Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-30 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дітей, мотивуючи позовну заяву тим, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який 27.06.2017 року було розірвано на підставі рішення Вінницького міського суду Вінницької області у справі № 127/10845/17. Від вказаного шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей: сина [PERSON] , [INFO] та дочку [PERSON] , [INFO] , які проживають разом із позивачем та перебувають на її утриманні. Відповідач не надає коштів на утримання дітей, не приймає участі в їх вихованні, не приділяє їм достатньо уваги. В зв`язку з тим, що відповідач не бере участі в утриманні дітей, добровільно матеріальну допомогу на утримання дітей не надає, позивач вимушена була звернутись з даним позовом до суду та просила стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітніх дітей в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітків відповідача щомісячно, але не менше ніж 50 % від прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку починаючи з дня подачі позовної заяви до досягнення дітьми повноліття. Слід відзначити, що заочним рішенням суду від 19.04.2018 року вказаний позов було задоволено, проте ухвалою суду від 09.11.2021 року зазначене заочне рішення було скасовано та призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження. В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили їх задовольнити з підстав викладених у позові. Представники відповідача в судовому засіданні позов визнали частково в розмірі лише на одну дитину ј частину доходу, оскільки інша - досягла повноліття. Також представник зазначив, що [PERSON] переказував позивачу кошти на утримання дітей в євро. Просили позов задовольнити частково. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із ч. 5 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Матеріалами справи встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано на підставі рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 27.06.2017 року у справі № 127/10845/17 (а.с. 10-11). Від шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей: сина [PERSON] , [INFO] та доньку [PERSON] , [INFO] , які проживають разом із позивачем (а.с. 3-4, 17). Суд не приймає до уваги письмові докази, надані позивачем, з приводу відвідування дитиною гуртка, оскільки відшкодування коштів на ці потреби дитини відносяться до додаткових витрат, які не є предметом розгляду цієї справи. Таким чином, [PERSON] має право звернутись до суду з вимогою про стягнення з батька дитини додаткових витрат, пов`язаних з лікуванням дитини. Разом з тим, суд враховує докази щодо стану здоров`я дитини [PERSON] (а.с. 14-17, 19, 22). З приводу надання дитині [PERSON] стоматологічних послуг, то ці вирати відносяться до витрат, які погашаються за рахунок аліментних зобов`язань. Щодо наданих представником відповідача копій квитанцій про переказ коштів, то суд зазначає наступне. Позивач в судовому засіданні підтвердила факт отримання (переказ) коштів від відповідача, проте пояснила, що кошти вона отримала для погашення його боргових зобов`язань, а не на утримання дітей. В переказах не вказано призначення платежу, тому вони не свідчать про надання відповідачем матеріальної допомоги на утримання дітей. Тобто, відповідачем не доведено суду факт виплати позивачу аліментів в добровільному порядку. Відповідач не надає матеріальної допомоги своїм неповнолітнім дітям та не приймає участі в їх утриманні. Відповідно до положень ст.ст. 1-3 Конвенції ООН «Про права дитини» в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи. Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України, ст. 180 Сімейного кодексу України - батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до їх повноліття. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей, і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно із ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно зі ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення; тощо. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Підстави визначення розміру аліментів у частині до заробітку (доходу) або у твердій грошовій сумі визначаються з урахуванням як положень ст. 182 СК України, так і положень ст. ст. 183, 184 СК України. Згідно із ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. При цьому, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. У постанові від 20 грудня 2021 року в справі №681/15/21 Верховний Суд зазначив, що «інтереси дитини превалюють над майновим становищем платника аліментів. Визначаючись щодо розміру аліментів, які підлягають стягненню на користь позивача, суд враховує те, що спільні діти проживають разом з позивачем, перебувають на її утриманні, що потребує значних коштів. Разом з тим, зважаючи на розмір заявлених вимог, часткове визнання позову відповідачем, суд вважає можливим встановити аліменти в розмірі 1/3 частки доходу відповідача щомісячно, що буде розумним, справедливим та зваженим. Оскільки позивач була звільнена від сплати судового збору, згідно ст. 141 ЦПК України, судовий збір слід стягнути з відповідача в дохід держави в розмірі 704,80 грн. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. На підставі викладеного та

Outcome: approved