Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-26 00:00:00

ТзОВ «Інтеркеш Україна» звернулося в суд з позовною заявою до [PERSON] про стягнення кредитної заборгованості у розмірі 18873,89 коп. В обгрунтування доводів вказує, що 10.09.2020 року між ТОВ «Інтеркеш Україна» та [PERSON] було укладено кредитний договір №8-30958, згідно якого відповідач отримала кредит у розмірі 12000 грн. зі сплатою 65,7% відсотків річних з кінцевим терміном повернення до 10.09.2021 року. В позовній заяві зазначає, що ТОВ «Інтеркеш Україна» виконало свої зобов`язання за кредитним договором № 8-30958, однак відповідач взяті на себе зобов`язання порушує, зокрема: умови договору належним чином не виконує, кредитні кошти в строки та розмірах (визначених договором) не сплачує. На відправлені листи (для вирішення ситуації досудовим шляхом) не реагує, на телефонні дзвінки не відповідає, від добровільної сплати суми боргу ухиляється. Вимоги позивач мотивує тим, що станом на 22.11.2021 року у відповідача за кредитним договором виникла заборгованість у розмірі 18873,89 грн., яка складається: 7863,60 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 1680,40 грн. - відсотки за користування кредитом; 8456,80 грн. - нараховані штрафні санкції (пеня); 667,57 грн. - нараховане інфляційне збільшення заборгованості; 205,52 грн. - 3% річних згідно ст.625 ЦК України, яку позивач просить стягнути з відповідача та сплачений судовий збір. Суд своєю ухвалою від 15.12.2021 року прийняв позовну заяву до розгляду, відкрив провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження та призначив судове засідання. Сторонам направлено копії ухвали про відкриття провадження у справі та відповідачу копія позовної заяви та доданих до позову документів з використанням послуг поштового зв`язку, які надаються АТ "Укрпошта". Інформація щодо розгляду справи розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет - e-mail inbox@sv.zk.court.gov.ua. Розгляд справи призначено на 09:30 годину 27.01.2022 року. Представник позивача-адвокат Ковач І.В., який діє в інтересах ТзОВ «Інтеркеш Україна» (ордер на надання правничої (правової) допомоги серії АО №1037449 від 20.08.2021 року, договір про надання правової допомоги від 16.03.2021 року) заявлені вимоги підтримує в повному обсязі, просить суд позов задовольнити (вх.№9123) Відповідач відзив на позовну заяву не подав. Відповідач повідомлений про відкриття провадження. Поштові повідомлення повернуто до суду із відміткою "адресат відсутній" (відповідно до п. 3 ч. 8 ст. 129 ЦПК України - днем вручення судового повідомлення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження). Відповідачу роз`яснено, що в разі ненадання ним відзиву, суд вирішує справу за наявними матеріалам. Заперечень на позовну заяву, що спростовують заявлені вимоги до суду не надано. Розгляд справи проведено за правилами спрощеного позовного провадження. Суд проводитьзаочний розгляд справи (п.1, п.3, п.4 ч.1 ст.280 ЦПК України) за наявними доказами та матеріалами у справі. Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу «Акорд» не здійснювалося (ч.2 ст. 247 ЦПК України). Згідно ст. 13 ЦПК України - суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Відповідно до ч.3 ст. 12 , ч.1 ст.81 ЦПК України - кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. ОБСТАВИНИ СПРАВИ, УСТАНОВЛЕНІ СУДОМ та ОБГРУНТУВАННЯ ВИСНОВКІВ СУДУ: Правовідносини між сторонами є цивільно-правовими та урегульовані положеннями ЦК України Відповідно до ст.11 ЦК України - цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори (п. 1 ч.2 ст. 11 ЦК України). Судом встановлено, що 10 вересня 2020 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Інтеркеш Україна» та [PERSON] укладено кредитний договір №8-30958, згідно якого відповідач отримала кредит строком на 1 (один) рік у розмірі 12000 грн. зі сплатою 65,7% відсотків річних з кінцевим терміном повернення до 10 вересня 2021 року. Факт отримання грошових коштів на суму 12000 грн. підтверджується підписом відповідача в кредитному договорі та видатковому касовому ордері від 10.09.2020 року. Як вбачається з матеріалів справи, сторонами підписаний Графік розрахунків, що є Додатком №1 до кредитного договору №8-30958 від 10.09.2020 року з чітко визначеними датами погашення боргу, суми нарахованих відсотків, суми повернення тіла кредиту та загальними платежами. Згідно наданого банком розрахунку, заборгованість відповідача станом на 22.11.2021року становить 18873,89 грн., а саме: 7863,60 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 1680,40 грн. - відсотки за користування кредитом; 8456,80 грн. - нараховані штрафні санкції (пеня); 667,57 грн. - нараховане інфляційне збільшення заборгованості; 205,52 грн. - 3% річних згідно ст.625 ЦК України. На адресу відповідача 14.07.2021 року було надіслано досудову вимогу про погашення заборгованості за кредитним договором. На підставі досліджених в судовому засіданні доказів, суд встановив, що виконання своїх зобов`язань щодо своєчасного повернення кредитних коштів, сплати відсотків за користування кредитом відповідач [PERSON] в порушення статей 1048-1050, 1054 Цивільного кодексу України та п. 4 кредитного договору №8-30958 від 10.09.2020 року не виконала. Відповідно до ст. 526 ЦК України - зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору; ст. 610, 615 ЦК України - порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання; ст. 625, 629 ЦК України - боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України - якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Відповідно до ст. 1054, 1055 ЦК України - за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Отримані за кредитним договором кошти у відповідності до ст. 1054 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути банку та сплатити відсотки. Відповідно до п.3 ч.1 ст. 611 ЦК України - у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України - боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Судом установлено, що відповідач порушила умови взятого на себе зобов`язання, не виконує його належним чином, а тому підлягає стягненню з [PERSON] на користь позивача також 3% річних, що передбачено ч.2 ст. 625 ЦК України (суд зазначає, що нарахування 3 % річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника та визначається від простроченої суми за весь час прострочення). Аналізуючи наведені норми, беручи до уваги правову природу трьох процентів річних, передбачених ст.625 ЦПК України, як особливої міри відповідальності, суд вважає за можливе стягнення 3% річних від простроченої суми у сумі 205,52 грн. Відповідно ст. 89 ЦПК України - суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Європейський суд з прав людини вказав, що п.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Відповідно до ст. 264 ЦПК України - під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; та докази на їх підтвердження. Оцінивши належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності наявних у справі доказів, в розумінні ст. 76-81 ЦПК України, обставини справи, на які позивач послався як на підставу своїх вимог, враховуючи, що фактично отримані та використані грошові кошти в добровільному порядку відповідачем не повернуті, зобов`язання за вказаним договором належним чином відповідачем не виконано, протягом дії договору не сплачувався кредит вчасно та у повному обсязі, суд доходить висновку, що позов необхідно задовольнити. Відповідно до п.2 ч.5 ст. 265 ЦПК України - у резолютивній частині рішення зазначаються розподіл судових витрат. Відповідно до п.6 ст. 264 ЦПК України - під час ухвалення судового рішення суд вирішує питання розподілу між сторонами судових витрат. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України - судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. При вирішенні питання щодо розподілу судового збору, суд ураховує, що відповідно до п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України - у разі задоволення позову, судові витрати покладаються на відповідача, а тому суд доходить висновку, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, понесені ТОВ "Інтеркеш Україна", які складаються з судового збору в розмірі 2270 грн. (квитанція №399193997 від 23.06.2021 року). Відповідно до ч.1 ст. 18 ЦПК України - судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України (Суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання ст.129-1 Конституції України).

Outcome: approved