Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-26 00:00:00

В вересні 2021 року позивач ПАТ «Українська страхова компанія» звернувся до суду з позовом до [PERSON] , в якому зазначив, що між Кредитною спілкою «Українська кредитна спілка» та [PERSON] було укладено кредитний договір №5397к від 15.11.2012, за умовами якого відповідач отримав у тимчасове користування грошові кошти у безготівковій формі з дотриманням вимоги їх повернення та сплати процентів у визначені договором строки в сумі 7500 грн., строком на 24 місяці, з 15.11.2012 по 15.11.2014 включно зі сплатою процентів у розмірі 27,6 % річних. На підставі Додаткової угоди від 14.11.2013 до кредитного договору №5397к від 15.11.2012 відповідачу додатково надано у тимчасове користування кредитні кошти в розмірі 4000,00 гривень строком на 24 місяці з 14.11.2013 по 14.11.2015 року включно зі сплатою процентів у розмірі 27,6% річних. На підставі Додаткової угоди №2 від 31.03.2014 до кредитного договору №5397к від 15.11.2012 відповідачу додатково надано у тимчасове користування кредитні кошти в розмірі 1000,00 гривень строком на 20 місяців з 31.03.2014 по 14.11.2015 року включно зі сплатою процентів у розмірі 27,6% річних. Вказаний кредитний договір відповідно до Договорів добровільного страхування кредитів №32 від 03.12.2012, №26 від 02.12.2013 та №04 від 14.04.2014, укладеного між ПАТ «Українська страхова компанія» та Кредитною спілкою «Українська кредитна спілка», віднесено до переліку договорів, страхові ризики за якими застраховано. Відповідач належним чином не виконував свої зобов`язання за кредитним договором і у нього виникла заборгованість за кредитом. Кредитна спілка «Українська кредитна спілка» звернулася до ПАТ «Українська страхова компанія» із заявою про виплату страхового відшкодування в сумі 22676,78 грн. та ПАТ «Українська страхова компанія» на виконання своїх обов`язків по договору добровільного страхування кредитів складено страховий акт №349кр від 15.07.2021 та здійснено виплату страхового відшкодування у розмірі 22676,78 грн. Оскільки ПАТ «Українська страхова компанія», виконавши свої зобов`язання за договорами страхування та здійснивши виплату страхового відшкодування, не отримало повного фактичного відшкодування цієї суми від відповідача, як особи, відповідальної за відшкодування заподіяних збитків, просить стягнути з відповідача на його користь матеріальну шкоду за виплачене страхове відшкодування у розмірі 22676,78 грн. та витрати, пов`язані зі сплатою судового збору у розмірі 2 270,00 грн. Представник позивача в судове засідання не з`явився, належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання. У прохальній частині позовної заяви просить розглянути справу у його відсутності, заявлені вимоги підтримує повністю, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач в судове засідання не прибув, заяву про причини неявки або про розгляд справи у його відсутності суду не надавав, був повідомлений належним чином про дату, час і місце розгляду справи. Приймаючи до уваги думку представника позивача, який не заперечував проти заочного вирішення справи, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи відповідно до положень ст. ст. 280-283 ЦПК України, на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Повно та всебічно проаналізувавши матеріали цивільної справи, суд встановив такі обставини справи та визначені відповідно до них правовідносини. Між Кредитною спілкою «Українська кредитна спілка» та [PERSON] було укладено кредитний договір №5397к від 15.11.2012, за умовами якого відповідач отримав у тимчасове користування грошові кошти у безготівковій формі з дотриманням вимоги їх повернення та сплати процентів у визначені договором строки в сумі 7500 грн., строком на 24 місяці, з 15.11.2012 по 15.11.2014 включно зі сплатою процентів у розмірі 27,6 % річних. На підставі Додаткової угоди від 14.11.2013 до кредитного договору №5397к від 15.11.2012 відповідачу додатково надано у тимчасове користування кредитні кошти в розмірі 4000,00 гривень строком на 24 місяці з 14.11.2013 по 14.11.2015 року включно зі сплатою процентів у розмірі 27,6% річних. На підставі Додаткової угоди №2 від 31.03.2014 до кредитного договору №5397к від 15.11.2012 відповідачу додатково надано у тимчасове користування кредитні кошти в розмірі 1000,00 гривень строком на 20 місяців з 31.03.2014 по 14.11.2015 року включно зі сплатою процентів у розмірі 27,6% річних. Перерахування позивачем відповідачеві визначеної кредитним договором та додатковими угодами суми грошових коштів підтверджується належним чином засвідченими копіями платіжних доручень №6855 від 15.11.2012, №13436 від 14.11.2013 та №16617 від 31.03.2014 з відміткою банку про проведення платежу. З метою страхування кредитних ризиків, між ПАТ «Українська страхова компанія» та КС «Українська кредитна спілка» було укладено договори добровільного страхування кредитів №32 від 03.12.2012, №26 від 02.12.2013 та №04 від 14.04.2014, предметом якого є майнові інтереси КС «Українська кредитна спілка», що не суперечать закону, пов`язані із матеріальними збитками, які завдані останній внаслідок повного або часткового неповернення позичальником суми кредиту (позики) та (або) відсотків за користування кредитом у встановлені терміни у відповідності до кредитних договорів. Згідно з п.1.3 договору добровільного страхування, страховик (ПАТ «Українська страхова компанія») здійснює страхування кредитного ризику за кредитними договорами, укладеними між позичальниками та страхувальником (КС «Українська кредитна спілка»), згідно з реєстром наданих за звітний період кредитів, що укладені в межах Договору про співробітництво між останнім та позивачем. Підпунктом 2.1.1 договору добровільного страхування кредитів встановлено, що страховим випадком за цим договором по відношенню до конкретного кредитного договору, що внесений до реєстру наданих кредитів, є факт збитків кредитора внаслідок невиконання або неналежного виконання позичальником своїх зобов`язань перед кредитором по поверненню кредиту в строки та в порядку, передбачених укладеним між ними кредитним договором, внаслідок будь-яких подій. Відповідальність Страховика за страховим випадком виникає у разі, якщо кредитор не одержав суми трьох будь-яких послідовних платежів, передбачених кредитним договором, протягом 10 (десяти) днів після настання строку сплати третього платежу. Відповідач свої зобов`язання за кредитним договором №5397к від 15.11.2012 та додаткових угод до нього належним чином не виконував, передбачені кредитним договором щомісячні платежі не здійснював (доказів зворотного суду представлено не було). Відповідно до ч. 1 ст.16 Закону України «Про страхування» договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору. Дана норма кореспондується з положеннями ст.979 ЦК України, якою визначено, що за договором страхування страховик зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити страхувальникові або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Згідно з п. 3 ч. 1 ст.20 Закону України «Про страхування» страховик зобов`язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк. Статтею 9 вказаного Закону передбачено, що страховою виплатою є грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку. Розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат визначаються за домовленістю між страховиком та страхувальником під час укладання договору страхування або внесення змін до договору страхування, або у випадках, передбачених чинним законодавством. Страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. Страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник. У частині 1 ст. 25 Закону України «Про страхування» визначено, що здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акту (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком. У справі, що розглядається, спір виник між страховою компанією та фізичною особою щодо відшкодування витрат, понесених у зв`язку із виплатою коштів за договором добровільного майнового страхування. Згідно зі ст. ст. 512, 514 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою у випадках, встановлених законом. Таким законом, зокрема, є норми ст. 993 ЦК України та ст.27 Закону України «Про страхування», відповідно до яких до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Тобто у таких правовідносинах відбувається передача (перехід) права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика. Нового зобов`язання з відшкодування збитків при цьому не виникає, оскільки відбувається заміна кредитора: потерпілий (страхувальник) передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди. Отже, страховик виступає замість потерпілого у деліктному зобов`язанні. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Новий кредитор набуває прав та обов`язків свого попередника. Відповідно, заміною кредитора деліктне зобов`язання не припиняється, оскільки відповідальна за спричинену шкоду особа свій обов`язок із відшкодування шкоди не виконала. Таким чином, страхувальник, який зазнав майнової шкоди в деліктному правовідношенні, набув право вимоги відшкодування до заподіювача. У зв`язку з виплатою страхового відшкодування до страховика перейшло право вимоги (права кредитора, яким у деліктному зобов`язанні є потерпілий) до заподіювача у межах фактичних витрат. На виконання п.5.1 договорів добровільного страхування кредитів №32 від 03.12.2012, №26 від 02.12.2013 та №04 від 14.04.2014, КС «Українська кредитна спілка» направила в адресу позивача (ПАТ «Українська страхова компанія») заяву №473 від 14.07.2021 про виплату страхового відшкодування в сумі 22676,78 грн. Позивачем на підставі вищезазначеної заяви №473 від 14.07.2021 був складений страховий акт №349кр від 15.07.2021 про страховий випадок та 14.07.2021 здійснено виплату страхового відшкодування в розмірі 22676,78 грн., що підтверджується платіжним дорученням №804 від 15.07.2021 з відміткою банку про проведення платежу та довідкою КС «Українська кредитна спілка» №548 від 16.07.2021. Оскільки ПрАТ «Українська страхова компанія» виконала покладені на неї законом та умовами договорів добровільного страхування кредитів №32 від 03.12.2012, №26 від 02.12.2013 та №04 від 14.04.2014 обов`язки, до ПАТ «Українська страхова компанія» перейшло право вимоги на стягнення з відповідача матеріальної шкоди за виплачене страхове відшкодування у розмірі 22676,78 грн. Як встановлено судом, Приватне акціонерне товариство «Українська страхова компанія» (страховик) виплатило страхувальнику страхове відшкодування та звернулося до [PERSON] , з вимогою про відшкодування виплаченої суми страхового відшкодування. Ураховуючи норми ст.993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування», якими регулюються правовідносини між сторонами у справі, позивач - Приватне акціонерне товариство «Українська страхова компанія», виплативши страхове відшкодування за договором майнового страхування КС «Українська кредитна спілка», отримало від останнього права кредитора до [PERSON] КС «Українська кредитна спілка» реалізувало своє право кредитора шляхом пред`явлення вимоги до Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія», оскільки за договором страхування (Закону України «Про страхування») останнє надало згоду на прийняття обов`язку сторони боржника у деліктному зобов`язанні, якщо воно виникне. Основною характерною ознакою суброгації є збереження того зобов`язання, яке виникло із заподіяння шкоди і у зв`язку з яким було виплачене страхове відшкодування, й зміна в ньому кредитора. Натомість регрес - право відповідальної особи, яка здійснила відшкодування шкоди, заподіяної не її діями, звернутися з вимогою про повернення виплаченого до боржника, з вини якого заподіяно шкоду. Регрес характеризується тим, що правовідношення, за яким відповідальна особа здійснила відшкодування, припинилося, у зв`язку з чим і виникло нове - пов`язане саме з регресною вимогою. Завдання майнової шкоди страхувальнику слугує підставою для виникнення договірного зобов`язання згідно з договором майнового страхування, в якому кредитором є страхувальник, а боржником - страховик. Деліктне зобов`язання - первісне, основне зобов`язання, підставою виникнення якого є завдання шкоди. Одержання страхувальником повного відшкодування збитків від особи, яка їх завдала, припиняє деліктне зобов`язання, що тягне за собою припинення обов`язку страховика здійснити страхову виплату (п. 4 ч. 1 ст.991 ЦК), але не навпаки. Виплата страховиком страхувальнику страхового відшкодування є обов`язком страховика за договором (ст.988 ЦК України). Така виплата не припиняє деліктного зобов`язання і не може вважатися відшкодуванням шкоди потерпілому в цьому зобов`язанні, оскільки страховик у правовідносинах добровільного майнового страхування не є боржником у деліктному зобов`язанні. Тобто заподіювач шкоди залишається зобов`язаним відшкодувати завдану ним шкоду незалежно від того, чи звертався до нього з відповідною вимогою сам потерпілий, чи страховик після виплати потерпілому відшкодування за договором майнового страхування. Враховуючи викладене, правовідносини, що виникли між сторонами у даній справі, є суброгацією. Відповідно до ст. 262 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності. Тобто страхувальник, який зазнав майнової шкоди в деліктному правовідношенні, набув право вимоги відшкодування до заподіювача, й строк такої вимоги почав спливати з моменту заподіяння шкоди. У зв`язку з погашенням шкоди коштами страхового відшкодування до страховика перейшло право вимоги (права кредитора, яким у деліктному зобов`язанні є потерпілий) до заподіювача із залишком строку позовної давності. Вирішуючи спір у даній справі, суд дійшов висновку, про наявність порушеного права позивача, що стало підставою для звернення з відповідним позовом до суду. Згідно ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Таким чином, оскільки ПАТ «Українська страхова компанія», виконавши свої зобов`язання за договорами страхування та здійснивши виплату страхового відшкодування, не отримало повного фактичного відшкодування цієї суми від відповідача, як особи, відповідальної за відшкодування заподіяних збитків на суму 22676,78 грн., у зв`язку з чим позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача завданих збитків підлягають задоволенню. Судовий збір в розмірі 2270,00 грн. покладається на відповідача, відповідно до п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України.

Outcome: approved