Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-06 00:00:00

\~ \~ \~ \~Позивач [PERSON] в інтересах якої дії адвокат Зайцев М.П. звернулася до суду з позовом до Дивненського ліцею Новотроїцької селищної ради про визнання наказу про відсторонення від роботи незаконним, поновлення на роботі, стягнення заробітку за час вимушеного прогулу. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що працює вчителем початкових класів в Дивненськогому ліцеї Новотроїцької селищної ради. 08.11.2021 року директор ліцею видала наказ №146-к, яким відсторонила її від роботи на час відсутності щеплення проти COVID-19 або надання довідки про абсолютні протипоказання відповідно до Переліку медичних протипоказань та застережень до проведення профілактичних щеплень. Вважає, що наказ був виданий безпідставно, так як відсторонення від роботи відбувалось із порушенням чинного трудового законодавства. Зазначає, що виключно Законом України «Про захист населення від інфекційних хвороб» встановлюється перелік інфекційних хвороб, проти яких вимагається обов`язкове профілактичне щеплення, а гостра респіраторна хвороба COVID-19, спричинена коронавірусом SARS-CoV-2, не віднесена до інфекційної хвороби, для профілактики якої вимагається обов`язкове щеплення. Вказує, що чинним законодавством не встановлено відсторонення працівника в разі відмови або ухилення від обов`язкового профілактичного щеплення проти зазначеної хвороби. \~ \~ \~ \~Ухвалою суду від 10.11.2021 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження. \~ \~ \~ \~Ухвалою суду від 17.01.2022 позовну заяву в порядку ч.11 ст.187 ЦПК України було залишено без руху, оскільки позов не відповідає вимогам ст.ст.175, 177 ЦПК України, надано позивачу строк для усунення недоліків позову. \~ \~ \~ \~Від позивача 17.01.2022 надійшла заява про усунення недоліків, надано квитанцію про сплату судового збору. \~ \~ \~ \~Ухвалою суду від 18.01.2022 продовжено розгляд справи, призначено судове засідання в справі. \~ \~ \~ \~В судовому засіданні позивач та її представник адвокат Зайцев М.П. позовні вимоги підтримали з підстав, що зазначені в позові, вказали, що таке відсторонення є порушенням права позивача на працю. Позивач зазначила, що відповідно до Конституції України кожна людина має право на захист та таким відсторонення від роботи відбувається дискримінація стосовно неї. Відповідач подав до суду відзив, у якому просив у задоволенні позову відмовити в повному обсязі. В обґрунтування своїх заперечень посилався на те, що при винесенні наказу відповідач керувався вимогами ст.46КЗпП, ч.2 ст.12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», а також наказом Міністерства охорони здоров`я №2153 від 04.10.2021, яким затверджений перелік працівників, професія яких віднесена до категорії таких, що становлять ризик зараження, а тому вони зобов`язані пройти профілактичне щеплення або бути відстороненими. Вказує на те, що зазначені норми містять пряму вимогу щодо вакцинації позивача відповідно до переліку, який затверджений, оприлюднений та є чинним. В судовому засіданні представник відповідача адвокат Ільченко Д.О. проти позову заперечував. Зазначив, що відсторонення позивача відбулося на підставі діючого законодавства з дотриманням процедури такого відсторонення \~ \~ \~ \~Заслухавши пояснення позивача, її представника, представника відповідача, дослідивши наявні у справі докази, суд дійшов висновку, що позов задоволенню не підлягає. \~ \~ \~ \~Суд установив, що позивач працює вчителем початкових класів Дивненького ліцею Новотроїцької селищної ради Херсонської області. Відповідно до наказу Дивненького ліцею Новотроїцької селищної ради №146-к від 08.11.2021 «Про відсторонення від роботи Любові Павлової», вчителя початкових класів Дивненського ліцею [PERSON] відсторонено від роботи з 08 листопада 2021 р. на час відсутності щеплення проти COVID-19 або надання довідки про абсолютні протипоказання відповідно до Переліку медичних протипоказань та застережень до проведення профілактичних щеплень, затвердженого наказом МОЗ від 16 вересня 2011 р. №595, без збереження заробітної плати до усунення причин, що його зумовили. Відповідно до\~частин 1\~і 2статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Статтею 2-1 КЗпП України проголошено рівність трудових прав громадян України та заборону будь-якої дискримінації у сфері праці, зокрема порушення принципу рівності прав і можливостей, пряме або непряме обмеження прав працівників. Статтею 46 Кодексу законів про працю України передбачено, що відсторонення працівників від роботи власником або уповноваженим ним органом допускається у разі: появи на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп`яніння; відмови або ухилення від обов`язкових медичних оглядів, навчання, інструктажу і перевірки знань з охорони праці та протипожежної охорони; в інших випадках, передбачених законодавством. Стаття 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» встановлює, що профілактичні щеплення проти дифтерії, кашлюка, кору, поліомієліту, правця, туберкульозу є обов`язковими і включаються до календаря щеплень. Працівники окремих професій, виробництв та організацій, діяльність яких може призвести до зараження цих працівників та (або) поширення ними інфекційних хвороб, підлягають обов`язковим профілактичним щепленням також проти інших відповідних інфекційних хвороб. У разі відмови або ухилення від обов`язкових профілактичних щеплень у порядку, встановленому законом, ці працівники відсторонюються від виконання зазначених видів робіт. Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням проти інших відповідних інфекційних хвороб, встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я. Відповідно до статті 1 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» інфекційні хвороби - розлади здоров`я людей, що викликаються живими збудниками (вірусами, бактеріями, рикетсіями, найпростішими, грибками, гельмінтами, кліщами, іншими патогенними паразитами), продуктами їх життєдіяльності (токсинами), патогенними білками (пріонами), передаються від заражених осіб здоровим і схильні до масового поширення; особливо небезпечні інфекційні хвороби - інфекційні хвороби (у тому числі карантинні: чума, холера, жовта гарячка), що характеризуються важкими та (або) стійкими розладами здоров`я у значної кількості хворих, високим рівнем смертності, швидким поширенням цих хвороб серед населення. Відповідно до Наказу Міністерства охорони здоров`я N 133 від 19.07.95 "Про затвердження Переліку особливо небезпечних, небезпечних інфекційних та паразитарних хвороб людини і носійства збудників цих хвороб " (в редакції від 25.02.2020) до переліку особливо небезпечних інфекційних хвороб відноситься COVID-19. Підпунктами 1-2 пункту 41-6 постанови Кабінету Міністрів України «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» від 9 грудня 2020 року № 1236 (в редакції, чинній на час винесення оскаржуваного наказу) на керівників державних органів (державної служби), керівників підприємств, установ та організацій покладено забезпечення: 1) контролю за проведенням обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19 працівниками та державними службовцями, обов`язковість профілактичних щеплень яких передбачена переліком професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням, затвердженим наказом Міністерства охорони здоров`я від 4 жовтня 2021 р. № 2153; 2) відсторонення від роботи (виконання робіт) працівників та державних службовців, обов`язковість профілактичних щеплень проти COVID-19 яких визначена переліком та які відмовляються або ухиляються від проведення таких обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19 відповідно до статті 46 Кодексу законів про працю України, частини другої статті 12 Закону України "Про захист населення від інфекційних хвороб" та частини третьої статті 5 Закону України "Про державну службу", крім тих, які мають абсолютні протипоказання до проведення таких профілактичних щеплень проти COVID-19 та надали медичний висновок про наявність протипоказань до вакцинації проти COVID-19, виданий закладом охорони здоров`я. За Переліком професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням, затвердженим наказом Міністерства охорони здоров`я від 4 жовтня 2021 р. № 2153 обов`язковим профілактичним щепленням проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, підлягають працівники: 1) центральних органів виконавчої влади та їх територіальних органів; 2) місцевих державних адміністрацій та їх структурних підрозділів; 3) закладів вищої, післядипломної, фахової передвищої, професійної (професійно-технічної), загальної середньої, у тому числі спеціальних, дошкільної, позашкільної освіти, закладів спеціалізованої освіти та наукових установ незалежно від типу та форми власності. Зі змісту статей 53, 54\~Закону України\~«Про освіту» вбачається, що здобувачі освіти, педагогічні працівники, інші особи, які залучаються до освітнього процесу, мають право на безпечні і нешкідливі умови навчання, праці. Враховуючи викладене, суд вважає, що наказ про відсторонення позивача від роботи ґрунтувався на вимогах закону, оскільки позивач є працівником закладу загальної середньої освіти та не надала керівникові закладу документ, що підтверджує наявність профілактичного щеплення від гострої респіраторної хвороби COVID-19, яка згідно наказу МОЗ України від 19.07.95 № 133 належить до особливо небезпечних інфекційних хвороб, або довідку про абсолютне протипоказання до проведення такого щеплення. Суд дійшов