Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-23 00:00:00

15.09.2021 року позивач [PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON] , в якому просить встановити порядок користування квартирою [ADDRESS] , а саме: виділити у користування [PERSON] ізольовану кімнату площею 19.1 кв.м. (за планом 7), виділити у користування [PERSON] ізольовану кімнату площею 11.5 кв.м. (за планом 6), в спільному користуванні співвласників залишити: кухню, коридор, ванну кімнату, вбиральню (санвузол). Позов обґрунтовує тим, що вона переб3увала у шлюбі із відповідачем. В 1998 році у них народилась донька [PERSON] . Шлюб був розірваний і вони перестали спільно проживати. Після розлучення відповідач став проживати в квартирі з новою дружиною. Останнім часом між ними виник спір з приводу порядку користування їх спільним майном - вищевказаною квартирою. Вказана квартира належала на праві спільної сумісної власності позивачу, відповідачу та їх спільній доньці. Згідно договору дарування від 10.01.2017 року 1/3 частка квартири була подарована їй донькою [PERSON] і на даний час їй належить 2/3 частки квартири, а відповідачу 1/3 частка квартири. Згідно технічного паспорту на квартиру, така є двокімнатною, загальна площа квартири становить 51,3 кв.м., житлова площа - 30,6 кв.м., у тому числі одна кімната -11,5 кв.м., друга кімната 19,1 кв.м., кухня - 7,8 кв.м., вбиральня 0,7 кв.м., ванна кімната - 2,5 кв.м., коридор - 3,3 кв.м., прохожа - 4 кв.м., лоджія - 2,4 кв.м. Кімнати в квартирі ізольовані. Спірна квартира розташована на 7 поверсі 9 поверхового будинку. Особовий рахунок на квартиру оформлений на її ім`я. Вказує, що спірна квартира не може бути поділена в натурі, оскільки неможливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення із самостійними виходами, які можуть використовуватись як окремі квартири, а конфліктні відносини між співвласниками перешкоджають домовитись про порядок користування квартирою. Останнім часом відповідач ігнорує її права в користуванні квартирою, вставив новий замок у вхідні двері, ключі їй не дає та в квартиру не впускає. Така ситуація змусила її звернутись із даним позовом до суду. Ухвалою від 21.09.2021 року провадження у справі відкрито та призначено до розгляду справу у порядку загального позовного провадження. Ухвалою від 13.12.2021 року підготовче провадження закрито та призначено судовий розгляд справи на 24.01.2022 року. В судове засідання позивач не з`явилась, її представник 24.01.2022 року подав заяву, в якій просить проводити судове засідання без участі позивача та його представника на підставі наявних в справі матеріалів. Вказав, що проти винесення заочного рішення не заперечує. Суд ухвалив розглядати справу за відсутності позивача та її представника. Відповідач у судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про час, дату та місце судового засідання, однак про причини неявки не повідомив. Не подав відзив на позовну заяву. Враховуючи, що представник позивача не заперечує проти заочного вирішення справи та наявність іншим умов передбачених ст. 280 ЦПК України, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи з дотриманням вимог, встановлених ст. 281 Цивільного процесуального кодексу України. Суд ухвалив розглядати справу за відсутності відповідача. Згідно з ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши дійсні обставини справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] належала на праві спільної сумісної власності позивачу [PERSON] , відповідачу [PERSON] та їх спільній доньці [PERSON] в рівних долях, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією Свідоцтва про право власності на житло від 29.08.1997 року. Як вбачається із наявної в матеріалах справи копії Договору дарування від 10.01.2017 року, укладеного між [PERSON] , як дарувальником та [PERSON] , як обдаровуваною, дарувальник подарувала, а обдаровувана прийняла у власність 1/3 частки квартири [ADDRESS] , що належить дарувальнику на праві приватної власності. Таким чином, після укладення вищевказаного Договору дарування, позивач [PERSON] стала власницею 2/3 частин квартири [ADDRESS] . Згідно технічного паспорту на квартиру, така є двокімнатною, загальна площа квартири становить 51,3 кв.м., житлова площа - 30,6 кв.м., у тому числі одна кімната -11,5 кв.м., друга кімната 19,1 кв.м., кухня - 7,8 кв.м., вбиральня 0,7 кв.м., ванна кімната - 2,5 кв.м., коридор - 3,3 кв.м., прохожа - 4 кв.м., лоджія - 2,4 кв.м. Кімнати в квартирі ізольовані. Спірна квартира розташована на 7 поверсі 9 поверхового будинку. Відповідно до ч.ч.1,2 ст.355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Згідно п.14 постанови Пленуму Верховного Суду України №20 від 22.12.1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов. Позивач є власником 2/3 частин квартири, її частка, виражена у метрах квадратних становить 20,4 кв.м., оскільки 30,6 кв.м. житлової площі помножені на 2/3 частини становить 20,4 кв.м., що в натурі буде приблизно відповідати площі кімнати 19,1 кв.м., а 1/3 частини квартири становлять 10,2 кв.м. Відповідно до ст.317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Згідно ч.ч.1-3 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Відповідно до ч.1 ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Таким чином, враховуючи фактичні обставини справи та положення вищевказаних статей, суд приходить до висновку, що позивач вірно обрала спосіб захисту свого порушеного права, звернувшись до суду із позовом про встановлення порядку користування спільною з відповідачем квартирою. Позивачем надані докази в підтвердження своїх позовних вимог, які були перевірені в ході розгляду справи. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними доказами в розумінні ст. 77 ЦПК України є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно з принципом диспозитивності, встановленим ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.ч. 5, 6 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідачем не було до суду подано жодного доказу, який би спростував обставини, викладені у позовній заяві. Відтак, суд вважає, що позовні вимоги знайшли своє підтвердження матеріалами справи та підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, тому з врахуванням того, що позов задоволений повністю, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 908,00 грн. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved