Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-23 00:00:00

\~ \~ \~ \~Позивачі звернулися до суду з позовом в якому просять: усунути перешкоди у здійсненні права власності , шляхом визнання відповідача такаю, що втратила право користування квартирою [ADDRESS] . В обґрунтування своїх вимог позивачі зазначили, що відповідно до договору купівлі - продажу від 22.10.2011 року посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Зубарєвим І.Ю. відповідач передала у власність [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] спірну квартиру. На даний час у спірній квартирі проживає [PERSON] , разом з яким проживає спільний син [PERSON] , та відповідач яка здійснила продаж квартири. Проте позивачі по справі [PERSON] та [PERSON] не можуть вільно володіти та розпоряджатися своїм майном , оскільки відповідач постійно перешкоджає їм у праві користування квартирою, чинить перешкоди щодо права володіння та розпорядження квартирою, не надає ключів від вхідних дверей , а також доступу до майна , яке знаходиться в квартирі, у зв`язку з чим позивачі вимушені винаймати житлове приміщення. На теперішній час сторони й досі не можуть дійти згоди щодо права володіння , користування та розпорядження своїм майном. Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 20.04.2021 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження , та в той же день направлена учасникам судового розгляду. 07.06.2021 року до суду надійшов відзив представника відповідача на позов, в якому зазначено, що відповідач [PERSON] мешкає в квартирі [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу від 14.09.2000 року. Після придбання квартири відповідач зареєструвалась в квартирі [ADDRESS] відповідно до приписів ст.ст. 2,6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» на теперішній час з реєстрації не знята, сплачує всі витрати по квартирі за спожиті комунальні послуги. Доказів відсутності відповідача понад один рік у вищезазначеній квартирі та вчинення перешкод у користуванні квартирою, а саме не наданні позивачам ключів від вхідних дверей, позивачами не надано, інших домовленостей між позивачами та відповідачкою не має, а тому відсутні підставі для позбавлення відповідача права користування житловим приміщенням, у зв`язку з чим в задоволенні позову просив відмовити повному обсязі. 10.06.2021 року до суду надійшла відповідь на відзив, в якому зазначено, що відповідно до договору купівлі - продажу від 22.10.2011 року [PERSON] передала у власність позивачам двокімнатну квартиру загальною площею 49.3 кв.м., житловою площею 30,1 кв.м., розташованій за адресою: [ADDRESS] ., відповідач скористалась своїм правом відчуження майна, яким законно володіла до 21.10.2011 року, продала його за договором купівлі-продажу квартири від 22.10.2011 року. Згідно довідки про Державну реєстрацію прав від 15.12.2011 року власниками квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] є [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] .. Тому ,на думку представника позивачів, доводи відповідача викладені у відзиві є необґрунтованими та такими, що не відповідають дійсності, що свідчить про те, що відповідач безпідставно не виконує свої зобов`язання щодо зняття з місця реєстрації в квартирі [ADDRESS] , вводить суд в оману, посилаючись на недостовірні факти. 23.06.2021 року до суду надійшли заперечення представника відповідача на відповідь позивача на відзив на позовну заяву, в яких зазначено, що не є підставою для визнання відповідача такою, що втратила право користування квартирою, сам факт переходу права власності на це майно до іншої особи без оцінки законності такого виселення, яке по факту є втручанням у право на житло у розумінні положень ст. 8 Конвенції, на предмет пропорційності у контексті відповідної практики ЄСПЛ. Позивач з 2001 року зареєстрований у спірній квартирі. Під час огляду квартири та придбання у 2011 році позивачі мали можливість виявити, що відповідач проживає та зареєстрована у квартирі, та з`ясувати в неї підстави такого проживання та реєстрації, а також довідатися про її наміри щодо подальшого проживання квартирі після її відчуження або про її відмову від свого права на готовність звільнити квартиру у такому випадку та знятись з реєстрації. Однак позивач не здійснив достатньої наладженої обачності при укладенні договору купівлі-продажу квартири від 22.10.2011 року. Втрата права користування квартирою відповідача, поставила під загрозу соціальний статус останньої, яка може стати безхатченком, втративши право користування житлом, яким користувалася з 2001 року. Позивач коли придбав житло, знав про проживання в ньому відповідача-члена сім`ї колишнього власника цього житла, іншого житла не має та набула охоронюване законом право на володіння майном у законний спосіб, але не виявив розумну дбайливість про інтереси відповідача, не з`ясував, чи відмовляється відповідач від свого права користування жилим приміщенням, тому вважав позов та відповідь на відзив необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. В судовому засіданні представник позивача в повному\~\~обсязі\~\~ підтримала\~\~позовні вимоги\~\~ посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Представник відповідача у судовому засіданні просив в задоволенні позову відмовити. Треті особи, у судовому засіданні проти задоволення позову заперечували. Суд, вислухавши вступне слово учасників справи, допитавши свідків, дослідивши письмові докази по справі, прийшов до наступного. Судом встановлені такі факти та відповідні ним правовідносини. Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 14.04.2021, квартира [ADDRESS] належить на праві спільної часткової власності [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , на підставі договору купівлі - продажу № 9555 від 22.10.2011, який посвідчено приватним нотаріусом ХМНО Зубарєвим І.Ю.(а.с. 19). Договором купівлі-продажу за № 9555 від 22.10.2011 року [PERSON] (далі продавець) передала у власність [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (далі покупець) квартиру [ADDRESS] .\~Відповідно до\~ п.\~9\~вищевказаного договору\~«Особливі умови»\~ продавець\~ та\~інші особи,\~в тому\~числі неповнолітні,\~які \~проживають або\~знаходяться \~за згодою\~продавців в\~проданій квартирі,\~зобов`язані \~звільнити вищевказану\~квартиру до\~22\~жовтня 2011\~року і\~знятись з\~реєстраційного обліку\~до цього\~строку (а.с.14). Відповідно до витягу з Державного реєстру правочинів № 10545920 від 22.10.201 року договір купівлі-продажу від 22.10.2011 року посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Зубарєвим І.Ю ( а.с.15). Відповідно до довідки про Державну реєстрацію прав від 15.12.2011 року право власності на квартиру [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу за № 9555 від 22.10.2011 року ( а.с.16). Згідно довідки з реєстру територіальної громади м. Харкова від 19.04.2021 в квартирі [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (а.с. 27). Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що відповідачка є її сусідкою, з якою вона знайома з 2000 року, з 2005 року в квартири [ADDRESS] також мешкав [PERSON] разом з сім`єю. Деякий час сім`я [PERSON] знімала іншу квартиру, а в 2012-2015 роках повернулися мешкати до квартири [ADDRESS] , а відповідачка [PERSON] на цей час мешкала в іншому місці. Зараз в квартирі [ADDRESS] мешкають [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] про те, що відповідачка не має іншого житла, знає зі слів останньою. Свідок [PERSON] у судовому засідання пояснила, що знає [PERSON] з 2000 року. Через 5-6 років після 2000 року за місцем мешкання [PERSON] за адресою: [ADDRESS] з`явилася невістка з дитиною, які мешкали разом з нею. Потім, зі слів [PERSON] вона дізналася, що ця невістка разом з дитиною переїхали мешкати на іншу адресу на [ADDRESS] . Через деякий час вони з`явилися знову в цій квартирі, та мешкали в ній разом з [PERSON] .. Також повідомила, що остання їй повідомляла, що здійснила купівлю-продаж цієї квартири. Статтею 41 Конституції України\~кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно до\~статті 317 ЦК України\~власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно із частиною першою\~статті 319 ЦК України\~власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною першою\~статті 321 ЦК України\~визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод\~(1950 року), ратифікованою\~Законом від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, зокрема статтею 1 Першого протоколу до неї (1952 року) передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається в\~ст. 16 ЦК України. Захист права власності від порушень, не пов`язаних із позбавленням володіння, передбачений\~ст. 391 ЦК України. За правилами вказаної правової норми власник майна має право вимагати усунення усяких порушень (перешкод) у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Захист від таких порушень права власності здійснюється за допомогою негаторного позову. Негаторний позов пред`являється власником за умови, що він має майно у своєму володінні, однак протиправна поведінка інших осіб перешкоджає йому здійснювати права користування та розпорядження ним. Визначальним для захисту права на підставі\~ст. 391 ЦК України\~є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. У постанові Верховного Суду України від 27 травня 2015 року у справі № 6-92цс15 зроблено висновок, що положення\~статті 391 ЦК України\~підлягають застосуванню лише в тих випадках, коли між сторонами не існує договірних відносин і майно перебуває у користуванні відповідача не на підставі укладеного з позивачем договору. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Відповідно до\~ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Судом встановлено , що [PERSON] , [PERSON] , як нові власники квартири [ADDRESS] , обмежені у здійсненні права власності щодо вказаної квартири через те, що в ній досі зареєстрована та мешкає колишня її власник [PERSON] .. Натомість колишній власник з припиненням її права власності на спірну квартиру втратила право на володіння, користування та розпорядження нею. При цьому доказів наявності підстав для користування відповідачкою спірною квартирою після переходу права власності до позивачки, - матеріали справи не містять. Данні про те, що позивачі порушили право відповідача на проживання, суду не надані. Згідно до\~ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місце проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Виходячи з наведеного, суд вважає можливим заявлені позивачами вимоги задовольнити, визнати [PERSON] , такою, що втратила право користування квартирою [ADDRESS] .

Outcome: approved