Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-25 00:00:00

Короткий зміст позову. Позивачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] звернулися до Шевченківського районного суду м. Чернівці з позовом до відповідача ТОзВ «Кредитні ініціативи» про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обмежень. Позовні вимоги обґрунтовують тим, що 31.10.2005 року між [PERSON] та ПАТ «Промінвестбанк» було укладено договір про іпотечний кредит №2870 з кінцевим терміном погашення 30.10.2025 року. Також, 01.11.2005 року було укладено іпотечний договір, згідно якого іпотекодавці: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] передали в іпотеку, належну їм на правах власності, 2-х кімнатну квартиру, за адресою [ADDRESS] ), в якості забезпечення виконання зобов`язань за договором про іпотечний кредит №2870. Зазначають, що 17.12.2012 року між ТОзВ «Кредитні ініціативи» та ПАТ «Промінвестбанк» було укладено договір відступлення прав вимоги, відповідно до якого останній відступив ТОВ «Кредитні ініціативи» права вимоги за вище вказаним кредитним договором. В зв`язку із неналежним виконанням [PERSON] взятих на себе зобов`язань за кредитним договором, рішенням Апеляційного суду Чернівецької області від 04.09.2014 року, апеляційна скарга ТОВ «Кредитні ініціативи» була частково задоволена; позовні вимоги ТОВ «Кредитні ініціативи» про звернення стягнення на предмет іпотеки задоволені; в рахунок погашення заборгованості у розмірі 201114,91грн. звернуто стягнення на предмет іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів згідно ЗУ « Про виконавче провадження», початковою ціною встановленою на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, визначеною на підставі оцінки проведеною суб`єктом оціночної діяльності незалежним експертом на стадії оцінки майна, під час проведення виконавчих дій. У задоволені позовної вимоги щодо виселення позивачів без надання іншого житла - відмовлено. Рішення суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки не проводити до виконання до моменту закінчення дії мораторію на стягнення майна громадян України. Вказують, що в лютому 2014 року ТОВ «Кредитні ініціативи» також звернулося до суду і з позовною заявою про стягнення заборгованості за договором іпотечного кредиту. Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 12.12.2014 року, позовна заява ТОВ «Кредитні ініциативи» була задоволена в повному обсязі; стягнуто заборгованість за договором іпотечного кредиту в повному обсязі в сумі - 231 032,26 грн. Аргументують, що вищевказаними рішеннями суду був змінений термін погашення кредиту (достроковий) та погашення основного зобов`язання (в повному обсязі) із іншими платежами, яке було виконано, що підтверджує Постанова про закінчення виконавчого провадження, винесено головним державним виконавцем Першого відділу державної виконавчої служби м. Чернівці Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області від 27.12.2018 року. Стверджують, що не зважаючи на повне виконання судового рішення, погашення всієї суми заборгованості, ТОВ «Кредитні ініціативи» не вносить відповідні зміни в реєстр заборон та іпотек, натомість в 2020 році товариство звернулося до суду щодо стягнення з позичальників інфляційних витрат та донарахованої подвійної відсоткової ставки. Зазначають, що не зважаючи на добровільне виконання рішень суду [PERSON] щодо стягнення вже донарахованих за попередніми рішеннями суду відсотків та інфляційних, на близько 50% компенсаційних виплат, на не значну суму залишку, їм стало відомо від представників ТОВ «Кредитні ініціативи», що квартира за адресою: [ADDRESS] вже їм на праві власності не належить. Також, вони дізналися 24 вересня 2021 року, приватним нотаріусом Козловою Н.В., яка виконувала функції державного реєстратора, на підставі дублікату договору іпотеки, серія та номер 78, виданого 08.02.2021 року, прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 60631448 від 28.09.2021 року та зареєстровано ТОВ «Кредитні ініціативи»», як власника зазначеної квартири. Вважають вказані дії державного реєстратора - приватного нотаріуса Чернівецького міського нотаріального округа Козлової Н.В. незаконними, а прийняте рішення протиправним та таким, що підлягає скасуванню. Просять позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Рух справи та позиція сторін Ухвалою Шевченківського районного суду м.Чернівці від 08.11.2021 р. відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Позивачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в судове засідання не з`явилися, про дату та час розгляду справи були повідомленими належним чином, до суду скерували заяви про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримують, просять їх задовольнити, не заперечували проти ухвалення заочного рішення по справі. Відповідач - ТОВ «Кредитні ініціативи» явку свого представника в судове засідання не забезпечив, про дату та час розгляду справи був повідомлений належним чином. Відзиву на позов не надано суду, заяв, клопотань про розгляд справи у відсутність представника відповідача також в суд не направлено. У зв`язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, суд, у відповідності з ч.2 ст.247 ЦПК України, ухвалив здійснювати судове засідання без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Вивчивши матеріали справи, розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно дослідивши і оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, в межах заявлених вимог, з урахуванням того, що відзиву на позовну заяву не поступила, суд зважає за можливе розглянути справу у відсутність сторін та зі згоди позивача ухвалити заочне рішення, зважаючи на наступне. Положеннями ст. 4 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Досліджені докази та застосовані норми права. Судом, належними доказами по справі встановлено, що 01.11.2005 року було укладено іпотечний договір, згідно якого іпотекодавці: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] передали в іпотеку, належну їм на правах власності, 2-х кімнатну квартиру, за адресою [ADDRESS] ), в якості забезпечення виконання зобов`язань за договором про іпотечний кредит №2870 від 31.10.2005 року, укладеним між [PERSON] та ПАТ «Промінвестбанк» (з кінцевим терміном погашення 30.10.2025 року). (а.с.16-21) 17.12.2012 року між ТОзВ «Кредитні ініціативи» та ПАТ «Промінвестбанк» було укладено договір відступлення прав вимоги, відповідно до якого останній відступив ТОВ «Кредитні ініціативи» права вимоги за вище вказаним кредитним договором. (а.с.22) Рішенням Апеляційного суду Чернівецької області від 04.09.2014 року апеляційну скаргу ТОВ «Кредитні ініціативи» було задоволено частково. Позовні вимоги ТОВ «Кредитні ініціативи» про звернення стягнення на предмет іпотеки задоволені; в рахунок погашення заборгованості у розмірі 201114,91грн. звернуто стягнення на предмет іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів згідно ЗУ «Про виконавче провадження», початковою ціною встановленою на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, визначеною на підставі оцінки проведеною суб`єктом оціночної діяльності незалежним експертом на стадії оцінки майна, під час проведення виконавчих дій. У задоволені позовної вимоги про виселення [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] без надання іншого житла зі зняттям з реєстраційного обліку з квартири [ADDRESS] - відмовлено. У решті рішення Шевченківського районного суду від 12.05.2014 року залишено без змін. Рішення суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки ухвалено не проводити до виконання до моменту закінчення дії мораторію на стягнення майна громадян України. (а.с.22-30) Рішенням Шевченківського районного судум.Чернівці від 12.12.2014 року у справі №727/1561/14-ц задоволено позовні вимоги ТОВ «Кредитні ініціативи»; стягнуто в солідарному порядку з [PERSON] та [PERSON] на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» заборгованість за договором іпотечного кредиту №2870 від 31.10.2005 року в сумі 231032,26 грн. (а.с.31-33, 35-44). Згідно постанови Апеляційного суду Чернівецької області вбачається, що апеляційну скаргу ТОВ «Кредитні ініціативи» було задоволено частково та Рішення Шевченківського районного суду м.Чернівці від 30.09.2020 року у справ №727/2282/20 було змінено. Стягнуто стягнуто в солідарному порядку з [PERSON] та [PERSON] на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» інфляційні втрати за період з 01.03.2014 року по 28.02.2017 року в сумі 119217,70 грн. В решті рішення в частині, яка оскаржувалася, залишено без змін. (а.с.46-63) Постановою головного державного виконавця Першого відділу державної виконавчої служби м. Чернівці Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області від 27.12.2018 року ВП №47339538, виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №727/1561/14-ц, виданого 11.02.2015 року Шевченківським районним судом м.Чернівці про солідарне стягнення боргу у сумі 231032,26 грн. закінчено у зв`язку із повним фактичним виконанням, борг стягнуто в солідарному порядку з [PERSON] (а.с.34) Згідно квитанцій від 28.04.2021 року, від 02.06.2021 року, від 19.07.2021 року, від 07.09.2021 року, від 06.10.2021 року, від 07.10.2021 року, вбачається, що [PERSON] на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» були перераховані кошти в сумах відповідно: 24000,00 грн., 14000,00 грн., 12184,87 грн., 12000,00 грн., 46000,00 грн., 21455,60 грн., 25848,70 грн. (а.с.64-70) Постанвоою приватного виконавця виконавчого округу Чернівецької області Кондрюка К.О. від 02.07.2021 року було відкрито виконавче провадження ВП №65966201 на підставі виконавчого листа Шевченківського районного суду м.Чернівці від 21.05.2021 року. (а.с.74-76) Постановою приватного виконавця виконавчого округу Чернівецької області Кондрюка К.О. від 08.10.2021 року ВП №65966201 встановлено, що виконавче провадження з примусового виконання Виконавчого листа №727/2282/20, виданого 21.05.2021 року Шевченківським районним судом м.Чернівці про стягнення в солідарному порядку з [PERSON] та [PERSON] на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» інфляційних втрат за період з 01.03.2014 року по 28.02.2017 року в сумі 119217,70 грн. та стягнення 2631,02 грн., в рахунок відшкодування судових витрат, закінчено у зв`язку із повним фактичним виконанням. (а.с.77-78, 79-90) Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №278321619 від 06.10.2021 року вбачається, що 24.09.2021 року, приватним нотаріусом Козловою Н.В., яка виконувала функції державного реєстратора, на підставі дублікату договору іпотеки, серія та номер 78, виданого 08.02.2021 року, прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 60631448 від 28.09.2021 року та зареєстровано ТОВ «Кредитні ініціативи»», як власника квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , загальна площа 55,4 кв.м., житлова площа 29,9 кв.м. (а.с.81-82) Відповідно до свідоцтва про право власності на житло Департаменту житлово-комунального господарства міської ради від 29.10.1999 року №33954 встановлено, що квартира, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , загально площа 55,4 кв.м, належить на праві спільної сумісної власності позивачам [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (а.с.83) Згідно довідки ОБТІ від 24.10.2005 року вбачається, що квартира [ADDRESS] зареєстровано в Чернівецькому обласному бюро технічної інвентаризації по праву особистої власності за [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (а.с.83) Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право у разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Статтею 33 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, передбачених статтею 12 вказаного закону. Одним із способів звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом здійснення позасудового врегулювання є передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя у порядку, встановленому Законом України «Про іпотеку» . Згідно статті 36 Закону України «Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем та іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку»; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу в порядку, встановленому статтею 38 цього закону. Аналіз наведеної норми дає підстави для висновку, що сторони у договорі чи відповідному застереженні можуть передбачити як передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в позасудовому порядку, так і надання іпотекодержателю права від свого імені продати предмет іпотеки як за рішенням суду, так і на підставі відповідного застереження у договорі про задоволення вимог іпотекодержателя. Відповідно до частин першої та другої статті 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання. Аналіз положень статей 17, 33, 36, 37 Закону України «Про іпотеку» дає підстави для висновку, що згода іпотекодавця про передачу належного йому нерухомого майна у власність іншої особи (іпотекодержателя), не є беззастережною, а залежить від ряду умов, таких як: чинність іпотеки, невиконання або неналежне виконання основного зобов`язання, визначення в установленому порядку вартості майна, наявності чинного рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на вказане майно. Можливість реалізації іпотекодержателем права на звернення стягнення шляхом набуття права власності на предмет іпотеки передбачена статтею 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 07 липня 2004 року. Речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього закону, виникають з моменту такої реєстрації. 07 червня 2014 року набув чинності Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», пунктом 1 якого передбачено, що протягом дії цього Закону не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку. Верховний Суд України у постанові від 02 березня 2016 року у справі № 6-1356цс15, дійшов правового висновку про те, що поняття «мораторій» у цивільному законодавстві визначається як відстрочення виконання зобов`язання (пункт 2 частини першої статті 263 ЦК України). Установлений законом мораторій не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов`язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусове стягнення на майно (відчуження без згоди власника). Крім того, протягом дії цього закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм. Звернення стягнення на предмет іпотеки у позасудовому порядку у спосіб реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідного застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору, має наслідком відчуження предмету іпотеки на користь іпотекодержателя без згоди власника такого нерухомого майна. Отже, визначальним при вирішенні спору щодо можливості звернення стягнення на предмет іпотеки у позасудовому порядку протягом строку дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» є настання правового наслідку, що в даному конкретному випадку передбачає фактичний перехід до іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки, без згоди власника майна. Частиною першою статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Відповідно до ч.3. ст.10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями. Статтею 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» встановлено, що державна реєстрація прав та їх обтяжень проводиться в такому порядку: 1) прийняття/отримання документів для державної реєстрації прав, формування та реєстрація заяви в базі даних заяв; 2) виготовлення електронних копій документів, поданих для державної реєстрації прав, шляхом сканування (у разі подання документів у паперовій формі) та їх розміщення у Державному реєстрі прав; 3) встановлення черговості розгляду заяв, зареєстрованих у базі даних заяв; 4) перевірка документів на наявність підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав та прийняття відповідних рішень; 5) прийняття рішення про державну реєстрацію прав (у разі відсутності підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав); 6) відкриття розділу в Державному реєстрі прав та/або внесення до відкритого розділу або спеціального розділу Державного реєстру прав відповідних відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів цих прав; 7) формування витягу з Державного реєстру прав про проведену державну реєстрацію прав для подальшого використання заявником; 8) видача/отримання документів за результатом розгляду заяви. Згідно з частиною другою цієї статті передбачено, що перелік документів для здійснення державної реєстрації прав визначається Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Відповідно до ч.4 ст. 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим/отриманим документам. Згідно частини першої статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав проводиться на підставі: 1) укладеного в установленому законом порядку договору, предметом якого є нерухоме майно, речові права на яке підлягають державній реєстрації, чи його дубліката; 2) свідоцтва про право власності на частку у спільному майні подружжя у разі смерті одного з подружжя, виданого нотаріусом або консульською установою України, чи його дубліката; 3) свідоцтва про право на спадщину, виданого нотаріусом або консульською установою України, чи його дубліката; 4) виданого нотаріусом свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів) та свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів), якщо прилюдні торги (аукціони) не відбулися, чи їх дублікатів; 5) свідоцтва про право власності, виданого органом приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді, чи його дубліката; 6) свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого до 1 січня 2013 року органом місцевого самоврядування або місцевою державною адміністрацією, чи його дубліката; 7) рішення про закріплення нерухомого майна на праві оперативного управління чи господарського відання, прийнятого власником нерухомого майна чи особою, уповноваженою управляти таким майном; 8) державного акта на право приватної власності на землю, державного акта на право власності на землю, державного акта на право власності на земельну ділянку або державного акта на право постійного користування землею, виданих до 1 січня 2013 року; 9) рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно; 10) ухвали суду про затвердження (визнання) мирової угоди; 11) заповіту, яким установлено сервітут на нерухоме майно; 12) рішення уповноваженого законом органу державної влади про повернення об`єкта нерухомого майна релігійній організації; 13) рішення власника майна, уповноваженого ним органу про передачу об`єкта нерухомого майна з державної у комунальну власність чи з комунальної у державну власність або з приватної у державну чи комунальну власність; 14) інших документів, що відповідно до законодавства підтверджують набуття, зміну або припинення прав на нерухоме майно. Відповідно до частини першої статті 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо: 1) заявлене речове право, обтяження не підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону; 2) заява про державну реєстрацію прав подана неналежною особою; 3) подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом; 4) подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження; 5) наявні суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями; 6) наявні зареєстровані обтяження речових прав на нерухоме майно; 7) заяву про державну реєстрацію обтяжень щодо попереднього правонабувача подано після державної реєстрації права власності на таке майно за новим правонабувачем; 8) після завершення строку, встановленого частиною третьою статті 23 цього Закону, не усунені обставини, що були підставою для прийняття рішення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав; 9) заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень під час вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об`єктом незавершеного будівництва подано не до нотаріуса, який вчинив таку дію; 10) заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень в електронній формі подано особою, яка згідно із законодавством не має повноважень подавати заяви в електронній формі; 11) заявником подано ті самі документи, на підставі яких заявлене речове право, обтяження вже зареєстровано у Державному реєстрі прав; 12) заявника, який звернувся із заявою про державну реєстрацію прав, що матиме наслідком відчуження майна, внесено до Єдиного реєстру боржників. Згідно частини другої статті 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що за наявності підстав для відмови в державній реєстрації державний реєстратор приймає рішення про відмову в державній реєстрації прав та їх обтяжень. За результатами розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень державний реєстратор може прийняти одне із рішень: про державну реєстрацію прав та їх обтяжень або про відмову в державній реєстрації; у свою чергу рішення про державну реєстрацію прав приймається за умови подання заявником достатніх та належним чином оформлених документів, відсутності суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно, а також підстав для відмови у державній реєстрації. Відповідно до ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. За змістом ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Судом встановлено, що при прийнятті рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 60631448 від 28.09.2021 року, згідно якого зареєстровано ТОВ «Кредитні ініціативи»», як власника квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , загальна площа 55,4 кв.м., житлова площа 29,9 кв.м., приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Козловою Н.В. не було враховано того факту погашення [PERSON] заборгованості за договором іпотечного кредиту №2870 від 31.10.2005 року, що підтверджується постановою головного державного виконавця Першого відділу державної виконавчої служби м.Чернівці Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області Душенко В.В. про закінчення виконавчого провадження ВП №47339538 від 27.12.2018 року. (а.с.34) Також при винесенні спірного рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, приватним нотаріусом Козловою Н.В. не було враховано виконання [PERSON] рішення Шевченківського районного суду м.Чернівці від 30.09.2020 року у справі №727/2282/20 за позовом ТОВ «Кредитні ініціативи» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості. (а.с. 35-80) державна реєстрація речових прав на нерухоме майно є офіційним визнанням і підтвердженням державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що визначено ст.2 ч.1 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Вимога щодо припинення державної реєстрації чи скасування є неправомірною. Відповідно до ст. 317 ч. 1 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на свій розсуд, власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не суперечать закону. Частиною 1 ст. 321 ЦК України передбачено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності або обмежений у його здійсненні. У частинах першій-третій статті 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).Згідно частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права. Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Згідно положень ст. 12, 13 ЦПК України, учасники справи, мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно грунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обгрунтованим, ухваленим відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, має відповідати завданню цивільного судочинства. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Згідно п.1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судові витрати у разі задоволення позову, покладаються на відповідача. На підставі всебічно з`ясованих обставин, на які посилається позивач, як на підставу заявлених вимог підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги слід задовольнити.

Outcome: approved