Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-01 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до ТОВ «Вердикт Капітал», в подальшому уточненому та виправленому, в якому просить визнати виконавчий напис № 6057 від 08.12.2020, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Буждиганчук Є.Ю., про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором № 2538/2828CLBPT від 17.12.2013 у розмірі 109419,74 грн. таким, що не підлягає виконанню. Позовні вимоги позивач мотивує тим, що приватний нотаріус вчинив виконавчий напис на підставі кредитного договору, не врахувавши строк позовної давності, а також безспірність заборгованості за кредитним договором. Крім того, відповідач не проінформував боржника про розмір заборгованості на момент вчинення виконавчого напису та не з`ясував, чи отримав боржник письмову вимогу про усунення порушення. Про виконавче провадження та про вчинений виконавчий напис позивач дізналась, коли бухгалтерією підприємства були стягнуті кошти з її заробітної плати, після чого отримала копії постанов про відкриття виконавчого провадження, про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження та про стягнення з боржника основної винагороди. Позивач вважає виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню, оскільки вчинений нотаріусом з грубим порушенням порядку вчинення виконавчих написів, останній видав його за відсутності безспірної суми боргу та з порушенням чинного законодавства. Вимоги про можливе стягнення заборгованості за кредитними договорами шляхом вчинення виконавчого напису нотаріуса від відповідача позивач не отримувала. Нотаріусом, в свою чергу, не було перевірено надіслання такої вимоги і отримання її позивачем, що унеможливило подання останньою нотаріусу обґрунтованих заперечень щодо вчинення виконавчого напису або письмової згоди. Генеральний директор ТОВ «Вердикт Капітал» подав відзив на позовну заяву, в якому просить суд відмовити у задоволені позовних вимог, посилаючись на те, що нотаріусу для вчинення виконавчого напису були надані документи, які підтверджують безспірність заборгованості, а зазначену в оспорюваному виконавчому написі заборгованість можна вважати безспірною, оскільки позивач у своєму позові не зазначила жодної обставини, які б свідчили протилежне. Також зазначив, що заборгованість або інша відповідальність боржника визнається безспірною і не потребує додаткового доказування у випадках, якщо для вчинення виконавчого напису подані документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172. Крім того зазначено, що законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості і ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Позивачем подана відповідь на відзив, в якому позивач просить позов задовольнити повністю, посилаючись на те, що тіло кредиту становить 15106,18 грн., а до стягнення підлягає заборгованість у розмірі 109419,74 грн. і це вже не є безспірні вимоги. Також позивачка вказує, що нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом, а Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства, яким є зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 № 296/5, п. 3.1. та п. 3.2. Глави 16 Розділу II цього Порядку передбачено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Тому позивачка вказує, що на момент вчинення оспорюваного виконавчого напису з моменту виникнення права вимоги банку минуло більше трьох років, тобто нотаріусом не було з`ясовано, чи не пропущений банком строк позовної давності, не встановлено, коли було здійснено останню оплату по кредиту. Позивачка зазначила, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напис. Однак, на думку позивача, відповідачем в відзиві не наведено жодного доказу безспірності вимоги. Сторони у судове засідання не з`явилися, надали заяви про розгляд справи без їх участі, в яких представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити, представник відповідача позов не визнав, просив відмовити у його задоволенні. Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Буждиганчук Є.Ю. надала заява про розгляд справи без її участі. Приватний виконавець виконавчого округу Харківської області Кудряшов Д.В. про дату судового засідання повідомлений своєчасно та належним чином, причини неявки суду не повідомив. Згідно з ч. 3 ст. 211 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Таким чином, суд вважає за можливе розглядати справу у відсутність сторін за доказами, що містяться в матеріалах справи. Оцінивши письмові докази, що містяться в матеріалах справи, суд приходить до наступного. Судом встановлені наступні факти і відповідні ним правовідносини. Частиною 1 ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Постановою приватного виконавця виконавчого округу Харківській області Кудряшовим Д.В. 11.02.2021 у виконавчому провадженні № 64008230 при примусовому виконання виконавчого напису № 6057 від 08.12.2020, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Буждиганчук Є.Ю., про звернення стягнення з [PERSON] , яка є боржником за кредитним договором 2538/2828CLBPT від 17.12.2013, укладеним з ПАТ «ПЛАТІНУМ БАНК», правонаступником усіх та обов`язків якого, на підставі Договору відступлення прав вимоги за кредитними договорами № 03/11-01-П від 03.11.2020 є ТОВ «Вердикт Капітал», заборгованість у розмірі 109419,74 грн. та за вчинення виконавчого напису нотаріуса кошти у розмірі 1000,00 грн., а всього 110 419,74 грн. звернуто стягнення на доходи боржника в ТОВ «МК «М`ЯСНИЙ» (а.с. 7, 8). Вказана постанова приватного виконавця направлена для виконання за місцем роботи позивачки і з її заробітної плати проведено утримання за виконавчим листом (а.сч. 39). Згідно зі ст. 18 ЦК України, а також статтями 87, 88 Закону України «Про нотаріат», вчинення виконавчого напису - це форма захисту цивільних прав кредитора, нотаріусом, за допомогою спрощеної, позасудової процедури, яка полягає у вчиненні на боргових документах напису про стягнення грошей або витребування майна на користь кредитора, за наявності між боржником і кредитором правовідносин, які визначаються Кабінетом Міністрів України шляхом встановлення переліку документів, що підтверджують ці правовідносини. Відповідно до пунктів 1 та 2 постанови Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року №1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса», для одержання виконавчого напису щодо стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунку боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року у справі №826/20084/14, яка була залишена без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року та Постановою Великої палати Верховного Суду від 20.06.2018 року відмовлено в задоволенні заяви Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року, було визнано незаконною та не чинною постанову Кабінету Міністрів України №662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, у тому числі: «Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості». Зазначена постанова апеляційного суду у відповідності до п. 4 ст. 254 КАС України (в редакції, що діяла на момент винесення постанови) набула законної сили з моменту проголошення, з 22.02.2017 року, а отже з цієї ж дати законодавство не передбачало можливості вчинення виконавчого напису щодо заборгованості, яка випливає із кредитних відносин. Таким чином, в момент вчинення виконавчого напису 16.07.2020 року були відсутні правові підстави для його вчинення, а отже такий виконавчий напис не підлягає виконанню. Крім того, на думку суду, навіть у разі наявності правових підстав у відповідності до п. 2 Переліку документів, за яких стягнення заборгованості провадиться в безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року №1172 для вчинення виконавчого напису нотаріуса, неможливість вчинення виконавчого напису щодо заборгованості, визначеної у відповідності до виконавчого напису від 16.07.2020 року була обумовлена й іншими обставинами, наведеними нижче. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. Згідно правового висновку, викладеного у постанові Верховного суду України від 05.06.2017 року у справі № 6-887цс17, при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачам документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів; для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Безспірність документу, відповідно до якого вчиняється виконавчий напис, перевіряється наступним чином: боржник повинен бути повідомлений не менш, ніж за 30 днів до вчинення виконавчого напису про порушення кредитних зобов`язань та ліквідувати допущені порушення чи оскаржити виставлену вимогу у судовому порядку або виставити заперечення кредитору. Якщо жодна із цих дій не виконана, заборгованість вважається безспірною. Так, відповідачем до відзиву на позовну заяву доданий реєстр відправки кореспонденції від 04.03.2021 про направлення кореспонденції позивачу [PERSON] та третім особам по справі, але доказів що саме було у вкладенні цієї кореспонденції не надано (а.с. 54-59,66-71). Також не надано доказів щодо отримання боржником цієї кореспонденції. До того ж кореспонденція направлена одночасно і боржнику і нотаріусу і приватному виконавцю. Тобто, з наданих суду документів неможливо встановити, чи дійсно на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, приймаючи до уваги той факт, що не встановлено судом факт отримання позивачем повідомлення вимоги про наявність такої заборгованості, яка була надана нотаріусу для вчинення нотаріального напису. Відповідачем не подано до суду належних та достовірних доказів щодо спростування доводів позивача. Отже, на думку суду, у даному випадку, нотаріус при вчиненні оспорюваного виконавчого напису не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за виконавчим написом, чим порушив норми Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Крім того, згідно з позицією ВСУ, яка викладена Великою палатою Верховного Суду у справі №826/20084 від 20.06.2018 року, вчинення нотаріусом виконавчого напису за відсутності надання йому особою, яка звертається із відповідною заявою про вчинення виконавчого напису, необхідних оригіналів нотаріальних договорів чи їх дублікатів має наслідком визнання такого виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Такий висновок відповідає, зокрема, правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду України від 05.07.2017 року у справі №6-887цс17. Отже, на думку суду, у даному випадку, нотаріус при вчиненні оспорюваного виконавчого напису не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за виконавчим написом, вчинив виконавчий напис поза межами встановлених ст. 88 Закону України «Про нотаріат» строків, чим порушив норми Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Згідно зі ст. 12 та ст. 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, і сторони у справі мають рівні права щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. За таких обставин, суд приходить до висновку, що оспорюваний виконавчий напис нотаріусом було вчинено з порушенням чинного законодавства, а тому він підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони в пропорційному розмірі задоволених позовних вимог. Враховуючи те, що в даному випадку було задоволено позов в повному обсязі, судовий збір у відповідності до положень ст. 141 ЦПК України необхідно стягнути зі сторони відповідача на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved