Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-23 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» в інтересах якого діє Злобіна Вероніка Ігорівна, звернулось до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в розмірі 46440 грн. 00 коп. та судові витрати у сумі 2270 грн.00 коп В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 06 грудня 2019 року між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] було укладено кредитний договір №1195606 в електронній формі, відповідно до якого відповідачу були надані кредитні кошти у тимчасове платне користування на поточні потреби в сумі - 12 000 грн. 00\~коп. ТОВ «Мілоан» свої зобов`язання перед відповідачем виконав у повному обсязі надавши йому кредитні кошти, в свою чергу позичальник свої зобов`язання перед Позикодавцем не виконав, відповідно до умов Кредитного договору мав повертати кредитні кошти згідно графіка погашення кредиту. Відповідно до п. 3.2.6. кредитного договору №1195606 від 06.12.2019 року, позикодавець має право відступати, передавати, будь-яким іншим чином відчужувати, а також передавати в заставу свої права за цим договором (повністю або частково) на користь третіх осіб в будь-який час протягом строку дії цього договору без згоди позичальника. Тому, 27 березня 2020 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» було укладено договір відступлення прав вимоги №49-МЛ, відповідно до умов якого позивач набув статусу нового кредитора та отримав право грошової вимоги по відношенню до осіб, які являлись боржниками ТОВ «Мілоан», в тому числі і до відповідача. Таким чином, станом на 04 січня 2021 року сума заборгованості відповідача становить 46\~440 грн. 00 коп., з них: прострочене тіло кредиту - 12\~000 грн. 00 коп., прострочені проценти - 27\~000 грн. 00 коп., яку позивач просить стягнути з відповідача та судові витрати по справі. Представник позивача при подачі позовної заяви просив слухати справу за їх відсутності. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, не згоден з нарахованими відсотками, просив відмовити у задоволенні заявлених позовних вимог. Суд, вислухавши пояснення відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов до таких висновків. Відповідно до матеріалів справи, 06 грудня 2019 року між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] було укладено Кредитний договір №1195606, відповідно до якого відповідач отримав кредитні кошти у тимчасове платне користування на поточні потреби в сумі - 12 000 (дванадцять тисяч) грн. 00 коп. Пункт 1.1. даного договору передбачає, що позикодавець зобов`язується на умовах визначених цим Договором, на строк визначений п.1.3. Договору надати позичальнику грошові кошти (фінансовий кредит) у сумі визначеній у п.1.2. Договору, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом (далі - плата) у встановлений п.1.4. Договору термін та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та в строки/терміни, що визначені Договором. Пункт 2.4.1. Кредитного договору передбачає зобов`язання Позичальника повернути кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом не пізніше терміну передбаченого п.1.4. Договору. Згідно п.6.1. кредитний договір укладається в електронній формі в Особистому кабінеті Позичальника, що створений на веб-сайті Товариства miloan.ua. Згідно п.6.2. Кредитного договору, відправляючи через сайт онлайн-заяву про надання кредиту або підтверджуючи її оператору ТОВ «Мілоан» в порядку визначеному в Правилах надання фінансових кредитів ТОВ «Мілоан», позичальник тим самим підтверджує свою згоду на укладання цього Договору. Договір в електронній формі розміщується в особистому кабінеті позичальника. Додаткове підтвердження згоди позичальника на укладання кредитного договору може відбуватися з застосуванням одноразового ідентифікатора, який надсилається електронним повідомленням (смс) на мобільний телефон позичальника, а позичальник використовує його для підписання договору в особистому кабінеті на сайті miloan.ua. Використання позичальником коштів отриманих ним від ТОВ «Мілоан», в будь-якому випадку, незалежно від способу висловлення згоди на укладення цього Кредитного договору, свідчить про безумовне прийняття Позичальником пропозиції укласти Кредитний договір та укладення цього Кредитного договору. У відповідності до п. 6.3. Кредитного договору, виказуючи свою згоду на укладання кредитного договору Позичальник також погоджується з усіма додатками та невід`ємними частинами договору в цілому та підтверджує, що: він ознайомлений, погоджується з усіма визначеннями, умовами та змістом, повністю розуміє, і зобов`язується неухильно дотримуватись умов Кредитного договору та Правил надання фінансових кредитів (послуг) Товариством, що розміщені на веб-сайті Товариства та є невід`ємною частиною цього Договору. Надавши оцінку правовідносинам, які виникли між сторонами та наявним у справі доказам, суд дійшов наступних висновків. За частиною першою\~статті 205 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Стаття 207 ЦК України, встановлює загальні вимоги до письмової форми правочину. Так, на підставі частини першої цієї статті правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Частиною ж другою цієї статті визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).\~\~\~\~\~\~ Отже, підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми договору, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію.\~\~\~\~\~\~\~\~ Згідно із частиною першою\~статті 627 ЦК України\~і відповідно до\~статті 6 цього Кодексу\~сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.\~\~\~\~\~\~ Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (частина перша\~статті 638 ЦК України). Згідно положень\~статті 1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Із прийняттям Закону України Про електронну комерцію № 675-VIII (надалі\~Закон № 675-VIII) від 03.09.2015 року, який набрав чинності 30.09.2015 року, на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних. У\~статті 3 Закону № 675-VIII\~визначено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до частини 3\~статті 11 Закону № 675-VIII\~електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частина 4\~статті 11 Закону № 675-VIII). Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому\~статтею 12 цього Закону\~(частина 6\~статті 11 Закону № 675-VIII). Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному\~статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі частина 12\~статті 11 Закону № 675-VIII. Статтею 12 вказаного Закону\~визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (пункт 6 частини 1 статті 3 Закону України Про електронну комерцію). Згідно встановлених судом фактичних обставин справи, укладаючи кредитний договір відповідач та ТОВ «Мілоан» вчинили дії визначені ст. 11 та ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію». Відповідач підписав Кредитний договір шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Після чого, укладений кредитний договір було розміщено в особистому кабінеті відповідача, якому в свою чергу були перераховані кошти, відповідно до умов п.2.1 Кредитного договору шляхом безготівкового переказу на рахунок платіжної карти позичальника. На підставі п. 3.2.6. кредитного договору №1195606 від 06 грудня 2019 року, 27 березня 2020 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «Кредит-капітал» було укладено Договір відступлення прав вимоги №49-МЛ, відповідно до умов якого позивач набув статусу нового кредитора та отримав право грошової вимоги по відношенню до осіб, які являлись боржниками ТОВ «Мілоан», в тому числі і до відповідача за кредитним договором. Нормою\~статті 639 ЦК України\~передбачено, що якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. На підтвердження здійснення переказу коштів відповідачу, позивачем не надано жодного належного доказу. Разом з тим суд бере до уваги, ту обставину, що надана позивачем копія кредитного договору в розділі 10 «Реквізити та підписи сторін» містить лише зазначення інформації про позикодавця та прізвища, ім`я та по-батькові позичальника. В той же час, суд критично ставиться до доказу, а саме копії договору № 1195606 від 06 грудня 2019 року, який не може вважатися належним та достовірним доказом, оскільки не підтверджує факт підписання договору позики відповідачем за допомогою одноразового ідентифікатора або ж за допомогою електронного цифрового підпису, який би відповідав вимогам\~Закону України «Про електронний цифровий підпис». При цьому, інших, зокрема письмових або електронних доказів, які б відповідали вимогам процесуального законодавства щодо належності, допустимості або достатності доказів, суду\~\~не надано. У відповідності до\~ст.1054 Цивільного кодексу України\~за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Стаття 526 Цивільного кодексу України\~передбачає, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог\~Цивільного кодексу України. Відповідно до ч.1\~ст.77 ЦПК України\~належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Таким чином, належними вважатимуться докази, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення сторін або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Вони мають належати до складу підстав позову або підстав заперечень проти нього і характеризуватися значущістю для визначення спірних правовідносин та зумовленістю цих фактів нормами матеріального права. Ухвалою Генічеський районний суд Херсонської області 08 листопада 2021 року витребувано у ТОВ Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» виписку з\~особистого рахунку\~про детальний\~рух коштів\~за наданим\~кредитом:\~кредитний договір\~№1195606\~від 06\~грудня 2019\~року,\~клієнт:\~ [PERSON] , але на адресу суду так і не надійшли належні докази. За змістом ч. 3 ст.\~12, ч. 1 ст.\~81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до\~ст. 76 ЦПК України\~суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. За приписами\~ст. 78 ЦПК України\~обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. У відповідності до ч. 1\~ст. 79 ЦПК України\~та ч. 6\~ст. 81 ЦПК України\~докази мають відповідати ознакам достовірності, оскільки доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно правового висновку КЦС у складі ВС у постанові від 30 січня 2018 року у справі № 161/16891/15-ц доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до\~статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Відповідно до\~ч.\~1\~ст.\~9\~ЗУ «Про\~бухгалтерський облік\~та фінансову\~звітність в\~Україні»,\~підставою для\~бухгалтерського обліку\~господарських операцій\~є первинні\~документи.\~ Первинні\~та зведені\~облікові документи\~можуть бути\~складені у\~паперовій або\~в електронній\~формі та\~повинні мати\~такі обов`язкові\~реквізити,\~якщо інше\~не передбачено\~окремими законодавчими\~актами України:\~назву документа\~(форми); дату\~складання;\~назву підприємства,\~від імені\~якого складено\~документ; зміст\~та обсяг\~господарської операції,\~одиницю виміру\~господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Зі змісту Положення про організацію бухгалтерського обліку та звітності в банках України, затвердженого Постановою НБ України від 30 грудня 1998 року № 566, що діяло на момент виникнення спірних правовідносин, а також Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління НБ України 04 липня 2018\~ № 75, що діяло станом на дату визначення заборгованості вбачається, що підставою для бухгалтерського обліку операцій банку є первинні документи. Первинні документи складаються на бланках форм, затверджених відповідно до законодавства України. Документування операцій може здійснюватися з використанням бланків, виготовлених банком самостійно, які повинні містити обов`язкові реквізити чи реквізити форм, затверджених відповідно до законодавства України. Первинні та\~зведені облікові\~документи в\~паперовій/електронній\~формі повинні\~мати такі\~обов`язкові\~реквізити: назву\~документа (форми); дату\~складання; найменування\~банку,\~від імені\~якого складений\~документ; зміст\~та обсяг\~операції (підстави\~для її\~здійснення)\~та одиницю\~її виміру; посади\~осіб,\~відповідальних за\~здійснення операції\~та правильність\~її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні операції. Відповідно до п. 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління НБ України № 254 від 18 червня 2003 року, а також п. 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління НБ України 04 липня 2018\~ № 75, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Позивач на підтвердження наявної заборгованості надав суду виписку з особового рахунку щодо заборгованості за договором №1195606 від 06 грудня 2019 року станом на 04 січня 2021 року. Суд сприймає\~вказаний доказ\~як такий,\~що не\~відповідає вимогам,\~встановленим до\~оформлення первинних\~документів та\~приходить до\~висновку,\~що вказана\~виписка не\~може підтверджувати\~існування кредитної\~заборгованості,\~оскільки не\~є касовим\~документом та\~документом первинного\~бухгалтерського обліку\~відповідно до\~ст.9\~ЗУ «Про\~бухгалтерський облік\~та фінансову\~звітність». З огляду на викладене та за відсутністю інших доказів суд позбавлений можливості встановити та перевірити визначену позивачем суму заборгованості, як й перевірити сам факт надання кредитних коштів позичальникові у відповідному розмірі. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що позивачем не надано суду жодних належних та допустимих доказів на підтвердження як надання коштів відповідачу, так й щодо наявності у відповідача заборгованості у розмірі, вказаному у позові, з огляду на що у задоволенні позовних вимог слід відмовити. Разом з цим, у відповідності до вимог\~ст.141 ЦПК України\~з відповідача на користь позивача понесені останнім судові витрати відшкодуванню не підлягають.

Outcome: dismissed