Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-25 00:00:00

Представник позивача за довіреністю Дашко В.М. у лютому 2021 року звернувся до суду із зазначеним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що [PERSON] звернувся до АТ КБ «ПРИВАТБАНК» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав анкету-заяву №б/н від 12.06.2010. При підписанні анкети-заяви відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та Правилами надання банківських послуг», «Тарифами», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг. Відповідно до виявленого бажання відповідачу було відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт, який у подальшому збільшувався. Для користування кредитним картковим рахунком відповідачу було видано кредитну картку. АТ КБ «ПРИВАТБАНК» свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі надавши відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах передбачених договором та у межах кредитного ліміту. Відповідач не виконав взяте на себе зобов`язання за договором не надавши кошти для погашення заборгованості розмір якої, згідно розрахунку позивача, станом на 20.01.2021 складає 35255,97 грн., яка складається з наступного: 29143,62 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 6112,35 грн. - заборгованість за простроченими відсотками. У зв`язку з наведеним, представник позивача просить суд стягнути з відповідача на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість за кредитним договором №б/н від 12.06.2010 розмір якої станом на 20.01.2021 складає 35255,97 грн., а також стягнути судові витрати, понесені при подачі позову. Ухвалою суду від 02.03.2021 було відкрито провадження у даній справі та вирішено здійснювати розгляд за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. 14.04.2021 у даній справі Тростянецьким районним судом Сумської області було ухвалено заочне рішення, яким позовні вимоги АТ КБ «ПРИВАТБАНК» були задоволені частково та з [PERSON] на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» стягнуто заборгованість за кредитним договором №б/н від 12.06.2010 у розмірі 29143,62 грн, а також судовий збір у розмірі 1876, 38 грн. У задоволенні іншої частини позовних вимог було відмовлено. Не погодившись із указаним рішенням суду, [PERSON] 26.07.2021 подав до суду заяву про перегляд заочного рішення. Ухвалою суду від 27.07.2021 було прийнято до розгляду заяву [PERSON] про перегляд заочного рішення. 13.08.2021 представник АТ КБ «ПРИВАТБАНК» подав відзив на заяву про перегляд заочного рішення, у якій просив відмовити у задоволенні заяви відповідача про перегляд заочного рішення. Ухвалою Тростянецького районного суду Сумської області від 02.09.2021 було задоволено заяву [PERSON] , скасовано заочне рішення Тростянецького районного суду Сумської області від 14.04.2021 та призначено справу до судового розгляду. 07.10.2021 представник відповідача адвокат Сумцов Є.С. подав відзив на позов, у якому просив відмовити АТ КБ «ПРИВАТБАНК» у задоволенні позовних вимог у повному обсязі з тих підстав, щоУмови та Правила надання банківських послуг, Витяг з тарифів банку не містять підпису відповідача, а тому відсутні підстави вважати, що останній був ознайомлений з ними. Представник відповідача вважає, що банк має право на стягнення у примусовому порядку з відповідача фактично отриманої суми кредитних коштів, тобто заборгованість за тілом кредиту, яка згідно з розрахунком заборгованості за даним договором відсутня (поточне тіло кредиту). Також представник відповідача зазначив, що вимога позивача про стягнення 6112,35 грн заборгованості за простроченими відсотками не підлягає задоволенню у повному обсязі, оскільки банком не доведено правомірність (умови та порядок) нарахування таких сум. Крім того, представник відповідача вказав, що не погоджується з розрахунком наданим представником позивача, оскільки виникнення такої заборгованості як «прострочене тіло кредиту» обумовлюється включенням до неї певних сум, які є насправді різного роду комісіями, пенею та страховими платежами. На думку представника відповідача прострочене тіло кредиту виникло здебільшого за рахунок таких операцій як: списання відсотків за використання кредитного ліміту; регулярне списання платежу за договором; страховий платіж за договором; щомісячний платіж за сервісом «Оплата частинами» тощо. Автоматичне погашення з картки відповідача відбулося на загальну суму 949,55 грн і сторона відповідача вважає, що дані кошти позивачем безпідставно спрямовувалися на оплату відсотків, а також пені, що не передбачено умовами укладеного між сторонами кредитного договору, та безпідставно позивачем не зараховувалися у повному обсязі на оплату зобов`язань відповідача за тілом кредиту. Також представник відповідача зазначив, що відбулося списання коштів за операцією «Регулярне списання платежу за договором» на загальну суму 15676,60 грн. 23.10.2021 представник позивача АТ КБ «ПРИВАТБАНК» подала відповідь на відзив, у якому крім обставин зазначених у позовній заяві вказала на те, що відповідач підписавши заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг ознайомився та згодний з Умовами та Правилами надання банківських послуг, у тому числі з Умовами та Правилами обслуговування по платіжним карткам, розташованим на сайті банку www.privatbank.ua: https://client-bank.privatbank.ua., Тарифами банку, які разом з цією заявою складають Договір банківського обслуговування. Тобто у даному випадку зміст кредитного договору зафіксовано у декількох документах: у заяві позичальника, Умовах та Правилах надання банківських послуг та Тарифах. На підставі поданої заяви, відповідачу було відкрито картковий рахунок, ключем до карткового рахунку є пластикова картка, яку отримав відповідач та мобільний телефон який вказав останній у заяві. За допомогою установлених ключів до карткового рахунку відповідачу надано можливість здійснювати дистанційне обслуговування операцій по рахунку. З моменту оформлення кредитного договору пройшло 11 років, позичальник у Банк не звертався за фактом неправильного нарахування відсотків, що на думку представника позивача свідчить про те, що відповідач знав про розмір процентних ставок та інші умови обслуговування і повністю з ними погодився. Також представник позивача зазначила, що з виписки по картковому рахунку вбачається, що відповідач користувався грошима отримуючи кошти через банкомат, здійснював розрахунки через термінали у касах магазинів, а отже й отримав кредитну картку «Універсальна», оскільки проведення вказаних операцій є неможливим без наявності картки. Крім того представник позивача вказала, що договірне списання коштів та списання за операцією «Регулярне списання платежу за договором» передбачено Умовами та правилами надання банківських послуг, до яких відповідач приєднався, підписавши анкету-заяву. До певного часу відповідач належним чином виконував свої зобов`язання за кредитом, що свідчить про те, що відповідач знав про умови кредитування та визнав свої зобов`язання за договором, тому посилання відповідача про те, що останній не був ознайомлений з умовами кредитування не має прийматися судом до уваги. 01.12.2021 представник відповідача адвокат Сумцов Є.С. подав до суду заперечення на відповідь на відзив, у якому виклав аналогічні обставини з тими, що зазначені у відзиві на позов та просив відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог. 10.12.2021 представник позивача подала письмові пояснення щодо заперечень відповідача у яких зазначила ті ж обставини, які вказані у позовній заяві та відповіді на відзив. Представник позивача у судовому засіданні заявлений позов підтримав у повному обсязі обґрунтувавши обставинами, які зазначені у позовній заяві, відповіді на відзив та письмових поясненнях, просив задовольнити заявлені позовні вимоги. Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечив у повному обсязі з підстав викладених у відзиві на позов та в запереченнях, просив відмовити у задоволенні позову. Заслухавши пояснення представника позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд вважає, що між сторонами мають місце цивільні правовідносини, пов`язані зі спорами про виконання зобов`язань, які виникли за кредитним договором, позов частково обґрунтований і підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом установлено, що [PERSON] звернувся до АТ КБ «ПРИВАТБАНК» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг № б/н від 12.06.2010, згідно з якою отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок (а.с. 16). У вказаній Анкеті-Заяві зазначено, що разом із Пам`яткою клієнта, Умовами і правилами надання банківських послуг, а також Тарифами, вони складають договір про надання банківських послуг, примірник якого був наданий відповідачу в письмовому вигляді для ознайомлення. Розмір кредитного ліміту неодноразово змінювався, що вбачається з довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки (а.с. 14). Для користування кредитними коштами відповідачу було видано кредитні картки: № [NUMBER] дата відкриття 17.07.2010 з терміном дії до 06/14; № [NUMBER] дата відкриття 12.06.2012 з терміном дії до 06/14, № [NUMBER] дата відкриття 30.05.2014 з терміном дії до 12/17, № [NUMBER] дата відкриття 19.07.2014 з терміном дії до 06/18, № [NUMBER] дата відкриття 26.02.2018 з терміном дії до 01/22 (а.с. 15). Взяті на себе зобов`язання за кредитним договором відповідач належним чином не виконує, що створило заборгованість розмір якої, згідно розрахунку позивача, станом на 20.01.2021 складає 35255 грн. 97 коп. Вказаний розмір заборгованості складається з наступного: 29143 грн 62 коп. - заборгованість за тілом кредиту; 6112 грн 35 коп. - заборгованість за простроченими відсотками (а.с.3-13). Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд не погоджується з доводами позивача про те, що анкета-заява №б/н від 12.06.2010 разом з «Умовами та Правилами надання банківських послуг» та «Тарифами» складає договір про надання банківських послуг, з огляду на таке. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПРИВАТБАНК»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Також суд враховує, що Витяг з «Умов та Правил надання банківських послуг», а також Витяг з «Тарифів», які були додані позивачем до позовної заяви на підтвердження обставин, на які він посилається як на підставу своїх вимог не містять підпису відповідача, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 12.06.2010 шляхом підписання заяви-анкети. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. В Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу, закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй, що прямо передбачено у статті 8 Конституції України. Відповідно до частини четвертої статті 42 Конституції України держава захищає права споживачів. Згідно з частиною першою статті 1 ЦК України цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вольного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників. Основні засади цивільного законодавства визначені у статті 3 ЦК України. Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України. Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (частина перша статті 11 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-XII«Про захист прав споживачів» (далі - Закон №1023-XII). Згідно з пунктом 22 частини першої статті 1 Закону № 1023-XII споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. У пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийняті 09 квітня 1985 року №39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями. Конституційний Суд України у рішенні від 11 липня 2013 року у справі за конституційним зверненням щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту. З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, суд зауважує, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Тому відсутні підстави вважати, що АТ КБ «ПРИВАТБАНК» при укладенні договору з [PERSON] дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору. Такий висновок суду узгоджується з правовою позицією викладено в Постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 у справі №342/180/17, який відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України враховується судом у даному випадку при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин. З огляду на зазначене, суд вважає що вимоги позивача про стягнення заборгованості за простроченими відсотками задоволенню не підлягають. Разом з тим, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПРИВАТБАНК» не повернуті, виходячи з вимоги ч. 2 ст. 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання виконання боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. При визначенні заборгованості відповідача перед позивачем за простроченим тілом кредиту суд враховує таке. З виписки по рахунку за кредитним договором вбачається, що позивачем було здійснено автоматичне погашення заборгованості з картки відповідача, а саме: 09.06.2020 у сумі 10,93 грн, 12.06.2020 - 25,00 грн, 01.07.2020 - 497,50 грн, 04.07.2020 - 373,13 грн, 30.08.2020 - 42,99 грн, а всього на загальну суму у розмірі 949,55 грн (а.с. 51-62). Після автоматичного погашення заборгованості тіло кредиту не зменшилося, що вбачається з розрахунку заборгованості (а.с. 12-13). Таким чином, суд вважає, що АТ КБ «ПриватБанк» безпідставно спрямовувались кошти, які були автоматично зараховані з іншого рахунку позивача на оплату відсотків, а також пені, що не передбачено умовами укладеного сторонами кредитного договору, та які безпідставно банком не зараховувалися у повному обсязі на оплату зобов`язань відповідача за тілом кредиту. Крім того, з виписки по рахунку за кредитним договором також вбачається, що за карткою відповідача відбувалося списання коштів за операцією «Регулярне списання платежу за договором», а саме: 17.05.2019 списано кошти у розмірі 1341,60 грн; 17.06.2019 списано кошти у розмірі 1341,60 грн; 17.07.2019 списано кошти у розмірі 1341,60 грн; 17.08.2019 списано кошти у розмірі 1341,60 грн; 17.09.2019 списано кошти у розмірі 226,06 грн; 17.09.2019 списано кошти у розмірі 1341,60 грн; 17.10.2019 списано кошти у розмірі 1341,60 грн; 17.10.2019 списано кошти у розмірі 226,06 грн; 17.11.2019 списано кошти у розмірі 226,06 грн; 17.11.2019 списано кошти у розмірі 1341,60 грн; 17.12.2019 списано кошти у розмірі 226,06 грн; 17.12.2019 списано кошти у розмірі 1341,60 грн; 17.01.2020 списано кошти у розмірі 226,06 грн; 17.01.2020 списано кошти у розмірі 1341,60 грн; 17.02.2020 списано кошти у розмірі 226,06 грн; 17.02.2020 списано кошти у розмірі 1341,60 грн; 17.03.2020 списано кошти у розмірі 226,06 грн; 17.04.2020 списано кошти у розмірі 226,06 грн; 17.05.2020 списано кошти у розмірі 226,06 грн; 17.06.2020 - 226,06 грн, а всього на загальну суму 15676,60 грн (а.с. 51-62). Після проведення списання коштів заборгованість відповідача за тілом кредиту збільшувалася на суму списаних коштів, що вбачається з розрахунку заборгованості (а.с. 7-13). Суд вважає таке списання позивачем коштів із картки відповідача безпідставним та таким, що не передбачене умовами кредитного договору, що був укладений між сторонами. Таким чином, сума заборгованості відповідача за тілом кредиту підлягає зменшенню на суму коштів за автоматичним погашенням заборгованості та за списанням коштів за операцією «Регулярне списання платежу за договором». Посилання представника позивача на практику Верховного Суду та висновки, викладені в ухвалених ним постановах, суд не приймає до уваги, оскільки останні винесенні до ухвалення постанови Великою Палатою Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, провадження №14-131 цс 19, метою якої була єдність судової практики у кредитних спорах. Виходячи із встановлених фактичних обставин справи, вимог чинного законодавства, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність та взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд вважає, що позивач має право на стягнення у примусовому порядку з відповідача суми заборгованості за простроченим тілом кредиту станом на 21.01.2021 в розмірі 12517,47 грн (29143,62 - 949,55 - 15676,60 = 12517,47). Відтак позовні вимоги підлягають задоволенню частково. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги судом задоволені на 35,50 %, отже витрати позивача на оплату судового збору мають бути стягнуті з відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог, що враховуючи сплачену суму судового збору становить 805,85 грн.

Outcome: partial