Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, який мотивує тим, що є співвласником приватизованої квартири [ADDRESS] , яка належить їй на праві приватної, спільної власності та членам його сім`ї, а саме: : [PERSON] , [PERSON] в рівних долях, що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 28.03.2006р. №468. Вказана квартира складається з трьох житлових кімнат: загальною площею-57,90кв.м., у тому числі житловою площею 43,1 кв.м. Власником особового рахунку є: [PERSON] , [INFO] . У даній квартирі зареєстровані позивач, відповідачка - колишня дружина позивача [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . 11.03.2020р. рішенням Святошинського районного суду м.Києва, шлюб між позивачем та відповідачкою, розірвано. Після розірвання шлюбу, спільна дочка сторін- [PERSON] залишилась проживати разом із позивачем. Відповідачка, на даний час прописана за вищевказаною адресою, хоча фактично, з листопада місяця 2019 року в квартирі не проживає. В теперішній час [PERSON] , перебуває у цивільному шлюбі та проживає разом зі своєю новою сім`єю за іншою адресою. В спірній квартирі, відповідачка не проживає, її особистих речей в квартирі не має, не отримує кореспонденцію за даною адресою, іншим житлом забезпечена, не сплачує комунальні платежі, в утриманні житла участі не бере, що свідчить про втрату відповідачкою інтересу до вищевказаного житлової приміщення. Факт не проживання відповідачки за вищевказаною адресою підтверджується складеними актами про не проживання: №16 17.01.2020р.,№106 від 26.05.2020р.,№183 від 20.08.2020р. Перешкод в користуванні даним жилим приміщенням відповідачка не має. Відповідачка добровільно покинула у листопаді 2019 року вищевказану квартиру. В свою чергу відповідачка, яка не проживає в спірній квартирі, вважається такою, що втратила право користування жилим приміщенням, внаслідок її відсутності без поважних причин понад один рік. Ухвалою суду від 21.01.202 1 року відкрито провадження по справі та призначено справу до підготовчого засідання. Ухвалою суду від 07.06.2021 року підготовче засідання закрито та призначено справу до судового засідання. У судове засідання позивач не з`явився, однак подав заяву, в якій просив провести судове засіданняза його відсутності, розглянути справу за наявними матеріалами, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідачка в судове засідання не з`явилася, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлялася у встановленому законом порядку, причину неявки не повідомила, відзив не подала, а тому суд зі згоди позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. У судове засідання треті особи не з"явилися. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до такого висновку. Судом встановлено, що між сторонами виникли правовідносини щодо користування житлом, а саме приміщенням будинку, власником якого являється позивач. Реєстрація місця проживання хоча і не спричиняє за собою виникнення права користування житловим приміщенням, проте обмежує майнові інтереси власника, пов`язані з правом розпорядитися ним. Статтею 72 ЖК України передбачено, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Втрата права користування житловим приміщенням тягне за собою наслідки у вигляді скасування реєстраційного запису про реєстрацію фізичної особи за певним місцем проживання. У судовому засіданні встановлено, що позивач є співвласником приватизованої квартири [ADDRESS] , яка належить йому на праві приватної, спільної власності та членам його сім`ї, а саме: : [PERSON] , [PERSON] в рівних долях, що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 28.03.2006р. №468. Судом встановлено, що у зазначеному будинку зареєстрована відповідачка з 07.08.2007 року , що підтверджується довідкою з Центру комунального сервісу № 257/69 від 28.10.2015 року, що у свою чергу перешкоджає позивачу користуватися та розпоряджатися своїм майном. Згідно ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до приписів ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Разом з цим, згідно з положеннями статті 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав (правова позиція Верховного Суду України, висловлена у Постанові від 16 листопада 2016 року, справа № 6-709цс16). Відтак, за порівняльним аналізом статей 383, 391, 405 Цивільного кодексу України та статей 150, 156 у поєднанні зі статтею 64 Житлового кодексу України слід дійти до висновку що положення статей 383, 391 Цивільного кодексу України, передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на житлове приміщення, будинок, квартиру тощо, від будь яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім`ї, а положення статей 405 Цивільного кодексу України, статей 150, 156 Житлового кодексу України регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сім`ї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сім`ї власника без поважних причин понад один рік (правова позиція Верховного Суду України, висловлена у Постанові від 16 листопада 2016 року, справа № 6-709цс16). Верховний Суд України у Постанові від 15 травня 2017 року, справа № 734/387/15-ц, зауважив, що «право користування житловим приміщенням може виникати та існувати лише в членів сім`ї власника будинку»; «право відповідачки на користування чужим майном (спірним житловим будинком) підлягає припиненню на вимогу власника цього майна відповідно до положень ч. 2 ст. 406 Цивільного кодексу України». Аналогічна правова позиція вбачається у постанові Верховного Суду від 27 лютого 2019 року по справі справа № 357/7940/16-ц. Згідно із ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст. 77-80 ЦПК України. Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Таким чином, аналізуючи наявні в матеріалах справи докази,

Outcome: approved