Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-26 00:00:00

04 лютого 2021 року [PERSON] , від імені та в інтересах якого на підставі ордеру про надання правової допомоги № 1039073, виданого 03 лютого 2021 року, діє адвокат Авілова Олена Михайлівна, звернувся до Нововодолазького районного суду Харківської області з позовною заявою до [PERSON] , із залученням до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: приватного нотаріуса Нововодолазького районного нотаріального округу Харківської області Крючкової Любов Анатоліївни, в якому просив встановити факт помилки в заповіті, складеному 07 липня 2020 року [PERSON] , посвідченого виконуючим обов`язки старости Мелихівського старостинського округу № 2 Старовірівської сільської ради Нововодолазького району Харківської області Рудаченком В. Г., за реєстровим № 2-9, належності земельної ділянки, кадастровий номер 6324282000:04:003:0090, площею 6,3654 гектар, розташованої в Мелихівській сільській раді, померлій [INFO] [PERSON] , на підставі державного акту серія ХР № 142669 від 02 квітня 2004 року станом на 07 липня 2020 року, наявності у померлої [PERSON] права на заповідання земельної ділянки, кадастровий номер 6324282000:04:003:0090, площею 6,3654 гектар, розташованої в Мелихівській сільській раді станом на 07 липня 2020 року, визнати за [PERSON] , [INFO] , який зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , право власності на 1/2 частину земельної ділянки, кадастровий номер 6324282000:04:003:0090, загальною площею 6,3654 га, та відповідною 1/2 частині площею 3,1827 га, розташованої в Мелихівській сільській раді, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , померлої [INFO] . 09 лютого 2021 року на адресу Нововодолазького районного суду Харківської області від адвоката Авілової Олени Михайлівна, яка на підставі ордеру про надання правової допомоги № 1039073, виданого 03 лютого 2021 року, діє від імені та в інтересах [PERSON] , надійшла уточнена позовна заява про визнання права власності на спадкове майно, що була зареєстрована за № 753/21-вх., у якій сторона позивача просила позовні вимоги розглядати в наступній редакції: встановити факт належності земельної ділянки, кадастровий номер 6324282000:04:003:0090, площею 6,3654 гектар, розташованої в Мелихівській сільській раді померлій [INFO] [PERSON] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , на підставі державного акту серія ХР № 142669 від 02 квітня 2004 року станом на 07 липня 2020 року; визнати за [PERSON] , [INFO] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , який зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , право власності на 1/2 частину земельної ділянки, кадастровий номер 6324282000:04:003:0090, загальною площею 6,3654 гектар, та відповідною 1/2 частині площею 3,1827 гектар, розташованої в Мелихівській сільській раді, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , померлої [INFO] . В обґрунтування уточнених позовних вимог представник позивача зазначила, що [INFO] померла тітка позивача - [PERSON] , яка постійно проживала у [ADDRESS] . Після її смерті залишилось спадкове майно, до складу якого входить житловий будинок та земельна ділянки, площею 6,3654 гектар, що розташована на території Мелихівської сільської ради Нововодолазького району Харківської області та призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. За життя [PERSON] склала заповіт, що був посвідчений 07 липня 2020 року виконуючим обов`язки старости Мелихівського старостинського округу № 2 Старовірівської сільської ради Нововодолазького району Харківської області Рудаченком В. Г., за реєстровим номером 2-9, відповідно до якого житловий будинок з надвірними будівлями, розташований за адресою: [ADDRESS] , заповіла позивачу по справі - [PERSON] , а земельну ділянку, площею 6,3654 гектар, розташовану на території Мелихівської сільської ради Нововодолазького району Харківської області заповіла позивачу - [PERSON] та своїй дочці - [PERSON] . Звернувшись до нотаріуса у встановлений законом строк для оформлення своїх спадкових прав, позивач отримав відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку у зв`язку із певними неточностями, що містяться у ньому. На думку представника позивача у заповіті допущено помилку у зазначені документу на підтвердження права власності [PERSON] на земельну ділянку: замість вірного державного акта, виданого 02 квітня 2004 року, серія ХР № 1429669, помилково зазначено державний акт серії Р2 № 778414 від 22 травня 2002 року, на підставі якого померла [PERSON] успадкувала земельну ділянку після смерті своєї матері - [PERSON] , померлої [INFO] . Допущена у заповіті помилка, яка не може бути усунута шляхом тлумачення заповіту, позбавляє право позивача на отримання спадщини. Як вказала представник позивача в даному випадку для захисту спадкових прав [PERSON] необхідно встановити факт належності земельної ділянки кадастровий номер 6324282000:04:003:0090, загальною площею 6,3654 гектар, розташованої на території Мелихівської сільської ради померлій [INFO] [PERSON] на підставі державного акту серії ХР № 142669 від 02 квітня 2004 року та визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частини зазначеної земельної ділянки в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] . Відповідачем, [PERSON] , у відповідності до приписів статті 178 Цивільного процесуального кодексу України був поданий відзив на позовну заяву [PERSON] , зареєстрований за вхідним № 4705/21-вх. від 29 березня 2021 року, у якому остання просила суд відмовити у задоволенні позовних вимог, оскільки вони є безпідставними та такими, що фактично змінюють волю спадкодавця, оскільки сторона позивача самостійно визначила частину майна, яка підлягає спадкуванню та своє виключне право на 1/2 частину спірної земельної ділянки. Що стосується позовної вимоги в частині встановлення факту належності земельної ділянки з кадастровим номером 6324282000:04:003:0090, загальною площею 6,3654 гектар, розташованої на території Мелихівської сільської ради померлій [INFO] [PERSON] на підставі державного акту серії ХР № 142669 від 02 квітня 2004 року, то даний факт й так є встановленим та додаткового визнання цього факту у судовому порядку сенсу не має, оскільки від підтверджується відповідними документами та ніким не оспорюється; право власності померлої на вказану земельну ділянку зареєстроване у встановленому законом порядку та не викликає сумніву (а. с. 152 - 156, т. 1). Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - приватний нотаріус Нововодолазького районного нотаріального округу Харківської області Крючкова Любов Анатоліївна правом на надання письмових пояснень у відповідності до приписів статті 181 Цивільного процесуального кодексу України не скористалась. Ухвалою Нововодолазького районного суду Харківської області від 05 лютого 2021 року позовну заяву [PERSON] до [PERSON] , із залученням до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: приватного нотаріуса Нововодолазького районного нотаріального округу Харківської області Крючкової Любов Анатоліївни, про встановлення юридичних фактів та визнання права власності на спадкове майно було залишено без руху та надано позивачу десятиденний строк для усунення недоліків. Ухвалою Нововодолазького районного суду Харківської області від 12 лютого 2021 року у задоволенні заяви [PERSON] , від імені та в інтересах якого діє адвокат Авілова О. М. про вжиття заходів забезпечення позову у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , із залученням до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: приватного нотаріуса Нововодолазького районного нотаріального округу Харківської області Крючкової Любов Анатоліївни, про встановлення юридичних фактів та визнання права власності на спадкове майно, відмовлено. Ухвалою Нововодолазького районного суду Харківської області від 22 лютого 2021 було прийнято до розгляду позовну заяву [PERSON] до [PERSON] , із залученням до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: приватного нотаріуса Нововодолазького районного нотаріального округу Харківської області Крючкової Любов Анатоліївни, про встановлення юридичного факту та визнання права власності на спадкове майно й відкрито провадження у цивільній справі. Ухвалою Нововодолазького районного суду Харківської області від 17 червня 2021 року за клопотанням позивача витребувано від приватного нотаріуса Нововодолазького районного нотаріального округу Харківської області Крючкової Любові Анатоліївни належним чином завірену копію відкритої спадкової справи, заведеної після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Ухвалою Нововодолазького районного суду Харківської області від 06 липня 2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Позивач, [PERSON] , у судовому засіданні позовні вимоги в останній редакції підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити, у вступному слові стисло виклав зміст, підстави вимог щодо предмета позову, надавши необхідні пояснення щодо них, які повністю відповідають змісту позовної заяви. Відповідач, [PERSON] та її представник - адвокат Орєхова Наталія Віталіївна у судовому засіданні проти задоволення позову [PERSON] заперечували з підстав, викладених у поданому до суду відзиві, акцентувавши увагу суду, що факт належності померлій [PERSON] земельної ділянки з кадастровим номером 6324282000:04:003:0090, загальною площею 6,3654 гектар, розташованої на території Мелихівської сільської ради, підтверджуються у встановленому законом порядку відповідними правовстановлюючими документами, а заявлені вимоги в частині визнання права власності на частину земельної ділянки фактично змінюють волю спадкодавця, яка у заповіті не зазначила яку саму ділянку залишає у спадок та не визначала частки спадкоємців у спадковому майні. Приватний нотаріус Нововодолазького районного нотаріального округу Харківської області, Крючкова Любов Анатоліївна, у судове засідання не з`явилась, хоча про дату, час і місце розгляду справи була повідомлена завчасно відповідно до приписів статті 128 Цивільного процесуального кодексу України. Скориставшись правом, наданим частиною 3 статті 211 Цивільного процесуального кодексу України, через канцелярію суду 14 квітня 2021 року приватний нотаріус Нововодолазького районного нотаріального округу Харківської області, [PERSON] надала заяву, яка була зареєстрована за вхідним № 2050/21-вх., відповідно до якої просила суд цивільну справу за позовом [PERSON] до [PERSON] , із залученням до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: приватного нотаріуса Нововодолазького районного нотаріального округу Харківської області Крючкової Любов Анатоліївни, про встановлення юридичного факту та визнання права власності на спадкове майно, розглянути без її участі, зазначивши, що причини відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом були викладені нею у відповідній постанові (а. с.163, т. 1). З цього приводу слід зазначити, що положеннями частини 1 статті 223 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що неявка у судове засідання будь - якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. При цьому, частиною 3 статті 211 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що особи, які беруть участь у справі, мають право заявити клопотання про розгляд справи за їх відсутності. Про наявність такого клопотання у третьої особи, яка не заявляють самостійних вимог щодо предмета, свідчить її відповідна заява, що долучена до матеріалів справи. За таких обставин, приймаючи до уваги те, що підстав для визнання необхідним надання приватним нотаріусом Нововодолазької державної нотаріальної контори Харківської області Крючковою Л. А. особистих пояснень не має, суд вважає за можливе розглянути справу по суті вимог за відсутності останньої. Вислухавши пояснення та доводи позивача, [PERSON] , та відповідача [PERSON] , а також її представника - адвоката Орєхової Наталії Віталіївни, здійснюючи правосуддя на засадах змагальності й рівності учасників судового процесу перед законом і судом, всебічно, повно та об`єктивно з`ясувавши всі обставини справи в межах заявлених вимог, перевіривши їх доказами, що були надані учасниками справи та безпосередньо досліджені у судовому засіданні, проаналізувавши зміст норм матеріального права, які врегульовують спірні правовідносини, суд виходить з наступних підстав та мотивів. Вирішуючи спірні правовідносини суд виходить з того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина 1 статті 2 Цивільного процесуального кодексу України). Відповідно до положень частини 1 статті 4 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. При цьому, розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках (частина 1 статті 13 Цивільного процесуального кодексу України). При цьому частиною 1 статті 77 вказаного нормативно - правового документа визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Частина 2 статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно з пунктом 3 вказаної частини є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Аналогічні приписи передбачені частиною 3 статті 12 та частиною 1 статті 81 Цивільного процесуального кодексу України, відповідно до яких кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього кодексу. Частиною 2 статті 77 та частиною 1 статті 82 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. За приписами статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства, якими, зокрема є: справедливість, добросовісність та розумність. Відповідно до статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого або майнового інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів, зокрема, може бути визнання права. Статтею 55 Конституції України встановлено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Зміст цього права полягає в тому, що кожен має право звернутися до суду, якщо його права чи свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод. Зазначена норма зобов`язує суди приймати заяви до розгляду навіть у випадку відсутності в законі спеціального положення про судовий захист (пункт 2 рішення Конституційного Суду України від 25 грудня 1997 року по справі № 9-\-зп). Отже у ході розгляду справи в межах заявлених позовних вимог та зазначених і доведених обставин, судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини, що мають значення для вирішення справи за суттю. Так, [INFO] , у віці 68 років у селі Парасковія, Нововодолазького району, Харківської області померла [PERSON] , [INFO] , про що Старовірівською сільською радою Нововодолазького району Харківської області 18 серпня 2020 року складено відповідний актовий запис № 67 та видане свідоцтво про смерть серії [NUMBER] (а. с. 165, 190, т. 1). Відповідно до частин 1 та 2 статті 1220 Цивільного кодексу України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою (частина 3 статті 46 цього Кодексу). При цьому, спадкування здійснюється за заповітом або за законом (стаття 1217 Цивільного кодексу України). З матеріалів справи вбачається, що за життя [PERSON] визначила своїх спадкоємців шляхом складання заповіту. Згідно змісту заповіту, посвідченого 07 липня 2020 року виконуючим обов`язки старости Мелихівського старостинського округу № 2 Старовірівської сільської ради Нововодолазького району Харківської області Рудаченком В. Г та зареєстрованого в реєстрі за № 2-9, [PERSON] , [INFO] , реєстраційний номер платника податків [NUMBER] , яка проживала за адресою: [ADDRESS] , на випадок своєї смерті зробила наступне розпорядження: житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями, який знаходиться по [ADDRESS] заповіла [PERSON] , [INFO] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , який мешкає за адресою: [ADDRESS] ; земельну ділянку, площею 6,3654 гектар, яка належить на праві приватної власності на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії Р2 № 778414, яка розташована на території Мелихівської сільської ради Нововодолазького району Харківської області, заповіла дочці [PERSON] , [INFO] , яка мешкає за адресою: село Власівка, Кегичівського району, Харківської області, та [PERSON] , [INFO] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , який мешкає за адресою: [ADDRESS] (а. с.12, 71, 195, т. 1). Положеннями статтей 1233 та 1236 Цивільного кодексу України передбачено, що заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Заповідач має право охопити заповітом права та обов`язки, які йому належать на момент складання заповіту, а також ті права та обв`язки, які можуть йому належати у майбутньому. З матеріалів справи убачається, що до складу спадкового майна, на яке [PERSON] за життя мала право власності входить, у тому числі, земельна ділянка з кадастровим номером 6324282000:04:003:0090, площею 6,3654 гектар, яка розташована на території Мелихівської сільської ради, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що підтверджується копією Державного акту на право власності на земельну ділянку серія ХР № 142669, виданого 02 квітня 2004 року Нововодолазькою районною державною адміністрацією. Даний акт зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 560 (а. с. 9 - 11, 69 - 70, 224 -225, т. 1). Аналогічні дані відображені в Інформації Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку Державної служби з питань геодезіції, картографії та кадастру, сформованої на запит [PERSON] 25 червня 2021 року о 12 годині 09 хвилин, а також Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, номер інформаційної довідки 246690567, сформованої 03 березня 2021 року о 10 годині 24 хвилини 50 секунд приватним нотаріусом Нововодолазького районного нотаріального округу Харківської області Крючковою Любов Анатоліївною (а. с. 1 - 4, т. 2, а. с. 242 - 243, т. 1). Перевіривши матеріали спадкової справи № 167/2020, заведеної щодо майна померлої [INFO] [PERSON] , що були направлені на адресу суду відповідно до ухвали про витребування доказів приватним нотаріусом Нововодолазької державної нотаріальної контори Харківської області Крючковою Л. А., листом від 29 червня 2021 року за № 356/01-16 встановлено, що 14 грудня 2020 року на підставі заяв [PERSON] , [INFO] , про прийняття спадщини за заповітом, що була зареєстрована у книзі обліку спадкових справ за № 555 о 10 годині 34 хвилини 14 грудня 2020 року, та [PERSON] , [INFO] , про прийняття спадщини за заповітом, що була зареєстрована у книзі обліку спадкових справ за № 556 о 10 годині 40 хвилини 14 грудня 2020 року заведено спадкову справу після смерті [PERSON] , померлої [INFO] (номер у спадковому реєстрі 66931986). При цьому у своїх заявах [PERSON] та [PERSON] вказали, що інших спадкоємців не має, чоловік спадкодавця - [PERSON] помер [INFO] (а. с. 186 - 251, т. 1). З довідки, виданої виконавчим комітетом Старовірівської сільської ради Нововодолазького району Харківської області 14 грудня 2020 року за № 2/435 вбачається, що померла [PERSON] , [INFO] , проживала та зареєстрована за адресою: [ADDRESS] з 1983 року по день смерті - [INFO] . Проживала одна (а. с. 191, т. 1). Відповідно до копії свідоцтва про укладання шлюбу серії [NUMBER] , виданого Мелихівською сільською радою Нововодолазького району Харківської області 16 вересня 1972 року, встановлено, що між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , був укладений шлюб, про що 16 вересня 1972 року в книзі реєстрації актів про укладання шлюбу зроблено відповідний актовий запис за № 13. Після реєстрації укладання шлюбу чоловікові та дружині присвоєно спільне прізвище « [PERSON] » (а. с. 197, т. 1). [PERSON] помер [INFO] у селі Парасковія Нововодолазького районну Харківської області, про що Мелихівською сільською радою Нововодолазького району Харківської області складено відповідний актовий запис № 1 від 03 січня 2004 року та видане свідоцтво про смерть серії [NUMBER] (а. с. 198, т. 1). Під час перебування у шлюбі у [PERSON] та [PERSON] [INFO] народилась донька - [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 26 січня 1973 року Мелихівською сільською радою Нововодолазького району Харківської області (а. с. 200, т. 1), яка в подальшому у зв`язку із укладанням шлюбу з [PERSON] змінила прізвище на « [PERSON] » (свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] , видане повторно 11 вересня 2020 року Кегичівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м Харків))(а. с. 201, т. 1). Як свідчать наявні матеріали спадкової справи, інших спадкоємців, які б зверталися до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини або фактично прийняли спадщину після смерті [PERSON] не має. З Інформаційної довідки із спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 62874668, сформованої 14 грудня 2020 року о 10 годині 46 хвилин приватним нотаріусом Нововодолазької державної нотаріальної контори Харківської області Крючковою Л. А, яка міститься в матеріалах спадкової справи, встановлено, що у спадковому реєстрі наявна інформація про заповіт за номером у спадковому реєстрі 66110170, посвідченому 07 липня 2020 року Старовірівською сільською радою Нововодолазького району Харківської області, номер у реєстрі нотаріальних дій 2-9, складений [PERSON] , [INFO] . Вищезазначений заповіт, на час розгляду справи у суді є чинним (а. с. 194, т. 1). Тобто, з матеріалів справи вбачається, що за життя [PERSON] визначила своїх спадкоємців шляхом складання заповіту та спадкування здійснюється за заповітом, який є останньою волею спадкодавця. Постановою приватного нотаріуса Нововодолазького районного нотаріального округу Харківської області Крючкової Любов Анатоліївни від 03 березня 2021 року за № 117/02-31 [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на 1/2 частку у праві власності на земельну ділянку. Підставою для відмови у видачі свідоцтва про право власності на земельну ділянку стала невідповідність реквізитів Державного акту, зазначеного у заповіті та Державного акту, на підставі якого було проведено реєстрацію прав на підставі статті 182 Цивільного кодексу України, а саме згідно заповіту спадкодавець, [PERSON] , заповідала земельну ділянку, площею 6,3654 гектар, розташовану на території Мелихівської сільської ради Нововодолазького району Харківської області, що належала їй на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії Р2 №778414, своїй доньці [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за [PERSON] зареєстроване право на земельну ділянку, площею 6,3654 гектар, кадастровий номер 6324282000:04:003:0090, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Мелихівської сільської ради Нововодолазького району Харківської області, на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ХР142669 від 02 квітня 2004 року. Тобто реквізити Державного акту, зазначеного у заповіті та Державного акту, на підставі якого проведено державну реєстрацію прав на підставі статті 182 Цивільного кодексу України не співпадають (а. с. 143, 245, т. 1). При вирішенні спору суд виходить з того, що спірні правовідносини врегульовані положеннями Конституції України та Цивільного кодексу України. Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип непорушності права приватної власності (право мирного володіння майном), який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Ухвалюючи це рішення, суд виходить з положень частини 1 статті 11 Цивільного кодексу України, відповідно до якої цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду (частина 5 статті 11 Цивільного кодексу України). За приписами статей 1216 та 1217 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців), яке може здійснюватися за заповітом або за законом При цьому частиною 1 статті 1222 Цивільного кодексу України визначено, що спадкоємцями можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а згідно із змістом частини 1 статті 1223 зазначеного нормативно-правового кодифікованого акту України - право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Отже, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті, а у разі його відсутності право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261, 1265 Цивільного кодексу України (частини 1 та 2 статті 1223 Цивільного кодексу України). Як визначено у нормах статті 1233, частині 1 статті 1235 та частинах 1 та 2 статті 1236 Цивільного кодексу України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті, яким заповідач призначає спадкоємця (одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин) та охоплює права та обов`язки, що йому належать на момент складення заповіту, а також ті права і обов`язки, які можуть йому належати у майбутньому. При цьому заповіт може бути складений щодо усієї спадщини або її частини. Із досліджених у судовому засіданні доказів встановлено, що спадкодавець [PERSON] померла [INFO] та з часу її смерті відкрилась спадщина, спадкування щодо якої здійснювалось за заповітом, посвідченим 07 липня 2020 року виконуючим обов`язки старости Мелихівського старостинського округу № 2 Старовірівської сільської ради Нововодолазького району Харківської області Рудаченком В. Г. та зареєстрованого в реєстрі за № 2-9. Частинами 1, 2 та 5 статті 1268 Цивільного кодексу України закріплено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи застереженням. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. При цьому для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Спадкоємиць, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має особисто подати нотаріусу або в сільських населених пунктах уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини (частини 1 і 2 статті 1269, частина 1 статті 1270 Цивільного кодексу України). Наведені вище вимоги норм матеріального права позивачем [PERSON] , а також й відповідачем [PERSON] , виконані у повному обсязі, підстав для усунення позивача від спадщини, визначених статтею 1224 Цивільного кодексу України, не встановлено, а тому суд вважає доведеним те, що він є таким, який прийняв спадщину за заповітом після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , так як протягом строку, визначеного статтею 1270 Цивільного кодексу України, звернувся із відповідною заявою про прийняття спадщини до нотаріуса. Спадкоємиць який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину, відсутність якого не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частини 1 і 3 статті 1296 Цивільного кодексу України). Одночасно з цим приписи частини 1 статті 1297 Цивільного кодексу України зобов`язують спадкоємця, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, звернутись до нотаріуса або в сільських населених пунктах до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно. На виконання вищевказаних приписів позивач звернувся до приватного нотаріуса Нововодолазького районного нотаріального округу Харківської області Крючкової Любов Анатоліївни з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом, яка постановою від 03 березня 2021 року за № 117/02-31 відмовила у вчиненні нотаріально дії. Відповідно до положень статей 1 та 34 Закону України «Про нотаріат» видача свідоцтва про право на спадщину визнається нотаріальною дією, яка вчиняється нотаріусами. На час звернення [PERSON] до нотаріуса щодо видачі йому свідоцтва про право на спадщину за заповітом, порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України регламентований відповідним Наказом Міністерства Юстиції України № 296/5 від 22 лютого 2012 року (із змінами та доповненнями), підпункт 1.2. пункту 1 та підпункт 4.5 пункту 4 глави 10 розділу ІІ якого обумовлюють, що при зверненні спадкоємця у зв`язку з відкриттям спадщини нотаріус з`ясовує відомості стосовно факту смерті спадкодавця, часу і місця відкриття спадщини, кола спадкоємців, наявності заповіту, наявності спадкового майна, його складу та місцезнаходження, необхідність вжиття заходів щодо охорони спадкового майна. Видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу I цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Як убачається з уточненої позовної заяви, позивачем ставляться питання щодо встановлення юридичного факту та визнання права власності на спадкове майно; при цьому, суд приходить до висновку, що основною позовною вимогою є встановлення факту належності земельної ділянки, кадастровий номер 6324282000:04:003:0090, площею 6,3654 гектар, розташованої на території Мелихівської сільської ради Нововодолазького району Харківської області, померлій [INFO] [PERSON] , на підставі державного акту серія ХР № 142669 від 02 квітня 2004 року станом на 07 липня 2020 року; похідною - визнання за [PERSON] , [INFO] , який зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , право власності на 1/2 частину земельної ділянки, кадастровий номер 6324282000:04:003:0090, загальною площею 6,3654 гектар, та відповідною 1/2 частині площею 3,1827 гектар, розташованої на території Мелихівської сільської ради, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , померлої [INFO] . Пленум Верховного Суду України у пункті 2 своєї Постанови № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснив, що справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року тощо. За приписами пункту 10 наведеної вище Постанови Пленуму Верховного Суду України, відповідно до статті 1225 Цивільного кодексу України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. У порядку спадкування можуть передаватися також право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), право користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій), право користування чужим майном (сервітут). З наведеного слід дійти висновку, що умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; прийняття спадщини; виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю) (частина 1 статті 81 Земельного кодексу України). Згідно зі статтею 125 наведеного кодифікованого закону України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (стаття 126 Земельного кодексу України). Аналогічні приписи містяться й у абзаці 3 частини 2 статті 331 Цивільного кодексу України, яка обумовлює що, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Положеннями частини 3 статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Із наданих сторонами доказів судом встановлено, що право власності [PERSON] на земельну ділянку з кадастровим номером 6324282000:04:003:0090, площею 6,3654 гектар, яка розташована на території Мелихівської сільської ради з цільовим призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництв підтверджується Державним актом на право власності на земельну ділянку серія ХР № 142669, виданого 02 квітня 2004 року Нововодолазькою районною державною адміністрацією. Даний акт зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 560. Крім того, дане право власності у встановленому законом порядку зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Так, відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, номер інформаційної довідки 246690567, сформованої 03 березня 2021 року о 10 годині 24 хвилини 50 секунд приватним нотаріусом Нововодолазького районного нотаріального округу Харківської області Крючковою Любов Анатоліївною, [PERSON] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] на праві приватної власності із розміром часток 1/1, належить, зокрема, земельна ділянка, кадастровий номер 6324282000:04:003:0090, площа 6,3654 гектар, цільове призначення: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва; дата державної реєстрації: 02 квітня 2004 року, орган, що здійснив державну реєстрацію: Нововодолазький районний відділ земельних ресурсів, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1591697263242, номер запису про право власності 26914124, вчинений 02 липня 2018 року виконавчим комітетом Первомайської міської ради Харківської області (а. с. 242 - 243, т. 1). Метою звернення [PERSON] із вимогою про встановлення факту належності вищевказаної земельної ділянки померлій [INFO] [PERSON] , необхідно, як вказав останній, для оформлення спадкових прав. Відповідно до частини 1 статті 293 Цивільного процесуального кодексу України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Юридичний факт (від латинського factum - зроблене, дія, подія, вчинок) - це фактичні обставини дійсності, поєднання яких з правовою моделлю, встановленою в нормі права або іншому регуляторі, пов`язано породжує настання наслідку у вигляді виникнення, зміни або припинення суб`єктивних цивільних прав, юридичних обов`язків, а також цивільних правовідносин в цілому. Коло юридичних фактів, установлення яких здійснює суд, не вичерпується переліком, визначеним у частині 1 статті 315 Цивільного процесуального кодексу України. Суд установлює будь-який факт, що має юридичне значення для фізичної особи, від якого залежить подальший розвиток цивільних правовідносин, у яких така особа є учасником. При цьому встановлення такого факту відбувається за відсутності іншої можливості доведення обставин, які впливають на подальший розвиток цивільних правовідносин. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18 (провадження № 14-567цс18) зроблено висновок, що «у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів. Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: - факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення; - встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах; - заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо); - чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів». Отже, встановлення фактів характеризується певною специфікою процесуальної форми, що зумовлена, зокрема, спеціальною метою - підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення особистих немайнових чи майнових прав, або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. При цьому встановлення такого факту (в даному випадку належності правовстановлюючого документа) відбувається за відсутності іншої можливості доведення обставин, які впливають на подальший розвиток цивільних правовідносин. В даному випадку, як вже зазначалося вище земельна ділянка, кадастровий номер 6324282000:04:003:0090, площею 6,3654 гектар, з цільовим призначенням для ведення сільськогосподарського товарного виробництва, місце розташування: Харківська область, Нововодолазький (нині Красноградський) район, Мелихівська сільська рада, належала померлій [INFO] [PERSON] на підставі Державного акту серії ХР № 142669, виданого 02 квітня 2004 року Нововодолазькою районного державною адміністрацією Харківської області, та як убачається з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, номер інформаційної довідки 246690567, сформованої 03 березня 2021 року, дане право власності зареєстровано за померлою у встановленому законом порядку з присвоєнням об`єкту нерухомого майна відповідного реєстраційного номеру. З вищевикладеного вбачається, що станом на 07 липня 2020 року за спадкодавцем вже було зареєстроване право на земельну ділянку площею 6,3654 гектар, кадастровий номер 6324282000:04:003:0090, на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ХР142669, а отже даний факт встановленню у судовому порядку не підлягає, оскільки ніким не оспорюється та підтверджується документально. Що стосується вимоги позивача визнати за ним право власності на 1/2 частину земельної ділянки, кадастровий номер 6324282000:04:003:0090, загальною площею 6,3654 гектар, та відповідною 1/2 частині площею 3,1827 гектар, розташованої на території Мелихівської сільської ради, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , то вона також не підлягає задоволенню враховуючи наступне. Як убачається зі змісту заповіту, складеного [PERSON] та посвідченого 07 липня 2020 року виконуючим обов`язки старости Мелихівського старостинського округу № 2 Старовірівської сільської ради Нововодолазького району Харківської області Рудаченком В. Г., за реєстровим номером 2-9, остання на випадок своєї смерті зробила таке розпорядження: «земельну ділянку, площею 6,3654 гектар, яка належить мені на правах приватної власності на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії Р2 № 778414, яка розташована на території Мелихівської сільської ради Нововодолазького району Харківської області, я заповідаю своїй дочці [PERSON] , [INFO] , яка мешкає за адресою: село Власівка, Кегичівського району, Харківської області, та [PERSON] , [INFO] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , який мешкає за адресою: [ADDRESS] » (а. с. 12, 71, 195, т. 1). При цьому зі змісту заповіту, враховуючи відсутність посилання на кадастровий номер земельної ділянки, не можливо встановити, на яку саму земельну ділянку здійснила заповідальне розпорядження померла [PERSON] . Оскільки земельна ділянка, вказана у заповіті не містить кадастрового номеру, а вказівка на Державний акт на право власності на земельну ділянку серії Р2 № 778414, який є у даному випадку правовстановлюючим документом, не збігається з наявними у матеріалах спадкової справи № 167/2020 даними: кадастровий номер 6324282000:04:003:0090 та Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ХР № 142669 від 02 квітня 2004 року, що робить неможливим встановлення відповідного факту та вирішення питання щодо права власності. Без ідентифікації земельної ділянки захистити право позивача з урахуванням підстав позову в даному випадку неможливо, враховуючи те, що особа, яка звертається до суду з позовом, самостійно визначає у позовній заяві, яке її право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. В даному випадку обставини, на які посилається сторона позивача, не є достатніми для висновку про наявність цивільно-правових підстав визнання за позивачем право власності на частину спірного спадкового майна, оскільки підстави для ототожнення спадкового майна, вказаного у матеріалах спадкової справи № 167/2020 за заповітом відсутні, а саме: заповіт, посвідчений 07 липня 2020 року виконуючим обов`язки старости Мелихівського старостинського округу № 2 Старовірівської сільської ради Нововодолазького району Харківської області Рудаченком В. Г., за реєстровим № 2-9, не містить зазначення кадастрового номеру земельної ділянки, що належала спадкодавцю, Державний акт на право власності на земельну ділянку, площею 6,3654 гектар має слідуючи реквізити: серія Р2 № 778414, що не збігаються з реквізитами Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ХР № 142669 від 02 квітня 2004 року, в якому зазначено кадастровий номер земельної ділянки 6324282000:04:003:0090, яка відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно фактично належить спадкодавцю. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] , із залученням до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: приватного нотаріуса Нововодолазького районного нотаріального округу Харківської області Крючкової Любов Анатоліївни, про встановлення юридичних фактів та визнання права власності на спадкове майно слід відмовити. Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог [PERSON] , суд відповідно до пункту 6 частини 1 статті 264 Цивільного процесуального кодексу України вважає за необхідне вирішити питання щодо розподілу між сторонами справи судових витрат. Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом (частини 1 та 2 статті 133 Цивільного процесуального кодексу України). Відповідно до частини 1 статті 141 Цивільного процесуального кодексу України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У пункті 2 частини 2 статті 141 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі відмови в позові покладаються на позивача. Таким чином судові втрати зі сплати судового збору слід залишити за позивачем. З урахуванням викладеного,

Outcome: dismissed