Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-27 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Буринської міської ради Сумської області, про встановлення факту належності правовстановлюючого документу та визнання права власності на земельну ділянку (пай) в порядку спадкування за законом. Позов мотивує тим, що [INFO] померла його бабуся [PERSON] , у зв`язку з чим відкрилася спадщина, до складу якої, в тому числі, увійшло право на земельну частку (пай) розміром 4,29 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі на місцевості на території Слобідської сільської ради, яке належало їй особисто, відповідно сертифікату на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER] та яку прийняв його батько (син [PERSON] ) [PERSON] , шляхом постійно проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, не заявивши про відмову від неї протягом шести місяців з моменту відкриття спадщини, будучи спадкоємцем за заповітом, але юридично за життя не оформив і помер [INFO] . Також, зазначає, що спадщину після смерті [PERSON] він прийняв шляхом подання нотаріусу відповідної заяви у визначений законом строк для прийняття спадщини. Однак, при зверненні до нотаріуса з метою оформлення спадщини, йому було відмовлено, оскільки оригінал сертифікату на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER] був втрачений. Крім того в сертифікаті на право на земельну частку (пай) невірно зазначене ім`я та по батькові спадкодавця [PERSON], замість правильного " [PERSON] , як зазначено у свідоцтві про смерть. На підставі викладеного, просить суд встановити факт належності [PERSON] сертифікату на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER] та визнати за ним право на вищезазначену земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом. Ухвалою судді Буринського районного суду Сумської області Гука Т.Р. від 15.11.2021 року позовну заяву прийнято до розгляду за правилами загального позовного провадження та призначено по справі підготовче судове засідання. В судовому засіданні позивач [PERSON] заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. Відповідач Буринська міська рада неодноразово була належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, однак її представник в судове засідання не з`явився, про причини неявки суду не повідомив, правом на подачу відзиву на позовну заяву не скористався та заяв чи клопотань про відкладення судового розгляду не подавав. З врахуванням положень ст.223 ЦПК України, суд визнав за можливе справу розглянути у відсутності учасників справи. В зв`язку з розглядом справи за відсутності учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у відповідності до ч. 2 ст.247 ЦПК України. Повно та всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення її по суті, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що [INFO] в с. Слобода Буринського району Сумської області померла [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а.с.12). Згідно інформаційної довідки №4 від 02.04.2021 р. сертифікат на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER], виданий на підставі розпорядження голови Буринської райдержадміністрації від 30.03.2000 року №104 та зареєстрований в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за №401, розміром 4,29 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі на місцевості, розташованої на території Слобідської сільської ради Буринського району Сумської області був виданий на ім`я [PERSON] (а.с.25). Із наданої [PERSON] . Відділом у Буринському районі Головного управління Держгеокадастру у Сумській області письмової відповіді №135/146-21 від 02.04.2021 року вбачається, що виправлення імені в сертифікаті на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER], є неможливим в зв`язку з ліквідацією ВАТ №Першотравневе» (а.с.24). Крім цього судом встановлено, що [PERSON] , будучи колишнім акціонером ВАТ «Першотравневе», була включена до списку громадян, що додавався до Державного акту на право колективної власності на землю серії СМ, який був виданий ВАТ «Першотравневе», що підтверджується, копією державного акту на право колективної власності на землю із додатком (а.с.16-18). Відповідно роз`яснень п.11 постанови Пленуму Верховного суду України "Про судову практику у справах про спадкування" від 30.05.2008 року № 7 при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат на право на земельну частку (пай). Якщо спадкодавець мав право на земельну частку (пай) але за життя не одержав сертифіката на право на земельну частку (пай) або помилково не був включений (безпідставно виключений) до списку, доданого до державного акта на право колективної власності на землю відповідного сільськогосподарського підприємства, товариства, тощо, при вирішення спору про право спадкування на земельну частку (пай) суд застосовує положення чинного на час існування відповідних правовідносин Земельного Кодексу України 1990 року, Указу Президента України "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам та організаціям" від 08.08.1995 року № 720/95 та відповідні норми ЦК УРСР. У цьому разі слід ураховувати, що згідно з пунктом 17 Перехідних положень Земельного кодексу України від 25.10.2001 року сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам таких часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. Згідно вимог ч.9 ст.5 ЗК України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) кожний член колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства у разі виходу з нього має право одержати свою частку землі в натурі (на місцевості), яка визначається в порядку, передбаченому частинами шостою і сьомою статті 6 цього Кодексу. Право на земельну частку може бути передано у спадщину в порядку і на умовах, передбачених цивільним законодавством щодо успадкування майна, та статутом відповідного колективного підприємства. Пунктом 1 Указу Президента України "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" від 08.08.1995 року № 720/95 встановлено, що паюванню підлягають сільськогосподарські угіддя, передані у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі створеним на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств. Паювання земель радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств здійснюється після перетворення їх на колективні сільськогосподарські підприємства. Відповідно до п. 2 вказаного Указу право на частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишилися членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. З наведених норм матеріального права вбачається, що особа набуває право на земельний пай за наявності таких умов: перебування в числі членів колективного сільськогосподарського підприємства на час паювання; включення до списку осіб, доданого до державного акта на право колективної власності на землю; одержання колективним сільськогосподарським підприємством цього акта. Відповідно до роз`яснень, які містяться в п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про спадкування" від 30.05.2008 року №7, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Положеннями ст.80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Рішенням Буринського районного суду Сумської області від 19.05.2010 року у справі №2о-46/2010, яке набрало законної сили, встановлено факт, що [PERSON] , яка померла [INFO] в с. Слобода Буринського району Сумської області була матір`ю [PERSON] , який помер [INFO] . Із вказаного рішення також вбачається, що [PERSON] звертався до суду для встановлення вказаного факту в зв`язку з тим, що в свідоцтві про народження його батька [PERSON] в графі мати записана [PERSON] , а в свідоцтві про смерть її ім`я та по батькові вказано " [PERSON] ". За наведеного, наявні достатні підстави вважати, що в даному випадку « [PERSON] » та « [PERSON] » є однією і тою ж особою, та сумнівів щодо цього у суду не виникає, оскільки дата народження, дата смерті та місце проживання вказаних осіб повністю збігаються. Крім того, будь-яких доказів протилежного матеріали справи не містять. Таким чином, розбіжності в написанні імені [PERSON] в сертифікаті на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER], виникли внаслідок помилки, однак не спростовують факт належності їй вказаного документу. Отже, до складу спадщини, яка відкрилась після смерті [PERSON] , увійшло право на земельну частку (пай), розміром 4,29 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), яке належало їй на підставі сертифікату серії [NUMBER]. Відповідно до заповіту, посвідченого 20.11.1993 року секретарем виконавчого комітету Слобідської сільської Ради народних депутатів та зареєстрованого в реєстрі за №38, [PERSON] все своє майно, яке на день смерті буде їй належати, де б воно не знаходилось та з чого б воно не складалось, заповіла [PERSON] (а.с.26). Згідно з інформаційних довідок зі Спадкового реєстру, спадкові справи після смерті [PERSON] не заводилися, свідоцтва про право на спадщину не видавалися (а.с.29-30). Згідно зі ст.ст.1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла, до інших осіб. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частино 1 ст.1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У відповідності до ч.1 ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ч.ч. 1, 5 ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Частиною 1 ст.1269 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Відповідно довідки Буринської міської ради №836 від 03.04.2021 [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] , на день смерті була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] і була постійним жителем села. Після її смерті залишилося спадкове майно. Заповіт від імені [PERSON] Слобідською сільською радою Буринського району Сумської області посвідчувався 20.11.1993 року, зареєстровано в реєстрі за №38. Заповіт не змінювався і не скасовувався. На день смерті [PERSON] з нею проживав і був зареєстрований син [PERSON] , [INFO] (а.с.19). Із свідоцтва про смерть серії [NUMBER] вбачається, що [PERSON] помер [INFO] в с. Слобода Буринського району Сумської області (а.с.13). Таким чином, до складу спадщини, яка відкрилась після смерті [PERSON] , увійшло право на земельну частку (пай), розміром 4,29 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), яке належало його матері [PERSON] на підставі сертифікату серії [NUMBER]. Відповідно інформаційних довідок зі Спадкового реєстру, після смерті [PERSON] 10.08.2010 року Буринською районною нотаріальною конторою була заведена спадкова справа за №49749184 у Спадковому реєстрі (а.с.27-28). Із спадкової справи №278/2010 заведеної після померлого [INFO] [PERSON] вбачається, що спадщину після смерті останнього прийняв його син [PERSON] , шляхом подання нотаріусу Буринської районної нотаріальної контори Анохіну О.В. заяви у визначений законом строк для прийняття спадщини (а.с. 45). Частино 1 ст.1297 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно. Однак, розбіжності у написанні імені та по батькові [PERSON] у вищевказаному сертифікаті на право на земельну частку (пай), перешкоджають позивачу оформити свої спадкові права. Також, позивач не має можливості отримати свідоцтво про право на спадщину в нотаріуса на вище вказану земельну частку (пай), оскільки сертифікат був втрачений. Відповідно до ст.1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Згідно пункту "г" ч.1 ст.81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється, в тому числі, шляхом визнання права, як передбачено п.1 ч.3 ст.152 ЗК України. З огляду на зміст зазначених норм матеріального права, враховуючи, що факт належності правовстановлюючого документа особі знайшов своє підтвердження в судовому засіданні, його встановлення необхідне позивачу для реалізації права на спадкування, а у позасудовому порядку встановити його неможливо і чинне законодавство не передбачає іншого порядку встановлення даного факту, а також те, що позивач [PERSON] прийняв спадщину, яка йому належить з часу її відкриття, але не може нотаріально оформити свої спадкові права на неї, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог, у зв`язку з чим позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved