Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-27 00:00:00

29.12.2021 року заявник [PERSON] звернувся до суду з вищевказаною заявою на обґрунтування якої зазначив, що він є співвласником квартири [ADDRESS] йому частку в майні він має намір подарувати своїй донці, у зв`язку з чим він звернувся до приватного нотаріуса. Однак, під час підготовки документів для оформлення правочину була виявлена розбіжність у написанні його прізвища у правовстановлюючому документі на квартиру, а саме: у свідоцтві про право власності на житло вказано « [PERSON] », а у паспорті « [PERSON] ». Дана помилка, на його переконання, виникла під час перекладу його прізвища з російської мови на українську та внаслідок подальшої зміни прізвища після виявлення у ньому помилки в написанні. Оскільки наявність такої помилки унеможливлює реалізації свого права власності, просить суд встановити факт належності йому свідоцтва про право власності на майно, видане 23.04.2001 року відділом по приватизації житлового фонду виконавчого комітету Луцької міської ради Волинської області на квартиру [ADDRESS] . До початку судового засідання заявником було подано до суду заяву з проханням розгляд справи здійснювати у його відсутності, заявлені вимоги він підтримує та просить їх задовольнити (а.с. 22). Заінтересована особа [PERSON] до початку судового засідання також подала заяву, в якій просить суд розгляд справи проводити без її участі, заявлені вимоги визнає у повному обсязі (а.с. 24). Відповідно до вимог ч. 2\~ст. 247 ЦПК України\~у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку, що заява підлягає до задоволення з наступних підстав. Пунктом 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України визначено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно ч. 2 ст. 315 ЦПК України в судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Судом встановлено, що 23.04.2001 року відділом по приватизації житлового фонду виконавчого комітету Луцької міської ради Волинської області було видано на ім`я [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] свідоцтво про право власності на житло на квартиру [ADDRESS] (а.с. 7). У своїй заяві [PERSON] зазначає, що написання його прізвища у вищевказаному свідоцтві різниться із написанням його прізвища у паспорті гр. України, в зв`язку з чим він позбавлений можливості реалізувати своє право власності щодо належної йому частці у майні. Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд. Згідно абзацу 10 пункту 9 рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян і чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення. Пленум Верховного Суду України у п. 12 постанови «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 року роз`яснив, що при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали, суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Аналіз даних норм дає підстави для висновку, що справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: 1) факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них повинні залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; 2) встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право; 3) заявник не має іншої можливості одержати або відновити документ, що засвідчує факт, що має юридичне значення; 4) чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів. Як встановлено судом, вірне написання прізвища заявника [PERSON] « [PERSON] ». Дана обставина беззаперечно підтверджується його свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а.с. 8), свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] (а.с. 9) та паспортом гр. України серії [NUMBER] , виданим Луцьким МУ УМВС України у Волинській області від 07.08.2009 року (а.с. 5), а також свідоцтвом про народження його доньки серії [NUMBER] (а.с. 11, 12). У свою чергу, належність [PERSON] свідоцтва про право власності квартиру [ADDRESS] також підтверджується будинковою книгою на вказаний об`єкт нерухомого майна з якого слідує, що заявник зареєстрований у даному житлі з 14.11.1990 року (а.с. 13-14). На переконання суду, наявність розбіжностей в написанні прізвища заявника, а саме: « [PERSON] » та « [PERSON] », виникла при його перекладі з російської мови на українську та при видачі вищевказаних документів, а відтак має характер граматичної помилки. Про дану обставину також свідчить військовий білет серії ВЧ № [NUMBER] , виданий 09.04.1986 року Луцьким об`єднаним міськвійськоматом Волинської області, де прізвище заявника зазначено російською мовою як « [PERSON] » (а.с. 10). При цьому, виправити розбіжність в свідоцтві про право власності на житло від 23.04.2001 року у позасудовому порядку не виявляється можливим. Встановлення належності правовстановлюючих документів має для заявника [PERSON] юридичне значення та породжує юридичні наслідки, від яких залежить реалізація свого права власності на частку в квартирі [ADDRESS] .. Таким чином, суд вважає, що заява [PERSON] , заінтересована особа [PERSON] про встановлення факту, що має юридичне значення є обґрунтованою та підлягає до задоволення.

Outcome: approved