Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-25 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вищевказаним позовом, який в подальшому змінила, мотивуючи свої вимоги тим, що у січні 2021 року дізналася про наявність ухвали Синельниківського міськрайонного суду від 30.11.2020 року про забезпечення позову у справі № 191/3555/20, на підставі якої було накладено арешт на належне чоловікові [PERSON] майно, а саме, на нежитлові будівлі / пожежного депо і авто гаражів /, що розташовані за адресою : [ADDRESS] , площею : 472,8 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 192876112248; нежитлову господарську будівлю Б-1, що розташована за адресою: [ADDRESS] , площею : 348,1 кв.м., реєстраційний номер нерухомого майна - 1411175612248; земельну ділянку, кадастровий номер: 1224886400:03:002:0156, цільове призначення для ведення особистого селянського господарства площею 0, 15 га, що розташована: [ADDRESS] ; земельну ділянку площею 5, 13 га, кадастровий номер 1224886000:01:001:0695, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва за адресою: Синельниківський район Новоолександрівська с/рада. Тобто було накладено арешт у тому числі і на те майно, яке є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Підставою вжиття таких заходів стали боргові зобов`язання її чоловіка [PERSON] . З метою захисту власних майнових інтересів та інтересів малолітньої доньки, та що у позасудовому порядку подружжю не вдалося досягти згоди щодо поділу спільного майна через певні розбіжності у поглядах на справедливе вирішення питання, вона вирішила звернутися до суду з даним позовом. 07.12.2006 року між ними було зареєстровано шлюб, що підтверджується свідоцтвом. За майже 15 років перебування в зареєстрованому шлюбі подружжям [PERSON] було набуто у спільну власність наступне майно: нежитлові будівлі / пожежного депо і авто гаражів /, що розташовані за адресою : [ADDRESS] , площею : 472,8 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 192876112248; житловий будинок за адресою: [ADDRESS] ; земельна ділянка площею 0,1 га кадастровий номер 1213000000:01:521:0028; нежитлову господарську будівлю Б-1, що розташована за адресою: [ADDRESS] , площею : 348,1 кв.м., реєстраційний номер нерухомого майна - 1411175612248; земельну ділянку, кадастровий номер: 1224886400:03:002:0156, цільове призначення для ведення особистого селянського господарства площею 0, 15 га, що розташована: [ADDRESS] ; та частка в статутному капіталі ТОВ «СКОРПІОН АГРОС», що становить 25 % статутного капіталу у розмірі 2500 грн. З 02.06.2015 року вона офіційно зареєстрована як фізична особа - підприємець, веде власну підприємницьку діяльність, а дохід, отриманий від такої діяльності вкладала і вкладає у придбання спільної нерухомості. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на імя кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи та те, що знаходиться у третіх осіб. З інформаційної довідки вбачається, що частина того майна, яке позивач вважає спільним майном подружжя, було зареєстровано за відповідачем на підставі безоплатних договорів - договорів дарування, згідно яких сторонами були сплачені грошові кошти, що підтверджується відповідними банківськими квитанціями. Просить суд визнати за нею право власності на: Ѕ частку нежитлових будівель / пожежного депо і авто гаражів /, що розташовані за адресою : [ADDRESS] , площею : 472,8 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 192876112248; 1/2 частки нежитлової господарської будівлі Б-1, що розташована за адресою: [ADDRESS] , площею : 348,1 кв.м., реєстраційний номер нерухомого майна - 1411175612248; 1/2 частки житлового будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] , площею: 218 кв.м., реєстраційний помер нерухомого майна - 1912301112130; 1/2 частки земельної ділянки, кадастровий номер : 1213000000:01:521:0028, площею : 0.1 га, реєстраційний номер нерухомого майна - 1912265012130; 1/2 частки [PERSON] в статутному капіталі товариства з обмеженою відповідальністю «Скорпіон Агрос» (код ЄДРПОУ 42578822), що становить 25,0000% статутного капіталу у розмірі 2 500,00 грн. В судовому засіданні позивачка [PERSON] позовні вимоги із змінами підтримала повністю, пояснила обставини справи таки чином як вони викладені вище. Також доповнила, що має право на Ѕ частину спірного майна подружжя в інтересах малолітньої доньки. Підставою для звернення до суду з даним позовом стала ухвала суду про арешт майна, належного чоловікові [PERSON] . До боргових зобов`язань чоловіка вона не має ніякого відношення, так як вона не була присутня під час оформлення чоловіком розписок про отримання ним коштів. В судовому засіданні відповідач [PERSON] позовні вимоги із змінами визнав повністю. Пояснив, що оскільки він має боргові зобов`язання, то право дружини на Ѕ частку майна порушується. Спір з позивачкою виражається в тому, що у нього є боргові зобов`язання перед [PERSON] , а також перед іншими стягувачами. Приблизно останніх 2 роки разом з позивачкою як подружжя не проживають. В судовому засіданні представник третьої особи [PERSON] - [PERSON] проти позовних вимог із змінами заперечувала, оскільки даний позов є зловживанням сторонами своїми правами, а саме, відповідач [PERSON] , як боржник у виконавчому провадженні, таким чином намагається уникнути відповідальності по борговим зобов`язанням перед стягувачем [PERSON] . Позивачка була присутня під час укладання боржником [PERSON] двох розписок про отримання ним коштів, в яких ставила свої підписи, а [PERSON] в розписках зазначав, що отримує кошти за згодою дружини. В рамках виконавчого провадження, у якому стягувачем є [PERSON] , на частку [PERSON] в статутному капіталі ТОВ «Скорпіон агрос» теж накладено арешт. Суд, заслухавши пояснення сторін, представника третьої особи, дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, дійшов наступного висновку. 07.12.2006 року сторони уклали шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] . Згідно договорів дарування від 21.02.2020 року відповідач [PERSON] прийняв у дар безоплатно житловий будинок [ADDRESS] , та земельну ділянку площею 0, 1 га кадастровий номер 1213000000:01:521:0028 для будівництва та обслуговування житлового будинку, розташованої за цією ж адресою, та є їх власником. Згідно договору дарування від 24.11.2017 року відповідач [PERSON] прийняв у дар безоплатно нежитлову господарську будівлю загальною площею 348, 1 кв. м, що розташована за адресою: [ADDRESS] , та є її власником. Згідно договору купівлі-продажу від 22.11.2016 року відповідач [PERSON] , як покупець, отримав у власність нежитлові будівлі (пожежного депо і автогаражів), розташованих за адресою: [ADDRESS] . Згідно інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру іпотек, єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта житловий будинок з господарськими спорудами за адресою: [ADDRESS] перебуває в іпотеці з 03.03.2020 року (номер запису про іпотеку: 35765591); земельна ділянка за цією ж адресою перебуває в іпотеці з 03.03.2020 року (номер запису про іпотеку 35765815); на нежитлову будівлю Б - 1 за адресою: [ADDRESS] накладено арешт на підставі ухвали суду в інтересах обтяжувача [PERSON] , а також перебуває в іпотеці та обтяжувачем є [PERSON] ; на нежитлові будівлі пожежного депо та автогаражів за адресою: [ADDRESS] накладено арешт, обтяжувачем є Синельниківський ВДВС. Згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань засновником (учасник) ТОВ «Скорпіон Агрос» є [PERSON] , розмір внеску до статутного фонду якого складає 2500; також [PERSON] , розмір внеску до статутного фонду якої становить 7500. Рішенням Синельниківського міськрайонного суду від 25.03.2021 року, залишеного без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 12.10.2021 року, з [PERSON] стягнуто на користь [PERSON] за договорами позики заборгованість в розмірі 161 939, 53 доларів США. Постановою приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області від 28.04.2021 року відкрито виконавче провадження № 65305232 про примусове виконання даного судового рішення, у якому стягувачем є [PERSON] , боржником є [PERSON] . Згідно постанови приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області від 09.11.2021 року на виконання рішення суду описано й арештовано майно, належне на праві власності боржнику [PERSON] , та призначено суб`єкта оціночної діяльності для надання письмового висновку, звіту про оцінку майна з питання визначення вартості арештованого майна. Рішенням Синельниківського міськрайонного суду від 25.03.2021 року встановлено, що свідок [PERSON] в судовому засіданні надала пояснення, що в її присутності [PERSON] особисто писав 4 розписки щодо отримання грошових коштів у борг та отримував ці кошти, та два рази розписка писалася у присутності його дружини [PERSON] . Постановою Дніпровського апеляційного суду від 12.10.2021 року, якою залишено без змін рішення суду від 25.03.2021 року, також встановлено, що в оригіналі розписки від 01.03.2020 року, яка написана власноручно [PERSON] про отримання ним 90 000 доларів США в борг від [PERSON] , зазначено, що дані кошти отримано ним за згодою дружини [PERSON] . Згідно ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно ч. 3 ст. 61 СК України якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно ч. 4 ст. 65 СК України договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Згідно ч. 1, ч. 2 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Згідно ч. 1 ст. 71 СК України якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ч. 2 ст. 73 СК України стягнення може бути накладено на майно, яке є спільною сумісною власністю подружжя, якщо судом встановлено, що договір був укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї і те, що було одержане за договором, використано на її потреби. Згідно п. 24 Постанови Пленуму ВСУ № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Отже, позивачка [PERSON] на час укладення її чоловіком [PERSON] договорів позики була обізнана про виникнення у нього боргових зобов`язань перед стягувачем [PERSON] , надавала свою згоду на отримання її чоловіком коштів в борг від [PERSON] , що свідчить про те, що договори позики були укладені [PERSON] в інтересах сім`ї, створили обов`язки для другого з подружжя - позивачки [PERSON] , а також кошти, одержані за договорами позики, використані в інтересах сім`ї. За таких обставин правовідносини за зобов`заннями [PERSON] виникли в інтересах сім`ї, а також цивільні права та обов`язки за договорами позики виникли в обох із подружжя. Постанова ВС у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 11.08.2021 року справа N 723/826/19, провадження N 61-8810св20, містить наступний правовий висновок. При розгляді справи суд має з`ясувати: чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права/інтересу позивача; чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права/інтересу у спірних правовідносинах. Якщо суд зробить висновок, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права/інтересу позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню. Однак, якщо обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором, проте є ефективним та не суперечить закону, а закон або договір у свою чергу не визначають іншого ефективного способу захисту, то порушене право/інтерес позивача підлягає захисту обраним ним способом. Дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині (частина друга статті 13 ЦК України). Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах (частина третя статті 13 ЦК України). Рішенням Конституційного Суду України від 28 квітня 2021 року N 2-р (II)/2021 у справі N 3-95/2020 (193/20) визнано, що частина третя статті 13, частина третя статті 16 ЦК України не суперечать частині другій статті 58 Конституції України та вказано, що "оцінюючи домірність припису частини третьої статті 13 Кодексу, Конституційний Суд України констатує, що заборону недопущення дій, що їх може вчинити учасник цивільних відносин з наміром завдати шкоди іншій особі, сформульовано в ньому на розвиток припису частини першої статті 68 Основного Закону України, згідно з яким кожен зобов`язаний не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Водночас словосполука "а також зловживання правом в інших формах", що також міститься у частині третій статті 13 Кодексу, на думку Конституційного Суду України, за своєю суттю є засобом узагальненого позначення одразу кількох явищ з метою уникнення потреби наведення їх повного або виключного переліку. Здійснюючи право власності, у тому числі шляхом укладення договору або вчинення іншого правочину, особа має враховувати, що реалізація свободи договору як однієї із засад цивільного законодавства перебуває у посутньому взаємозв`язку з установленими Кодексом та іншими законами межами здійснення цивільних прав, у тому числі права власності. Установлення Кодексом або іншим законом меж здійснення права власності та реалізації свободи договору не суперечить вимогам Конституції України, за винятком ситуацій, коли для встановлення таких меж немає правомірної (легітимної) мети або коли використано юридичні засоби, що не є домірними. У зв`язку з тим, що частина третя статті 13 та частина третя статті 16 Кодексу мають на меті стимулювати учасників цивільних відносин до добросовісного та розумного здійснення своїх цивільних прав, Конституційний Суд України дійшов висновку, що ця мета є правомірною (легітимною)". Приватно-правовий інструментарій не повинен використовуватися учасниками цивільного обороту для уникнення сплати боргу (коштів, збитків, шкоди) або виконання судового рішення про стягнення боргу (коштів, збитків, шкоди), що набрало законної сили. Про зловживання правом і використання приватно-правового інструментарію всупереч його призначенню проявляється в тому, що: особа (особи) "використовувала/використовували право на зло"; наявні негативні наслідки (різного прояву) для інших осіб (негативні наслідки являють собою певний стан, до якого потрапляють інші суб`єкти, чиї права безпосередньо пов`язані з правами особи, яка ними зловживає; цей стан не задовольняє інших суб`єктів; для здійснення ними своїх прав не вистачає певних фактів та/або умов; настання цих фактів/умов безпосередньо залежить від дій іншої особи; інша особа може перебувати у конкретних правовідносинах з цими особами, які "потерпають" від зловживання нею правом, або не перебувають); враховується правовий статус особи /осіб (особа перебуває у правовідносинах і як їх учасник має уявлення не лише про обсяг своїх прав, а і про обсяг прав інших учасників цих правовідносин та порядок їх набуття та здійснення; особа не вперше перебуває у цих правовідносинах або ці правовідносини є тривалими, або вона є учасником й інших аналогічних правовідносин). У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 березня 2019 року у справі N 317/3272/16-ц (провадження N 61-156св17), зазначено, що "згідно частини третьої статті 13 ЦК України не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Поділ спільного майна подружжя не може використовуватися учасниками цивільного обороту для уникнення сплати боргу боржником або виконання судового рішення про стягнення боргу. Боржник, проти якого ухвалене судове рішення про стягнення боргу та накладено арешт на його майно, та його дружина, які здійснюють поділ майна, діють очевидно недобросовісно та зловживають правами стосовно кредитора, оскільки поділ майна порушує майнові інтереси кредитора і направлений на недопущення звернення стягнення на майно боржника. Тому правопорядок не може залишати поза реакцією такі дії, які хоч і не порушують конкретних імперативних норм, але є очевидно недобросовісними та зводяться до зловживання правом". Аналогічний по суті висновок зроблено у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 жовтня 2018 року у справі N 654/1528/17 (провадження N 61-30545св18) та від 03 квітня 2019 року у справі N 726/831/15-ц (провадження N 61-45301св18). Підставою для звернення позивачки [PERSON] до суду з даним позовом стала ухвала Синельниківського міськрайонного суду від 30.11.2020 року про забезпечення позову шляхом накладення арешту на належне чоловікові майно у справі № 191/3555/20 про стягнення боргу за договорами позики з [PERSON] на користь [PERSON] , тобто і на спірне майно, яке є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Також позивачка звернулася до суду з метою захисту власних інтересів та інтересів малолітньої доньки. Крім того, позивачка звернулася до суду з даним позовом після ухвалення судом рішення про стягнення з її чоловіка боргу за договорами позики та після відкриття виконавчого провадження № 65305232 про примусове виконання даного судового рішення, у якому стягувачем є [PERSON] , а боржником є [PERSON] . Зазначені вище обставини свідчать про відсутність між сторонами спору про поділ спільного майна подружжя. В даному випадку сторонами використовувався цивільно-правовий інструментарій для уникнення сплати боргу боржником [PERSON] або виконання судового рішення про стягнення боргу. Сторони у справі діють очевидно недобросовісно та зловживають правами стосовно кредитора [PERSON] , оскільки поділ майна порушує його майнові інтереси і направлений на недопущення звернення стягнення на майно боржника [PERSON] та подальшої його реалізації. Доводи позивачки [PERSON] щодо наявності у неї права на Ѕ частину спірного сумісного майна подружжя в інтересах малолітньої доньки не свідчать про наявність між сторонами спору про право та не є підставою для задоволення позову. Визнання відповідачем позову також не є підставою для його задоволення, оскільки порушує права та інтереси третьої особи. Таким чином, в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити. На підставі викладеного та ст. ст. 60, 61, 63, 65, 69, 71, 73 СК України, п. 24 Постанови Пленуму ВСУ № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»,

Outcome: dismissed