Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-23 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів. Позов мотивує тим, що 15.12.2017 року вона та відповідач уклали шлюб, який зареєстровано Конотопським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Сумській області, актовий запис №474. За час проживання у шлюбі у них народився син [PERSON] , [INFO] . Підставою для розірвання шлюбу є ті обставини, що у неї та відповідача відсутні спільні інтереси, наявні різні погляди на життя, відсутнє взаєморозуміння, втратилось почуття любові та поваги один до одного. Вважає, що їхній шлюб фактично припинив існування, подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечить її інтересам, в зв`язку з чим вона наполягає на розірванні шлюбу. Також, зазначає, що син проживає разом із нею та перебуває на її утриманні. Відповідач в добровільному порядку кошти на утримання дитини не надає, хоча є працездатним і офіційно працює, маючи постійний дохід більше 10000 грн. на місяць. На підставі викладеного [PERSON] просить розірвати укладений між нею та [PERSON] шлюб, який зареєстрований Конотопським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Сумській області, актовий запис №474 та стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі ј частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою Буринського районного суду Сумської області від 17.12.2021 року відкрито провадження у даній справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи. Позивач [PERSON] будучи належним чином повідомленою про час, дату та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилася, подавши до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала та просила справу розглядати без її участі, а також залишити їй після розірвання шлюбу прізвище " [PERSON] ". Відповідач був належним чином повідомлений про час, дату та місце судового розгляду, однак в судове засідання не з`явився та подав до суду заяву, в якій заявлені позовні вимоги визнав в повному обсязі та просив розгляд справи провести без його участі. З врахуванням положень ст.223 ЦПК України, суд визнав за можливе справу розглянути у відсутності сторін за наявними у справі матеріалами. Приймаючи до уваги, що сторони в судове засідання не явилися, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до положень ч.2 ст.247 ЦПК України. Дослідивши обставини справи, представлені докази та давши їм оцінку суд приходить до наступних висновків. Згідно ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Судом встановлено, що сторони у справі [PERSON] та [PERSON] перебувають у шлюбі, який зареєстровано 15.12.2017 року Конотопським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Сумській області, актовий запис №474, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] (а.с.6). Під час державної реєстрації шлюбу позивачка змінила прізвище з " [PERSON] " на " [PERSON] ". Згідно копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] (виданого повторно) сторони від вказаного шлюбу мають спільну дитину - сина [PERSON] , [INFO] (а.с.7). За змістом положень ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частиною 3 ст.56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом (ч.4 ст.56 СК України). Згідно ч.3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 СК України. У відповідності до положень ст. 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони проживають окремо, не підтримують подружніх стосунків та бажають розлучитися. З`ясувавши причини розірвання шлюбу та фактичні взаємовідносини подружжя, суд вважає подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу неможливим. Враховуючи, що позивачка наполягає на розірванні шлюбу, а відповідач не заперечує, визнавши заявлені позовні вимоги, шлюб між сторонами слід розірвати, оскільки подальше спільне проживання подружжя і збереження сім`ї суперечило б їх інтересам. Відповідно до ст.113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Частиною 8 ст. 294 ЦПК України передбачено, що у рішенні суду про розірвання шлюбу зазначається про вибір прізвища тим з подружжя, який змінив прізвище під час державної реєстрації шлюбу, що розривається. З врахуванням позиції позивачки, суд вважає за можливе після розірвання шлюбу залишити їй прізвище, яке вона обрала після реєстрації шлюбу з відповідачем. Відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України (далі - СК України) батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч.2 ст.181 СК України за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь в її утриманні у грошовій і (або) натуральній формі. Частиною 3 ст.181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів, суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів (ч.2 ст. 182 СК України). Таким чином, відповідач, будучи батьком малолітнього [PERSON] , зобов`язаний утримувати останнього до досягнення ним повноліття. Проживання відповідача окремо від сина не звільняє його від виконання вказаного обов`язку. Зважаючи на вищевикладене, а також виходячи з того, що позивач разом із відповідачем повинні забезпечити дитині рівень життя, необхідний і достатній для її нормального фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку, однак домовленість між ними про сплату аліментів на утримання дитини відсутня, виходячи з рівності прав та обов`язків батьків щодо дитини, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача аліментів на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Стягнення аліментів в даному розмірі суд вважає розумним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини у даному віці. При цьому судом також враховано, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Враховуючи викладене, позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Згідно ч.1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. У відповідності до п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Частиною 1 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За подачу позовної заяви у даній справі підлягав сплаті судовий збір в сумі 908 грн. за позовну вимогу про розірвання шлюбу та в сумі 908 грн. за позовну вимогу про стягнення аліментів, а всього в сумі 1816 грн. Однак, при подачі позову [PERSON] було сплачено судовий збір лише в розмірі 908 грн., оскільки остання звільнена від сплати судового збору за позовну вимогу про стягнення аліментів, на підставі п.1 ч.1 статті 5 Закону України "Про судовий збір". При цьому остання не просить суд стягнути з відповідача, понесені нею судові витрати по сплаті судового збору за позовну вимогу про розірвання шлюбу, на що звертає увагу у відповіді на відзив. Таким чином, з відповідача підлягає стягненню на користь держави - судовий збір в розмірі 908 грн. за позовну вимогу про стягнення аліментів.

Outcome: approved