Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-25 00:00:00

[PERSON] звернулась в Київський районний суд м. Полтави з позовом до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою посилаючись на те, що вона є власником домоволодіння за адресою [ADDRESS] та земельних ділянок за цією ж адресою. Власником домоволодіння за адресою [ADDRESS] є відповідач та третя особа [PERSON] . Відповідач самочинно розмістила на суміжній земельній ділянці господарську споруду (сарай) частина якої знаходиться на земельній ділянці, що належить позивачу. Такими діями відповідач порушує права позивача як власника нерухомого майна. Просила зобов`язати відповідача усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою шляхом демонтажу за власний рахунок самочинно розміщеної господарської споруди ( сараю). Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 09 вересня 2021 року відкрито загальне позовне провадження по справі. Ухвалою суду від 15 листопада 2021 року закрито підготовче провадження, справа призначена до розгляду. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала та пояснила, що влітку 2021 року вона побачила, що на її земельній ділянці, а саме 20 см від межі розміщена споруда з дахом. Батько відповідача відмовився її розібрати. Споруда немає фундаменту, стіни виготовлені з профільних листів. У послідуючому дах був розібраний, проте одна стіна залишилась на земельній ділянці, що належить позивачу. Просила задовольнити позовні вимоги. Представник позивача позовні вимоги підтримала з підстав викладених в позовній заяві та просила позов задовольнити. Представник відповідача позовні вимоги не визнала за безпідставністю, підтримала наданий суду відзив та просила відмовити у задоволенні позову. Клопотання про закриття провадження по справі не підтримала. Третя особа [PERSON] та представник третьої особи територіальної громади в особі Полтавської міської ради в судове засідання не з`явились, належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, клопотань про відкладення не надходило. Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та правовідносини сторін, приймаючи до уваги відсутність підстав, передбачених ст.223 ЦПК України для відкладення розгляду справи, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності осіб, що в судове засідання не з`явились. Суд, заслухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши докази по справі,дійшов до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Частиною 1 статті 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Частиною 1 ст. 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Судом установлено, що згідно договору дарування від 14 квітня 1990 року, який посвідчений Другою полтавською нотаріальною конторою [PERSON] є власником жилого будинку з надвірними побудовами за адресою [ADDRESS] . Земельна ділянка на якій розташоване дане домоволодіння належить позивачу, що підтверджується: державним актом ЯЕ № 748828 земельна ділянка площею 1000 м2, цільове призначення: землі житлової та громадської забудови ( для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд), кадастровий номер 5310136400:14:003:0184 ; державним актом № 748829 земельна ділянка площею 112 м2, цільове призначення : землі житлової та громадської забудови (для ведення садівництва), кадастровий номер 5310136400:14:003:0185. Власниками домоволодіння за адресою [ADDRESS] є [PERSON] - 14/25 частини та [PERSON] - 11/25 частини. Земельна ділянка на якій розташоване дане домоволодіння не перебуває у власності. Допитаний в судовому засіданні 08 грудня 2021 року свідок [PERSON] суду пояснив, що власником 11/25 частини домоволодіння по [ADDRESS] є відповідач. У 2010 році при купівлі нерухомого майна були узгоджені межі земельної ділянки. У 2020 році позивач вирішила перенести огорожу між земельними ділянками. Ніякого сараю не було. Був облаштований навіс, без будь-якого фундаменту та стін, у позивача претензій щодо навісу не було. Навіс розібраний. Позивач не зверталась до компетентних органів щодо перешкоджання їй у користуванні земельною ділянкою. Свідок [PERSON] надала аналогічні пояснення. На підтвердження заявлених позовних вимог позивачем надано кадастрову зйомку земельних ділянок для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд в межах [ADDRESS] , проте з даного документу взагалі не вбачається розташування спірної споруди про знесення якої звернулась позивач. Посилання позивача щодо знаходження спірної споруди на земельній ділянці, яка належить позивачу підтверджується технічним паспорт на домоволодіння за адресою [ADDRESS] є неприйнятним ,оскільки даний технічний паспорт не надався суду ні з позовною заявою, ні в ході судового розгляду. Надані суду фотосвітлини не можливо ідентифікувати з місцем проведення фотозйомки. Однією з засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до положень статей 77, 78, 81 ЦПК України належними доказами є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За змістом ч.3,4 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). У судовому засіданні не знайшло підтвердження, щодо знаходження самочинно розміщеної господарської споруди ( сараю) на території земельної ділянки, яка належить позивачу. Також у судовому засіданні позивачем не доведено хто саме із співвласників домоволодіння за адресою [ADDRESS] чи яка інша особа здійснив будівництво спірної споруди, якщо вона має місце. Крім того, позивач у судовому засіданні пояснила, що ця споруда не є сараєм, а лише стіною , проте в цій частині позовні вимоги відповідно до вимог ЦПК України не уточнила. У ході судового розгляду встановлено, що між сторонами існує спір щодо визначення меж земельної ділянки, який має бути вирішений у встановленому законом порядку. Статтею 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таким чином, у ході судового розгляду позивачем та представником позивача не надано належних доказів у розумінні ст.ст.76-80 ЦПК України на підтвердження заявлених позовних вимог, а тому підстави для задоволення позову відсутні.

Outcome: dismissed