Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-27 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до [PERSON] про відшкодування шкоди в порядку регресу. На обґрунтування вимог позивач посилається на те, що 27.02.2018 між ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» та відповідачем було укладено поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. У відповідності до умов вказаного полісу страхування ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» взяв на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку за участю забезпеченого транспортного засобу марки «Mitsubishi Galant» д.р.н. [NUMBER] , сплатити страхове відшкодування за шкоду заподіяну третім особам. 17.09.2018 о 10 год. 00 хв. в Маріуполі по вул. Митрополитській навпроти буд. №99, водій [PERSON] керуючи транспортним засобом «Mitsubishi Galant» д.р.н. [NUMBER] , здійснив зіткнення з автомобілем «ГАЗ», д.р.н. [NUMBER] , що належить [PERSON] . Власник пошкодженого автомобіля «ГАЗ», д.р.н. [NUMBER] , звернувся до «УПСК» з заявою про виплату страхового відшкодування. Так на підставі страхового акту потерпілому, внаслідок ДТП ПрАТ «УПСК» було виплачено страхове відшкодування в розмірі 4 201 грн. 55 коп.01.10.2020 між ПрАТ «УПСК» та ФОП [PERSON] було укладено договір про відступлення права вимоги , відповідно до якого первісний кредитор відступає, а новий кредитор отримує права вимоги відшкодування у порядку регресу збитків завданих первісному кредитному по договору страхування. На підставі вищевикладеного позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь завдані збитки в порядку регресу у розмірі 4 201,55 грн., судовий збір в розмірі 908 грн., витрати на правову допомогу в розмірі 2000 грн. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 18 листопада 2021 р. відкрито провадження у вказаній цивільній справі в порядку спрощеного позовного провадження та призначено до розгляду. У порядку, передбаченому ст. 279 ЦПК України, клопотань про розгляд справи у судовому засіданні за участю осіб до суду не надходило. Позивач та його представник у судове засідання не з`явились, надали заяву про розгляд справи за їх відсутністю, позовні вимоги підтримали, наполягали на їх задоволенні та просили ухвалити заочне рішення суду. Відповідач у судове засідання не з`явився, про причину своєї неявки суд не повідомив, про дату, місце та час слухання справи був повідомлений належним чином. Заяви про розгляд справи за її відсутністю або відзив суду не надходив, що, відповідно до ст. 223 ЦПК України, не перешкоджає розгляду справи по суті на підставі наявних доказів. Суд розглянув справу в порядку ч.5 ст. 279 ЦПК України, без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами та за відсутності клопотання сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Враховуючи те, що у справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Враховуючи те, що по справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим розглянути справу у відсутності сторін відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України - без фіксування судового засідання технічними засобами. Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, додані до неї документи приходить до висновку про обгрунтованість позовних вимог з наступних підстав. Судом встановлено, що 27.02.2018 між ПрАТ «УПСК» та [PERSON] укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АЕ/6199231. Відповідно до умов полісу страхування ПрАТ «УПСК» взяло на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку за участю забезпеченого транспортного засобу марки «Mitsubishi Galant» д.р.н. [NUMBER] , сплатити страхове відшкодування за шкоду заподіяну третім особам. 17.09.2018 о 10 год. 00 хв. в Маріуполі по вул. Митрополитській навпроти буд. №99, водій [PERSON] керуючи транспортним засобом «Mitsubishi Galant» д.р.н. [NUMBER] , перед початком руху не впевнившись в безпечності руху, виїжджаючи з місця стоянки, скоїв наїзд на припаркований автомобіль «ГАЗ», д.р.н. [NUMBER] , транспортні засоби отримали механічні пошкодження, після чого місце ДТП покинув. Відповідно до постанови Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 02 жовтня 2018 року (справа № 263/13080/18 (провадження № 3/263/2951/2018) [PERSON] було притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП та ст. 122-4 КУпАП. Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративні правопорушення, які набрали законної сили є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, вина відповідача у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди є преюдиціальним фактом, та не підлягає доказуванню. Власник пошкодженого транспортного засобу «ГАС», д.р.н. [NUMBER] , [PERSON] звернувся до ПрАТ «УПСК» з заявою про виплату страхового відшкодування за полісом №АЕ/6199231 від 27.02.2018. Відповідно до страхового акту « ОЦ/123/006/18/9068 від 22.10.2018 [PERSON] було виплачено страхове відшкодування в розмірі 4 201,55 грн. Загальний розмір фактично понесених витрат ПрАТ «УПСК» складає 4 201,55 грн. Право регресної вимоги виникло у ПрАТ «УПСК» з 20 листопада 2018 року - з моменту виплати страхового відшкодування, що підтверджується платіжним дорученням №2127 від 20.11.2018. 01 жовтня 2020 року між ПрАТ «УПСК» та ФОП [PERSON] укладено договір №01/10/2020 про відступлення права вимоги, відповідно до якого первісний кредитор відступає (передає), а новий кредитор отримує право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків завданих первісному кредитору по договорам страхування, перелік яких наведений у Додатку №1 до Договору. В тому числі, новий кредитор отримав право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків у вигляді виплаченого страхового відшкодування заполісом « АЕ/6199231 від 27.02.2018 року.. Виходячи з вимог ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно частини другої ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Нормами статті 11 ЦК України передбачено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Спеціальні норми щодо регулювання даних правовідносин містить Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». За п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Відповідно до ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду. Згідно до ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Відповідно п. 38.1.1. ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов, якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди чи відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду щодо стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, або вжив алкоголь, наркотики чи лікарські препарати, виготовлені на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником). Постановою Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 02 жовтня 2018 року (справа № 263/13080/18 (провадження № 3/263/2951/2018) [PERSON] визнаний винним у скоєні адміністративних правопорушень, передбачених ст.ст. 124, 122-4 КУпАП (Порушення правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна та залишення водієм транспортних засобів місця ДТП). Зважаючи на те, що відповідач визнаний винним у скоєні адміністративних правопорушень, передбачених ст.ст. 124, 122-4 КУпАП, ПрАТ «УПСК» (правонаступник ФОП [PERSON] ) виплатило потерпілому суму страхового відшкодування, у ФОП [PERSON] виникло право регресивної вимоги з підстав п. в ч. 38.1.1. ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Таким чином, з урахуванням встановленої вини з боку відповідача у ДТП та здійснення страхових виплат, суд приходить до висновку про задоволення позову у повному розмірі. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 908 грн. сплаченого судового збору. Щодо стягнення витрат за надання правничої допомоги. Пунктом 1 частини третьої статті 133 ЦПК України передбачено, що до витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Ч.2 ст.141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача. Згідно з п. 1 ч. 3ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. 1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Згідно з ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно з ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до ч. 5 ст. 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Згідно з ч. 6 ст. 137 ЦПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Як вбачається з матеріалів справи, професійна правнича допомога у даній справі надавалася позивачу адвокатом Самойленко П.М. на підставі договору про надання правової допомоги № 30/01/19 від 30.01.2019 та додаткової угоди № 068 від 28.10.2021 Згідно акту здачі-прийняття робіт (надання послуг) до договору про надання правової допомоги № 30/01/19 від 30.01.2019 сума гонорару за надання правничої допомоги становить 2000,00 грн. та складається аналізу судової практики та обговорення з клієнтом правової позиції - 500 грн., написання позовної заяви та підготовка документів для подання позову до суду - 700 грн., супровід та контроль судової справи (участь у судових засіданнях) - 800 грн. Факт сплати позивачем правової допомоги підтверджується платіжним дорученням № Р24А1654002135С5145 від 28.10.2021 на суму 2000 грн. Суд враховує, що при визначенні суми відшкодування витрат за надання правничої допомоги суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України, від 26 лютого 2015 року у справі Баришевський проти України (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових витрат та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада від 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний характер. За таких обставин, суд вважає, що позивачем доведений факт понесення витрат на правову допомогу у розмірі 1200 гривень, оскільки факт супроводу та контролю судової справи (участь у судових засіданнях) представником позивача не знайшло свого підтвердження, у зв`язку з тим, що дана справа розглядалась у спрощеному провадженню без участі сторін,через що вказані витрати у розмірі 1200 гривень мають бути стягнуті з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved