Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-24 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення неустойки у зв`язку з несплатою аліментів. В обґрунтування позовних вимог позивач вказала, що перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, у період якого у сторін народились діти : [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Після розірвання шлюбу, позивач звернулась до суду з позовом про стягнення аліментів на утримання дітей та за рішенням суду було видано виконавчий лист № 280/328/19 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання дітей в розмірі Ѕ частки всіх видів доходів, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно. Проте з часу присудження аліментів ( з березня 2019 р.), відповідач постійно допускає заборгованість по їх сплаті. Відповідно до розрахунку заборгованості по аліментах за виконавчим листом № 280/328/19 від 27.06.2019, що складений ВДВС Коростишівського районного відділу ДВС Центрально західного міжрегіонального управління МЮ (м.Хмельницький) станом на 01.12.2021 заборгованість по аліментах становить 113777,50 грн. Вказана заборгованість виникла саме із винної, умисної поведінки відповідача. На час подання позову заборгованість по сплаті аліментів не погашена, а тому позивач вимушена звернутись до суду з даним позовом. Посилаючись на викладене, позивач просить суд стягнути з [PERSON] неустойку (пеню) у зв`язку з простроченням сплати аліментів за період з 01.03.2019 по 01.12.2021 у розмірі 113777,50 грн. Ухвалою Коростишівського районного суду Житомирського району від 16.12.2021 відкрито провадження у цивільній справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримала в повному обсязі з мотивів та доводів що викладені в позовній заяві та просила їх задовольнити. Пояснила, що відповідачем неналежно виконується рішення суду про стягнення аліментів у зв`язку з чим виникла заборгованість. Будь-яких доказів, що у відповідача змінився матеріальний чи сімейний стан не надано. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, в їх задоволенні просив відмовити, вказав, що є особою з інвалідністю ІІІ групи з втратою 50% працездатності, на даний час не може знайти роботу та працевлаштуватись, крім аліментів, купує дітям одяг, мобільні телефони. Інших доходів не має, а тому не може нести відповідальність за сплату аліментів в повному обсязі. Суд, вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку про наступне. Відповідно до статті 51 Конституції України та статті 180 СК України батьки зобов`язанні утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини. Матеріали справи свідчать, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, з 20.07.2004 р., який розірвано 22.04.2019 року рішенням Коростишівського районного суду Житомирської області ( справа № 280/327/19), (а. с. 5). В період шлюбу у сторін народились діти [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] (а. с. 6-10). Рішенням Коростишівського районного суду Житомирської області від 27.06.2019 р. у справі № 280/328/19 стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] в розмірі Ѕ частки всіх видів доходів, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісяця, до досягнення дітьми повноліття, починаючи з 04.03.2019 р.н. і до повноліття дітей. (а.с. 14-15). Позивач, 26.05.2021 р. після державної реєстрації шлюбу змінила прізвище на « [PERSON] », і вказана обставина підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] ( а.с.13). Як вбачається з довідки до Акта огляду МСЕК серії 10 ААА № 547051, та довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у додаткових видах допомоги серії ЖИА № 002488 [PERSON] є особою з інвалідністю - третя з 24.06.2010 р., ступінь втрати працездатності - 50%. Відповідно до довідки № 0600-0212-5/67 від 04.01.2022 Управління обслуговування громадян Головного управління пенсійного фонду України в Житомирській області [PERSON] перебуває на обліку в ГУПФ України в Житомирській області та отримує пенсію по інвалідності ІІІ групи з 01.04.1998 р. в розмірі 2200,00 грн. Зі змісту довідки № 2 від 04.01.2022 виданої Коростишівським відділом управління соціального захисту населення Житомирської РДА [PERSON] на обліку не перебуває, ніяких видів допомог не отримує. Пільгами та субсидією не користується. Згідно з розрахунком заборгованості по аліментах, складеним начальником ВДВС Коростишівського відділу державної виконавчої служби у Житомирському районі Житомирської області Центрально західного міжрегіонального управління МЮ ( м. Хмельницький) Желєзною Т.С., за виконавчим листом № 280/328/19 від 27.06.2019 року станом на 01 грудня 2021 року утворилась заборгованість у розмірі 113777,50 грн. за період з березня 2019 по листопад 2021 (а.с. 11). Відповідно до ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини, батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства», батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відтак, обов`язок утримувати дитину це моральне і найважливіше правове зобов`язання батьків. Обов`язок утримувати дітей виникає з моменту їх народження і зберігається до досягнення ними повноліття. Відповідно до статті 51 Конституції України та статті 180 СК України батьки зобов`язанні утримувати своїх неповнолітніх дітей і непрацездатних повнолітніх дітей, які потребують матеріальної допомоги. Частинами першою-третьою статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частина перша статті 182 СК України визначає, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. За змістом зазначених норм права будь-які витрати на утримання дітей мають визначатись за домовленістю між батьками або за рішенням суду. Згідно з частиною першою статті 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Таким чином, відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною першою статті 196 СК України. Обов`язок доведення відсутності вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів покладається на боржника. Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної в постанові від 03 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16, пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на весь розмір несплачених у відповідному місяці аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити та 1 відсоток. Тобто, заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1 %. За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем. Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем. З урахуванням вищезазначеної позиції Верховного Суду розмір пені за період з березня 2019 року по листопад 2021 (із розрахунку: кількість днів прострочення х сума заборгованості х 1%) станом на дату видачі довідки про розмір заборгованості, складає 540510 грн 89 коп. Разом з тим, відповідно до ст. 196 СК України, з [PERSON] на користь [PERSON] може бути стягнута пеня за прострочення сплати аліментів на утримання дитини в розмірі 113777,50 грн., що є не більше 100 відсотків заборгованості. При цьому суд не може виходити за межі позовних вимог та нараховувати пеню по день ухвалення судом рішення, оскільки позивач не просила про це у своєму позові. Судом визнається належним та допустимим доказом розрахунок заборгованості зі сплати аліментів за виконавчим листом № 280/328/19 від 27.06.2019, що складений начальником ВДВС Коростишівського відділу державної виконавчої служби у Житомирському районі Житомирської області Центрально західного міжрегіонального управління МЮ ( м. Хмельницький) Желєзною Т.С., оскільки ставити під сумнів дані розрахунки об`єктивних причин немає. Пунктом 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» передбачено, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Суд звертає увагу на те, що платник аліментів повинен довести, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів. Відповідний правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 грудня 2020 року у справі № 661/905/19, провадження № 61-16670сво19. Відповідачем не наведено об`єктивних підстав, а також і не надано належних доказів, які перешкоджали йому в повному обсязі сплачувати аліменти на утримання дітей. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За змістом ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до ст. ст. 77, 79, 80 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Таким чином, аналізуючи вищевикладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню з вищевикладених мотивів та доводів. На підставі ст.141 ЦПК України з відповідача [PERSON] на користь держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 908,00 грн.

Outcome: approved