Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-27 00:00:00

Позивач [PERSON] 31.08.2021 звернувся в Київський районний суд м. Полтави з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Шериф-Полтава» про захист прав на знак для товарів і послуг. Позовна заява обґрунтована тим, що 26.12.2016 [PERSON] набув права власності на торговий знак « [INFO] » для товарів і послуг, віднесених до 45 класу МКТП, а саме - юридичні послуги з безпеки щодо фізичної охорони матеріального майна і фізичних осіб; персональні і соціальні послуги для задоволення потреб людини, що надаються іншими особами. Позивач отримав свідоцтво на знак для товарів і послуг № [NUMBER] , видане Державною службою інтелектуальної власності України. В подальшому позивач дізнався, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Шериф-Полтава», код ЄДРПОУ 39145208, займається діяльністю, пов`язаною з охоронною діяльністю, зокрема діяльність по КВЕД 80.10. Діяльність приватних охоронних служб. Позивач не укладав з відповідачем жодних угод або ліцензій про надання права на використання власної торгової марки. Вважає, що відповідач незаконно, без будь-якої згоди чи дозволу використовує ТМ « [INFO] » під час здійснення господарської діяльності, оскільки не має законних підстав здійснювати реалізацію даної продукції та розміщувати оголошення з її продажу в мережі Інтернет. В позовній заяві просив заборонити відповідачу ТОВ «Шериф-Полтава» використовувати у своїй діяльності знаки для товарів і послуг за свідоцтвом № [NUMBER] від 26.12.2016 та/або позначення, схожі з указаним знаком, стосовно наведених у свідоцтві № [NUMBER] від 26.12.2016 послуг 45 класу МКТП, а також послуг, споріднених з наведеними у такому свідоцтві. Просив вирішити питання про понесені судові витрати. Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 31.08.2021 відкрито провадження в справі за позовом [PERSON] за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого судового засідання. Відповідачем ТОВ «Шериф-Полтава» 21.09.2021 подано до суду відзив на позовну заяву, який обґрунтований тим, що позивач необґрунтовано припускає, що відповідач здійснює діяльність по КВЕД 80.10 та здійснює її з використанням ТМ «Шериф». Вважає, що позивачем не надано доказів, що підтверджують використання відповідачем у своїй діяльності торгівельної марки, що належить позивачу. Вказував, що його найменування не є тотожним або схожим наскільки, що його можна сплутати із ТМ «Шериф», а також не є оманливим або таким, що може ввести в оману споживачів. Зазначав, що датою державної реєстрації ТОВ «Шериф-Полтава» є 24.03.2014, а позивач є володільцем свідоцтва № [NUMBER] за заявкою від 16.09.2015, отже, відповідач відповідно до приписів ст. 500 ЦК України має право попереднього користувача. [PERSON] 04.10.2021 подано до суду відповідь на відзив, де позивач зазначив, що підтвердженням того факту, що ТОВ «Шериф-Полтава» здійснює діяльність по КВЕД 80.10 є, зокрема, інформація, розміщена в мережі Інтернет. Також не погодився з твердженням відповідача про наявність права попереднього користувача, оскільки відповідно до відомостей з Державного реєстру свідоцтв на знаки для товарів і послуг, ТМ «Шериф» зареєстровано за [PERSON] починаючи з 10.01.2011. Відповідачем 12.10.2021 подано заперечення на відповідь на відзив, в яких відповідач зазначив, що здійснює свою діяльність із використанням власного найменування ТОВ «Шериф-Полтава», яке на його думку не є тотожним або схожим наскільки, що його можна сплутати з ТМ «Шериф». В задоволенні позову просив відмовити за безпідставністю позовних вимог. Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 01.12.2021 закрито підготовче провадження в справі за позовом [PERSON] та призначено справу до судового розгляду. В судовому засіданні з розгляду справи по суті представник позивача повністю підтримала подану до суду позовну заяву, посилаючись на викладені в ній, а також на обставини, викладені в відповіді на відзив. Представник відповідача в судовому засіданні в задоволенні позову просив відмовити з підстав, які викладені в поданому до суду відзиву на позовну заяву. Суд, заслухавши представників сторін, дослідивши зібрані в справі докази, приходить до таких висновків. Судом встановлено, що позивач [PERSON] відповідно до свідоцтва на знак для товарів і послуг № [NUMBER] , зареєстрованому в Державному реєстрі свідоцтв України на знаки для товарів і послуг 26.12.2016, є власником торгового знаку « [INFO] » (а.