Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-26 00:00:00

Представник [PERSON] - адвокат Квітін Р.В. звернувся до суду із позовом до АТ «ІДЕЯ БАНК» про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню та стягнення безпідставно набутих коштів, відповідно до якого просить суд визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Гуревічова О.М. № 6641 від 23.07.2019 про стягнення із [PERSON] на користь АТ «ІДЕЯ БАНК» заборгованості у розмірі 27 830,80 грн. та стягнути з відповідача на користь [PERSON] безпідставно набуті кошти за виконавчим написом № 6641 від 23.07.2019, виданим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим О.М. у розмірі 24 485,70 грн., відшкодувати понесені позивачем судові витрати. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим О.М. вчинено виконавчий напис № 6641 від 23.07.2019 на підставі кредитного договору № Z72.00615.003574850 від 25.01.2018. Виконавчим написом приватний нотаріус пропонує стягнути із [PERSON] на користь АТ «ІДЕЯ БАНК» кошти у розмірі 27 830,80 грн. Під час примусового виконання оскаржуваного виконавчого напису державним виконавцем накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно позивача, кошти боржника, винесена постанова про розшук належного позивачці автомобіля, звернути стягнення на заробітну плату боржника та винесена постанова про стягнення витрат на проведення виконавчих дій у загальному розмірі 250 грн. Також, у матеріалах виконавчого провадження наявні платіжні доручення на підтвердження факту перерахунку коштів державною виконавчою службою стягувачу - АТ «ІДЕЯ БАНК». Оскаржуваний виконавчий напис вважає незаконним, оскільки на момент видання його приватним нотаріусом чинним законодавством нотаріусам було заборонено видавати виконавчі написи на підставі кредитних договорів, які не є нотаріально посвідченими, тому наявні достатні підстави для визнання його таким, що не підлягає виконанню. За таких обставин фактично стягнуті та перераховані на його підставі грошові кошти у сумі 24 485,70 грн. є коштами, які набуті АТ «ІДЕЯ БАНК» безпідставно, тому підлягають стягненню на користь позивачки. Ухвалою від 06.12.2021 провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Одночасно з поданням до суду позовної заяви представником позивача - адвокатом Квітіним Р.В. була подана заява про забезпечення позову шляхом зупинення стягнення по виконавчому провадженню № 59957322 від 05.09.2019, відкритого на підставі виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Гуревічова О.М. № 6641 від 23.07.2019, про стягнення із [PERSON] на користь АТ «ІДЕЯ БАНК» коштів у розмірі 27 830,80 грн. Ухвалою суду від 02.12.2021 вказана заява була задоволена. Також у позовній заяві представником позивача - адвокатом Квітіним Р.В. було заявлено клопотання про витребування у Чигиринського ВДВС у Черкаському районі Центрального МУМЮ (м. Київ) матеріалів виконавчого провадження за № 59957322 від 05.09.2019 щодо стягнення із [PERSON] коштів на користь АТ «ІДЕЯ БАНК». Ухвалою суду від 06.12.2021 вказане клопотання задоволено та витребувані матеріали виконавчого провадження. На виконання ухвали такі матеріали 24.12.2021 надійшли на адресу суду. Представник відповідача АТ «ІДЕЯ БАНК» - за довіреністю Рибак Н.І. надала суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого проти позову заперечує у повному обсязі та просить суд у його задоволенні відмовити. В обґрунтування поданого відзиву представник відповідача зазначила, що 25.01.2018 між АТ «ІДЕЯ БАНК» та позивачкою укладено кредитний договір, відповідно до якого банк надав позичальнику кредит на поточні потребу у сумі 18 500 грн., а [PERSON] зобов`язалась повернути його разом із процентами згідно умов укладеного договору. У зв`язку із порушенням позивачкою умов договору станом на 07.06.2019 утворилась заборгованість за договором на загальну суму 25 930,80 грн., тому АТ «ІДЕЯ БАНК» звернулось до нотаріуса з метою вчинення виконавчого напису. Зі свого боку відповідач надав нотаріусу всі необхідні документи для вчинення оскаржуваного виконавчого напису, які у повній мірі встановлювали суму заборгованості [PERSON] як боржника, та відповідали переліку документів, визначеного порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. Після надіслання АТ «ІДЕЯ БАНК» на адресу позивачки відповідної вимоги вона жодним чином не висловила заперечень щодо її змісту, тому фактично погодилась із вимогами АТ «ІДЕЯ БАНК». Відповідно поданий наразі позов лише намір уникнути відповідальності за порушеними борговими зобов`язаннями. Оскаржуваний виконавчий напис відповідає всім вимогам Закону України «Про нотаріат», Порядку та Переліку, а відтак є законним та підлягає виконанню. У свою чергу постанова Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 по справі № 826/20084/14 не містить відомостей про те, з якого саме моменту втрачає чинність постанова КМУ від 26.11.2014 № 662, відповідно вона втрачатиме чинність у загальному порядку, а саме відповідно до порядку рішення пор державну реєстрацію нормативно-правових актів, занесених до державного реєстру, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 31.07.2000 № 32/5. Відповідно такий нормативно - правовий акт, рішення про державну реєстрацію якого скасовано, не є чинним з дня виключення з державного реєстру. Оскільки оскаржуваний виконавчий напис вчинено до втрати чинності постановою КМУ від 26.11.2014 № 662, то він є законним та вчинений з додержанням норм чинного законодавства. Стягнуті на його виконання грошові кошти не підлягають стягнення за позовом [PERSON] , оскільки вони не є такими, що отримані АТ «ІДЕЯ БАНК» безпідставно. Отримані у межах виконавчого провадження № 59957322 кошти були направлені на погашення заборгованості за кредитним договором [PERSON] , тому вони не підлягають стягненню на її користь. Окремо представником відповідача було зазначено про не відповідність заявлених до відшкодування витрат на правову допомогу адвоката. В обґрунтування вказано, що дана справа є типовою, незначної складності, про що зазначив представник позивача при зверненні до суду, сама справа є простою та не стосується значних сум. Тому представник просила суд зменшити розмір витрат на правову допомогу до 0 грн. Представником позивача - адвокатом Квітіним Р.В. суду надана відповідь на відзив, якою спростовував доводи представника відповідача, наведені у відзиві, зазначає додаткове обґрунтування поданого позову, додає докази на підтвердження розміру наявних судових витрат на професійну правничу допомогу та просить суд позов задовольнити. Правом на подання заперечення представник відповідача не скористався. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши наявні у матеріалах справи, матеріали виконавчого провадження за номером 59957322, судом встановлені такі обставини та відповідні їм правовідносини. За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених ч. 1 ст. 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно зі ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ст. 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Аналогічні правила та умови вчинення нотаріусами виконавчого напису містить також і Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року N 296/5 (далі - Порядок). Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 глави 16 розділу II Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі, якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 глави 16 розділу II Порядку). Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 глави 16 розділу II Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року N 1172 (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. Водночас цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій. При цьому ст. 50 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. Аналіз вищенаведених норм законодавства дає підстави для наступних висновків. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису. Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. Отже, з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України "Про нотаріат" захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами у повному обсязі чи в їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Наведені висновки суду узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою в постанові від 27.03.2019 р. по справі N 137/1666/16-ц. Судом встановлено, що 23.07.2019 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим О.М. було вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за N 6641, яким запропоновано стягнути із [PERSON] , яка народилась [INFO] в с. Мельники Чигиринського району Черкаської області, що зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , яка працює у Зам`ятницькій сільській раді, РНОКПП: [NUMBER] , на користь АТ «ІДЕЯ БАНК» невиплачені в строк грошові кошти на підставі кредитного договору № Z72.00615.003574850 від 25.01.2018, укладеного між ПАТ «ІДЕЯ БАНК» та [PERSON] , строк платежу за яким настав 02.12.2018. Нотаріусом запропоновано задовольнити вимоги АТ «ІДЕЯ БАНК» за період з 02.01.2019 по 07.06.2019 включно у розмірі: 2 340,84 грн. - строкового основного боргу; 9 513,38 грн. - простроченого основного боргу; 1 026,33 грн. - прострочених процентів; 23,45 грн. - строкових процентів; 379,25 грн. - строкової плати за обслуговування кредиту; 2 694,53 грн. - простроченої плати за обслуговування кредиту; 9 953,02 грн. - пені; 1 900 грн. - плати за вчинення виконавчого напису, що становить загальну суму 27 830,80 грн. На підставі вказаного виконавчого напису нотаріуса Чигиринським РВ ДВС ГТУЮ у Черкаській області відкрито виконавче провадження з його примусового виконання (ВП N 59957322). Для вчинення вказаного оскаржуваного виконавчого напису стягувач АТ «ІДЕЯ БАНК» подавало нотаріусу такі документи: -Заяву про вчинення виконавчого напису; -Кредитний договір № Z72.00615.003574850 від 25.01.2018; -Довідку про ненадходження платежі; -Вимогу до Заведій про усунення порушення кредитних зобов`язань; -Довідку-розрахунок заборгованості [PERSON] за кредитним договором № Z72.00615.003574850 від 25.01.2018 станом на 07.06.2019; -Список згрупованих поштових відправлень; -Список згрупованих поштових відправлень цінних листів; -Опис вкладення до цінного листа, що підтверджує надіслання на адресу позивача документів, а також фіскальний чек по оплаті вказаних поштових послуг; -Виписку по рахунку. Вказані відомості встановлені судом з наданого відповідачем відзиву та ці обставини визнані доведеними у зв`язку із відсутністю з боку позивача заперечень у цій частині. Відповідно правовою підставою виникнення боргових правовідносин між сторонами був укладений між АТ «ІДЕЯ БАНК» та [PERSON] кредитний договір, який має просту письмову форму. З урахуванням наведеного суд враховує, що постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 у справі N 826/20084/14, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017, було визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України N 662 від 26.11.2014 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині: зокрема, пункт 2 Змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів: "Доповнити перелік після розділу "Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами" новим розділом такого змісту: "Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин" 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості". Велика Палата Верховного Суду у постанові від 21 вересня 2021 року у справі № 910/10374/17 (провадження № 12-5гс21) висловила правовий висновок, відповідно до якого у зв`язку із визнанням у судовому порядку незаконною та нечинною в частині постанову № 662, кредитний договір, який не є нотаріально посвідченим, не входить до переліку документів, за якими може бути здійснено стягнення заборгованості у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса. А порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Судове рішенні про визнання протиправним (незаконним) та нечинним нормативно - правового акта чи окремих його положень має ті ж наслідки, що і визнання такого акту чи окремих його положень такими, що втратили чинність (скасовані) органом, уповноваженим приймати або скасовувати такий акт. Отже, нормативно-правовий акт втрачає чинність повністю або в окремій його частині з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду. Таким чином, постанова № 662, якою вносилися зміни до Переліку документів, що передбачали можливість вчинення нотаріусами виконавчих написів на кредитних договорах, не посвідчених нотаріально, яка набрала чинності 10 грудня 2014 року, втратила чинність (у частині) 22 лютого 2017 року з набранням законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду у справі № 826/20084/14. За таких обставин, аналізуючи наявні у справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для визнання таким, що не підлягає виконанню, виконавчого напису N 6641, вчиненого 23.07.2019 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим О.М. Таким чином, враховуючи викладені обставини, позовні вимоги [PERSON] в частині визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, є обґрунтованими та підлягають до задоволення. Загальні положення про зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави регламентовані статтею 1212 Цивільного кодексу України. Відповідно до частин першої, другої статті 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. За правовою природою конструкція зобов`язання, що виникає з безпідставного набуття майна (безпідставного збагачення), є формою реалізації охоронного правовідношення та виконує компенсаторну функцію. Зобов`язання, що виникають внаслідок безпідставного збагачення є протилежністю до зобов`язання з правочинів (договорів). Правочин, зокрема договір, як належна правова підстава встановлює зобов`язання з передання речі, виконання робіт (надання послуги), сплати коштів. Відповідно, за відсутності (або у подальшому відпадіння) правової підстави в особи виникає зобов`язання повернути те, що було отримано безпідставно (кондикція). Отримання майна, набутого без підстави, призводить до реституційного ефекту, прямо протилежного тому, що передбачено договором. Загальною ознакою кондикції є відсутність (або відпадіння у подальшому) правової підстави для утримання майна, набутого особою, до якої потерпілий звертається з кондикційним позовом. Зі змісту статті 1212 ЦК України можна зробити висновок, що особа, яка внаслідок правомірних або неправомірних дій або подій безпідставно збагатилася в результаті невигідних наслідків для іншої особи, зобов`язана повернути безпідставно набуте майно цій особі. Будь-яке збагачення визнається безпідставним, якщо особа, що збагатилася, не мала права на збагачення за рахунок потерпілого, або в разі, коли потерпілий не погоджувався на настання не вигідних для себе наслідків. Не має права на збагачення особа, що отримала його за недійсним актом, судовим рішенням або недіючою нормою права. Збагачення є безпідставним, і якщо потерпілий сам надав його для мети, що не була досягнена, або з очікуванням, яке не справдилося. Про виникнення зобов`язання, що виникають внаслідок безпідставного збагачення або збереження майна можна говорити у тому разі, коли дії особи або події призводять до протиправного результату, що юридично не обумовлений виникненням майнових вигод на стороні однієї особи за рахунок іншої. Саме цей протиправний результат у вигляді юридично безпідставних майнових вигод, що перейшли до набувача, є фактичною підставою для виникнення зобов`язань з повернення безпідставного збагачення. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Результат аналізу статті 1212 ЦК України дає підстави для висновку, що фактичний склад, що породжує зобов`язання, які виникають внаслідок набуття або збереження майна без достатніх правових підстав, складається з таких елементів: 1) одна особа набуває або зберігає майно за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо вони відпали (майно набувається або зберігається без передбачених законом, іншими правовими актами або правочином підстав). Набуття майна однією особою за рахунок іншої полягає у збільшенні обсягу майна в однієї особи з одночасним зменшенням його обсягу в іншої особи. Набуття передбачає кількісний приріст майна, збільшення його вартості без понесення відповідних витрат набувачем. Безпідставне збереження майна полягає у тому, що особа мала витратити власні кошти, але не витратила їх через понесені втрати іншою особою або в результаті невиплати винагороди, що належить іншій особі. Для виникнення зобов`язань із повернення безпідставного набутого майна необхідно, щоб майно було набуте або збережене безпідставно. Безпідставним є набуття або збереження, що не ґрунтується на законі, іншому правовому акті або правочині. Набуття (збереження) майна визнається безпідставним, якщо його правова підстава відпала згодом. Відпадіння правової підстави полягає у зникнення обставин, на яких засновувалась юридична обґрунтованість набуття (збереження) майна. Одним із випадків відпадіння підстави набуття (збереження) може бути скасування вищою інстанцією рішення суду, що набуло чинності, або визнання судом таким, що не підлягає виконанню, виконавчого напису нотаріуса, на підставі якого було здійснено стягнення майна (коштів). Такий правовий висновок викладено у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 08.09.2021 у справі № 201/6498/20, аналогічний висновок викладено у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 06.03.2019 у справі № 910/1531/18, від 28 січня 2020 року у справі № 910/16664/18. За таких обставин, враховуючи, що за наслідками розгляду вказаної цивільної справи суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] в частині визнання оскаржуваного виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, з метою ефективного захисту порушених прав позивача наявні підстави для стягнення з АТ «ІДЕЯ БАНК» отриманих під час його примусового виконання грошових коштів, як безпідставно набутих. З наданих представником позивача доказів, а також з матеріалів виконавчого провадження судом встановлено, що під час примусового виконання виконавчого напису № 6641 від 23.07.2019, виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим О.М. Чигиринським відділом ДВС ЦМУМЮ (м. Київ) на рахунки стягувача АТ «ІДЕЯ БАНК», відповідно до платіжних доручень були перераховані грошові кошти у таких розмірах: 1 067,44 грн. - платіжне доручення № 2787 від 14.09.2020; 1 463,64 грн. - платіжне доручення № 3543 від 12.10.2020; 1 463,64 грн. - платіжне доручення № 3992 від 11.11.2020; 1 463,64 грн. - платіжне доручення № 4640 від 10.12.2020; 1 463,64 грн. - платіжне доручення № 5139 від 08.01.2021; 1 756,37 грн. - платіжне доручення № 5900 від 12.02.2021; 1 756,37 грн. - платіжне доручення № 6435 від 12.03.2021; 1 756,37 грн. - платіжне доручення № 7097 від 20.04.2021 ; 1 756,37 грн. - платіжне доручення № 7738 від 21.05.2021; 1 756,37 грн. - платіжне доручення № 8233 від 14.06.2021; 1 756,37 грн. - платіжне доручення № 9082 від 04.08.2021; 1 756,37 грн. - платіжне доручення № 9299 від 11.08.2021; 1 756,37 грн. - платіжне доручення № 10271 від 16.09.2021; 1 756,37 грн. - платіжне доручення № 10838 від 12.10.2021; 1 756,37 грн. - платіжне доручення № 11529 від 12.11.2021. Загалом було стягнуто із [PERSON] та перераховано на рахунки відповідача грошові кошти в сумі 24 485,70 грн. З урахуванням наведеного, з урахуванням висновків суду, які наведено вище, безпідставно отримані АТ «ІДЕЯ БАНК» грошові кошти в сумі 24 485,70 грн. підлягають стягненню на користь позивача. За таких обставин позовні вимоги [PERSON] у цій частині також підлягають до задоволення. Порядок розподіл судових витрат регламентовано статтею 141 Цивільного процесуального кодексу України, відповідно до якого судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Аналізуючи заявлені до відшкодування представником позивача судові витрати та наявні у матеріалах справи докази на їх підтвердження суд приходить до висновку, що стягненню з відповідача на користь [PERSON] підлягають понесені нею судові витрати на оплату судового збору за подання позовної заяви в сумі 1 816 грн. та судового збору за подання заяви про забезпечення позову в розмірі 454 грн., оскільки за наслідками розгляду така заява була задоволена, відповідно загальний розмір витрат по оплаті судового збору, який підлягає стягненню з відповідача на користь [PERSON] становить 2 270 грн. Щодо витрат на надання професійної правничої допомоги судом встановлено наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. На підставі ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. На підтвердження факту наявності витрат на професійну правничу (правову) допомогу, які підлягають до сплати позивачкою у зв`язку із розглядом даної справи суду надано копію договору № 09/08/2021 від 09.08.2021, укладеного між адвокатом Квітіним Р.В. та Заведій Л.І.; копію додатку № 1 від 19.11.2021 до договору, відповідно до якого сторони узгодили вартість послуг адвоката у сумі 10 000 грн. та визначили строк оплати гонорару - до 15.12.2021 включно; копію додатку № 2 від 15.12.2021 до договору, відповідно до якого сторони змінили кінцевий строк оплати гонорару адвоката до 15.02.2022 (включно); копію акту виконаних робіт № 1 від 09.01.2022, відповідно до якого сторонами узгоджено загальну вартість робіт - 10 000 грн. та їх обсяг, підтверджено відсутність взаємних претензій у сторін договору. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" (заява N 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України від 05 липня 2012 року N 5076-VI "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" (далі - Закон N 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону N 5076-VI). Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. Такі висновки суду узгоджуються із правовою позицією ВП ВС, яка викладена у додатковій постанові від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц. З аналізу наданих суду доказів на підтвердження факту реальності та необхідності таких судових витрат встановлено, що у акті виконаних робіт відображені роботи (послуги), які не мали відношення до виконання умов укладеного договору (у п. 1 зазначено про проведення розрахунку інфляційних втрат та 3 відсотків річних). Деякі види наданих послуг дублюються, зокрема у п. 1 (тривалість 20 год.) зазначено про підготовку позовної заяви, сплату судового збору, здійснення поштового відправлення, проте у п. 2 (тривалістю 40 год.) також зазначено про підготовку та подання до суду позовної заяви, сплату судового збору та здійснення поштового відправлення. За таких обставин суд приходить до висновку, що з урахуванням клопотання представника відповідача наявні підстави для зменшення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу та їх стягнення у розмірі 3 000 грн., що відповідає складності справи та витраченому адвокатом часом на надання правової допомоги. Відповідно до ч. 7 ст. 158 ЦПК України у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. Враховуючи, що учасниками справи не було подано вмотивованого клопотання про скасування застосованого ухвалою суду від 02.12.2021 р. заходу забезпечення позову у вигляді зупинення стягнення по виконавчому провадженню, тому даний захід забезпечення позову продовжує діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання цим судовим рішенням законної сили. На підставі викладеного,

Outcome: approved