Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-02 00:00:00

До Іллічівського міського суду Одеської області звернувся [PERSON] з позовом в якому просить визнати [PERSON] , [INFO] , таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме житловим будинком [ADDRESS] (а.с.1-3). Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що йому на праві приватної власності належить житловий будинок [ADDRESS] , в якому зареєстрований але тривалий час не мешкає відповідач [PERSON] , який не несе жодних витрат з утримання будинку, а його реєстрація за вказаною адресою позбавляє позивача законної можливості вільно користуватися та розпоряджатися власним майном, у зв`язку з чим він був вимушений звернутися до суду з вказаним позовом. Представник позивача надала заяву в якій підтримала в повному обсязі та просила задовольнити позовні вимоги, а розгляд справи провести без участі сторони позивача. Відповідачі в судове засідання не з`явився, про причини неявки не сповістив, відзив на позов не надав. Відповідно до положень ст.280 ЦПК України, судом постановлено ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши та перевіривши докази вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що житловий будинок [ADDRESS] , на праві приватної власності належить [PERSON] , що підтверджується договором дарування від 28.02.2002 року (а.с.9), реєстраційним посвідченням від 28.02.2002 та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.10,11). Згідно довідки про склад зареєстрованих (сім`ї) у житловому приміщенні/будинку, виданої Малодолинською сільською адміністрацією Чорноморської міської ради Одеської області (а.с.8) в будинку [ADDRESS] , окрім позивача, також зареєстрований [PERSON] , [INFO] . Відповідно до статті 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно ч.1 ст.316 Цивільного кодексу України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно змісту ст.317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно статті 319 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Частиною 1 статті 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Приписами статті 379 Цивільного кодексу України передбачено, що житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання у них. Згідно положень ч. 2 статті 405 Цивільного кодексу України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ч.1 ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням). За змістом частини 1 статті 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Враховуючи, що відповідач за адресою своєї реєстрації не проживає понад встановленого законом строку, договору найму цього житла з позивачем він не укладав, а його реєстрація обмежує права позивача у володінні, користуванні і розпорядженні власним майном, чим порушується право власності на житло, яке гарантоване Конституцією та законами України, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі. Ч.1 ст.141 ЦПК України передбачає, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно копії пенсійного посвідчення позиває є інвалідом другої групи (а.с.7), у зв`язку з чим, відповідно до Закону України «Про судовий збір», його звільнено від сплати судового збору за подання до суду позовної заяви. Враховуючи, що позов підлягає задоволенню, то, відповідно до ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір.

Outcome: approved