Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-27 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із заявою про видачу обмежувального припису, в якій просила видати на строк 6 місяців обмежувальний припис щодо [PERSON] , [INFO] , яким заборонити [PERSON] : перебувати в місці фактичного проживання [PERSON] , [INFO] , малолітніх [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] ; наближення на відстань менше 100м до місця фактичного проживання [PERSON] , [INFO] , малолітніх [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] ; наближення на 100 м до місця навчання малолітніх [PERSON] ( [INFO] ) та [PERSON] ( [INFO] ); особисто і через третіх осіб розшукувати [PERSON] ( [INFO] ), малолітніх [PERSON] ( [INFO] ) та [PERSON] ( [INFO] ), якщо вони за власним бажанням перебувають у місці, невідомому [PERSON] , переслідувати їх та в будь-який спосіб спілкуватися з ними; ведення листування, телефонних переговорів з [PERSON] ( [INFO] ) або контактування з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Короткий зміст заяв по суті справи. Аргументи учасників справи. [PERSON] (далі заявник) у поданій заяві посилається на те, що вона з 12.01.1999 року перебуває в шлюбі із [PERSON] , в якому у них народилося 4 дітей: донька [PERSON] , [INFO] , син [PERSON] , [INFO] , доньки [PERSON] та [PERSON] , [INFO] . Окрім того, в неї від першого шлюбу є син [PERSON] , [INFO] . Зазначила, що вони з 2008 року проживають в квартирі за адресою: [ADDRESS] . У вказаній квартирі також з ними проживають їхні малолітні доньки [PERSON] та [PERSON] , [INFO] та повнолітній син [PERSON] . Вказала, що останні три роки стосунки у сім`ї погіршилися, [PERSON] на фоні постійного зловживання алкогольними напоями систематично здійснює психологічний тиск на [PERSON] та дітей, скандали, які супроводжуються агресивними випадами в її сторону та сторону дітей, погрожує насильством та вбивством. Вказала, 22.01.2022 року звернулась із заявою до Львівського РУП №2 ГУНП у Львівській області, про неправомірні дії [PERSON] , що підтверджується талоном повідомленням єдиного обліку №1233. Також в заяві зазначила, що насильство в сім`ї відносно неї та дітей є систематичне, [PERSON] притягувався до адміністративної відповідальності за ст.173-2 КУпАП, та відносно нього винесено термінові заборонні приписи. У поданій до суду заяві про видачу обмежувального припису [PERSON] зазначає про системність вчинення її чоловіком домашнього насильства відносно неї та дітей. Процесуальні дії у справі. Ухвалою Франківського районного суду м.Львова від 25.01.2022 року відкрито провадження у даній справі. Призначено судове засідання на 26.01.2022 року. 26.01.2022 року в судовому засіданні оголошено перерву, з метою забезпечення права заінтересованої особи [PERSON] на захист. 27.01.2022 року в судовому засіданні представник заявника [PERSON] адвокат Яцишин О.В. підтримав подану заяву з підстав, наведених в такій та просив заяву задоволити. Обґрунтовуючи заяву стверджував, що [PERSON] та її діти систематично піддаються домашньому насильству. При цьому зазначив, що у подружжя наявні різні погляди щодо виховання та навчального процесу дітей [PERSON] і [PERSON] , які не відвідують школу, а навчаються на «домашній формі навчання». Представник заявника [PERSON] адвокат Яцишинин О.В. повідомив суд, що батьків [PERSON] та [PERSON] викликають у службу у справах дітей, оскільки їхні діти можуть бути не атестовані по деяких предметах. Таку інформацію у службу у справах дітей було скеровано навчальним закладом, де навчаються [PERSON] і [PERSON] . На підтвердження наведеного просив врахувати: винесені термінові заборонні приписи відносно кривдника [PERSON] , постанову суду про визнання [PERSON] винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, протокол офіційного попередження про недопустимість вчинення насильства в сім`ї №15 від 17.04.2018 року, витяг з ЄРДР від 24.01.2022 року про початок досудового розслідування по факту нанесення тілесних ушкоджень та інші документи долучені до матеріалів справи. [PERSON] в судовому засіданні підтримала викладену її представником позицію та зазначила, що протягом тривалого часу чоловік вчиняє відносно неї та дітей неправомірні дії, які проявляється у формі психологічного та фізичного насильства. Стверджує, що неодноразово зверталася в правоохоронні органи щодо цих неправомірних дій її чоловіка. Обґрунтовуючи позицію, припустила, що тривалі конфлікти та насильство в сім`ї спровоковані чоловіком з метою припинення шлюбних відносин та поділу майна. 