Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-25 00:00:00

Позивач [PERSON] , 13.09.2021 року звернулася до суду з позовом про визнання осіб такими, що втратили право на користування житловим приміщенням. В обґрунтування позовних вимог зазначили, що їй на підставі свідоцтва на право власності належить 1/2 частина квартири [ADDRESS] . За вказаною адресою зареєстровані відповідачі, які з 2014 року не проживають, що перешкоджає позивачу, як власнику, вільно користуватися та розпоряджатися власністю, та оформити субсидію. Просить суд визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] , та зняти останніх з реєстрації. Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 28.09.2021 року відкрито провадження у справі та призначено до судового розгляду в порядку позовного (загального) провадження. Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 27.10.2021 року закрито підготовче засідання та справу призначено до розгляду. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, надала суду заяву з підтриманням позовних вимог та просила суд слухати справу без її участі. В судове засідання відповідачі: [PERSON] ,\~ [PERSON] ,\~ [PERSON] не з`явилися, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце слухання справи, надали суду заяви про розгляд справи без їх участі, не заперечували проти задоволення позовних вимог. Дослідивши матеріали справи, вирішивши питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER] від 20.12.2013 року, посвідченого КП «Селидівське бюро технічної інвентарізації», квартира, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , належить на праві приватної власності: 1-2 частка [PERSON] ; Ѕ частка [PERSON] . З акту від 19.08.2021 року, складеного старостою Курахівської міської ради [PERSON] , вбачається, що [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , які зареєстровані за адресою: [ADDRESS] , але фактично не проживають з 2014 року. Відповідно до інформації Курахівської міської ради Мар`їнського району Донецької області від 24.09.2021 року вбачається, що [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , дійсно зареєстровані за адресою: [ADDRESS] , з 04.06.2014 року. Статтею 319 ЦК України\~передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ч. 1\~ст. 319 ЦК України\~власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1\~ст. 321 ЦК України\~право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до\~ст. 391 ЦК України\~власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до вимог ч. 1\~ст. 391 ЦК України\~передбачено, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За змістом ч. 1\~ст. 16 ЦК України\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Згідно ч. 2\~ст. 405 ЦК України\~член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до\~ст. 76 ЦПК України\~доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність, або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно\~з ч. 1 ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог. Проаналізувавши представлені сторонами в силу вимог\~ст.ст. 76, 81 ЦПК України\~докази та оцінивши їх у сукупності, суд приходить до переконання, що позовні вимоги позивача в частині визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, оскільки відповідачі більше року без поважних причин не проживає за вказаною у позовній заяві адресою і створює перешкоди позивачу у користуванні житлом, тому втратили право на користування вказаним житлом. Водночас, відповідно до\~ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»\~зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Таким чином, як випливає із указаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою. Виходячи з того, що\~Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»\~є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення\~ст. 7 цього Закону\~підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Таким чином, вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст. ст.\~71,\~72,\~116,\~156 ЖК України;\~ст. 405 ЦК України). Дана правова позиція викладена в постанові Верховного суду України від 16.01.2012 року у справі № 6-57цс11. Отже, позовні вимоги в частині зняття відповідачів з реєстрації за вищевказаною адресою, на думку суду, задоволенню не підлягають, оскільки по своїй суті рішення про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням є підставою для зняття даних осіб з реєстрації. На підставі викладеного та

Outcome: partial