Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-24 00:00:00

Керівник Галицької окружної прокуратури міста Львова в інтересах держави в особі позивача Львівської міської ради звернувся до суду з позовом до [PERSON] , третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог: Комунальне некомерційне підприємство «Клінічна лікарня швидкої допомоги м.Львова», в якому просить стягнути із [PERSON] до місцевого бюджету м. Львова, понесені Комунальним некомерційним підприємством «Клінічна лікарня швидкої медичної допомоги м. Львова», витрати в розмірі 10 000, 20 грн. на лікування потерпілого - [PERSON] . В обгрунтування поданого позову покликається на те, що ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 21.11.2019 у справі №461/7720/19, кримінальне провадження закрито на підставі п.7 ч.1 ст. 284 КПК України, у зв`язку із відмовою потерпілого [PERSON] від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення. Досудовим розслідуванням встановлено, що 31.05.2019, приблизно о 15.00 год., [PERSON] , перебуваючи на футбольному полі Львівського технологічного ліцею, що по вул.Таманській, 11 у м.Львові, умисно, на грунті раптово виниклих неприязних відносин, наніс [PERSON] удар кулаком правої руки в ділянку нижньої щелепи зліва біля вушної раковини, чим заподіяв потерпілому згідно з висновком експерта №834 відповідно до записів «Висновку експерта» №133/19 від 10.06.2019 подвійний перелом нижньої щелепи - в ділянках тіла щелепи справа та суглобового відростка щелепи зліва, синець в лівій привушній ділянці обличчя, які відносяться до тілесного ушкодження середньої тяжкості по ознаці тривалого розладу здоров`я, тобто кримінальне правопорушення передбачене ч.1 ст.122 КК України. Згідно довідки Комунального некомерційного підприємства «Клінічна лікарня швидкої медичної допомоги м. Львова» №40 від 17.08.2021, потерпілий - [PERSON] , 2002 року народження, з 31.05.2019 по 18.06.2019 перебував на стаціонарному лікуванні в щелепно-лицевій хірургії Комунального некомерційного підприємства «Клінічна лікарня швидкої медичної допомоги м. Львова». Загальна сума затрачених коштів на лікування потерпілого становить 10000,20 грн., яка на даний час не відшкодована. Оскільки відповідач самостійно не відшкодував шкоду, заподіяну Комунальному некомерційному підприємству «Клінічна лікарня швидкої медичної допомоги м. Львова», яка фінансується з бюджету та вищевказане суттєво порушує інтереси держави у сфері дотримання прав і свобод людини і громадянина в галузі охорони здоров`я, забезпечення пов`язаних з ними державних гарантій, а також ненадходження коштів до відповідного бюджету призводить до порушень діяльності лікувального закладу щодо безоплатного надання медичних послуг населенню, що в умовах гострого дефіциту бюджетних коштів негативно впливає на поповнення бюджету і вказані випадки набувають масового характеру, тому просить суд позов задоволити. Ухвалою суду від 26.11.2021 р. у справі відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін у судове засідання. /а.с.23-24/. У судовому засіданні прокурор в інтересах позивача Львівської міської ради Вовк М.І. позовні вимоги підтримала, надала пояснення аналогічні викладеним у позові. Просила суд позовні вимоги задоволити повністю. Проти винесення заочного рішення у справі не заперечила. Представник позивача ЛМР Процик І. у судове засідання не з`явилася, оскільки подала клопотання про проведення судового засідання у відсутності представника ЛМР. Позовні вимоги підтримує повністю. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлявся за адресою місця проживання, про дату, час та місце розгляду справи, що стверджується матеріалами справи. Однак, до суду з Укрпошта повернувся конверти через відсутність адресата за вказаною адресою. Пунктом 4 частини 8 статті 128 ЦПК України передбачено, що днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Крім цього, виклик відповідача до суду був здійснений через оголошення на офіційному вебпорталі судової влади України (через веб - сайт Галицького районного суду м.Львова). Відповідач, в силу п.4 ч.8 ст.128 ЦПК України, вважається належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи. Клопотань про відкладення чи про розгляд справи у відсутності відповідача до суду не надходило. Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про час,дату та місце проведення судового засідання, що стверджується матеріалами справи. Суд, вважає за можливе слухати у відсутності відповідача, оскільки в матеріалах справи є достатньо належних доказів про права, обов`язки та взаємовідносини сторін. Тому, за згодою прокурора, у відповідності до вимог ст.280 ЦПК України, суд ухвалив справу розглядати у заочному порядку. Заслухавши пояснення прокурора в інтересах позивача Львівської міської ради Вовк М.І., дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі обставини справи, права та обов`язки сторін, суд доходить висновку, що позовні вимоги підставні та підлягають до задоволення, з огляду на наступне. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до п.8 ч.2 ст.16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про прокуратуру», прокуратура України становить єдину систему, яка в порядку, передбаченому цим Законом, здійснює встановлені Конституцією України функції з метою захисту прав і свобод людини, загальних інтересів суспільства та держави. На органи прокуратури, відповідно до вимог ст. 131-1 Конституції України та ст. 56 ЦПК України покладено представництво інтересів держави в суді у випадках, передбачених законом. Суд встановив, що ухвалою Галицького районного суду м.Львова від 21 листопада 2019 року, кримінальне провадження № 12019140050002409 за обвинуваченням [PERSON] , [INFO] , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 Кримінального кодексу України - закрито на підставі п.7 ч.1 ст. 284 КПК України, у зв`язку із відмовою потерпілого [PERSON] від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення. В межах даного кримінального провадження, органом досудового розслідування встановлено, що 31.05.2019, приблизно о 15.00 год., [PERSON] , перебуваючи на футбольному полі Львівського технологічного ліцею, що по вул. Таманській, 11 у м.Львові, умисно, на грунті раптово виниклих неприязних відносин, наніс [PERSON] удар кулаком правої руки в ділянку нижньої щелепи зліва біля вушної раковини, чим заподіяв потерпілому згідно з висновком експерта №834 відповідно до записів «Висновку експерта» №133/19 від 10.06.2019 подвійний перелом нижньої щелепи - в ділянках тіла щелепи справа та суглобового відростка щелепи зліва, синець в лівій привушній ділянці обличчя, які відносяться до тілесного ушкодження середньої тяжкості по ознаці тривалого розладу здоров`я, тобто кримінальне правопорушення передбачене ч.1 ст.122 КК України. Відповідно до ч.6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Згідно довідки Комунального некомерційного підприємства «Клінічна лікарня швидкої медичної допомоги м. Львова» №40 від 17.08.2021, потерпілий - [PERSON] , 2002 року народження, з 31.05.2019 по 18.06.2019 перебував на стаціонарному лікуванні в щелепно-лицевій хірургії Комунального некомерційного підприємства «Клінічна лікарня швидкої медичної допомоги м. Львова». Загальна сума затрачених коштів на лікування потерпілого становить 10000,20 грн., яка на даний час не відшкодована. При цьому, до реабілітуючих підстав закриття кримінального провадження належать: 1) встановлена відсутність події кримінального правопорушення (п.1 ч.1 ст.284 КПК); 2) встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення (п.2 ч.1 ст.284 КПК); 3) не встановлені достатні докази для доведення винуватості особи у суді і вичерпані можливості їх отримати (п.3 ч.1 ст.284 КПК). Таким чином, підстава, яка покладена в основу прийняття ухвали Галицького районного суду м.Львова від 21.11.2019, не є реабілітуючою. Частиною 1 статті 1206 ЦК України встановлено, що особа, яка вчинила злочин, зобов`язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров`я на лікування потерпілого від цього злочину, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого. Частиною 3 статті 1206 ЦК України визначено, якщо лікування проводилося закладом охорони здоров`я, що є у державній власності, у власності Автономної Республіки Крим або територіальної громади, кошти на відшкодування витрат на лікування зараховуються до відповідного бюджету. Відповідно до частини 2 статті 1191 Цивільного кодексу України, держава, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, юридичні особи мають право зворотної вимоги до фізичної особи, винної у вчиненні злочину, у розмірі коштів, витрачених на лікування особи, яка потерпіла від цього злочину. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного суду України №11 від 07.07.1995 «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, та судових витрат» питання про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого вирішується згідно з Порядком обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №545 від 16 липня 1993 року із змінами, внесеними згідно з Постановою КМУ N868 від 19.09.2012. Термін і обґрунтованість перебування потерпілого від злочину на стаціонарному лікуванні визначається на підставі даних лікувального закладу, де він перебуває на лікуванні. До справи має бути приєднана довідка-розрахунок бухгалтерії цього закладу із записом про вартість одного ліжко-дня та загальну суму фактичних витрат на лікування потерпілого. Витрачені на стаціонарне лікування кошти підлягають відшкодуванню у повному обсязі. Постановою Кабінету Міністрів України №545 від 16 липня 1993 року «Про порядок обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання» передбачено, що сума коштів, яка підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров`я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, виходячи з кількості ліжко-днів, проведених ним в стаціонарі та вартості витрат на його лікування в день. Кількість ліжко-днів визначається на підставі медичної картки стаціонарного хворого (форма 003(у) або інших документів, які підтверджують дати госпіталізації та виписки хворого із стаціонара лікувального закладу. Визначення суми витрат на лікування потерпілого за один ліжко-день провадиться виходячи з фактичної кількості ліжко-днів і загальної суми фактичних витрат за місяць (в якому проводилось лікування) на утримання лікувального закладу, за винятком витрат на капітальні вкладення, капітальний ремонт і придбання інвентаря та обладнання. Визначена сума коштів на лікування потерпілого стягується судом з обвинуваченого або фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, при ухваленні вироку за позовом закладу охорони здоров`я або прокурора. Як вбачається із наявної в матеріалах справи довідки №40 виданої КНПКЛШМД від 17.08.2021 р. потерпілий [PERSON] перебував на стаціонарному лікуванні в КНПКЛШМД в ЩЛХ відділенні з 31 травня 2019 року по 18 червня 2019 року, тобто 18 днів, вартість лікування за які становить 10000,20 грн. /а.с.14-15/. Відповідно до частини 1 статті 1166 Цивільного кодексу України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно частини 1 статті 1195 Цивільного кодексу України, фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. Відповідно до ст.89 Бюджетного кодексу України видатки на фінансування Комунальної міської клінічної лікарні швидкої медичної допомоги, здійснюються за рахунок коштів державного бюджету. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про відшкодування витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого [PERSON] від кримінального правопорушення вчиненого [PERSON] , є обґрунтовані та підлягають до задоволення. Крім того, у відповідності до ст.141 ЦПК України, з відповідача підлягають стягненню судові витрати у сумі 2270,00 грн. в користь ДСА України.

Outcome: approved