27.01.2022 року в судовому засіданні представник заінтересованої особи [PERSON] адвокат Солдатенко А.В. та [PERSON] проти задоволення заяви заперечили, вважаючи доводи заявника безпідставними та необґрунтованими, при цьому не заперечуючи, що між подружжям тривалий час наявні конфлікти. Вважають, що доводи заявника про видачу обмежувального припису відносно дітей перешкоджатимуть у здійсненні та реалізації батьківських прав. Представник заінтересованої особи [PERSON] адвокат Солдатенко А.В. зазначив, що сам факт внесення відомостей до ЄРДР за заявою [PERSON] про нанесення тілесних ушкоджень, не вказує на винуватість [PERSON] . Просив врахувати, що у [PERSON] на даний час відсутній будь-який процесуальний статус в межах даного кримінального провадження. Зазначив, що дійсно згідно із постанови Франківського районного суду м.Львова, яка залишена без змін постановою Львівського апеляційного суду, [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, однак просив врахувати, що в межах розгляду даної справи судом не вставлено факт фізичного насильства, а лише нецензурну лайку. Також представник заінтересованої особи [PERSON] адвокат Солдатенко А.В. піддав критиці та сумніву твердження заявника щодо постійного зловживання [PERSON] алкогольними напоями. Фактичні обставини справи, встановлені судом. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 12.01.1999 року, шлюб зареєстровано Відділом державної реєстрації актів громадянського стану Франківського району м.Львова, про що зроблено запис №08 від 12.01.1999 року (свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] ). У шлюбі в [PERSON] та [PERSON] народилося четверо дітей: донька [PERSON] , [INFO] , син [PERSON] , [INFO] та доньки [PERSON] і [PERSON] , [INFO] . Крім цього, в [PERSON] є повнолітній син від першого шлюбу [PERSON] , [INFO] . В судовому засіданні учасники справи повідомили, що їхні діти [PERSON] і [PERSON] не відвідують школу, а навчаються на «домашній формі навчання». Разом з тим, суду не надано докази, які б підтверджували законні підстави навчання дітей за межами навчального закладу. Представник заявника [PERSON] адвокат Яцишинин О.В. повідомив суд, що батьків [PERSON] та [PERSON] викликають у службу у справах дітей, оскільки їхні діти можуть бути не атестовані по деяких предметах. Таку інформацію у службу у справах дітей було скеровано навчальним закладом, де навчаються [PERSON] і [PERSON] . Судом встановлено, що сторони проживають спільно за адресою: [ADDRESS] . Згідно з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта №296165209 від 25.01.2022 року на праві приватної власності [PERSON] належать: квартира за адресою: [ADDRESS] (65 кв.м. ) та садовий будинок [ADDRESS] (148,9 кв.м.). За вказаною адресою: [ADDRESS] разом з подружжям проживають малолітні доньки [PERSON] та [PERSON] , та син [PERSON] . В судовому засіданні подружжя підтвердило, що тривалий час між ними виникають конфлікти, що впливають на психо-емоційний стан всієї сім`ї. Як вбачається із долучених до справи доказів, Львівським районним управління поліції №2 ГУНП у Львівській області виносилися термінові заборонні приписи АА № 180589 від 02.05.2021 року та АА №170275 від 22.01.2022 року стосовно кривдника [PERSON] , які ним не порушувалися. 02.05.2021 року [PERSON] повідомила поліцію про вчинення домашнього насильства в сім`ї про що складено протокол про адміністративне правопорушення серія ВАП №107030, який скеровано в суд. Згідно постанови Франківського районного суду м.Львова від 15.07.2021 року (справа №465/3284/21), яка залишена без змін постановою Львівського апеляційного суду від 15.09.2021 року, за вищенаведеними обставинами, [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 170 грн. Як вбачається із талону-повідомлення єдиного обліку №1233 22.01.2022 року в ЛРУП №2 ГУНП у Львівській області надійшла заява [PERSON] , про те, що 22.01.2022 року близько 00.30 год. чоловік [PERSON] , перебуваючи в [ADDRESS] вчинив домашнє насильство, погрожував, кричав, викручував руки в присутності дітей. Згідно витягу з ЄРДР № 12022142370000062 від 24.01.2022 року за даним фактом розпочато досудове розслідування. У висновку експерта № 79 від 25.01.2022 року, за результатом обстеження [PERSON] лікарем-судмедекспертом [PERSON] зафіксовані тілесні ушкодження, які відносяться до легких тілесних ушкоджень. Судом встановлено та підтверджується доданими до заяви документами, що повідомлення про випадки домашнього насильства мали місце в 2017, 2018 та 2021 роках (відповідь на адвокатський запит Львівського РУП №2 ГУНП у Львівській області від 05 жовтня 2021 року №К-72/Аз/40/01/21). Крім цього, як вбачається із відповіді ЛРУП №2 ГУНП у Львівській області №Я-95/АЗ/40/01/06/21 від 18.11.2021 року, відповідно до інформаційно-телекомунікаційної системи «Інформаційний портал Національної поліції України» від [PERSON] надходили повідомлення щодо вчинення домашнього насильства 12.03.2021 року, 02.05.2021 року, 19.09.2021 року, 23.09.2021 року, а також 11.11.2021 року повідомлення із травмпункту щодо отримання тілесних ушкоджень, однак із письмовим зверненням не зверталася. За заявами [PERSON] про вчинення домашнього насильства від 17.12.2017 року та 12.04.2018 року поліцією проведено перевірки. За результатом розгляду матеріалів ЄО №29858 від 17.12.2017 року та ЄО № 7395 від 12.04.2018 року складено висновки, відповідно до яких з [PERSON] проведено профілактичні бесіди про недопустимість протиправних дій, а розгляд матеріалів припинено. Із протоколу офіційного попередження про недопустимість вчинення насильства в сім`ї №15 від 17.04.2018 року вбачається, що [PERSON] отримав офіційне попередження про недопустимість вчинення насильства в сім`ї та роз`яснення, що у разі вчинення насильства до членів сім`ї може бути притягнутий до кримінальної, адміністративної чи цивільно-правової відповідальності. Відповідно до довідки про результати перевірки (ІТС ІПНП №20251 від 19.09.2021 року) за фактом письмового звернення 19.09.2021 року [PERSON] про вчинення [PERSON] неправомірних дій відносно, з [PERSON] проведено бесіду профілактичного характеру та припинено подальшу перевірку. Норми права, які підлягають застосуванню при вирішенні спору. Відповідно до п.п.3, 4, 6, 7, 14, 17 ч.1 ст.1\~Закону України\~«Про запобігання\~та протидію\~домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру. Економічне насильство - форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру. Психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Кривдником є особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі. Обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Згідно ч.ч.2, 3 ст.26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»\~обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; обмеження спілкування з постраждалою дитиною; заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців. Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Оцінкою ризиків вважається оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи, відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Оцінка ризиків має проводитись за факторами небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства шляхом відібрання свідчень від постраждалої від такого насильства особи, з`ясування обставин конфлікту та виявлення чинників і умов, які створюють або можуть створювати небезпеку для цієї особи. Фактори небезпеки (ризику) щодо вчинення домашнього насильства мають визначатися за результатами оцінки дій кривдника, які свідчать про ймовірність настання летальних наслідків у разі вчинення домашнього насильства з метою виявлення вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті такої особи. Такого висновку дійшов Верховний Суд у своїй постанові від 28.04.2020 року винесеній за результатами розгляду справи № 754/11171/19. Верховний Суд у постанові від 14.01.2020 року винесеній у справі № 754/6995/19 зазначає, що під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Предметом доказування є вчинення по відношенню до заявника домашнього насильства, що є необхідною умовою для можливості застосування судом до заінтересованої особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству. Відповідно до п.1 ч.1 ст.350-2 ЦПК України, заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником - у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». У відповідності до частин першої, другої статті 350-5\~ЦПК України справа про видачу обмежувального припису розглядається судом за участю заявника та заінтересованих осіб. У разі якщо участь заявника становить загрозу подальшої дискримінації чи насильства для нього, справа може розглядатися без його участі. Неявка належним чином повідомлених заінтересованих осіб не перешкоджає розгляду справи про видачу обмежувального припису. Суд розглядає справу не пізніше 72 годин після надання заяви про видачу обмежувального припису до суду. У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі №756/3859/19 (провадження №61-11564св19) зроблено висновок, що «враховуючи положення Закону №2229-VIII, обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях». В свою чергу, як унормовано ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Крім того, згідно зі ст.19\~ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Відповідно до положень\~ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Відповідно до\~ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За змістом ст.\~89\~ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа "SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE", N 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Мотиви, з яких виходить суд при ухваленні рішення. Суд звертає увагу, що відповідно до положення\~Закону України «Про запобігання та протидію домашнього насильству», обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у\~КУпАП\~та\~КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію, направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій особи та прийняття стосовно неї рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях. Судом встановлено, що [PERSON] неодноразово повідомляла правоохоронні органи про домашнє насильство в сім`ї, вчинене її чоловіком. За даними фактами поліцією проводилися перевірки, видавалися термінові заборонні приписи, проводилися профілактичні бесіди з [PERSON] . Матеріалами справи стверджується, що [PERSON] отримав офіційне попередження про недопустимість вчинення насильства в сім`ї та роз`яснення, що у разі вчинення насильства до членів сім`ї може бути притягнутий до кримінальної, адміністративної чи цивільно-правової відповідальності. Згідно постанови Франківського районного суду м.Львова від 15.07.2021 року, яка залишена без змін постановою Львівського апеляційного суду від 15.09.2021 року, [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП. Судом встановлено, що [PERSON] нецензурно висловлювався та погрожував фізичною розправою своїй дружині в присутності дітей, чим вчинив домашнє насильство психологічного характеру. 22.01.2022 року в ЛРУП №2 ГУНП у Львівській області надійшла заява [PERSON] , про те, що 22.01.2022 року близько 00.30 год. чоловік [PERSON] , перебуваючи в [ADDRESS] вчинив домашнє насильство, погрожував, кричав, викручував руки в присутності дітей. Згідно витягу з ЄРДР № 12022142370000062 від 24.01.2022 року за даним фактом розпочато досудове розслідування. Суд вважає доведеним факт системності (повторюваності) вчинення [PERSON] домашнього насильства відносно [PERSON] , яке проявляється у формі психологічного та фізичного насильства. На підставі досліджених доказів суд, оцінюючи ризики вірогідності продовження чи повторності вчинення домашнього насильства у будь-яких його проявах, вважає такі реальними, а тому для забезпечення дієвого та ефективного захисту [PERSON] вбачає за необхідне застосувати до [PERSON] обмежувальний припис. З огляду на обставини даної справи, суд вважає три місяці достатнім строком для забезпечення безпеки постраждалої особи. Слід зазначити, що вжиті заявником заходи для її захисту не дали очікуваного результату, а тому обмежувальний припис є належним та допустимим способом захисту прав заявника. Разом з тим, суд приходить до переконання, що у видачі обмежувального припису з покладанням на [PERSON] обов`язків відносно дітей [PERSON] та [PERSON] , слід відмовити, оскільки матеріалами справи не підтверджено та не доведено факту того, що батько чинить домашнє насильство відносно них. Вирішуючи дане питання, суд має забезпечити недопущення необґрунтованого обмеження одного із батьків у реалізації своїх прав відносно дітей у разі безпідставності та недоведеності вимог заяви іншого з батьків. Діти для повного і гармонійного розвитку їх особистості потребують любові та розуміння. Вони мають, якщо це можливо, зростати в піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, у будь-якому разі - в атмосфері любові та моральної і матеріальної забезпеченості (принцип 6 Декларації прав дитини, прийнята резолюцією 1386 (ХIV) Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року). Особисті конфлікти та образи між батьками не повинні порушувати інтереси дітей, батьки завжди повинні бути відповідальними та шукати шляхи налагодження стосунків, які безсумнівно створюватимуть передумови для щасливого дитинства та гармонійного розвитку дітей. Відповідно до приписів п. 10 ч. 1 ст.\~430\~ЦПК України допустити негайне виконання рішення суду. Розподіл судових витрат між сторонами. Відповідно до ч.3 ст.\~350-5\~ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи про видачу обмежувального припису, відносяться на рахунок держави.

Outcome: partial