Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-30 00:00:00

17.12.2018 ТДВ СК «КРЕДО» звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення витрат по сплаті страхового відшкодування в якому просить: стягнути з відповідача [PERSON] на користь Товариства з додатковою відповідальністю страхова компанія «КРЕДО» у рахунок відшкодування витрат, пов`язаних зі сплатою страхового відшкодування 10 380,80 грн. Обґрунтовуючи підстави звернення до суду з позовом до [PERSON] , позивач зазначає, що 26.06.2015 ТДВ СК «КРЕДО» та [PERSON] уклали договір страхування ОСЦПВ ВНТЗ АІ/8326177, згідно якого позивач зобов`язався у разі настання страхового випадку сплатити страхове відшкодування у межах страхової суми у порядку та на умовах, передбачених Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів". Дата початку дії полісу - 27.06.2015 р., дата закінчення дії полісу - 26.06.2016. Забезпечений ТЗ -Mitsubishi Pajero, д.н.з. [NUMBER] . 06.04.2016 о 09 год. 56 хв. в місті Києві по вул. М. Василенка, 5 відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю забезпеченого автомобілю Mitsubishi Pajero державний номерний знак [NUMBER] під керуванням [PERSON] , та автомобіля Volkswagen Caddy, який належить [PERSON] , державний номерний знак [NUMBER] під керуванням [PERSON] . Постановою Солом`янського районного суду міста Києва від 16.05.2016 року винним у спричиненні зазначеної дорожньо-транспортної пригоди визнано водія автомобіля Mitsubishi Pajero державний номерний знак [NUMBER] [PERSON] . В результаті дорожньо-транспортної пригоди автомобілю третьої особи заподіяно матеріальну шкоду. 18.07.2016 на адресу ТДВ СК «КРЕДО» надійшла заява ПРАТ «СК «Провідна» від 14.07.2016 року вих.№ 03-17/8717 про відшкодування шкоди в порядку регресу/суборогації за пошкодження автомобіля «Volkswagen Caddy» д.н.з. [NUMBER] внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що сталася 06.04.2016 р. в м.Києві з вини [PERSON] . Страхувальник/представник страхувальника з повідомленням про настання події, що сталася 06.04.2016 до ТДВ СК «КРЕДО» не звертався. Позивач зазначає, що сума страхового відшкодування до виплати потерпілій особі з урахування визначеної договором страхування франшизи на підставі страхового акту № 54-4641957 від 27.07.2018 складає 10 380,80 грн. Зазначена сума перерахована 02.08.2018 на розрахунковий рахунок ПРАТ «СК «Провідна», вказаний в заяві, та платіжного доручення № 9898 від 02.08.2018, в повному розмірі. Відповідно до підпункту «ґ» підпункту 38.1.1 пункту 38.1 статті 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону. У зв`язку з чим позивач звернувся до суду з позовними вимогами про стягнення з відповідача у рахунок відшкодування витрат, пов`язаних зі сплатою страхового відшкодування 10 380,80 грн., оскільки останнім не було дотримано норм чинного законодавства. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, 17.12.2018 зазначену цивільну справу передано в провадження судді Солом`янського районного суду м. Києва Усатової І.А. Ухвалою судді Солом`янського районного суду міста Києва від 22 грудня 2018 року в справі відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення (виклику) сторін. Визначено відповідачу строк на подання відзиву на позов у порядку, передбаченому ст. 178 ЦПК України, - 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Позивачу роз`яснено право подати до суду відповідь на відзив у порядку, передбаченому ст. 179 ЦПК України, протягом 15 днів з дня отримання відзиву відповідача на позов. 07.03.2019 року на адресу суду від представника відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого представник просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі, посилаючись на безпідставність та необґрунтованість позовних вимог. У поданому відзиві на позовну заяву представник відповідача вказує на те, що між [PERSON] (страхувальник) та позивачем було укладено договір страхування ОСЦПВ ВНТЗ АІ/8326177 відповідно до якого, страхова сума (ліміт відповідальності) за шкоду заподіяну майну становить 50 тисяч гривень з розміром франшизи нуль. У період дії полісу за участі забезпеченого транспортного засобу Mitsubishi Pajero під керуванням відповідача [PERSON] відбулася дорожньо-транспортна пригода. За результатами розгляду страхової справи, ПрАТ «СК «Провідна» потерпілому [PERSON] було здійснено виплату страхового відшкодування в розмірі 28 416,00 грн. У свою чергу, ПрАТ «СК«Провідна» звернулась до позивача з заявою про відшкодування шкоди в порядку регресу на суму 28 416,00 грн. Проте, станом на 02.08.2018 позивачем було перерахована на рахунок ПрАТ «СК «Провідна» лише 10 380,00 грн. Позивач в порушення чинного законодавства намагається стягнути з відповідача 10 380,00 грн., а ПрАТ «СК «Провідна» в позасудовому порядку 18 035,20 грн. З огляду на викладене, представник відповідача вважає, що позовні вимоги Товариства з додатковою відповідальністю страхова компанія «Кредо» є безпідставними, такими, що не відповідають дійсним обставинам справи та містять посилання на неіснуючі норми законодавства,оскільки неповідомлення відповідачем страховика про настання страхового випадку не може братися за основу ухвалення рішення, яке повинно ґрунтуватись на загальних положеннях про відшкодування збитків у позадоговірних зобов`язаннях, адже регресні зобов`язання входять до групи позадоговірних, тому спори з таких зобов`язань повинні вирішуватись у загальному порядку відшкодування збитків. Оскільки справа розглядалась в порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін, сторони в судове засідання не викликались. Представником позивача ТДВ СК «КРЕДО» відповіді на відзив до суду не подано. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі статтею 42 Конституції України, держава захищає права споживачів, здійснює контроль за якістю і безпечністю продукції та усіх видів послуг і робіт, сприяє діяльності громадських організацій споживачів. Судом встановлено, що ТДВ «СК «КРЕДО» на підставі Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», згідно Полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АІ/8326177 застраховано транспортний засіб «Mitsubishi Pajero» д.н.з. [NUMBER] . 06.04.2016 о 09 год. 56 хв. в місті Києві по вул. М. Василенка, 5 відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю забезпеченого автомобілю «Mitsubishi Pajero» державний номерний знак [NUMBER] під керуванням [PERSON] , та автомобіля «Volkswagen Caddy», який належить [PERSON] , державний номерний знак [NUMBER] під керуванням [PERSON] . У відповідності до постанови Солом`янського районного суду м. Києва від 16.05.2016 року винним у спричиненні зазначеної дорожньо-транспортної пригоди є водій автомобіля «Mitsubishi Pajero» д.н.з. [NUMBER] [PERSON] . Постановою Пленуму Верховного Суду України за №14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення» (з наступними змінами) передбачено, що відповідно до принципу безпосередності судового розгляду рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в тому судовому засіданні, в якому ухвалюється рішення. Згідно з положеннями ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом, а отже, виходячи з даних правил, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, якою встановлена вина притягнутої до адміністративної відповідальності особи, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову, з питань щодо того, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, вина [PERSON] у вчиненні ДТП, що мала місце 06.04.2016 р. у м. Києві по вул. М.Василенка,5, за участю транспортних засобів: автомобіля марки «Mitsubishi Pajero» н/з [NUMBER] під керуванням [PERSON] , та автомобіля «Volkswagen Caddy», н/з [NUMBER] , встановлена та в порядку ст. 82 ЦПК України доказуванню не підлягає. В результаті Дорожньо-транспортної пригоди автомобілю «Volkswagen Caddy», державний номер [NUMBER] , що належить на праві власності [PERSON] , заподіяно матеріальну шкоду, що відповідно до розрахунку суми матеріального збитку №2300105009 від 17.05.2016 року становить 28 416,00 грн. Страхове відшкодування виплачено ТДВ «СК «КРЕДО» на підставі заяви ПрАТ СК «Провідна» та згідно платіжного доручення № 0024291 від 10.03.2016 року у розмірі 28 416 грн. Відповідач не звертався та не повідомляв ТДВ «СК «КРЕДО» про зазначену дорожньо-транспортну пригоду. Відповідно до статті 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Ч. 2 ст. 8 Закону України «Про страхування» визначено, що страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі. Відповідно до норми ч. 1 ст. 990 ЦК України, яка кореспондується з положеннями ч. 1 ст. 25 Закону України "Про страхування", страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката). Страховий акт складається страховиком у формі, яка ним встановлюється. Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», Законом України «Про страхування», ЦК України та іншими законодавчими актами. Статтею 1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що страхувальники - це юридичні особи та дієздатні громадяни, що уклали із страховиками договори обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю, майну третіх осіб під час експлуатації наземного транспортного засобу. Статтею 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (надалі Закону), страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Згідно з п. 22.1 ст. 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", при настанні страхового випадку страховик відповідно до страхової суми відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Стаття 38 Закону передбачає право страховика подати після виплати страхового відшкодування регресний позов до страхувальника за наявності певних умов. Згідно з підпунктом 38.1.1 («ґ») пункту 38.1 статті 38 Закону страховик має право подати після виплати страхового відшкодування регресний позов до страхувальника за наявності певних умов, зокрема, якщо він не повідомив страховика про настання ДТП у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону. У разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний вжити заходів з метою запобігання чи зменшення подальшої шкоди (підпункт 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 Закону). Відповідно до підпункту 33.1.4 пункту 33.1 статті 33 Закону у разі настання ДТП, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання ДТП, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону - МТСБУ), повідомлення про ДТП встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про знаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов`язок, він має підтвердити це документально. Такий обов`язок установлений законодавством для надання страховику можливості перевірити обставини ДТП власними силами і запобігти необґрунтованим виплатам. Факт неповідомлення страховика про ДТП є підставою для відшкодування страхувальником у порядку регресу сплаченого страховиком страхового відшкодування. Проте, в разі якщо факт настання страхового випадку зафіксований правоохоронними органами і ніким не оспорюється, відповідач як особа, винна в ДТП, притягнутий до адміністративної відповідальності, позивач як страховик сплатив страхове відшкодування, то сам по собі факт неповідомлення відповідачем страховика про настання страхового випадку не може бути покладений в основу рішення, яке повинно ґрунтуватись на загальних положеннях про відшкодування збитків. Відповідний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду України від 16 вересня 2015 року у справі № 6-284цс15, від 22 березня 2017 року в справі № 6-2011цс16 та постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 жовтня 2019 року у справі № 355/205/17, провадження № 61-27901св18. Передбачені підпунктом 33.1.4 пункту 33.1 статті 33 Закону обмеження набуття страховиком завдавача шкоди права зворотної вимоги (регресу) зумовлене тим, що набуття вказаного права щоразу після відшкодування цим страховиком шкоди потерпілому суперечило би меті страхування цивільно-правової відповідальності, об`єктом якого є майнові інтереси завдавача шкоди та яке забезпечує, зокрема, їх захист. У цій справі факт настання страхового випадку встановлений постановою Солом`янського районного суду м. Києва від 16.05.2016, подія ДТП визнана позивачем страховим випадком, що підтверджується складеним позивачем страховим актом від 27.07.2018 № 54-4641957, та ним добровільно сплачено страхове відшкодування, що підтверджується платіжним дорученням, наявним у матеріалах справи. Таким чином, факт неповідомлення у цій справі відповідачем страховика про настання страхового випадку, за умови наявності у останнього фактичної можливості щодо встановлення як самого факту настання страхового випадку, так і його обставин за допомогою інших джерел, не призвела до необґрунтованих виплат зі сторони позивача. Обмеження набуття страховиком завдавача шкоди права зворотної вимоги (регресу) випадками, які визначені у статті 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», зумовлене тим, що набуття вказаного права щоразу після відшкодування цим страховиком шкоди потерпілому суперечило би меті страхування цивільно-правової відповідальності, об`єктом якого є майнові інтереси завдавача шкоди та яке забезпечує, зокрема, їх захист. На виконання полісу №АІ/8326177 та на підставі страхового акту № 54-4641957 від 27.07.2018 ТДВ СК «КРЕДО» сплатило потерпілій особі страхове відшкодування у розмірі 10 380,80 грн. Відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду. Викладеної у постанові від 04 липня 2018 року у справі №755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс 18), відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Відповідно до підпункту 33.1.4 пункту 33.1 статті 33 Закону у разі настання ДТП, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання ДТП, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону - МТСБУ), повідомлення про ДТП встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про знаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов`язок, він має підтвердити це документально. Такий обов`язок установлений законодавством для надання страховику можливості перевірити обставини ДТП власними силами і запобігти необґрунтованим виплатам. Обмеження набуття страховиком завдавача шкоди права зворотної вимоги (регресу) зумовлене тим, що набуття вказаного права щоразу після відшкодування цим страховиком шкоди потерпілому суперечило б меті страхування цивільно-правової відповідальності, об`єктом якого є майнові інтереси завдавача шкоди та яке забезпечує, зокрема, їх захист. За умовами ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 13 ЦПК України обов`язок доказування покладається на сторони у справі. Згідно вимог ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Таким чином, на основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку про безпідставність та необґрунтованість позовних вимог, а тому в задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed