Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-25 00:00:00

У вересні 2021 року [PERSON] звернувся до суду з позовом, який в подальшому уточнив, та просив визнати відповідачку [PERSON] такою, що втратила право користування квартирою [ADDRESS] . В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що на праві приватної власності йому належить квартира [ADDRESS] . В квартирі окрім нього та членів його родини зареєстрована його колишня невістка [PERSON] . Відповідачка уклала шлюб з іншим чоловіком, не проживає у квартирі тривалий час. Шлюб між його сином та [PERSON] розірвано рішенням Московського районного суду м.Харкова від 02.12.2019. Відповідачка не проживає в квартирі понад один рік без поважних причин, не сплачує комунальні послуги, в утриманні житла участі не бере, особистих речей в квартирі не має. Перешкод у користуванні квартирою їй ніхто не чинив. Факт відсутності відповідачки [PERSON] за місцем реєстрації понад один рік можуть підтвердити свідки. Факт реєстрації відповідача порушує його права на вільне розпорядження і користування майном, він позбавлений можливості оформити субсидію, тому просить позов задовольнити та визнати відповідачку такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Посилаючись на ст.41 Конституції України, ст.316, 317, 319, 321, 379 Цивільного Кодексу України, ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», просить позовні вимоги задовольнити. Ухвалою судді 29.09.2021 відкрито провадження по даній справі в порядку загального позовного провадження. 22.10.2021 до суду від позивача надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи докази, яке було задоволено. 22.10.2021 позивачем заявлено клопотання про виклик та допит свідків. Ухвалою суду від 14.12.2021 підготовче провадження у справі закрито, справу призначено до судового засідання та задоволено клопотання позивача про виклик свідків. Представник позивача - адвокат Сорока О.О. в судовому засіданні пояснила, що з грудня 2019 року відповідачка [PERSON] , яка на сьогодні змінила прізвище на [PERSON] , не з`являється за місцем реєстрації: [ADDRESS] , не сплачує комунальні платежі, шлюб з сином позивача розірвала та вдруге вийшла заміж, де натепер проживає позивачу невідомо. Позивач у судовому засіданні підтримав позовні вимоги. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явидась, про дату, час і місце судового засідання повідомлена належним чином через оголошення на офіційному веб-порталі Судової влади України відповідно до ч.10 ст.187 ЦПК України, причини неявки суду не повідомила, відзив на позов суду не подала, тому суд вважав за можливе розглянути справу за її відсутності. Суд, вислухавши доводи позивача та її представника, показання свідків, дослідивши матеріали цивільної справи та наявні у справі докази, встановив наступні обставини. Позивачу на праві власності належить квартира [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі-продажу №222 від 21.03.1994, витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 30.08.2021 (а.с.13,16). Із довідки з Реєстру територіальної громади міста Харкова від 29.09.2021 вбачається, що за адресою: [ADDRESS] зареєстрована зокрема [PERSON] з 08.02.2017 (а.с.21). З довідки вбачається, що особа з прізвищем « [PERSON] » у квартирі не зареєстрована. Відповідно до рішення Московського районного суду м.Харкова від 02.12.2019 шлюб між сином позивача [PERSON] та [PERSON] розірвано, рішення набрало законної сили 24.01.2020 (а.с.28). В рішенні місце проживання відповідачки зазначено за адресою: [ADDRESS] . Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що позивач [PERSON] є її чоловіком, відповідачка - колишня дружина сина. Свідок проживає в квартирі [ADDRESS] , більше двох років не бачила колишню невістку. Відповідачка зареєстрована в квартирі з 2017 року. З 2017 року вона з сином пішла з квартири, проживали в іншій орендованій квартирі, не сплачує комунальні платежі. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що позивач є його братом, відповідачка дружина племінника. Свідок проживає в квартирі [ADDRESS] . Відповідачка з 2015 року проживала у спірній квартирі. Через 1-1,5 роки з позивачка з чоловіком зняли іншу квартиру та переїхали туди жити, більше він відповідачку не бачив. Комунальні платежі вона не сплачує, речі її у квартирі відсутні. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю на свій розсуд. Відповідно до ст.317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Статтею 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Водночас суд зауважує, що позов подано до відповідача [PERSON] , в той час як у довідці про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб ( [ADDRESS] ) особа з таким прізвищем не зареєстрована. Позивачем не надано доказів того, що [PERSON] та [PERSON] одна й та сама особа. Свідки, які є близькими родичами, підтвердили факт непроживання у квартирі [ADDRESS] відповідачки [PERSON] . Проте їх показання є недостатніми доказами для задоволення позовних вимог про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 5, ч. 6 ст.81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог у зв`язку із недоведеністю. Питання щодо судових витрат судом вирішується відповідно до положень ст.141 ЦПК України та оскільки у позові відмовлено, судовий збір покладається на позивача.

Outcome: dismissed