Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-30 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить здійснити поділ майна подружжя, що є спільною сумісною власністю, а саме квартири [ADDRESS] , визнати за ним та відповідачем у справі право власності по Ѕ частини вказаної квартири. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що він перебував у шлюбі з [PERSON] з 24.08.2001 року до 26.04.2017 року. Під час шлюбу подружжя згідно договору купівлі - продажу від 19.03.2010 року придбано чотирикімнатну квартиру, загальною площею 117 кв.м., розташовану за адресою: [ADDRESS] . Після розірвання шлюбу він неодноразово звертався до відповідача з проханням здійснити поділ майна, яке знаходиться у спільній сумісній власності, проте такі звернення залишились поза увагою, а тому він звернувся до суду з даним позовом. Представник позивача надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав, просив задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явилась, причини неявки суду не повідомила, про день та час розгляду справи повідомлена належно, надала суду письмові заперечення згідно яких просила суд відмовити у задоволенні позову, вказуючи про те, що в 2010 році з урахуванням інтересів дітей поділено фактично майно подружжя. Не спростовуючи фактичних обставин справи, зазначила, що у шлюбі також крім спірної квартири на ім`я чоловіка придбано будинок за адресою: [ADDRESS] , де вони мешкали родиною. На момент розірвання шлюбу в 2017 році вони з позивачем фактично домовились, що діти залишаються жити з нею в спірній квартирі, а позивач - у приватному будинку в смт. Козача Лопань. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного. Сторони у справі перебували у зареєстрованому шлюбі з 24.08.2001 року до 26.04.2017 року, що підтверджується рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 26.04.2017 року, яке надрало законної сили (справа № 638/3089/17). За час перебування у шлюбі подружжям придбано квартиру [ADDRESS] на підставі договору купівлі - продажу квартири від 19.03.2010 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Костенко С.А., реєстровий № 669. Згідно з частиною третьою статті 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. При цьому конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом з тим зазначена презумпція може бути спростована одним із подружжя. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Зазначена правова позиція також висловлена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року № 6-843цс17. Згідно з частиною першою статті 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Згідно з частиною першою, другою, четвертою, п`ятою статті 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Відповідно до статті 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Враховуючи викладене, суд прийшов до висновку, що спірна квартира є об`єктом спільної сумісної власності сторін у справі та підлягає поділу у рівних частках між ними. Доводи відповідача про фактичний поділ спільного майна подружжя є неспроможними, з урахуванням того, що доказів про вчинення таких дій відповідачем не надано, факт придбання у шлюбі приватного будинку не позбавляє права відповідача на звернення до суду з позовом про поділ спільного майна подружжя .

Outcome: approved