Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-31 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, в обґрунтування зазначивши наступне. 19.08.2021 року поштовою кореспонденцією він отримав постанову приватного виконавця виконавчого округу Черкаської області Недоступа Дмитра Миколайовича від 12.08.2021 року про відкриття виконавчого провадження № 66484041 із якої довідався, що вона прийнята приватним виконавцем на підставі виконавчого напису № 2549 від 19.07.2021 року, що виданий приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко Ольгою Вікторівною, про звернення стягнення на нерухоме майно, а саме житловий буди нок [ADDRESS] . В межах вказаного виконавчого провадження третьою особою прийнято постанови від 12.08.2021 року: про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження у розмірі 800,00 грн.; про стягнення з боржника основної винагороди приватного виконавця, з урахуванням постанови про виправлення помилки у процесуальному документів, у розмірі 2157,96 грн. та 1000,00 грн.; про арешт майна боржника, якою накладено арешт на житловий будинок [ADDRESS] . Такими діями відповідача та третьої особи порушуються його законні права та інтереси, а тому він не може погодитися з виконавчим написом та сумою боргу, оскільки він вчинений з порушенням вимог чинного законодавства, а тому його слід визнати таким, що не підлягає виконанню. Так, 11.06.2007 року між ним та ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Райффайзен Банк» було укладено кредитний договір № 35441/7955/0516-7 згідно умов якого Банк зобов`язався надати йому кредит у розмірі 38000,00 доларів США строком до 10.06.2017 року. Відповідно до додаткової угоди від 04.06.2010 року строк дії кредитного договору встановлено до 10.05.2021 року. В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, 18.06.2007 року між банком та ним було укладено договір іпотеки № 354411/7955/0516-7/і, предметом якого виступає нерухоме майно, а саме: житловий будинок по [ADDRESS] . 27.06.2014 року АТ «Райффайзен Банк» направило йому вимогу про дострокове виконання зобов`язань за кредитним договором протягом не більше 60 календарних днів з дати цієї вимоги. Таким чином, АТ «Райффайзен Банк» змінило строк виконання основного зобов`язання і ним є 26.08.2014 року. Рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 08.04.2015 року у справі № 705/7261/14-ц (провадження № 2/705/182/15) у задоволенні позову АТ «Райффайзен Банк Аваль» до нього та [PERSON] відмолено у зв`язку з пропуском позивачем строку позовної давності. Рішення набрало законної сили 01.07.2015 року. В рішенні Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 08.04.2015 року судом встановлено, що перебіг строку позовної давності за кредитним договором № 354411/7955/0516-7 від 11.07.2007 року розпочався 15.07.2007 року, у той час, як банк завернувся з позовом тільки 25.11.2014 року. Відповідно до Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем, за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Навіть після набрання законної сили рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 08.04.2015 - 09.06.2015, до дати вчинення виконавчого напису - 19.07.2021 року, минуло більше шести років, що у свою чергу вказує на незаконність виконавчого напису. Відповідно до умов кредитного договору, отриманий ним кредит є споживчим, а він, відповідно, є споживачем кредитної послуги. Як слідує із отриманих ним документів заборгованість рахується за період часу з 09.02.2018 року по 09.02.2021 року. Звертаючись у листопаді 2014 року з позовом до нього та [PERSON] АТ «Райффайзен Банк Аваль» зазначило, що загальна сума його заборгованості за кредитним договором станом на 30.09.2014 року становить 31788,35 доларів США, у тому числі 26350,80 доларів США заборгованість по тілу кредиту. Приймаючи до уваги вимогу банку про дострокове повернення кредиту від 27.06.2014 року, після 26.08.2014 року нарахування відсотків по кредитному договору є незаконним, що узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, яка викладена в постанові від 04.07.2018 року у справі № 310/11534/13-ц, де зазначено, що звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України. Тобто, вважає, що є незрозумілим встановлення суми його заборгованості за кредитним договором від 11.06.2007 року, дія якого закінчилася 26.08.2014 року, за період з 09.02.2018 року по 09.02.2021 року. Таким чином, сума заборгованості, що зазначена у виконавчому написі не може рахуватися як безспірна, що є ще одним із факторів, який вказує на незаконність виконавчого напису. У зв`язку з цим, просить суд ухвалити рішення, яким визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис від 19 липня 2021 року № 2549 вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко Ольгою Вікторівною щодо звернення стягнення на нерухоме майно: житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , який належить [PERSON] на праві власності, в рахунок забезпечення виконання зобов`язань [PERSON] та погашення заборгованості за кредитним договором № 354411/7955/0516-7 від 11 липня 2007 року, яка утворилася станом на 09 лютого 2021 року (за період із 09.02.2018 року по 09.02.2021 року) в сумі 21579,55 доларів США та 10000,00 грн. плати за вчинення виконавчого напису. Стягнути з Акціонерного товариства «Райффайзен Банк» на користь [PERSON] судові витрати, понесені ним при розгляді справи. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні підтримав позовні вимоги та факти, викладені у позові, пояснив, що його довіритель отримав постанову приватного виконавця про відкриття виконавчого провадження на підставі виконавчого напису приватного нотаріуса Шевченко О.В. щодо звернення стягнення на житловий будинок. Вказаний виконавчий напис вважає необґрунтованим та безпідставним, оскільки він винесений всупереч вимог законодавства. Між його довірителем та ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є АТ «Райффайзен Банк», дійсно було укладено кредитний договір в забезпечення якого було укладено договір іпотеки, предметом якого і став житловий будинок, належний позивачу по справі. Строк кредитного та іпотечного договорів мав закінчитися 10.05.2021 року, але 27.06.2014 року АТ «Райфайзен Банк» направило позивачу вимогу про дострокове припинення дії цих договорів, тим самим змінивши строк виконання основного зобов`язання до 26.08.2014 року. Рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 08.04.2015 року, яке набрало законної сили 01.07.2015 року, у задоволенні позову АТ «Райффайзен Банк» до позивача по справі було відмовлено, у зв`язку із пропущенням ними строку позовної давності. Оскаржуваний виконавчий напис було вчинено через шість років після набрання вищевказаним рішенням законної сили, що у свою чергу, також підтверджує незаконність такого виконавчого напису. Заборгованість позивача перед відповідачем рахується за період з 09.02.2018 року по 09.02.2021 року, тобто після того, як такий договір було розірвано, що унеможливлює у відповідності до вимог чинного законодавства, нарахування відсотків і є незаконним. Тобто заборгованість за кредитним договором, на підставі якої було винесено оскаржуваний виконавчий напис, не є безспірною. У зв`язку із цим, позивач і звернувся до суду з цим позовом, який просить задовольнити. Представник відповідача АТ «Райффайзен Банк» Пасечник Ю.А. в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив суд відмовити у задоволенні позову та пояснив, що 11.06.2007 року між банком та [PERSON] було укладено кредитний договір на суму 38 000,00 доларів США. 04.06.2010 року між банком та позичальником було укладено додаткову угоду, відповідно до якої строк кредиту збільшено на 47 місяців, а саме до 10.05.2021 року. При цьому сторони домовилися, що строк позовної давності має становити 70 років. В забезпечення виконання умов вказаного кредитного договору між сторонами було укладено договір іпотеки, згідно якого в іпотеку передано житловий будинок, належний позивачу по справі. 09.06.2010 року до цього договору було укладено договір про внесення змін та доповнень і сторони визначились з усіма істотними умовами, у тому числі з порядком звернення стягнення на іпотечне майно. У зв`язку з невиконанням боржником своїх зобов`язань, банк, скориставшись своїм правом та в рамках іпотечного договору звернув стягнення на нерухоме майно боржника. Вважають, що виконавчий напис вчинений на законних підставах та є обґрунтованим, оскільки заборгованість існує, наявні кредитний та іпотечний договори, усі умови яких при їх укладанні, оговорено, тому не вбачає підстав для задоволення позову. Третя особа, приватний виконавець Недоступ Д.М. в судове засідання не з`явився, на адресу суду надійшла письмова заява, у якій просить суд справу слухати у його відсутність. Відповідач приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Шевченко О.В. в судове засідання не з`явилася, про розгляд справи повідомлена у визначено порядку, про причини неявки суд не повідомляла, будь-яких заяв на адресу суду не надходило. Вислухавши позицію представника позивача та представника відповідача, вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до такого висновку. За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених ч. 1 ст. 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно зі ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. За змістом положень ст. 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Аналогічні правила та умови вчинення нотаріусами виконавчого напису містить й Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5. Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 глави 16 розділу II Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі, якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 глави 16 розділу II Порядку). Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 глави 16 розділу II Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. Водночас цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій. При цьому, ст. 50 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. Враховуючи зазначене, суд вважає, що вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису. Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. Отже, з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами у повному обсязі чи в їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Наведені висновки суду узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою в постанові від 27.03.2019 р. по справі N 137/1666/16-ц. В судовому засіданні встановлено, що 19 липня 2021 року [PERSON] , приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу було вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 2549, яким звернуто стягнення на нерухоме майно, а саме житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , який належить [PERSON] на праві власності на підставі рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області, виданого 22.02.2007 року, зареєстрованого в Уманському виробничому підрозділі Черкаського обласного об`єднаного бюро технічної інвентаризації 25.05.2007 року за № 8239 та на підставі витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, виданому Уманським виробничим підрозділом Черкаського обласного об`єднаного бюро технічної інвентаризації 25.05.2007 року за № 14690519, реєстраційний номер 18996534. У вказаному виконавчому написі зазначено про те, що 09 червня 2010 року між Публічним акціонерним товариством «Райффайзен банк Аваль» правонаступником якого є Акціонерне товариство «Райффайзен Банк» та [PERSON] , укладено договір про внесення змін та доповнень до договору іпотеки № 354411/7955/0516-7/і від 18.06.2007 року. Заборгованість [PERSON] по кредитному договору № 344411/7955/0516-7 від 11 липня 2007 року перед АТ «Райффайзен Банк», станом на дату розрахунку 09 лютого 2021 року, складає: за кредитом - 26 350 доларів США, що еквівалентно 728 997,52 грн. та за відсотками - 24 962 доларів США, що еквівалентно - 690 599,74 грн. Постановою приватного виконавця виконавчого округу Черкаської області, Недоступом Д.М. на підставі вищевказаного виконавчого напису № 2549, виданого 19.07.2021 року, відкрито виконавче провадження про звернення стягнення на нерухоме майно: житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , який належить [PERSON] . Разом з тим, згідно з рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 08 квітня 2015 року, яке згідно відповідної відмітки вступило в законну силу 01.07.2015 року, Публічному акціонерному товариству «Райффайзен банк Аваль» відмовлено у задоволенні позову про стягнення заборгованості за кредитним договором № 354411/7955/0516-7 від 11.06.2007 року з [PERSON] та [PERSON] , оскільки кредитний договір було укладено у 2007 році, а банк звернувся до суду лише 25.11.2014 року. За змістом положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Вчиняючи оспорюваний виконавчий напис, нотаріусом не взято до уваги вимогу ПАТ «Райффайзен банк Аваль» від 27.06.2014 року про дострокове виконання зобов`язань за кредитним договором та рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 08 квітня 2015 року. Так, згідно п.п. 3.1 та 3.4 Глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем, за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу. Крім того, суд враховує, що за наявності вимоги банку про дострокове повернення кредиту від 27.06.2014 року, після 26.08.2014 року нарахування відсотків по кредитному договору є незаконним, що узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, яка викладена в постанові від 04.07.2018 року у справі № 310/11534/13-ц, де зазначено, що звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України. Таким чином, сума заборгованості за кредитним договором від 11.06.2007 року, дія якого закінчилася 26.08.2014 року, що зазначена у виконавчому написі за період з 09.02.2018 року по 09.02.2021 року, не є безспірною, а отже на думку суду, це вказує на незаконність виконавчого напису. За вказаних обставин відповідачем та приватним нотаріусом всупереч вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України не було надано суду належних, допустимих, достовірних доказів існування безспірності заборгованості позивача перед АТ «Райффайзен Банк» за кредитним договором № 354411/7955/0516-7 від 11 липня 2007 року, за наявності якої було б можливим вчинення оспорюваного виконавчого напису. Отже, аналізуючи зібрані у справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, про наявність правових підстав для визнання таким, що не підлягає виконанню, виконавчого напису № 2549, вчиненого 19.07.2021 р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко О.В. Таким чином, враховуючи викладені обставини, позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими і підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 908,00 грн. сплаченого ними судового збору.

Outcome: approved