Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-23 00:00:00

До Малиновського районного суду м. Одеси звернулась з позовом Військова частина [NUMBER] Національної гвардії України, місцезнаходження: [ADDRESS] , до [PERSON] , зареєстрованого за адресою: [ADDRESS] , за яким просить стягнути [PERSON] ( [INFO] , зареєстрований за адресою : [ADDRESS] , ІПН [NUMBER] , паспорт: серії [NUMBER] , виданий Суворовським РВ ОМУ УМВС України в Одеській області, 28 липня 2004 року) на користь Військової частини [NUMBER] Національної гвардії України грошові кошти у розмірі суми 11285,59 гривень в якості відшкодування майнової шкоди, та судовий збір у розмірі 2270,0 гривень, посилаючись на таке. 03 жовтня 2019 року [PERSON] - відповідач зарахований до списків особового складу військової частини [NUMBER] відповідно до наказу командира військової частини [NUMBER] по стройовій частині від 03 жовтня 2019 року № 210. На підставі п. 3 наказу командира військової частини [NUMBER] від 03 жовтня 2019 року № 210 по стройовій частині [PERSON] була виплачена одноразову грошову допомогу при укладенні першого контракту в розмірі 08 розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб, установленого законом на 01 січня 2019 року в розмірі 14096,0 гривень. Разом з тим, у зв`язку із порушеннями військової дисципліни під час проходження військової служби за контрактом з боку [PERSON] , відповідно до наказу командира військової частини [NUMBER] від 25 лютого 2021 року № 6 по особовому складу, відповідно до наказу командира військової частини [NUMBER] від 19 березня 2021 року № 59 по стройовій частині, з останнім припинено (розірвано) контракт про проходження громадянами України військової служби у Національній гвардії України у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовцем, відповідно п. п. «ж» п. 2 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу». Відповідачу після укладання ним першого контракту про проходження військової служби, Військовою частиною [NUMBER] виплачена одноразова грошова допомога після укладення контракту та в подальшому з відповідачем розірвано контракт про проходження військової служби у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовцем. При звільненні з військової служби з [PERSON] було утримано грошове забезпечення для оплати заборгованості, яку він мав на час звільнення, відповідно до наказу командира військової частини [NUMBER] від 19 березня 2021 року № 59. Після утримання заборгованості з [PERSON] при звільненні, сума до повного погашення заборгованості з урахуванням утриманої з нього заборгованості складає 1431,81 грн. Станом на дату звільнення з військової служби (19 березня 2021 року) сума до погашення відповідачем заборгованості з урахуванням утриманої суми за період проходження військової служби за контрактом складає 1431,81 грн. [PERSON] під час проходження військової служби за контрактом у Військовій частині [NUMBER] забезпечувався речовим майном у відповідності до наказу МВС від 07 червня 2017 року № 475 «Про речове забезпечення Національної гвардії України», яким затверджені Інструкція з організації речового забезпечення в Національній гвардії України в мирний час та особливий період та Норми забезпечення речовим майном військовослужбовців та працівників Національної гвардії України в мирний час та особливий періоди (далі за текстом Інструкція № 475, Норми № 475). Військова частина [NUMBER] підготувала та вручила відповідачу довідку-розрахунок на утримання вартості речового майна № 71 від 02 березня 2021 року у розмірі 9853,78 грн. Про існуючу заборгованість відповідач був повідомлений про що зробив особистий підпис в довідці-розрахунку № 71 від 02 березня 2021 року. Відповідно Довідки - розрахунку № 71 на утримання вартості речового майна (додаток 6 до наказу МВС № 475), молодшого сержанта, [PERSON] , станом на 02 березня 2021 року сума до утримання складає 9853,78 грн. Станом на час виключення відповідача зі списків особового складу Військової частини [NUMBER] (19 березня 2021 року) заборгованість в розмірі 9853,78 грн. - вартість виданих відповідачу предметів речового майна, які отримані ним під час проходження військової служби у Військовій частині [NUMBER] Національній гвардії України та строки експлуатації (носіння) яких не закінчилися, [PERSON] . Військовій частині [NUMBER] не виплатив. Тому, Військова частина [NUMBER] змушена звернутись до суду за захистом своїх порушених майнових прав та інтересів. Представник позивача надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутністю, на позовних вимогах наполягав у повному обсязі та не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся у встановленому законом порядку, поважних причин неявки в судове засідання суду не представив, відзиву на позов не надав. Суд у зв`язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання в порядку статті 280 ЦПК України, враховуючи відсутність відповідних заперечень від позивача, ухвалив слухати справу за відсутності відповідача, що не з`явився, у порядку заочного розгляду справи. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити із задоволенням позову. Судом встановлені такі фактичні обставини на підставі представлених позивачем письмових доказів. Судом встановлено, що відповідно до ч. 2 ст. 8 Закону України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України» дія цього Закону поширюється на інші утворені відповідно до законів України військові формування та Державну службу спеціального зв`язку та захисту інформації України. Згідно ст. 1 Закону України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України» військове майно - це державне майно, закріплене за військовими частинами, закладами, установами та організаціями Збройних Сил України. До військового майна належать будинки, споруди, передавальні пристрої, всі види озброєння, бойова та інша техніка, боєприпаси, пально-мастильні матеріали, продовольство, технічне, аеродромне, шкіперське, речове, культурно просвітницьке, медичне, ветеринарне, побутове, хімічне, інженерне майно, майно зв`язку тощо. У відповідності до ст. З Закону України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України» військове майно закріплюється за військовими частинами Збройних Сил України на праві оперативного управління. З моменту надходження майна до Збройних Сил України і закріплення його за військовою частиною Збройних Сил України воно набуває статусу військового майна. Військові частини використовують закріплене за ними військове майно лише за його цільовим та функціональним призначенням. Оскільки, майно яке перебуває в оперативному управлінні військових формувань (частин) є державним майном, а тому, шкода, завдана Військовій частині [NUMBER] є прямою шкодою завданою Міністерству внутрішніх справ України, а отже інтересам держави. Європейський суд з прав людини у своїй практиці зауважує, що при визначенні суспільних інтересів завдяки безпосередньому знанню суспільства та його потреб національні органи мають певну свободу розсуду, оскільки вони першими виявляють проблеми, які можуть виправдовувати позбавлення володіння в інтересах суспільства, та знаходять засоби для їх вирішення (рішення Європейського суду з прав людини рішення у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» від 21 лютого 1986 року). Згідно ч. 4 ст. 56 Цивільного процесуального кодексу України, даний позов заявлений в інтересах держави, оскільки несплатою відповідачем грошових коштів державі в особі Міністерства внутрішніх справ України та Військовій частині [NUMBER] Національної гвардії України заподіяна безпосередня шкода у вигляді недоотримання ними грошових коштів, які повинні використовуватися позивачами для зміцнення обороноздатності держави в межах їх компетенції. За відсутності вжиття заходів щодо захисту інтересів держави шляхом стягнення шкоди, шкода не буде відшкодована державі. Правопорядок можна охарактеризувати як порядок, що забезпечує стабільність суспільного життя. Роль правопорядку може бути розглянута з різних позицій, і насамперед із погляду на інтереси держави й особистості. Для держави ця роль полягає в тому, що вона, керуючи суспільством і використовуючи різні методи і засоби (економічні, політичні, ідеологічні, організаційні тощо), особливе місце відводить правовому регулюванню суспільних відносин. Так, держава видає правові норми та забезпечує їхнє загальне дотримання й виконання, тобто законність, і тим самим домагається правопорядку. Відтак, законність - це правовий режим точного виконання всіма суб`єктами права чинних законів. Найголовнішою вимогою законності є відповідність підзаконних нормативно- правових актів законам і Конституції, тобто забезпечення реалізації принципів верховенства закону і верховенства права, а також невідворотність юридичної відповідальності за вчинені правопорушення. Загальновизнано, що метою правового регулювання є упорядкування суспільних відносин, зокрема їх закріплення, визнання і охорона як певного стандарту у законодавстві, що визначає юридично значимі поведінку учасників цих правовідносин та оцінку її зі сторони держави, суспільства. Встановлення розуміння механізму правового регулювання полягає у тому, щоб йому надати владно-державний характер, надати поведінці юридично значимий характер, заставити учасників правовідносин слідувати встановленим чи санкціонованим державою правилам поведінки і підпорядкувати їх правовому порядку. Визначальним елементом правового регулювання визнана норма права нормативна основа механізму правового регулювання, яка охоплює інші його елементи. Вона встановлює можливий варіант поведінки (активної чи пасивної), визначає суб`єктивні права та можливості реалізувати охоронюваний законом інтерес, так і необхідний варіант поведінки юридичні обов`язки. Норми права визначають зміст інших елементів механізму правового регулювання цивільних правовідносин, забезпечують їх існування та застосування. У диспозиції норм права змодельовано ідеал цих правовідносин, який у подальшому з огляду на вимоги ст.19 Конституції України є стандартом оцінки судом самих правовідносин. Відтак, правильне застосування законодавства незаперечно становить «суспільний інтерес». Держава це суверенна політико-територіальна організація суспільства, що володіє владою, яка здійснюється державним апаратом на основі юридичних норм, що забезпечують захист і узгодження суспільних, групових, індивідуальних інтересів. Відповідно до статті 1 першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17липня 1997року №475/97-ВР, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно положень Конвенції, умовою виправданості втручання у права, є те, що воно має бути передбачене законом, причому тлумачення терміну «закон» є автономним, та до якості «закону» ставляться певні вимоги (див. рішення у справі «Толстой-Милославський проти Сполученого Королівства» (Tolstoy, Miloslavsky v. The UnitedKingdom) від 13 липня 1995 p., заява № 18139/91, n. 37) Другою умовою виправданості є те, що втручання має переслідувати законну мету, зазначену у другому пункті відповідної статті Конвенції. Третьою умовою є те, що обмеження повинно бути «необхідним у демократичному суспільстві» (п. 60, та рішення від 18 грудня 2008 р. у справі «Савіни проти України» (Saviny V. Ukraine), заява № 39948/06, п. 47). Згідно із вимогами п. 2 резолютивної частини рішення Конституційного Суду України від 08 квітня 1999 року № 3-рп/99 під поняттям «орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах» треба розуміти орган державної влади або орган місцевого самоврядування, який законом наділений повноваженнями органу виконавчої влади. Відповідно до вимог п. п. 1, 2 Указу Президента України «Про систему центральних органів виконавчої влади» від 15 грудня 1999 року № 1572/99 до системи центральних органів виконавчої влади України входять міністерства, державні комітети (державні служби) та центральні органи виконавчої влади зі спеціальним статусом. Міністерство є головним (провідним) органом у системі центральних органів виконавчої влади в забезпеченні впровадження державної політики у визначеній сфері діяльності. Центральні органи виконавчої влади можуть мати свої територіальні органи, що утворюються, реорганізовуються і ліквідовуються в порядку, встановленому законодавством. Міністерство внутрішніх справ України є центральним органом виконавчої влади. Як центральний орган виконавчої влади Міністерство внутрішніх справ України є органом, уповноваженим державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Відповідно до ст.1 Закону України «Про Національну гвардію України» Національна гвардія України є військовим формуванням з правоохоронними функціями, що входить до системи Міністерства внутрішніх справ України і призначено для виконання завдань із захисту та охорони життя, прав, свобод і законних інтересів громадян, суспільства і держави від злочинних та інших протиправних посягань, охорони громадського порядку та забезпечення громадської безпеки, а також у взаємодії з правоохоронними органами - із забезпечення державної безпеки і захисту державного кордону, припинення терористичної діяльності, діяльності незаконних воєнізованих або збройних формувань (груп), терористичних організацій, організованих груп та злочинних організацій. Згідно зі до ст. 5 Закону України «Про Національну гвардію України» до складу