Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-02 00:00:00

22 червня 2021 року [PERSON] звернувся до суду з позовом, яким просив зобов`язати [PERSON] усунути йому перешкоди в користуванні квартирою [ADDRESS] шляхом надання працівникам комунального підприємства Бориспільської районної ради «Бюро технічної інвентаризації» (далі по тексту - БТІ) право доступу до вказаної квартири з підстав поточної інвентаризації для виготовлення технічного паспорту. Вимоги обгрунтовано тим, що 28 березня сім`я у складі позивача, його дружини [PERSON] , синів [PERSON] та [PERSON] , онуки [PERSON] відчужили належну ім квартиру, що була розташована за адресою : [ADDRESS] та за отримані грошові кошти того ж дня на імя сина [PERSON] і онуки [PERSON] придбали квартиру, що розташована за адресою : [ADDRESS] . Право власності на дану квартиру по Ѕ частці кожному зареєстровано за [PERSON] та онуки [PERSON] .. У цій квартирі зареєстровано постійне місце проживання позивача. 22 січня 2016 року [PERSON] зареєстрував шлюб з [PERSON] та проживав разом з нею у квартирі, що розташована у с. Чубинське Бориспільського району. [INFO] [PERSON] помер, у зв`язку з чим відкрилась спадщина на майно, яким він володів за життя. 16 травня 2020 року Бориспільською районною державною нотаріальною конторою відкрито спадкову справу № 153/2020 у зв`язку з чим нотаріусом рекомендовано позивачу виготовити та надати технічний паспорт на спірну квартиру. З метою реалізації наведеної вимоги нотаріуса, [PERSON] з`являвся до квартири покійного сина, проте відповідач не відчинила двері квартири та не дала можливості працівникам БТІ провести інвентаризацію квартири з метою виготовлення технічного паспорту. За наслідком наведеного позивач звертався із заявою до правоохоронних органів. Зважаючи на вказане та з метою реалізації спадкових прав, [PERSON] звернувся до суду з даним позовом та просить його задовольнити. Ухвалою суду від 29 липня 2021 року у справі відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання. Сторонам роз`яснено права, обов`язки та встанов-лено строки для їх реалізації. Відповідач та третя особа своїми правами на подачу відзиву на позов та письмових пояснень у справі не скористались. Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Сторони у справі процесуальними правами щодо витребування доказів, залучення сторін у справі, тощо, не скористались та відповідного змісту заяв до суду не направили. Ухвалою суду від 23 листопада 2021 року у справі закрито підготовче провадження у справі та призначено її до розгляду по суті. Належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання позивач та його представник до суду не з`явились, проте подали заяви, якими розгляд справи просили здійснити у їх відсутність, позовні вимоги підтримали та просили задовольнити. Крім того, представник позивача не заперечував щодо ухвалення заочного рішення у справі. Відповідач, будучи належним чином повідомленою про дату, час і місце судового засідання (через оголошення на сайті судової влади) до суду не з`явилась та представника не направила. Третя особа, будучи належним чином повідомленою про дату, час і місце судового засідання до суду не з`явилась, проте подала до суду заяву, якою розгляд справи просила проводити у їх відсутність та при вирішення спору поклалась на розсуд суду. Відповідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно вимог ст. 223, 280, 281 Цивільного процесуального кодексу України, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи, проти такого вирішення справи не заперечує і представник позивача. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній доказів та ухвалити заочне рішення, яким відмовити у задоволенні позову. Згідно ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом, а відповідно статті 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими. За змістом ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексу. Доказами, відповідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частинами 1-3 статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Обґрунтовуючи судове рішення, суд приймає до уваги вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини. Так, враховуються висновки, зазначені у рішенні в справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року (серія А, №303А, п.2958), згідно якого Суд повторює, що згідно усталеної практики, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. В судовому засіданні встановлено, що 28 березня 2001 року [PERSON] (далі - продавець) та [PERSON] , [PERSON] (далі - покупці) уклали договір купівлі - продажу, на підставі якого покупці, в рівних частках кожний, придбали майно, а саме квартиру, що розташована за адресою : [ADDRESS] . Договір посвідчено державним нотаріусом Бориспільської державної нотаріальної контори Черненко А.Б. та внесено запис Р№2-338. Згідно витягу з реєстру права власності на нерухоме майно від 28 травня 2004 року сформованого за № 3712050 право власності на вказану квартиру, по Ѕ частці кожному, належить [PERSON] та [PERSON] .. 22 січня 2016 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб, що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища від 15 червня 2021 року за № 00031222517. Кожен з подружжя лишився на дошлюбному прізвищі. [INFO] [PERSON] помер. Наведене підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] виданим 29 жовтня 2020 року Бориспільським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, що підтверджується витягом про реєстрацію в спадковому реєстрі за № 60232158 від 19 травня 2020 року, номер справи у нотаріуса 153/2020. За приписами ст. 1220, 1223 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно ч. 2 ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Згідно статті 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Як встановлено ч.1, 2, 5 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Позивач, згідно довідки про народження за № А-12876 виданої 06 червня 1973 року Відділом записів актів громадського стану м. Тула Тульської області, є рідним батьком [PERSON] . Відповідно довідки за № 335 виданої 09 лютого 2010 року Великоолександрівською сільською радою Бориспільського району Київської області, витягу з Єдиного державного демографіч-ного реєстру щодо реєстрації місця проживання від 15 лютого 2016 року позивач зареєстрований за адресою : [ADDRESS] . Відтак він має право проживати та користуватись даною квартирою. Бориспільська районна державна нотаріальна контора у своєму листі за № 1568/02-14 від 24 жовтня 2020 року, адресованого БТІ просила повідомити яка частка, ким, коли і на підставі якого правовстановлюючого документа зареєстрована квартира [ADDRESS] та надати інформацію про технічну характеристику цього майна, зазначивши чи є в наявності будь-які самочинні переобладнання, перепланування, реконструкції, добудови, перебудови і виготовити технічний паспорт на вказаний об`єкт. Відповідь на цей запит надати [PERSON] .. Позивач, в обгрунтування заявлених вимог вказав, що з метою проведення інвентаризації вказаної квартири та виконання вимог нотаріуса щодо виготовлення технічного паспорту, він намагався потрапити до вказаної квартири, однак не зміг через зміну [PERSON] дверного замка, у зв`язку з чим звернувся до правоохоронних органів із заявами № 16683 та 17311 від 03 та 09 липня 2020 року. У статтях 47, 48 Конституції України проголошено, що кожен має право на житло, як одного з природних і невід`ємних прав людини. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканність, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду. Згідно ч. 4 ст. 9 ЖК Української РСР ніхто не може бути виселений із займаного житлового приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як на підставі і в порядку, передбаченому законом. Листом за № Т.1979 від 16 липня 2020 року Бориспільський відділ поліції повідомив позивача, що проведеною перевіркою не виявлено підстав, передбачених ст. 214 КПК України для внесення відомостей до ЄРДР та що між [PERSON] і [PERSON] склались цивільно - правові відносини, за вирішенням яких слід звертатись до суду. Щодо наведених [PERSON] обставин у зверненні до правоохоронних органів та, як наслідок, наданої відповіді, суд звертає увагу на наступне. Позивач, всупереч вимог ст. 76-81 ЦПК України, не надав суду жодних доказів на підтверд-ження тієї обставини, що [PERSON] разом з дружиною [PERSON] взагалі проживали після реєстрації шлюбу у спірній квартири. Як і не надано доказів проживання відповідача після смерті чоловіка у квартирі, що розташована за адресою : [ADDRESS] . Відтак, посилання позивача на те, що саме [PERSON] чинить йому перешкоди у доступі та користуванні вказаною квартирою є безпідставними та нічим необгрунтованими доводами. Більш того, матеріали справи не містять також доказів зміни дверних замків на вхідних дверях до даної квартири, що в свою чергу, може свідчити про перешкоджання [PERSON] у користуванні житлом, в якому він зареєстрований у передбаченому законом порядку. Відповідь Бориспільського відділу поліції від 16 липня 2020 року на звернення позивача суд оцінює критично, оскільки вона містить ознаки формального характеру, відображає обстави-ни, зазначені безпосередньо [PERSON] у заявах, не містить опису проведених поліцією дій щодо встановлення особи [PERSON] та підтвердження чи спростування її дійсного проживання у спірній квартирі, не відібрано пояснення останньої щодо обставин, на які скаржився позивач. Майже через рік після вказаних вище обставин, а саме 01 червня 2021 року, БТІ надало (невідомо кому) довідку за № 20301, в якій зазначило про неможливість виготовлення технічного паспорту на квартиру [ADDRESS] у зв`язку з неможливістю обстеження даної квартири. З огляду на це суд звертає увагу на те, що дана довідка взагалі не містить доказів чи посилань БТІ на неможливість здійснення інвентаризації та виготовлення технічного паспорта на квартиру саме через відсутність доступу до неї чи перешкоджання [PERSON] у наданні доступу до приміщення працівників даної служби з метою огляду і її інвентаризації. Відповідно ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ч. 1. ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Частина 1 ст. 319 ЦК України передбачає, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно ч. 1 статті 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно рішення Конституційного Суду України від 01 грудня 2004 року під поняттям «охоронювані законом інтереси», що вживається в законах України, слід розуміти як прагнення до користування матеріальним та/або нематеріальним благом, так і зумовлений загальним змістом, об`єктивний і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і Законом України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності. Згідно витягу з реєстру права власності на нерухоме майно від 28 травня 2004 року сформованого за № 3712050 право власності на спірну квартиру, по Ѕ частці кожному, належить [PERSON] та [PERSON] .. Тобто, іншим співвласником даної квартири, окрім покійного [PERSON] , є його повнолітня донька [PERSON] ( [INFO] ). Проте, дана особа взагалі не залучена позивачем до участі у справі ні в якості співпозивача, ні в якості третьої сторони. Відповідного змісту клопотань не заявлено і під час судового розгляду справи самим [PERSON] чи його представником. Відтак, розгляд справи без участі іншого співвласника даної квартири може призвести до порушення її прав володіння, користування та розпорядження Ѕ частини квартири. Зважаючи на докази, подані позивачем в обгрунтування заявлених вимог, та наданої їм оцінки, встановлених обставин та наведених у зв`язку з цим висновків, суд приходить переконання про відсутність підстав для задоволення позову [PERSON] .. Відповідно ч. 1 та п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, серед іншого, належать витрати на професійну правничу допомогу. Частинами 1, 2 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При зверненні до суду з даним позовом позивач сплатив судовий збір, який у зв`язку з відмовою у задоволенні позову та на підставі п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, слід віднести на його рахунок. На підставі наведеного та

Outcome: dismissed