с. 11) Міжнародна класифікація товарів і послуг - правничі послуги, послуги щодо охорони майна і людей... Також встановлено, що за даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань в реєстрі за ідентифікаційним кодом № 39145208 зареєстровано юридичну особу - Товариство з обмеженою відповідальністю «Шериф-Полтава». Відповідач ТОВ «Шериф-Полтава» за даними ЄДРПОУ станом на день ухвалення судом рішення в даній справі, станом на 28.01.2022, здійснює наступні види діяльності: 77.11 Надання в оренду автомобілів і легкових автотранспортних засобів (основний); 78.30 Інша діяльність із забезпечення трудовими ресурсами; 80.20 Обслуговування систем безпеки; 80.30 Проведення розслідувань; 85.32 Професійно-технічна освіта; 46.90 Неспеціалізована оптова торгівля. Зазначені інформаціє є у вільному доступі в мережі Інтернет. Разом з тим, судом встановлено, що станом на звернення позивача до суду з позовом за захистом свого права, а також на час перебування справи на розгляді в провадженні суду, щонайменше до 20.09.2021, відповідач ТОВ «Шериф-Полтава» здійснював також і інші види діяльності, втому числі: 80.10. Діяльність приватний охоронних служб (основний), про що було внесено відповідні відомості до реєстру (а.с. 18, 47). Тому суд приходить до висновку про обґрунтованість тверджень позивача про те, що відповідач незаконно, буз будь-якої згоди чи дозволу використовує торгівельну марку « [INFO] » під час здійснення своєї господарської діяльності. Судом встановлено, що позивач направляв відповідачу претензію щодо необхідності припинення використання торгівельної марки, яка залишилися без задоволення (а.с. 81-82, 89-90). Відповідно до ст. 418 ЦК України право інтелектуальної власності - це право особи на результат інтелектуальної, творчої діяльності або на інший об`єкт права інтелектуальної власності, визначений цим Кодексом та іншим законом. Право інтелектуальної власності становлять особисті немайнові права інтелектуальної власності та (або) майнові права інтелектуальної власності, зміст яких щодо певних об`єктів права інтелектуальної власності визначається цим Кодексом та іншим законом. Право інтелектуальної власності є непорушним. Відповідно до ст. 420 ЦК України до об`єктів права інтелектуальної власності, зокрема, належать, зокрема торговельні марки (знаки для товарів і послуг). Статтею 495 ЦК України передбачено, що майновими правами інтелектуальної власності на торговельну марку є право на використання торговельної марки; виключне право дозволяти використання торговельної марки; виключне право перешкоджати неправомірному використанню торговельної марки, в тому числі забороняти таке використання; інші майнові права інтелектуальної власності, встановлені законом. Майнові права інтелектуальної власності на торговельну марку належать володільцю відповідного свідоцтва, володільцю міжнародної реєстрації, особі, торговельну марку якої визнано в установленому законом порядку добре відомою, якщо інше не встановлено договором. Відносини, що виникають у зв`язку з набуттям і здійсненням прав на торговельні марки в Україні регулює Закон України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг». \У тексті Закону слова "знаки для товарів і послуг" в усіх відмінках і числах замінено словами "торговельна марка" у відповідному відмінку і числі; слова "зареєстрований знак" в усіх відмінках і числах замінено словами "зареєстрована торговельна марка" у відповідному відмінку і числі; слово "знак" в усіх відмінках і числах замінити словами "торговельна марка" у відповідному відмінку і числі, крім абзаців шістнадцятого і двадцять першого статті 1, абзацу сьомого пункту 3 статті 6 та пункту 2 статті 24; слова "офіційний бюлетень" в усіх відмінках замінено словом "Бюлетень" у відповідному відмінку згідно із Законом № 815-IX від 21.07.2020\. Відповідно до ст. 5 зазначеного закону правова охорона надається торговельній марці, яка не суперечить публічному порядку, загальновизнаним принципам моралі, вимогам Закону України "Про засудження комуністичного та націонал-соціалістичного (нацистського) тоталітарних режимів в Україні та заборону пропаганди їхньої символіки" та на який не поширюються підстави для відмови в наданні правової охорони, встановлені цим Законом. Об`єктом торговельної марки може бути будь-яке позначення або будь-яка комбінація позначень. Такими позначеннями можуть бути, зокрема, слова, у тому числі власні імена, літери, цифри, зображувальні елементи, кольори, форма товарів або їх пакування, звуки, за умови що такі позначення придатні для відрізнення товарів або послуг одних осіб від товарів або послуг інших осіб, придатні для відображення їх у Реєстрі таким чином, що дає змогу визначити чіткий і точний обсяг правової охорони, що надається. Об`єктом торговельної марки не можуть бути імена або псевдоніми осіб, які обіймали керівні посади у комуністичній партії (посаду секретаря районного комітету і вище), вищих органах влади та управління СРСР, УРСР (УСРР), інших союзних або автономних радянських республік (крім випадків, пов`язаних з розвитком української науки та культури), працювали у радянських органах державної безпеки, назви СРСР, УРСР (УСРР), інших союзних радянських республік та похідні від них, назви, пов`язані з діяльністю комуністичної партії, встановленням радянської влади на території України або в окремих адміністративно-територіальних одиницях, переслідуванням учасників боротьби за незалежність України у XX столітті. Набуття права на торговельну марку засвідчується свідоцтвом. Ч. 2 ст. 16 Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг» передбачено, що свідоцтво надає його власнику право використовувати торговельну марку та інші права, визначені цим Законом. Як встановлено дослідженими в справі доказами та не спростовано відповідачем, позивач [PERSON] відповідно до свідоцтва є власником торгівельного знаку « [INFO] ». Частиною 4 ст. 16 «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг» передбачено, що використанням торговельної марки визнається: нанесення її на будь-який товар, для якого торговельну марку зареєстровано, упаковку, в якій міститься такий товар, вивіску, пов`язану з ним, етикетку, нашивку, бирку чи інший прикріплений до товару предмет, зберігання такого товару із зазначеним нанесенням торговельної марки з метою пропонування для продажу, пропонування його для продажу, продаж, імпорт (ввезення) та експорт (вивезення); застосування її під час пропонування та надання будь-якої послуги, для якої торговельну марку зареєстровано; застосування її в діловій документації чи в рекламі та в мережі Інтернет. Торговельна марка визнається використаною, якщо її застосовано у формі зареєстрованої торговельної марки, а також у формі, що відрізняється від зареєстрованої торговельної марки лише окремими елементами, якщо це не змінює в цілому відмітності торговельної марки. Частинами 7, 8 ст. ст. 16 «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг» передбачено, що власник свідоцтва може передавати будь-якій особі виключні майнові права інтелектуальної власності на торговельну марку повністю або щодо частини зазначених у свідоцтві товарів і послуг на підставі договору. Власник свідоцтва має право дати будь-якій особі дозвіл (видати ліцензію) на використання торговельної марки на підставі ліцензійного договору. Судом встановлено та не заперечувалося відповідачем, що позивач [PERSON] не укладав з ТОВ «Шериф-Полтава» жодних угод, не надавав дозволу (ліцензії) на використання торгівельного знаку. При вирішенні питання щодо використання ТОВ «Шериф-Полтава» у своїй діяльності ТМ «ШЕРИФ» судом враховується таке. Згідно з пунктом 4.3.2.4, 4.3.2.5, 4.3.2.6 Правил складання та подання заявки на видачу свідоцтва України на знак для товарів і послуг, затверджених наказом Держпатенту України від 28 липня 1995 р. N 116 (в редакції наказу від 20 серпня 1997 р. N 72, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 22 вересня 1997 р. за N 416/2220, позначення вважається тотожним з іншим позначенням, якщо воно збігається з ним у всіх елементах. Позначення вважається схожим настільки, що його можна сплутати з іншим позначенням, якщо воно асоціюється з ним в цілому, незважаючи на окрему різницю елементів. При перевірці позначень на тотожність і схожість необхідно: провести пошук тотожних або схожих позначень; визначити ступінь схожості заявленого позначення та виявлених при проведенні пошуку позначень; визначити однорідність товарів і/або послуг, для яких заявлено знак, в порівнянні з товарами і/або послугами, для яких зареєстровані або заявлені тотожні або схожі знаки, виявлені під час пошуку. При встановленні однорідності товарів або товарів і послуг визначається принципова імовірність виникнення у споживача враження про належність їх одній особі, що виготовляє товар або надає послуги. Для встановлення такої однорідності слід враховувати рід (вид) товарів і послуг; їх призначення; вид матеріалу, з якого товари виготовлені; умови та канали збуту товарів, коло споживачів. Словесні позначення, заявлені як знаки, порівнюються з словесними та комбінованими позначеннями, до композиції яких входять словесні елементи. При встановленні схожості словесних позначень враховується звукова (фонетична), графічна (візуальна) та смислова (семантична) схожість. Діяльність ТОВ «Шериф-Полтава», позначення відповідачем своєї продукції, є тотожним, схожим з зареєстрованою торгівельною маркою « [INFO] » наскільки, що їх можна сплутати. Використання ТОВ «Шериф-Полтава» торгівельної марки «ШЕРИФ» є таким, що може ввести в оману стосовно товару, послуги або особи, яка виробляє товар або надає послугу. Має місце використання відповідачем торгівельного знаку, власником якого є позивач, з включенням його до найменування. Схожість до ступеня змішуваності в даному випадку базується на загальному враженні, в тому числі на фонетичній та візуальній (графічній) схожості. Суд приходить до висновку про обґрунтованість тверджень позивача, що для нього, як власника торгового знаку, ототожнення діяльності відповідача з зареєстрованою торгівельною маркою «ШЕРИФ» може мати негативні наслідки. Відповідно до ст. 20 Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг» будь-яке посягання на права власника свідоцтва, передбачені статтею 16 цього Закону, в тому числі вчинення без згоди власника свідоцтва дій, що потребують його згоди, та готування до вчинення таких дій, вважається порушенням прав власника свідоцтва, що тягне за собою відповідальність згідно з чинним законодавством України. Порушенням прав власника свідоцтва вважається також використання без його згоди в доменних іменах торговельних марок та позначень, вказаних у пункті 5 статті 16 цього Закону. На вимогу власника свідоцтва таке порушення повинно бути припинено, а порушник зобов`язаний відшкодувати власнику свідоцтва заподіяні збитки. Власник свідоцтва може також вимагати усунення з товару, його упаковки незаконно використаної торговельної марки або позначення, схожого з нею настільки, що їх можна сплутати, або знищення виготовлених зображень торговельної марки або позначення, схожого з нею настільки, що їх можна сплутати. Стаття 21 Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг» передбачено способи захисту прав, якою передбачено що захист прав на торговельну марку здійснюється у судовому та іншому встановленому законом порядку. Суди відповідно до їх компетенції розв`язують, зокрема, спори про, зокрема, порушення прав власника свідоцтва. Тому суд приходить до висновку, що порушене право позивача підлягає захистові шляхом заборони відповідачу використовувати в своїй господарській діяльності знаки для товарів і послуг за свідоцтвом № [NUMBER] від 26.12.2016 та/або позначення, схожі з вказаним знаком, стосовно наведених у свідоцтві № [NUMBER] від 26.12.2016 послуг 45 класу МКТП, а також послуг, споріднених з наведеними у такому свідоцтві. Посилання відповідача в поданому до суду відзиву на позовну заяву на ту обставину, що ТОВ «Шериф-Полтава» в силу норм ст. 500 ЦК України має право попереднього користувача не заслуговує на увагу. Статтею 500 ЦК України, на яку посилається відповідач, передбачено, що будь-яка особа, яка до дати подання заявки на торговельну марку або, якщо було заявлено пріоритет, до дати пріоритету заявки в інтересах своєї діяльності добросовісно використала торговельну марку в Україні або здійснила значну і серйозну підготовку для такого використання, має право на безоплатне продовження такого використання або використання, яке передбачалося зазначеною підготовкою (право попереднього користувача). Як встановлено судом, станом на час вирішення даної справи, позивач [PERSON] є власником торгівельного знака « [INFO] » відповідно до свідоцтва на знак для товарів і послуг № [NUMBER] , дата подання заявки 16.09.2015. Відповідні відомості внесені до Державного реєстру свідоцтв України на знаки для товарів і послуг. Форму Державного реєстру свідоцтв України на знаки для товарів і послуг, порядок його ведення, порядок видачі свідоцтв України на знаки для товарів і послуг та їх дублікатів, порядок надання виписок з реєстру, перелік змін, які можуть бути внесені до реєстру за ініціативою власника свідоцтва, визначає Положення про Державний реєстр свідоцтв України на знаки для товарів і послуг , яке затверджене Наказом Міністерства освіти і науки України 10.01.2002 N 10, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 28 січня 2002 року за N 64/6352, розроблене відповідно до Закону України "Про охорону прав на знаки для товарів і послуг", Паризької конвенції про охорону промислової власності, Мадридської угоди про міжнародну реєстрацію знаків, підписаної 14 квітня 1891 року, Протоколу щодо Мадридської угоди про міжнародну реєстрацію знаків, підписаного 28 червня 1989 року, Договору про закони щодо товарних знаків, підписаного 27 жовтня 1994 року. Перелік відомостей, які містить Реєстр, передбачено п. 2.2. зазначеного вище Положення, згідно з яким Реєстр містить відомості із зазначенням міжнародних цифрових кодів для ідентифікації бібліографічних даних (ІНІД) відповідно до стандарту Всесвітньої організації інтелектуальної власності ST.60, зокрема: (111) номер реєстрації знака, який є номером свідоцтва; (151) дату реєстрації знака; (210) номер заявки; (220) дату подання заявки. (511) індекс (індекси) Міжнародної класифікації товарів і послуг для реєстрації знаків та перелік товарів і послуг; (591) зазначення кольору чи поєднання кольорів, які охороняються; (732) ім`я або повне найменування та адресу власника (власників) свідоцтва. З наданих до суду відомостей з державного реєстру свідоцтв України на знаки для творів і послуг (а.с. 68) вбачається, що позивач [PERSON] відповідно до поданої 14.08.2009 заявки на підставі свідоцтва № [NUMBER] , дата реєстрації знака 10.01.2011, став власником торгівельного знака « [INFO] ». Станом на час вирішення справи судом позивач [PERSON] є власником торгівельного знака « [INFO] » відповідно до свідоцтва № [NUMBER] , дата реєстрації знака 26.12.2016, дата подання заявки 16.09.2015. Отже, ТМ «ШЕРИФ» зареєстрована за позивачем [PERSON] починаючи з 10.01.2011, а датою подання його заявки є 14.08.2009. Суд приходить до висновку, що позивач, як власник зареєстрованої торговельної марки може заборонити відповідачу ТОВ «Шериф-Полтава» використання найменування, що є занадто схожим на його знак, майже тотожним. Твердження відповідача в поданому відзиву на позовну заяву про те, що не здійснює своєї діяльності з використанням ТМ «Шериф» судом оцінюється критично. Як встановлено судом, ТОВ «Шериф-Полтава» є зареєстрованим у встановленому законом порядку Товариством, діяльність якого не є припиненою. Основним видом діяльності ТОВ «Шериф-Полтава» станом на час звернення позивача до суду з позовом є саме діяльність по КВЕД 80.10 «Діяльність приватних охоронних служб». ТОВ «Шериф-Полтава» в мережі Інтернет були розміщені оголошення щодо пошуку співробітників для здійснення охоронної діяльності. Подальше видалення з мережі Інтернет інформації щодо окремих видів діяльності, а також оголошень з пошуку співробітників не позбавляє позивача права на захист свого порушеного права. Тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими та підлягають задоволенню повному обсязі. Частиною 1 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем [PERSON] понесені та документально підтверджені судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 908 грн (а.с. 15) та на правову допомогу в розмірі 10000 грн (а.с. 13-14, 19). У зв`язку з задоволенням позовних вимог з відповідача ТОВ «Шериф-Полтава» на користь [PERSON] підлягають стягненню понесені судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 908 грн, з оплати правової допомоги в розмірі 10000 грн, всього - 10908 грн.

Outcome: approved