Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-30 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні власністю. Свої вимоги мотивує тим, що вона є власником житлового будинку з надвірними будівлями, який розташований по [ADDRESS] відповідно до договору купівлі-продажу від 30.06.2010. Позивач вказала, що вона разом зі своїми дітьми зареєстрована та проживає у вказаному будинку. У цьому будинку також зареєстрований відповідач [PERSON] - її колишній чоловік, з яким вона 04.06.2020 шлюб розірвала, однак, не проживає в ньому з вересня 2019 року, його місцеперебування та місцезнаходження їй невідоме, його особистих речей в будинку немає. Факт реєстрації відповідача в житловому будинку, який належить позивачці, позбавляє можливості в повній мірі користуватися вказаним житловим будинком з надвірними будівлями і чинить їй перешкоди у здійсненні права власності на житло, зокрема, позбавляє її розпорядитися нерухомим майном на її власний розсуд. Вважаючи свої права порушеними, позивач просить усунути перешкоди у користуванні та розпорядженні власністю шляхом визнання [PERSON] , [INFO] , таким, що втратив право користування житловим будинком з надвірними будівлями, який розташований по [ADDRESS] . Представник позивача - адвокат Вітвіцький О.Ю., заявлені позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити. Відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнав та заперечував проти їх задоволення. Вказав, що 9 років проживав разом із позивачкою і за час спільного проживання він побудував біля будинку, який належить [PERSON] , інші господарські приміщення та паркан, а тому вважає, що позивач не має права примусово знімати його з реєстрації. З 2019 року він не проживає в будинку позивачки [PERSON] . На теперішній час він має іншу сім`ю і проживає за іншою адресою. Спільне господарство з позивачкою не веде та спільним побутом не пов`язаний. Заяви, клопотання: клопотання представника позивача про виклик і допит свідків; клопотання представника позивача про відкладення судового засідання. Інші процесуальні дії у справі: відкриття спрощеного позовного провадження у справі та призначення першого судового засідання; задоволення клопотання про виклик свідків, відкладення розгляду справи, що постановлено ухвали окремими документами. Судом встановлені такі обставини і визначені відповідно до них правовідносини: Із показань свідка [PERSON] встановлено, що він є адміністратором Михайлівського старостинського округу від Ямпільскої міської ради. Відповідач [PERSON] не проживає в будинку по [ADDRESS] більше двох років та проживає за іншою адресою, а саме: [ADDRESS] де він проживає з іншою жінкою. [PERSON] та [PERSON] спільним побутом на даний час не пов`язані. Із показань свідка [PERSON] встановлено, що вона працює та проживає в с. Михайлівка Могилів-Подільского району Вінницької області. Їй відомо, що відповідач [PERSON] не проживає по [ADDRESS] з [PERSON] більше двох років, а проживає за іншою адресою з іншою жінкою. Позивачка [PERSON] з відповідачем спільного господарства не ведуть. Із показань свідка [PERSON] встановлено, що відповідач [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] з іншою жінкою вже більше двох років, а з позивачкою [PERSON] не проживає. Із копії договору купівлі-продажу від 30.06.2010, який посвідчений приватним нотаріусом Ямпільського районного нотаріального округу Вінницької області та зареєстрований в реєстрі за №1794 встановлено, що [PERSON] придбала житловий будинок з надвірними будівлями, який розташований по [ADDRESS] (а.с.4). Із копії реєстраційного посвідчення, виданого КП «Ямпільське районне бюро технічної інвентаризації від 07.07.2010 встановлено, що за [PERSON] на підставі Договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Ямпільського районного нотаріального округу Вінницької області Катруком М.В. від 30.06.2010 №1794 зареєстровано на праві приватної власності житловий будинок з надвірними будівлями, який розташований по [ADDRESS] , реєстровий №58 (а.с.8). Із копії рішення Ямпільського районного суду Вінницької області від 04.06.2020, справа 153/664/20 встановлено, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] , який зареєстрований 25 вересня 2010 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Ямпільського районного управління юстиції Вінницької області, актовий запис №69, розірвано. Після розірвання шлюбу прізвище [PERSON] залишити « [PERSON] » (а.с.9-11). Із довідки №03-07.9/409 від 03.11.2021, виданої Михайлівським старостинським округом Ямпільської міської ради Могилів-Подільського району Вінницької області, встановлено, що в домоволодінні по [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . З вересня 2019 року по даний час [PERSON] без поважних причин не проживає в даному домоволодінні за зареєстрованою адресою [ADDRESS] (а.с.12). Із довідки про реєстрацію місця проживання №03-11.9/134 від 12.11.2021, виданої Михайлівським старостинським округом Ямпільської міської ради Могилів-Подільського району Вінницької області, встановлено, що [PERSON] , [INFO] , зареєстрований по [ADDRESS] , але фактично не проживає за вказаною адресою (а.с.17). Заслухавши пояснення представника позивача та відповідача, показання свідків, дослідивши письмові докази, суд вважає встановленим, що між сторонами виникли спірні правовідносини з приводу володіння та користування житловим будинком з надвірними будівлями, який належить позивачу на праві власності. Згідно із ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до п.4 ч.2 ст.16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: припинення дії, яка порушує право та відновлення становища, яке існувало до порушення. Частиною 3 статті 12 ЦПК України та частиною 1 статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що позивач на законних підставах, а саме: на праві власності володіє житловим будинком з надвірними будівлями, який розташований по [ADDRESS] . У вказаному житловому будинку зареєстрований відповідач [PERSON] , який відсутній в житлі позивача без поважних причин понад один рік. Також судом встановлено, що між позивачем, яка є власником житлового будинку, і відповідачем не існує договірних відносин щодо цього майна. Вказані обставини знайшли своє підтвердження показаннями свідків та дослідженими письмовими доказами, які не суперечать між собою. Відповідно до ч.4 ст. 41 Конституції України право приватної власності є непорушним. Відповідно до ч.1 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. За правилами ч.1, 2 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно з ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно зі ст. 379 ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше жиле приміщення, призначені та придатні для постійного або тимчасового проживання в них. Відповідно до ст. 6 ЖК УРСР жилі будинки і жилі приміщення призначаються для постійного або тимчасового проживання громадян. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у права власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Згідно статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У пунктах 38, 96 постанови Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі N 653/1096/16-ц зроблено висновок, що негаторний позов - це позов власника, який є фактичним володільцем майна, до будь-якої особи про усунення перешкод, які ця особа створює у користуванні чи розпорядженні відповідним майном. Допоки особа є власником нерухомого майна, вона не може бути обмежена у праві звернутися до суду з позовом про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження цим майном, зокрема і шляхом виселення. А тому негаторний позов може бути пред`явлений упродовж всього часу тривання відповідного правопорушення. Аналіз положень глави 32 ЦК України свідчить, що сервітут - це право обмеженого користування чужою нерухомістю в певному аспекті, не пов`язане з позбавленням власника нерухомого майна правомочностей володіння, користування та розпорядження щодо цього майна. За положеннями статті 156 ЖК УРСР члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Велика палата Верховного Суду в постанові від 13 жовтня 2020 року у справі № 447/455/17 (провадження № 14-64цс20) звернула увагу на те, що ЖК УРСР був прийнятий 30 червня 1983 року і він не відображає усіх реалій сьогодення. В свою чергу Цивільний кодекс є кодифікованим актом законодавства, який прийнято пізніше у часі, тому темпоральна колізія вирішується саме на користь норм ЦК України. Законодавець при прийнятті ЦК України не визначив особливостей застосування норм ЦК України до житлових правовідносин в цілому, разом з тим, відносини, які регулюються ЖК УРСР, у своїй більшості є цивільно-правовими та мають регулюватися саме нормами ЦК України. Частиною першою статті 401 ЦК України передбачено, що право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Згідно з ч. 1 ст. 402 ЦК України сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. Право користування чужим майном може бути встановлено щодо іншого нерухомого майна (будівлі, споруди тощо). За положеннями ст. 406 ЦК України сервітут припиняється у разі, зокрема, припинення обставини, яка була підставою для встановлення сервітуту. Відповідно до частини другої, четвертої статті 406 ЦК України сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. Сервітут може бути припинений в інших випадках, встановлених законом. Якщо відповідач спільним побутом із позивачем не пов`язаний, його право на користування чужим майном підлягає припиненню на вимогу власника цього майна на підставі частини другої статті 406 ЦК України. Аналогічний по суті висновок зроблений Верховним Судом України у постанові від 15 травня 2017 року в справі N 734/387/15-ц, що користування чужим майном підлягає припиненню на вимогу власника цього майна відповідно до положень частини другої статті 406 ЦК України, Верховним Судом у складі колегії суддів Другої цивільної палати Касаційного цивільного суду у постановах від 16 січня 2019 року в справі N 243/7004/17-ц (провадження N 61-25371св18), від 16 жовтня 2019 року у справі 243/9627/16-ц (провадження N 61-34009св18), від 23 жовтня 2019 року у справі N 766/12748/16-ц (провадження N 61-31405св18). Між позивачем та відповідачем шлюб розірваний, що підтверджується рішенням Ямпільського районного суду Вінницької області від 04.06.2020, справа 153/664/20 (а.с.9-11). Велика Палата визначила, що втрата сімейних зв`язків є підставою для виселення колишнього члена сім`ї та припинення сервітуту на житлове приміщення про що зазначено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 жовтня 2020 року у справі № 447/455/17 (провадження № 14-64цс20). Враховуючи, що відповідач не проживає в будинку, що належить на праві власності позивачу з 2019 року, не є членом її сім`ї, а також не пов`язаний з нею спільним побутом, що і не заперечується відповідачем, суд вважає, що позовні вимоги про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням обґрунтованими. Інтереси позивача, як власника житла перевищують інтереси колишнього члена сім`ї, у якого припинилися правові підстави користування чужим майном. З урахуванням наведеного, суд вважає обґрунтованими позовні вимоги [PERSON] і має підстави для їх задоволення, шляхом визнання відповідача [PERSON] такими, що втратив право користування житловим будинком з надвірними будівлями, який розташований по [ADDRESS] . Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги задоволено у повному обсязі, судові витрати, понесені позивачем і документально підтверджені квитанцією №0.0.2328619646.1 від 05.11.2021, за правилами ст.141 ЦПК України покладаються на відповідача, а тому суд має підстави для стягнення із відповідача на користь позивача судових витрат по оплаті судового збору у розмірі 908 (дев`ятсот вісім) гривень.

Outcome: approved