Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-23 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , Мукачівського районного відділу Державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) та ПАТ КБ «Приватбанк» про визнання права власності на майно та зняття з нього арешту. Позов мотивований тим, що 24.04.2004 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, який зареєстровано виконавчим комітетом Кальницької сільської ради Мукачівського району, актовий запис №2. Після укладення шлюбу вона змінила прізвище на [PERSON] . За час перебування в шлюбі мають спільну дочку [PERSON] , 2006 року народження. У період шлюбу ними набуто у власність нерухоме майно, а саме житловий будинок в [ADDRESS] . Право власності на майно в 1/3 частині зареєстровано за відповідачем [PERSON] на підставі свідоцтва, а 2/3 частини на підставі Договору купівлі-продажу, який посвідчено нотаріально приватним нотаріусом Попович В.В. 30.07.2005 року за №2280. У відповідності до технічного паспорту вбачається, що загальна площа будинку складає 247,10 кв.м., окрім того до будинку прилягають сарай - літ.Б, вбиральня - літ.В, огорожа - №1, ворота №2 та колодязь літ.Н. Згідно з Витягу з Державного земельного кадастру від 30.12.2014 року земельній ділянці площею 0,1559 га в [ADDRESS] присвоєно кадастровий номер 2122785800:10:102:0048. Рівність прав і обов`язків у шлюбі та сім`ї включає в себе також їх рівність у майнових відносинах, які регулюються положеннями СК України та ЦКУ. Основою майнових відносин подружжя є положення про те, що майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домиашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу), вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (ст.60 СК України). Розпорядження спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя. Необхідність визначення частки позивача у спільній сумісній власності в ѕ частини, а відповідача в ј частини та визнання на неї права у судовому порядку зумовлено наступним. Як зазначено вище від шлюбу у них народилася дочка, яка проживає з нею та перебуває на її утриманні. Зазначену обставину не заперечує і відповідач [PERSON] .. Всіма питаннями забезпечення дитини займається вона позивач, відповідач матеріально їм не допомагає, окрім того через свої боргові зобов`язання перед третіми особами не в інтересах сім`ї, поставив сім`ю у скрутне матеріальне становище. Відповідач зазначені обставини визнає та у заяві від 01.05.2021 року справжність підпису на якій засвідчена нотаріально не заперечує щоб у зв`язку з наведеними обставинами її частка у спільній сумісній власності становила ѕ частини. На примусовому виконанні в Мукачівському районному відділі державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) перебуває виконавче провадження №58928753 з примусового виконання виконавчого листа №0417/17749/2012 від 20.11.2015 року виданного Індустріальним районним судом міста Дніпропетровська про стягнення з [PERSON] грошових коштів. Постановою державного виконавця від 23.02.2021 року описано та накладено арешт на нерухоме майно житловий будинок в [ADDRESS] . Відповідно до ст.59 ЗУ «Про виконавче провадження» особа, яка важає, що майно на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про час та місце судового розгляду повідомлялася належним чином, але подала суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить суд їх задоволити з підстав наведених в позові. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином, але подав суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнає в повному обсязі та не заперечує протии їх задоволення. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні 23.09.2021 року позов визнав повністю та не заперечував проти його задоволення. Представник відповідача АТ КБ «Приватбанк» - Гриниха Т.Ю. в судовому засіданні 23.09.2021 року позов не визнала та просила суд відмовити в його задоволенні з підстав наведених у відзиву на позовну заяву. Представник відповідача Мукачівського районного відділу Державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) - Танинець І. в судове засідання не з`явився, про час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином, але подав суду відзив на позовну заяву в якому просив суд відмовити у задоволенні позову. Заслухавши учасників судового розгляду, вивчивши матеріали справи та дослідивши докази, які були надані сторонами у справі і надаючи їм оцінку як в цілому, так і кожному доказу, суд приходить до наступного висновку. Частиною 1 ст.4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.3, 4 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 1 ст.76, ч.1, 2 ст.77, ст.ст.79 і 80 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Судом встановлено, що згідно Свідоцтва про одруження Серії [NUMBER] від 24.04.2004 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано 24.04.2004 року у виконкомі Кальницької сільської ради Мукачівського району Закарпатської області, актовий запис за №2, після чого остання змінила прізвище на [PERSON] (а.с. 7). У відповідності до Свідоцтва про народження Серії [NUMBER] від 04.07.2006 року [PERSON] , [INFO] , її батьками є [PERSON] та [PERSON] (а.с.8). Згідно Довідки №210 від 05.05.2021 року виданої Кальницьким старостинським округом Великолучківської сільської ради [PERSON] , в тому що за адресою: [ADDRESS] на даний час дійсно зареєстровані та проживають [PERSON] , [INFO] разом з донькою [PERSON] , [INFO] (а.с.9). Відповідно до Договору купівлі-продажу будинку від 30.07.2005 року [PERSON] і [PERSON] продавці, а [PERSON] покупець домовилися про наступне тобто продавці передали, а покупець прийняв у власність частки житлового будинку, які становлять 2/3 за [ADDRESS] (а.с.10). Відповідно до рішення виконавчого комітету Новодавидківської сільської ради Мукачівського району №33 від 17.06.2005 року «Про видачу свідоцтва про право власності та реєстрації житлового будинку» вирішено оформити право власності на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] на [PERSON] 1/3 частина, на [PERSON] 1/3 частина та на [PERSON] 1/3 частина (а.с. 11). У відповідності до Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №7757066 від 13.07.2005 року домоволодіння, яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] належить на праві приватної власності [PERSON] 1/3 частка, [PERSON] 1/3 частка та [PERSON] 1/3 частка. У відповідності до Свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 13.07.2005 року домоволодіння, яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] належить на праві приватної власності [PERSON] 1/3 частка, [PERSON] 1/3 частка та [PERSON] 1/3 частка. Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №162252466 від 04.04.2019 року домоволодіння, яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] належить на праві приватної власності [PERSON] 1/1 частка. Відповідно до постанови про опис та арешт майна (коштів) боржника від 23.02.2021 року винесеної державним виконавцем Мукачівського РВ ДВС Південно-Західного міжрегіонального управління юстиції Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) Гаринець М.В. описано та накладено арешт на майно, а саме: на домоволодіння, яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] та належить на праві приватної власності [PERSON] (а.с.20-22). Згідно заяви [PERSON] від 01.05.2021 року всткновлено, що він [PERSON] підтверджує той факт, що з 24.04.2004 року він перебуває у зареєстрованому шлюбі із [PERSON] , [INFO] . У період перебування в зареєстрованому шлюбі у них народилася донька - [PERSON] , [INFO] . Також ними за час шлюбу набуто у спільну власність нерухоме майно, а саме житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS] . Цією заявою він [PERSON] підтверджує, що з урахуванням обставин визначених статтею 370 ЦК України та статтею 70 СК України (при придбанні будинку більша частина коштів належала дружині, дитина від шлюбу перебуває на повному утриманні дружини та проживає з нею, а він як чоловік, не приймає участі у матеріальному забезпеченні сім`ї, дружиною витрачаються кошти на утримання домоволодіння) у разі пред`явлення вимоги щодо поділу спільної сумісної власності, враховуючи проживання дочки з мамою, частка дружини [PERSON] у спільній сумісній власності на вказаний вище будинок становить (становитиме) ѕ, а його [PERSON] становить (становитиме) ј частку. Вказану заяву прошу розцінювати, як його добровільну згоду на вказану вище зміну розміру часток у праві спільної власності на вказаний вище будинок (а.с.23). У відповідності до рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 15.09.2015 року у справі №22-ц/774/5997/15 апеляційну скаргу ПАТ КБ «Приватбанк» задоволено, скасовано заочне рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 12.02.2015 року, позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» до ПАТ «Акцент-Банк», [PERSON] про стягнення заборгованості задоволено, стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 18 437,57 доларів США та стягнуто солідарно з ПАТ «Акцент-Банк» та [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 10000 гривень, стягнуто [PERSON] судовий збір у розмірі 1473,75 гривень та з ПАТ «Акцент-Банк» судовий збір у розмірі 100 гривень на користь ПАТ КБ «Приватбанк» (а.с.51-52). 20.11.2015 року Індустріальним районним судом м.Дніпропетровська видано виконавчий лист про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 18 437,57 доларів США та стягнення солідарно з ПАТ «Акцент-Банк» та [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 10000 гривень, і стягнення з [PERSON] судового збору у розмірі 1473,75 гривень та з ПАТ «Акцент-Банк» судового збору у розмірі 100 гривень на користь ПАТ КБ «Приватбанк» (а.с.53). 07.03.2007 року між [PERSON] , як іпотекодавцем та ЗАТ КБ «Приватбанк», як іпотекодержателем було укладено Договір іпотеки, згідно якого іпотекодавець передав в іпотеку нерухоме майно, а саме: житловий будинок, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с.54-58). Вирішуючи по суті даний спір, суд виходить з того, що основними засадами (принципами) цивільного законодавства, зокрема є: верховенство права, змагальність сторін, та диспозитивність (ч.3 ст.2 ЦПК України). Правовідносини між сторонами регулюються як нормами Сімейного кодексу України так і нормами Цивільного кодексу України. Відповідно до ч.3 ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ч.2 ст.372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч.1 ст.61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Згідно ст.163 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Частиною 1 ст.69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. У відповідності до ч.ч. 1, 2, 3 ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. У відповідності до абзацу 1 п.22 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 р. №11 сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися "обставинами, що мають істотне значення", якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Зі змісту п.п. 23, 24 вищезазначеної Постанови Пленуму Верховного Суду України, вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Також п.30 цієї ж Постанови, передбачено рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч.1 ст.63, ч.1 ст.65 СК України. При цьому, суд враховує правові позиції ВСУ з аналогічних спорів, в яких ВСУ роз`яснює, що у процесі розгляду спорів про поділ майна подружжя необхідно враховувати такі обставини: час придбання майна; кошти, за які таке майно було придбано (джерело придбання); мета придбання майна, яка дозволяє визначити правовий статус сумісної власності подружжя. При цьому, суд зазначає, що тільки у випадку, якщо придбання майна відповідало зазначеним критеріям, таке майно може бути визнане спільно нажитим і підлягає розподілу між подружжям на підставі ст.60 СК України. У відповідності до ст.23 ЗУ «Про іпотеку» встановлено, що у разі переходу права власності на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов`язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки. Таким чином положення ЗУ «Про іпотеку» про те, що іпотекодавець не має права розпоряджатись будинком без згоди іпотекодержателя до припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору, не означає, що в судовому порядку не можна поділити майно подружжя шляхом визначення права власності на нього, оскільки право власності подружжя у частках встановлюється законом, право володіння та користування майном не заборонено, а поділ майна подружжя не є розпорядженням майном. Тобто, закон не забороняє визнання права власності на відповідну частку іпотечного майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, оскільки таке визнання не є відчуженням. При цьому заборони щодо визнання права власності на іпотечне майно за іншим з подружжя також не містить іпотечний договір, укладений між [PERSON] та ЗАТ КБ «Приватбанк». Аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 08 липня 2019 року у справі № 522/17048/15-ц (провадження №61-33246св18) та постанові від 03 червня 2020 року №201/6412/17. Таким чином, враховуючи вищезазначене, зокрема те, що житловий будинок, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] набутий [PERSON] та [PERSON] в період перебування у шлюбі, тому суд приходить до висновку, що вищезазначене майно є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Щодо відступлення від рівності часток то суд приймає до уваги домовленість між сторонами щодо відступлення, що підтверджується заявою від 01.05.2021 року, а також проживання з позивачем [PERSON] неповнолітньої дочки [PERSON] ..

Outcome: approved