Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-27 00:00:00

[PERSON] (далі по тексту - позивач) звернулась до Шевченківського районного суду з позовом до Акціонерного товариства «Об`єднана гірничо-хімічна компанія» (далі по тексту - відповідач, АТ «ОГХК»), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Фонд державного майна України (далі по тексту - третя особа ), відповідно до якого просила скасувати як незаконний наказ Акціонерного товариства «Об`єднана гірничо-хімічна компанія» № 15-к від 15.05.2020 «Про звільнення [PERSON] » та поновити [PERSON] на роботі в Акціонерному товаристві «Об`єднана гірничо-хімічна компанія» на посаді заступника голови правління, з 15.05.2020; стягнути з відповідача на користь позивач середній заробіток за увесь час вимушеного прогулу з 15.05.2020 по день винесення судового рішення включно; стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду у розмірі 50 000, 00 грн; стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати у розмірі 33 062, 29 грн., із яких: витрати на професійну правничу допомогу - 28 500, 00 грн., судовий збір - 4 562, 29 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач перебувала у трудових правовідносинах з відповідачем. Наказом ДП «ОГХК» від 07.09.2016 № 49-к позивача призначено на посаду заступника генерального директора з загальних питань. Після перетворення ДП «ОГХК» на ПАТ «ОГХК», позивача переведено на посаду заступника голови правління. У подальшому ПАТ «ОГХК» змінило тип юридичної особи з публічного акціонерного товариства на акціонерне товариство АТ «ОГХК». На виконання постанови КМУ № 211 від 11.03.2020 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», починаючи з 16.03.2020, усім працівникам відповідача, у тому числі і позивачу запроваджено роботу з використанням можливостей роботи з дистанційним режимом (на дому) із застосуванням електронних комунікаційних технологій. 14.08.2020 на адресу представника позивача [PERSON] надійшов лист відповідача від 06.08.2020 № 393/06-08 зі змісту якого позивач дізналась, що вона звільнена з роботи 15.05.2020 відповідно до наказу відповідача № 15-к від 15.05.2020 на підставі п. 5 ст. 41 КЗпП України, у зв`язку із припиненням повноважень. Позивач вважає рішення відповідача про її звільнення з роботи незаконним та необґрунтованим, прийнятим з істотним порушенням вимог трудового законодавства, що призвело до порушення її конституційного права на працю і захист від незаконного звільнення з роботи, оскільки наведені у оскаржуваному наказі нормативно-правові акти не містять мотивів звільнення працівника, а передбачена п. 5 ч.1 ст. 41 КЗпП України підстава розірвання трудового договору з ініціативи роботодавця і звільнення працівника не може бути застосовано до позивача, враховуючи характер її трудових правовідносин з відповідачем. Наказ № 2-к від 08.12.2016, яким позивача перевели на посаду заступника голови правління, не містить положень про строк дії укладеного з позивачем договору, а відтак між нею та відповідачем були безстрокові трудові відносини. Поряд з цим, коли позивача було включено до складу правління, між нею, як членом колегіального виконавчого органу відповідача правління та Мінекономрозвитку України, додатково виникли корпоративні правовідносини. Позивач зазначає, що припинення одного виду правовідносин не має жодного впливу на інший, а припинення корпоративних прав не може бути підставою для припинення трудових правовідносин. При цьому, наказом Фонду держмайна України № 513 від 19.03.2020, на який посилається відповідач як на обґрунтування для розірвання трудового договору, припинені лише корпоративні правовідносини між позивачем та Фондом, як вищим органом управління АТ «ОГХК» та вирішено питання про розірвання контракту, який є цивільно-правовим договором. Позивач вважає, що оскільки відповідно до зазначеного наказу позивача було виключено зі складу колегіального виконавчого органу відповідача - правління і тим самим позбавлено статусу посадової особи і припинені її повноваження відповідно до контракту, який не був підставою для виникнення безстрокових трудових відносин між позивачем та відповідачем. У цьому наказі Фонду також не вирішувалось питання про звільнення позивача та розірвання безстрокового трудового договору. Відтак на момент звільнення позивач не являлась посадовою особою Товариства, а відтак не могла бути звільнена з підстав, передбачених п. 5 ч. 1 ст. 41 КЗпП України. Також внаслідок дій відповідача позивачу було завдано моральної шкоди, яку вона оцінила у розмірі 50 000, 00 грн. Представник відповідача у своєму відзиві проти позову заперечував, просив відмовити в його задоволенні у повному обсязі. Вказав, що відповідачем під час звільнення позивача було дотримано положень чинного законодавства. Так представник відповідача пояснив, що наказом № 2035 від 06.12.2016 Міністерства економічного розвитку і торгівлі України затверджено склад правління ПАТ «ОГХК», до якого увійшла і позивач. На виконання наказу позивача переведено з посади заступника генерального директора із загальних питань ДП «ОГХК» на посаду заступника голови правління ПАТ «ОГХК» з 08.12.2016 згідно поданої заяви, з посадовим окладом згідно штатного розпису. Крім того, між позивачем та Міністерством економічного розвитку і торгівлі як вищим органом правління ПАТ «ОГХК» 19.09.2017 було укладено Контракт № 28, яким у тому числі було визначено, що він розповсюджує свою дію на правовідносини, які виникли між сторонами з дати призначення позивача на посаду заступника голови правління ПАТ «ОГХК», а саме з 08.12.2016. Строк дії Контракту - до 20.09.2020. За таких обставин, представник відповідача вважає, що з 08.12.2016 між позивачем та відповідачем було припинено безстрокові трудові правовідносини, оскільки з позивачем було укладено зазначений вище Контракт № 28. У подальшому Наказом Мінекономрозвитку № 1955 від 22.12.2018 було змінено тип ПАТ «ОГХК» з публічного на приватне та перейменовано на Акціонерне товариство «ОГХК» та затверджено новий Статут Товариства. Також Фондом державного майна України, який у відповідності до ст. 97, 99 Закону України «Про акціонерні товариства», Закону України «Про управління об`єктами державної власності» наділений повноваженнями Вищого органу управління щодо прийняття рішення про припинення повноважень та звільнення посадових осіб Товариства, вирішено припинити повноваження позивача та розірвати Контракт № 28, укладений з нею. 15.05.2020 видано наказ про звільнення позивача з посади заступника голови правління відповідача з 15.05.2020 у зв`язку із припиненням повноважень згідно п. 5 ч. 1 ст. 41 КЗпП України. Крім того, оскільки позивач перебувала у складі Правління Товариства, та, відповідно до Статуту та Контракту, була наділена організаційно-розпорядчими функціями при здійсненні управління поточною діяльністю Товариства, остання являлась посадовою особою Товариства. Також представник відповідача зазначив, що припинення повноважень посадової особи є самостійною підставою для звільнення працівника та не пов`язане жодним чином із строковістю або безстроковістю трудового договору. За таких обставин, представник відповідача вважає, що звільнення позивача відбулось у передбачений законом спосіб з дотриманням норм чинного законодавства. Представник третьої особи у своїх поясненнях до позову проти позову заперечував, просив відмовити в його задоволенні з підстав необґрунтованості та безпідставності. 21.09.2020 ухвалою суду по справі відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, встановлено учасникам справи строки для надання заяв по суті справи. 31.12.2020 від представника відповідача надійшов відзив. 03.03.2021 ухвалою суду заяву представника відповідача задоволено, залучено в якості третьої особи Фонд державного майна України. 03.03.2021 ухвалою суду частково задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів. 30.03.2021 від представника третьої особи надійшли пояснення. 25.01.2022 від представника позивача надійшли додаткові пояснення. 28.01.2022 від представника третьої особи надійшли додаткові пояснення. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, просив відмовити в його задоволенні. Представник третьої особи у судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, просив відмовити в його задоволенні. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні у справі докази, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Частиною першою статті 3 Закону України «Про акціонерні товариства» визначено, що акціонерним товариством є господарське товариство, статутний капітал якого поділено на визначену кількість часток однакової номінальної вартості, корпоративні права за якими посвідчуються акціями. Пунктом восьмим частини першої статті 2 Закону України «Про акціонерні товариства» встановлено, що корпоративні права - це сукупність майнових і немайнових прав акціонера - власника акцій товариства, які випливають з права власності на акції, що включають право на участь в управлінні акціонерним товариством, отримання дивідендів та активів акціонерного товариства у разі його ліквідації відповідно до закону, а також інші права та правомочності, передбачені законом чи статутними документами. За нормою статті 6 Закону України «Про акціонерні товариства», акціонерне товариство може бути створене однією особою чи може складатися з однієї особи у разі придбання одним акціонером усіх акцій товариства. За частиною першої статті 4 Закону України «Про акціонерні товариства», акціонерами товариства визнаються фізичні і юридичні особи, а також держава в особі органу, уповноваженого управляти державним майном, або територіальна громада в особі органу, уповноваженого управляти комунальним майном, які є власниками акцій товариства. Частинами другою та третьою статті 1 Закону України «Про акціонерні товариства» визначено, що діяльність державних акціонерних товариств та державних холдингових компаній, єдиним засновником та акціонером яких є держава в особі уповноважених державних органів, регулюється цим Законом, з урахуванням особливостей, передбачених спеціальними законами. Управління акціонерними товариствами, у статутних капіталах яких є корпоративні права держави або територіальної громади, здійснюється з урахуванням особливостей, визначених законом. У судовому засіданні встановлено, що з 23.05.2016 позивач була прийнята на роботу в Державне підприємство «Об`єднана гірничо-хімічна компанія», що підтверджується копією трудової книжки позивача та перебувала з відповідачем у трудових правовідносинах. Відповідно до Наказу Міністерства економічного розвитку і торгівлі України «Про утворення Публічного акціонерного товариства «Об`єднана гірничо-хімічна компанія» від 15.11.2016 №1913 було утворено Публічне акціонерне товариство «Об`єднана гірничо-хімічна компанія» шляхом перетворення ДП «ОГХК», затверджено статут ПАТ «ОГХК», а також встановлено, що Товариство є правонаступником майнових і немайнових прав та обов`язків ДП «ОГХК», а ДП «ОГХК» припинено. Відповідно до п.1.2 статуту ПАТ «ОГХК» (в редакції, що затверджена Наказом №1913 від 15.11.2016 Міністерства економічного розвитку і торгівлі України «Про утворення Публічного акціонерного товариства «Об`єднана гірничо-хімічна компанія») єдиним засновником товариства є держава в особі Міністерства економічного розвитку і торгівлі України (уповноважений орган управління). У подальшому Наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 06.12.2016 № 2035 затверджено склад правління ПАТ «ОГХК», відповідно до якого позивача включено до складу Правління. Отже, з огляду на зазначене, позивача було включено до складу Правління ПАТ «ОГХК» за рішенням вищого органу управління. На виконання Наказу від 06.12.2016 № 2035 позивача, на підставі її заяви та згідно Наказу відповідача від 08.12.2016 № 2-к, переведено з посади заступника генерального директора з загальних питань ДП «ОГХК» (яку вона обіймала на час прийняття зазначеного Наказу) на посаду заступника голови Правління ПАТ «ОГХК» з 08.12.2016, про що у трудовій книжці позивача зроблено відповідний запис. У подальшому 19.09.2017 між Міністерством економічного розвитку і торгівлі України та [PERSON] укладено Контракт № 28. Вказаним Контрактом, зокрема, визначено порядок здійснення повноважень, права та обов`язки заступника голови правління, строк дії Контракту, порядок його припинення, зокрема, заступник голови правління виконує рішення, прийняті загальними зборами, Наглядовою радою та правлінням товариства; очолює відповідний напрям роботи та спрямовує діяльність відповідних структурних підрозділів товариства відповідно до розподілу обов`язків між членами правління; забезпечує ефективне використання і збереження закріпленого за товариством державного майна (пп. 2.1.2., 2.1.6., 2.1.11. Контракту). Крім того, п. 2.3. Контракту визначено, що заступник голови правління крім обов`язків і прав, визначених п. 2.1. і п.2.2. цього Контракту, має права та несе обов`язки, визначені Статутом, Положенням про правління Товариства та законодавством. Також п. 1.2. Контракту передбачено, що заступник голови правління, який уклав цей Контракт, є повноважним представником Товариства під час реалізації повноважень, функцій, обов`язків Товариства, передбачених актами законодавства, Статутом Товариства, Положенням про правління Товариства та іншими документами. Відповідно до ч. 1 ст. 59 Закону України «Про акціонерні товариства», виконавчий орган акціонерного товариства здійснює управління поточною діяльністю товариства. До компетенції виконавчого органу належить вирішення всіх питань, пов`язаних з керівництвом поточною діяльністю товариства, крім питань, що належать до виключної компетенції загальних зборів та наглядової ради. Відповідно до п. 15, 20 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про акціонерні товариства», посадові особи органів акціонерного товариства - фізичні особи - голова та члени наглядової ради, виконавчого органу, ревізійної комісії, ревізор акціонерного товариства, а також голова та члени іншого органу товариства, якщо утворення такого органу передбачено статутом товариства. Члени виконавчого органу - посадові особи - члени колегіального виконавчого органу. Статус члена виконавчого органу має також особа, яка здійснює повноваження одноосібного виконавчого органу товариства. З огляду на зазначене, позивач відповідно до Статуту ПАТ «ОГХК» та укладеного Контракту, була наділена організаційно-розпорядчими функціями при здійсненні управління поточною діяльністю Товариства у складі виконавчого органу, а відтак була посадовою особою Товариства. При цьому, вказану посаду позивач не суміщала з іншими посадами, а була на неї переведена, як то вбачається з копії наданої до матеріалів справи трудової книжки. Судом також встановлено, що на підставі наказу Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 22.12.2018 №1955 «Про деякі питання Публічного акціонерного товариства «Об`єднана гірничо-хімічна компанія» відбулась зміна типу акціонерного товариства ПАТ «ОГХК» з публічного на приватне та перейменування його у Акціонерне товариство «Об`єднана гірничо-хімічна компанія» шляхом затвердження статуту у новій редакції. Міністерство економічного розвитку і торгівлі України своїм наказом від 14.02.2019 №236 затвердило нову редакцію Статуту Акціонерного товариства «Об`єднана гірничо-хімічна компанія». За пунктом 1.1 Статуту - Акціонерне товариство «Об`єднана гірничо-хімічна компанія» засноване на державній власності та є приватним акціонерним товариством. Пунктом 1.2 Статуту визначено, що єдиним засновником Товариства є держава в особі Міністерства економічного розвитку і торгівлі України (далі у положеннях Статуту також - Уповноважений орган управління). Відповідно до пункту 1.4. Статуту у новій редакції - АТ «ОГХК» є правонаступником усіх майнових та немайнових прав та обов`язків державного підприємства «Об`єднана гірничо-хімічна компанія», а також публічного акціонерного товариства «Об`єднана гірничо-хімічна компанія», утвореного шляхом перетворення. За пунктом 6.1 Статуту єдиним акціонером Товариства є держава в особі Уповноваженого органу управління, який безпосередньо без скликання загальних зборів Товариства здійснює повноваження з управління корпоративними правами товариства. За положеннями пункту 6.2 Статуту, Уповноваженому органу управління належать 1 944 000 000 (один мільярд дев`ятсот сорок чотири мільйони) простих іменних акцій номінальною вартістю одна гривня, що становить 100 відсотків статутного капіталу Товариства. Пунктом 8.2 Статуту визначено, що акції Товариства посвідчують корпоративні права акціонера щодо цього товариства. Відповідно до пункту 8.8 Статуту, Уповноважений орган управління, який володіє 100 відсотками акцій Товариства, не може відчужувати належні йому акції до прийняття у встановленому законом порядку рішення про їх приватизацію. Згідно з пунктом 8.9 Статуту, на підставі прийнятого рішення про приватизацію пакета акцій Товариства Уповноважений орган управління передає функції з управління пакетами акцій (частками) до державних органів приватизації у порядку, установленому КМ України. Розпорядженням Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку об`єктів великої приватизації державної власності, що підлягають приватизації у 2018 році» від 10.05.2018 № 358 публічне акціонерне товариство «Об`єднана гірничо-хімічна компанія» включено до переліку об`єктів приватизації. Наказом Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України від 09.10.2019 № 187 «Про передачу функцій з управління пакетом акцій акціонерного товариства «Об`єднана гірничо-хімічна компанія» передано функції з управління акцій АТ «ОГХК» Фонду державного майна України. 29.10.2019 між Фондом державного майна України та Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України підписано Акт приймання-передачі пакета акцій (часток), що належать державі у статутному капіталі АТ «ОГХК» № 35 у розмірі 100 % статутного капіталу АТ «ОГХК». Наказом Фонду державного майна України від 24.10.2019 №1052 затверджено Акт приймання-передачі пакета акцій (часток), що належать державі у статутному капіталі Акціонерного товариства «Об`єднана гірничо-хімічна компанія» від 23.10.2019 № 35, за яким пакет акцій у розмірі 100 відсотків статутного капіталу AT «ОГХК» передано від Міністерства економічного розвитку і торгівлі України до Фонду державного майна України. Так, частиною першою статті 12 Закону України «Про приватизацію державного і комунального майна» унормовано, що рішення про приватизацію об`єкта, який включено до переліку об`єктів державної власності, що підлягають приватизації, приймається державними органами приватизації шляхом видання наказу, але не пізніше 30 днів з дня включення до переліку об`єктів, що підлягають приватизації, за винятком випадку, передбаченого частиною другою цієї статті. Відповідно до частини другої статті 12 Закону України «Про приватизацію державного і комунального майна», у місячний строк з моменту прийняття рішення про приватизацію уповноваженими органами управління передаються державним органам приватизації функції з управління пакетами акцій (частками), функції з управління майном державних підприємств. Статтею 99 Цивільного кодексу України передбачено, що загальні збори товариства своїм рішенням створюють виконавчий орган та встановлюють його компетенцію і склад (частина перша). Повноваження члена виконавчого органу можуть бути в будь-який час припинені або він може бути тимчасово відсторонений від виконання своїх повноважень (частина 3). Зміст положень частини третьої статті 99 Цивільного кодексу України надає право компетентному (уповноваженому) органу товариства усунути члена виконавчого органу від виконання обов`язків, які він йому визначив, у будь-який час, на свій розсуд, з будь-яких підстав. Така форма управління є специфічною дією носіїв корпоративних прав у відносинах з особою, якій вони довірили здійснювати управління товариством. У свою чергу, відповідно до ч. 1, 2 ст. 49 Закону України «Про акціонерні товариства», до товариства з одним акціонером не застосовуються положення статей 33-48 цього Закону щодо порядку скликання та проведення загальних зборів акціонерного товариства. Повноваження загальних зборів товариства, передбачені статтею 33 цього Закону та внутрішніми документами товариства, здійснюються акціонером одноосібно. Рішення акціонера з питань, що належать до компетенції загальних зборів, оформлюється ним письмово (у формі рішення). Таке рішення акціонера має статус протоколу загальних зборів акціонерного товариства. Згідно положень ч. 4 ст. 11 Закону України «Про управління об`єктами державної власності», у разі якщо держава є єдиним акціонером (учасником) господарської організації, функції з управління корпоративними правами держави виконуються відповідно до цього Закону безпосередньо, без скликання загальних зборів акціонерів (учасників) господарського товариства. З огляду на зазначене, Фонд державного майна України як єдиний учасник Товариства, мав право приймати рішення про усунення члена виконавчого органу від виконання обов`язків, у будь-який час, на свій розсуд, з будь-яких підстав. Як вбачається з матеріалів справи, Контракт № 28 від 19.09.2017, укладений між позивачем та Міністерством економічного розвитку і торгівлі України, згідно п. 4.1. набув чинності з дати його підписання і мав залишатись чинним до 20.09.2020 включно, якщо його дію не буде припинено раніше відповідно до п. 4.4. цього розділу. Сторони також домовились, що умови Контракту застосовуються до відносин сторін, які виникли з дати призначення заступника голови правління згідно з наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 06.12.2016 № 2035 «Про затвердження складу правління публічного акціонерного товариства «Об`єднана гірничо-хімічна компанія». Пунктом 4.4. Контракту передбачені випадки припинення Контракту, у тому числі в Контракті зазначено, що він може бути припинений з інших підстав, передбачених Контрактом, Статутом, Товариством та законодавством. З огляду на зазначене, у судовому засіданні встановлено, що безстрокові трудові відносини між позивачем та відповідачем були припинені з дати призначення позивача заступником голови правління - 08.12.2016, оскільки між позивачем та Міністерством економічного розвитку і торгівлі України було укладено Контракт № 28. При цьому, самим Контрактом передбачено як строк його дії, так і випадки, коли Контракт може бути припинено достроково. Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 41 КЗпП України, крім підстав, передбачених статтею 40 цього Кодексу, трудовий договір з ініціативи роботодавця може бути розірваний також у випадку припинення повноважень посадових осіб. Судом встановлено, що після переходу до Фонду державного майна України права управління корпоративними правами держави у статутному капіталі AT «ОГХК», Фонд своїм Наказом від 19.03.2020 № 513 затвердив зміни до положення про Правління акціонерного товариства «Об`єднана гірничо-хімічна компанія», затвердженого наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 15.02.2019 № 246 «Про затвердження Положення про правління акціонерного товариства «Об`єднана гірничо-хімічна компанія», шляхом викладення його у новій редакції, а також вирішив припинити повноваження діючих членів правління АТ «ОГХК», у тому числі і [PERSON] - заступника голови правління Товариства та розірвати з нею Контракт від 19.09.2017 № 28. З огляду на зазначене Фонд державного майна України, як уповноважений орган Товариства, прийняв рішення про припинення повноважень позивача як члена правління АТ «ОГХК». На виконання вказаного Наказу, оскаржуваним Наказом АТ «ОГХК» від 15.05.2020 № 15-к, на підставі ст. 49 Закону України «Про акціонерні товариства», ст. 11 Закону України «Про управління об`єктами державної власності», Статуту Товариства, Закону України «Про відпустки», наказу Фонду державного майна України від 19.03.20202 № 513, позивача було звільнено із займаної посади заступника голови правління з 15.05.2020 у зв`язку із припиненням повноважень згідно з п. 5 ст. 41 КЗпП України. При цьому, оскаржуваний Наказ є похідним від Наказу, прийнятого 19.03.2020 № 513 Фондом держмайна України. Також в матеріалах справи міститься Акт від 15.05.2020 про відмову від ознайомлення з наказом про звільнення та отримання трудової книжки, складений начальником відділу кадрів та соціальних питань [PERSON] , в присутності голови правління П. Девіса, його заступника голови правління та двох членів правління, про те, що наказ про звільнення був доведений до відома позивача. Вказаним Актом зафіксовано відмову позивача від ознайомлення з наказом про її звільнення та отримання своєї трудової книжки. З матеріалів справи також вбачається, що оскаржуваний Наказ направлявся позивачу на її адресу відповідачем супровідним листом від 15.05.2020 № 187/15-05 засобами поштового зв`язку з описом вкладення, яке не було вручене кур`єром під час доставки 20.05.2020, 21.05.2020, 22.05.2020, 23.05.2020, 24.05.2020, 25.05.2020, 26.05.2020, 27.05.2020, 28.05.2020, 29.05.2020, 30.05.2020, 31.05.2020, 01.06.2020, 02.06.2020, 03.06.2020, 04.06.2020, 08.06.2020, 09.06.2020, 10.06.2020, 11.06.2020 та було повернуто відправнику за закінченням встановленого строку зберігання поштового відправлення. Враховуючи наведене, позивач, як посадова особа, входила до складу виконавчого органу АТ «ОГХК», відносилась до керівного складу Товариства, перебувала у строкових трудових правовідносинах з відповідачем, не обіймала іншої посади у Товаристві на момент звільнення та не суміщала виконання своїх обов`язків як заступника голови правління з іншими обов`язками на іншій посаді, а відтак відповідач мав право звільнити позивача за п. 5 ч. 1 ст. 41 КЗпП України, на підставі наказу Фонду державного майна України. Доказів протилежного позивачем не надано у судовому засіданні, встановлені у судовому засіданні обставини не спростовано. Так, стаття 43 Конституції України визначає, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України). Положеннями ч. 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов`язок доказування покладений на сторони. За нормами ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 89 ЦПК України). Згідно з вимогами пп. 1-3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Враховуючи все вище викладене, а також надані до матеріалів справи докази та встановлені на їх підставі фактичні обставини справи, суд дійшов висновку, що відповідачем дотримано процедури звільнення, а тому відсутні підстави для визнання незаконним та скасування наказу про звільнення позивача. Крім того, оскільки в судовому засіданні не встановлено порушення відповідачем прав позивача в частині звільнення із займаної посади, суд не вбачає підстав для задоволення позову в частині поновлення позивача на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову не знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, суд ухвалює рішення про відмову у задоволенні позову за його недоведеністю. Виходячи з наведеного та

Outcome: dismissed