висновку, що при винесенні оскаржуваного наказу відповідач діяв правомірно. Така позиція суду узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини та висновками щодо застосування норм права Верховного Суду. Так, Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) в рішенні від 15.03.2012 року у справі «Соломахін проти України» (заява №24429/03) сформулював правовий висновок, що обов`язкове щеплення, як примусовий медичний захід, є втручанням у гарантоване пунктом 1 статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі\~ Конвенція) право на повагу до приватного життя особи, що включає фізичну та психологічну недоторканність особи. Порушення фізичної недоторканності заявника можна вважати виправданим для дотримання цілей охорони здоров`я населення та необхідності контролювати поширення інфекційного захворювання. Для визначення законності таких втручань ЄСПЛ вказує на те, що аби визначити, що це втручання потягнуло за собою порушення ст. 8 Конвенції, суд повинен встановити, чи є втручання виправданим відповідно до закону і чи має воно на меті законні цілі, і чи були вони виправданими в демократичному суспільстві. Верховний Суд в постанові від 17.04.2019 року у справі №682/1692/17 дійшов висновку, що принцип важливості суспільних інтересів превалює над особистими правами особи, однак лише тоді, коли таке втручання має об`єктивні підстави, та є виправданим. У постанові від 10.03.2021 року у справі №331/5291/19 Верховний Суд зазначив, що згідно зі статтею 3 Конституції України, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю в Україні. Інтереси однієї особи не можуть домінувати над інтересами держави в питанні безпеки життя і здоров`я її громадян. На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що держава, встановивши відсторонення педагогічних працівників, які не мають профілактичного щеплення, від виконання трудових обов`язків, реалізує свій обов`язок щодо забезпечення безпеки життя і здоров`я всіх учасників освітнього процесу. Втручання у вигляді обов`язковості певних щеплень ґрунтується на законі, має законну мету, є пропорційним для досягнення такої мети, та є цілком необхідним у демократичному суспільстві. Необхідно зазначити, що тимчасове увільнення працівника від виконання ним його трудових обов`язків в порядку відсторонення від роботи (на умовах та підставах встановлених законодавством) за своєю суттю не є дисциплінарним стягненням, а є особливим запобіжним заходом. Застосовується такий захід у виняткових випадках, і має за мету відвернення та/або попередження негативних наслідків. Призупинення трудових відносин в такому випадку не тягне за собою обов`язкове припинення самих трудових відносин. На період усунення від роботи за працівником зберігається його робоче місце. Також судом враховується, що відповідно до ст. 40 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я» під лікарською таємницею слід розуміти інформацію, яка стала відома медичним працівникам й іншим особам у зв`язку з виконанням професійних або службових обов`язків про хворобу, медичне обстеження, огляд і результати, інтимну й сімейну сторони життя громадянина. Згідно з ст.286\~Цивільного кодексу\~України під лікарською таємницею слід розуміти таємницю про стан здоров`я особи; факт звернення за медичною допомогою; діагноз; інші відомості, одержані при медичному обстеженні особи. Забороняється вимагати та подавати за місцем роботи або навчання інформацію про діагноз та методи лікування фізичної особи. Сертифікат вакцинації не несе лікарської або медичної таємниці, а є документом, що підтверджує певний факт, а саме факт вакцинації. Також, суд вважає, що відсутнє порушення права позивача на працю, закріплене у статті 43 Конституції України, оскільки за нею зберігається робоче місце та трудовий договір не припинений. Таким чином, керівник навчального закладу, на якого покладено обов`язок забезпечення безпеки усіх учасників освітнього процесу, з урахуванням вимог статті 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», правомірно прийняв рішення про тимчасове відсторонення [PERSON] від роботи, а тому вимоги позивача про визнання незаконним наказу про відсторонення від роботи, а також стягнення на її користь середнього заробітку задоволенню не підлягають. Щодо вимоги позивача поновити її на роботі суд вважає, що у задоволенні такої вимоги також необхідно відмовити, але з тих підстав, що позивач не була звільнена з роботи і на даний час продовжує перебувати з відповідачем у трудових відносинах. Оскільки в задоволенні позовних вимог відмовлено, витрати зі сплати судового збору, а також витрати на правничу допомогу з відповідача стягненню не підлягають, відповідно до ст.141 ЦПК України. На підставі\~викладеного,\~

Outcome: dismissed