Національної гвардії України входять з`єднання, військові частини, вищі військові навчальні заклади, навчальні військові частини (центри), бази, заклади охорони здоров`я та установи, що не входять до складу оперативно-територіальних об`єднань Національної гвардії України. Із врахуванням вищенаведених вимог чинного законодавства, Міністерство внутрішніх справ України є уповноваженим органом, який здійснює відповідні функції держави у спірних відносинах, а Військова частина [NUMBER] Національної гвардії України є органом державної влади на місцях в системі Національної гвардії України, який реалізує державну політику у сфері оборони, являється бюджетною установою і утримується виключно за рахунок коштів Державного бюджету України. Військова частина [NUMBER] Національної гвардії України є складовою частиною Національної гвардії України, підпорядкований Міністерству внутрішніх справ України, включений до Єдиного державного реєстру підприємств і організацій України і перебуває на утриманні державного бюджету. Основні фонди, обігові кошти та майно Військової частини [NUMBER] Національної гвардії України є державною власністю, перебувають у сфері управління Міністерства внутрішніх справ України і закріплені за Військовою частиною [NUMBER] на праві повного господарського відання. Військова частина [NUMBER] володіє, користується, розпоряджається закріпленим за ним майном відповідно до мети своєї діяльності та чинного законодавства. 03 жовтня 2019 року [PERSON] - відповідач зарахований до списків особового складу військової частини [NUMBER] відповідно до наказу командира військової частини [NUMBER] по стройовій частині від 03 жовтня 2019 року № 210. На підставі п. 3 наказу командира військової частини [NUMBER] від 03 жовтня 2019 року № 210 по стройовій частині [PERSON] була виплачена одноразову грошову допомогу при укладенні першого контракту в розмірі 08 розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб, установленого законом на 01 січня 2019 року в розмірі 14096,0 гривень. У зв`язку із порушеннями військової дисципліни під час проходження військової служби за контрактом з боку [PERSON] , відповідно до наказу командира військової частини [NUMBER] від 25 лютого 2021 року № 6 по особовому складу, відповідно до наказу командира військової частини [NUMBER] від 19 березня 2021 року № 59 по стройовій частині, з останнім припинено (розірвано) контракт про проходження громадянами України військової служби у Національній гвардії України у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовцем, відповідно п. п. «ж» п. 2 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу». Відповідачу після укладання ним першого контракту про проходження військової служби, Військовою частиною [NUMBER] виплачена одноразова грошова допомога після укладення контракту та в подальшому з відповідачем розірвано контракт про проходження військової служби у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовцем. Відповідно до п. 3 розділу XXI Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення та одноразової грошової допомоги при звільненні військовослужбовцям Національної гвардії України та іншим особам, яка затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України від 15 березня 2018 року № 200, одноразова грошова допомога після укладання першого контракту підлягає стягненню з військовослужбовців, визначених у пункті 1 цього розділу, у сумі, обчисленій у повних календарних місяцях пропорційно часу, який залишився до закінчення дії контракту, у разі дострокового припинення (розірвання) першого контракту та звільнення з військової служби (направлення для проходження строкової військової служби) у зв`язку із: систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовцем; набранням законної сили обвинувальним вироком суду, яким призначено покарання у виді позбавлення волі, обмеження волі, позбавлення військового звання чи позбавлення права займати певні посади; позбавленням військового звання в дисциплінарному порядку; набранням законної сили судовим рішенням, яким військовослужбовця притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення та накладено стягнення у виді позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю, що пов`язані з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування; установленням за результатами спеціальної перевірки відомостей, які не відповідають установленим законодавством вимогам для зайняття посади; застосуванням заборони, передбаченої частиною третьою або четвертою статті 1 Закону України «Про очищення влади»; через службову невідповідність. При звільненні з військової служби з [PERSON] було утримано грошове забезпечення для оплати заборгованості, яку він мав на час звільнення, відповідно до наказу командира військової частини [NUMBER] від 19 березня 2021 року № 59. Після утримання заборгованості з [PERSON] при звільненні, сума до повного погашення заборгованості з урахуванням утриманої з нього заборгованості складає 1431,81 грн. Станом на дату звільнення з військової служби (19 березня 2021 року) сума до погашення відповідачем заборгованості з урахуванням утриманої суми за період проходження військової служби за контрактом складає 1431,81 грн. [PERSON] під час проходження військової служби за контрактом у Військовій частині [NUMBER] забезпечувався речовим майном у відповідності до наказу МВС від 07 червня 2017 року № 475 «Про речове забезпечення Національної гвардії України», яким затверджені Інструкція з організації речового забезпечення в Національній гвардії України в мирний час та особливий період та Норми забезпечення речовим майном військовослужбовців та працівників Національної гвардії України в мирний час та особливий періоди (далі за текстом Інструкція № 475, Норми № 475). Відповідно пункту 2 розділу І Інструкції № 475, терміни вживаються в таких значеннях: майно особистого користування - предмети обмундирування, взуття, білизни та спорядження, що видаються військовослужбовцям в постійне власне користування; норми забезпечення речовим майном - перелік предметів речового майна, що видається на одного військовослужбовця, працівника чи в цілому на військову частину, на одиницю техніки, на одне штатне ліжко або місце відпочинку, їх кількість та строк носіння (експлуатації); Відповідно пункту 6 розділу І Інструкції № 475, строки експлуатації (носіння) предметів речового майна особистого користування військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом, військовослужбовців, призваних під час мобілізації, на особливий період, обчислюються з дня виникнення в них права на його отримання. Відповідно пункту 9 розділу II Інструкції № 475, військовослужбовці речовим майном забезпечуються військовою частиною, у списках якої вони перебувають. Відповідно пункту 1 розділу III Інструкції № 475, право на речове забезпечення набувають: - військовослужбовці рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом, а також резервісти - в день призначення їх на посаду наказом командира військової частини. Відповідно пункту 2 розділу III Інструкції № 475, військовослужбовці забезпечуються речовим майном тією військовою частиною, у якій вони знаходяться на забезпеченні: - особи офіцерського складу, військовослужбовці рядового, сержантського старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом, а також резервісти - безпосередньо речовою службою військової частини. Відповідно пункту 8 розділу III Інструкції № 475, речове майно військовослужбовцям видається на майбутній строк служби. Відповідно пункту 10 розділу III Інструкції № 475, Предмети речового майна особистого користування, видані військовослужбовцям, які проходять військову службу за контрактом, поверненню на речовий склад не підлягають. Пунктом 18 глави 1 розділу III наказу МВС від 07.06.2017 № 475 «Про речове забезпечення Національної гвардії України» зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 29 червня 2017 р. за № 797/30665 передбачено, що у разі звільнення військовослужбовців за службовою невідповідністю, у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовцем, засудженням особи до позбавлення волі або обмеження волі за вироком суду, що набрав законної сили, а також у зв`язку з позбавленням військового звання в дисциплінарному порядку, вартість виданих їм предметів речового майна, які отримані під час проходження військової служби (навчання) у Національній гвардії України та строки експлуатації (носіння) яких не закінчилися, утримується з урахуванням строку перебування їх у носінні на підставі довідки-розрахунку на утримання вартості речового майна. Військова частина [NUMBER] підготувала та вручила відповідачу довідку-розрахунок на утримання вартості речового майна № 71 від 02 березня 2021 року у розмірі 9853,78 грн. Про існуючу заборгованість відповідач був повідомлений про що зробив особистий підпис в довідці-розрахунку № 71 від 02 березня 2021 року. Відповідно Довідки - розрахунку № 71 на утримання вартості речового майна (додаток 6 до наказу МВС № 475), молодшого сержанта, [PERSON] , станом на 02 березня 2021 року сума до утримання складає 9853,78 грн. Станом на час виключення відповідача зі списків особового складу Військової частини [NUMBER] (19 березня 2021 року) заборгованість в розмірі 9853,78 грн. - вартість виданих відповідачу предметів речового майна, які отримані ним під час проходження військової служби у Військовій частині [NUMBER] Національній гвардії України та строки експлуатації (носіння) яких не закінчилися, [PERSON] . Військовій частині [NUMBER] не виплатив. Законом України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі», визначено підстави та порядок притягнення військовослужбовців та деяких інших осіб до матеріальної відповідальності за шкоду, завдану державному майну, у тому числі військовому майну, майну, залученому під час мобілізації, а також грошовим коштам, під час виконання ними службових обов`язків. Відповідно до ч. 6 ст. 3 Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» завдана особою шкода, не пов`язана з виконанням нею обов`язків військової служби або службових обов`язків, відшкодовується в порядку, передбаченому законами України. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 6 Закону \~ \~ \~ \~України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» особа несе матеріальну відповідальність у повному розмірі завданої з її вини шкоди в разі виявлення нестачі, розкрадання, умисного знищення, пошкодження чи іншого незаконного використання військового та іншого майна, у тому числі переданого під звіт для зберігання, перевезення, використання або для іншої мети, здійснення надлишкових виплат грошових коштів чи вчинення інших умисних протиправних дій. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 Цивільного кодексу України, майнова шкода, завдана неправомірним рішенням, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Статтею 1212 Цивільного кодексу України визначено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. З [PERSON] дострокового припинено (розірвано) перший контракт у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовцем, Військова частина [NUMBER] має право на утримання з останнього одноразової грошової допомоги після укладення першого контракту в розмірі 1431,81 грн. та вартості виданих відповідачу предметів речового майна, які отримані ним під час проходження військової служби у Національній гвардії України та строки експлуатації (носіння) яких не закінчилися, в розмірі 9853,78 грн. [PERSON] згідно вимог вищевказаних нормативно-правових актів зобов`язаний відшкодувати державі - Міністерству внутрішніх справ України в особі Військової частини [NUMBER] Національної гвардії України кошти в розмірі суми, яка складає 11285,59 грн. Вищевказані порушення відповідачем [PERSON] вимог чинного законодавства України завдали і продовжують завдавати шкоди економічним інтересам держави, оскільки останній не повернув вищевказані кошти, одноразової грошової допомоги після укладання контракту, вартість виданих відповідачу предметів речового майна, які отримані ним під час проходження військової служби у Національній гвардії України та строки експлуатації (носіння) яких не закінчилися, надані йому бюджетною організацією за рахунок коштів державного бюджету. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися в суд за захистом свого цивільного права у випадку його порушення з вимогою про примусове виконання зобов`язання в натурі. Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1\~ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків встановлених\~ст. 82 ЦПК України. Згідно ч. ч. 1-2\~ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів та показанням свідків. У відповідності до\~ст. 88 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Згідно із ч. 1\~ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір\~покладається на\~сторони пропорційно\~розміру задоволених\~позовних вимог.Оскільки позовні вимоги задоволені, суд вважає за необхідне стягнути судовий збір з відповідача на користь позивача в розмірі 2270,0 гривень. Згідно ч. 7 ст. 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Відповідно до ч. 1 ст. 354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. В разі оголошення лише вступної та резолютивної частини рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Outcome: approved