду, сам по собі факт не проживання відповідача в будинку та перебування його за кордоном, не може бути достатньою підставою для визнання його таким, що втратив право користування цим житлом. \~ \~ \~ \~Суд також критично ставиться до складених актів про не проживання [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , як на доказ не проживання відповідача тривалий час у вказаному будинку, оскільки особи, які склали ці акти та завірили своїми підписами, засвідчили лише фактичне не проживання відповідача в будинку на час складання актів із зазначенням періоду «з 01.08.2019» без зазначення кінцевого періоду, що ставить під сумнів їхню обізнаність щодо фактичного, конкретного періоду не проживання та причин не проживання відповідача у спірному будинку. \~ \~ \~ \~Враховуючи, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження доводів, викладених у позовних вимогах, суд вважає, що позов не обґрунтований та не підлягає задоволенню. \~ \~ \~ \~На підставі\~викладеного та\~

Outcome: dismissed