Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду з названим позовом та просить постановити рішення, яким визнати за ним [PERSON] право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та дворовими спорудами при ньому, розташованого за адресою: [ADDRESS] як за спадкоємцем за законом п`ятої черги після смерті дядька [PERSON] , померлого [INFO] . Свої вимоги мотивує тим,\~що зазначене домоволодіння станом на 14 квітня 1991 року за типом відносилось до колгоспного двору, до його складу входили [PERSON] та [PERSON] . [INFO] померла [PERSON] . Після її смерті відкрилась спадщина на її 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями та дворовими спорудами при ньому за адресою: [ADDRESS] . Спадкоємцями за законом першої черги були її сини [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . На час відкриття спадщини після смерті [PERSON] в спадковому домоволодінні із спадкоємців був зареєстрований тільки син [PERSON] . Рішенням Болградського районного суду від 06.10.2008 року, справа № 2-0-64/2008 встановлено факт родинних відносин між [PERSON] та [PERSON] , померлою [INFO] так як він приходиться останній сином. Таким чином, [PERSON] як спадкоємець за законом першої черги після смерті матері на підставі, що передбачена законом, тобто в порядку спадкування, набув право на майно, тобто на Ѕ частину житлового будинку з господарськими будівлями та дворовими спорудами при ньому, розташованого за адресою: [ADDRESS] , але документально не оформив. [PERSON] помер [INFO] , та після його смерті відкрилась спадщина в тому числі на житловий будинок з господарськими будівлями та дворовими спорудами при ньому за адресою: [ADDRESS] (1/2 +1/2). Він, позивач [PERSON] , [INFO] , будучи племінником померлого є спадкоємцем за законом п`ятої черги. Звернувшись до приватного нотаріуса Болградського районного нотаріального округу Одеської області Агбун М.І. з заявою про прийняття спадщини, після смерті [INFO] [PERSON] , нотаріусом йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на вказаний житловий будинок в зв`язку з відсутністю у спадкодавця правовстановлюючого документу на зазначене домоволодіння. Зазначене стало приводом для звернення до суду. Ухвалою від 08.12.2021 року було відкрито провадження по справі та призначено підготовчий розгляд на 29.12.2021 року об 11:30 годині (а.с.23-34), про що повідомлено сторін по справі (а.с.25). У підготовче засідання призначене на 29.12.2021 року: Позивач до суду не прибув, про час та місце проведення підготовчого розгляду повідомлений відповідно до вимог чинного законодавства. На адресу суду подав заяву про розгляд справи без його участі (а.с.27). Представник відповідача про час та місце проведення підготовчого розгляду повідомлений належним чином, до суду не прибув. На електронну пошту суду відповідач спрямував відзив про визнання позовних вимог та розгляд справи у його відсутність (а.с.33). Ухвалою від 29.12.201 року підготовче засідання закрито, та справу призначено до судового розгляду на 24.01.2022 року о 13:00 годині (а.с.146), про що повідомлено сторін по справі (а.с.147, 149). В судове засідання 24.01.2022 року: Позивач до суду не прибув, про час та місце проведення судового розгляду повідомлений відповідно до вимог чинного законодавства. На адресу суду раніше подавав заяву про розгляд справи без його участі (а.с.27). Представник відповідача про час та місце проведення судового розгляду повідомлений належним чином, до суду не прибув. На електронну пошту суду ще 13.12.2021 року відповідач надіслав відзив про визнання позовних вимог та розгляд справи у його відсутність (а.с.33); Розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заяви сторін по справі, суд прийшов до висновку про задоволення\~позовних\~вимог за наступних підстав. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст.2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України. За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту. Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом, права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені, невизнані або оспорювані особою, до якої пред`явлений позов, тобто, законодавець пов`язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених, невизнаних або оспорюваних суб`єктивних прав або законних інтересів позивача. Судом встановлено, що станом на 14 квітня 1991 року житловий будинок з господарськими будівлями та дворовими спорудами при ньому, розташований за адресою: [ADDRESS] на праві власності належав колгоспному двору, до складу якого входили: [PERSON] , 1926 року народження та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується довідкою Василівської сільської ради Болградського району Одеської області від 07.10.2021 року №470 (а.с.13). Згідно роз`яснень Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» до правовідносин, що виникли до прийняття 15.04.1991 року Закону України «Про власність» застосовується чинне на той час\~ законодавство, зокрема спори щодо майна колгоспного двору, яке було придбане до вказаної дати, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, які до 15.04.1991 року не втратили права на частку в його майні.\~ Відповідно до ст.120 ЦК України в редакції 1963 року, майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Володіння, користування і розпорядження майном колгоспного двору здійснювалося за згодою всіх членів двору. Розмір частки члена колгоспного двору встановлювався з огляду на рівність часток всіх членів двору, включаючи неповнолітніх та непрацездатних (ч. 2 ст. 123 ЦК УРСР). Положеннями пп.«а» п. 6 вищезазначеної постанови визначено, що право власності на майно, яке належало колгоспному двору і зберіглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили право на частку в його майні. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної та творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. За період з 1991 року по теперішній час рішення а ні Каракуртською, а ні Василівською сільською радою Болградського району Одеської області щодо визнання права власності на вказане домоволодіння не приймалося. В силу зазначених вимог, [PERSON] та [PERSON] фактично були власниками зазначеного домоволодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS] як члени колгоспного двору у рівних частках по 1/2 кожний, але в силу певних обставин за час свого життя не оформили належним чином правовстановлюючих документів на належне їм майно. [INFO] померла [PERSON] , запис акту про смерть № 08 від 18.02.2083 року, складений Жовтневською сільською радою Болградського району Одеської області, на підставі якого видано свідоцтво про її смерть серії [NUMBER] (а.с.10). Після її смерті відкрилась спадщина на належну їй 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями та дворовими спорудами при ньому, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Спадкоємцями за законом першої черги був її син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 22.08.1952 року (а.с.12). Інший син [PERSON] , [INFO] , згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 18.11.1949 року (а.с.12) помер раніше матері ще [INFO] (а.с.11). Спадкодавець [PERSON] була зареєстрована та постійно проживала за адресою: [ADDRESS] з народження і до дня смерті [INFO] (а.с.14). На час відкриття спадщини після смерті [PERSON] в спадковому домоволодінні був зареєстрований тільки син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується довідкою Василівської сільської ради Болградського району Одеської області № 306/02-17 від 24.11.2021 року (а.с.15). Рішенням Болградського районного суду від 06.10.2008 року, справа № 2-0-64/2008 встановлено факт родинних відносин між [PERSON] та [PERSON] , померлою [INFO] так як він приходиться останній сином (а.с.16). Відповідно до частин 4 та 5 ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте, можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Преюдиційні факти - це факти, встановлені рішенням чи вироком суду, що набрало законної сили. Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і визначається його суб`єктивними і об`єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішенням у такій справі правовідносини. Суб`єктивними межами є те, що в двох справах беруть участь одні й ті самі особи чи їхні правонаступники, чи хоча б одна особа, щодо якої встановлено ці обставини. Об`єктивні межі стосуються обставин, встановлених рішенням чи вироком суду. Преюдиційні обставини не потребують доказування, якщо одночасно виконуються наступні умови: обставина встановлена судовим рішення; судове рішення набрало законної сили; у справі беруть участь ті ж особи, які брали участь у попередній справі. Як роз`яснено у п.7постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року за №14 «Про судове рішення у цивільній справі», оскільки обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ лише в тому разі, коли в них беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, чи їхні правонаступники (частина третя статті 61 ЦПК), то в інших випадках - ці обставини встановлюються на загальних підставах. \~ \~ \~ \~З матеріалів спадкової справи №652/08 надісланої Одеським державним нотаріальним архівом Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) щодо майна померлої [INFO] [PERSON] (а.с.150-214) вбачається, що з заявою про прийняття спадщини після смерті матері звернувся 11.07.2008 року син [PERSON] (а.с.156), та 16.01.2014 року отримав свідоцтво про право на спадщину за законом на пайовий фонд майна СВК «Жовтневе» (а.с.200), на земельну ділянку розміром 2.9230 га (а.с.203), на земельну ділянку розміром 0.6148 га (а.с.206). Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. У відповідності до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст.1217 ЦК України). До складу спадщини, відповідно до статті 1218 ЦК України, входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини (ст.1221 ч.1 ЦК України). Статтею 1223 ЦК України врегульовано, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Щодо спадкування за законом, то згідно ст.1261 ЦК України у першу\~чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч. 1 ст. 1270 ЦК України). Відповідно до\~ч.1,\~ч.3,\~ч.5\~ст.1268\~ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право\~прийняти спадщину\~або не\~прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Таким чином, [PERSON] , як спадкоємець за законом першої черги після смерті матері на підставі, що передбачена законом, тобто в порядку спадкування, набув право на майно, тобто на 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями та дворовими спорудами при ньому, розташованого за адресою: [ADDRESS] , хоча і документально не оформив. А відтак [PERSON] належав житловий будинок з господарськими будівлями та дворовими спорудами при ньому, розташованого за адресою: [ADDRESS] в цілому: 1/2 частина як за членом колгоспного двору та 1/2 частина успадкована після смерті матері [PERSON] . [INFO] помер [PERSON] , запис акту про смерть № 568 від 02.09.2020 року, складений Болградським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), на підставі якого видано свідоцтво про її смерть серії [NUMBER] (а.с.9). Після його смерті відкрилась спадщина на житловий будинок з господарськими будівлями та дворовими спорудами при ньому за адресою: [ADDRESS] (а.с.18, 28-31) та земельну ділянку, розміром 0,2500 га, яка надана для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована в [ADDRESS] , кадастровий номер 5121483600:02:003:0028. Позивач [PERSON] , [INFO] входить до кола спадкоємців за законом п`ятої черги як племінник померлого, що підтверджується: - свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 16.09.1977 року виданого Жовтневською сільською радою Болградського району Одеської області (а.с.8); - свідоцтвом про народження батька позивача [PERSON] , [INFO] , серії [NUMBER] від 18.11.1949 року (а.с.12); - свідоцтвом про смерть батька позивача [PERSON] , [INFO] , померлого [INFO] (а.с.11); - свідоцтвом про народження дядька позивача [PERSON] , [INFO] серії [NUMBER] від 22.08.1952 року (а.с.12) який є рідним братом батька позивача (а.с.12). Згідно копії спадкової справи № 219/2020 заведеної приватним нотаріусом Болградського районного нотаріального округу Одеської області Агбун М.І. щодо майна померлого [INFO] [PERSON] (а.с.41-144) вбачається, що з заявою про прийняття спадщини за законом звернувся [PERSON] (а.с.47). Спадкоємець за законом [PERSON] , громадянка Молдови, яка зареєстрована і постійно проживає за адресою: Придністровська Молдавська Республіка, м.Тирасполь, заявою від 05.11.2016 року відмовилася від прийняття спадщини, що відкрилася після смерті брата [PERSON] на користь племінника [PERSON] , [INFO] (а.с.42). Спадкоємцю [PERSON] : - 16.01.2014 року було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну ділянку площею 0.6148 на (а.с.61 зворотна сторінка), 04.08.2021 року видано свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку розміром 0.6148 га (а.с.122 зворотна сторінка), на земельну ділянку розміром 2.9235 га (а.с.124), на земельну ділянку розміром 0.6149 га (а.с.125 зворотна сторінка), на земельну ділянку розміром 2.9230 га (а.с.127). Разом з цим, приватним нотаріусом Болградського районного нотаріального округу Одеської області Агбун М.І., було відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на вказаний житловий будинок в зв`язку з відсутністю у спадкодавця правовстановлюючого документу, що підтверджує право власності на нерухоме майно (а.с.19). Згідно довідки Комунального підприємства «Болградське бюро технічної інвентаризації» №33 від 07.09.2021 року, за матеріалами інвентарних справ та реєстрових книг КП «Болградське БТІ» станом на 16 листопада 2020 року право власності на житловий будинок [ADDRESS] не зареєстровано (а.с.18). Аналогічно, як зазначав суд раніше, спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст.1217 ЦК України). До складу спадщини, відповідно до статті 1218 ЦК України, входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини (ст.1221 ч.1 ЦК України). Статтею 1223 ЦК України врегульовано, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Стаття 1258 ЦК України визначають положення щодо черговості спадкування за законом. Так, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Щодо спадкування за законом, то згідно ст.1265 ЦК України у \~п`яту\~чергу\~право\~на спадкування\~за\~законом мають інші родичі\~спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення. Ступінь споріднення визначається за числом народжень, що віддаляють родича від спадкодавця. Народження самого спадкодавця не входить до цього числа. Позивач [PERSON] , будучи племінником спадкодавця, являється спадкоємцем за законом п`ятої черги, який шляхом подачі заяви нотаріусу у визначений законом строк, прийняв спадщину, що відкрилася після смерті [PERSON] Відповідно до\~\~ч.5\~ст.1268\~ЦК України\~незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Таким чином, позивач [PERSON] , як спадкоємець за законом п`ятої черги після смерті дядька на підставі, що передбачена законом, тобто в порядку спадкування, набув право на це майно, тобто на житловий будинок з господарськими будівлями та дворовими спорудами при ньому, розташованого за адресою: [ADDRESS] . У відповідності до положень ст.ст.13, 81, 83 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Згідно ст.82 ч.1 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Суд під час розгляду справи повинен безпосередньо дослідити докази у справі: ознайомитися з письмовими та електронними доказами, висновками експертів, поясненнями учасників справи, викладеними в заявах по суті справи, показаннями свідків, оглянути речові докази. Докази, що не були предметом дослідження в судовому засіданні, не можуть бути покладені судом в основу ухваленого судового рішення (стаття 229 ЦПК України). Суд розглядає справу дотримуючись принципів змагальності і диспозитивності цивільного судочинства, оцінюючи докази у справі у їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням згідно ст. 229 ЦПК України, захищаючи порушені, невизнані або оспорюванні права, свободи чи інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб згідно ст. 2 ЦПК України. При розгляді даної справи предмет доказування доведений позивачем відповідними доказами, при чому, їх аналіз дозволяє зробити висновок про те, що вони є належними, допустимими та достовірними як кожний окремо, так і у взаємному зв`язку у їх сукупності. Підсумовуючи усе вище викладене, суд вважає уточнені позовні вимоги позивача цілком обґрунтованими, та приходить до висновку про їх задоволення у повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved