Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-31 00:00:00

У листопаді 2019р. позивачі звернулися до суду з позовом про витребування із чужого незаконного володіння нерухомого майна розташованого у підвалі: загальною площею 274,9 кв.м, на технічному поверсі: загальною площею 206,8 та 59.7 кв.м, які розташовані за адресою: [ADDRESS] . В обгрунтування позовних вимог посилалися на те, що в 2017 р. на баланс ОСББ «Нивка» згідно з розпорядженням Святошинської РДА в м.Києві № 159 було передано житловий будинок [ADDRESS] . Відповідно до ЗУ « Про ОСББ» та Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» усі власники квартир та нежитлових приміщень цього будинку є співвласниками підвальних приміщень, технічного поверху та інших допоміжних приміщень в яких знаходяться мережі комунікацій, що забезпечують весь будинок водою, світлом, каналізацією. 17.10.2019 року невідомі чоловіки силою заблокували вхід до підвалу будинку, в якому розташовано:теплопункт, електрощитова, насосна, повний цикл каналізаційної системи, повий цикл водопостачання будинку, підземне бомбосховище та почали самостійно виламувати та ставити власні замки. Заявили, що [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] на праві приватної власності належить нерухоме майно, розташоване у підвалі: загальною площею 274.9 кв.м; на технічному поверсі: загальною площею 206,8 та 59.7 кв.м, яке розташоване за адресою: [ADDRESS] . Зазначили, що приміщення загальною площею 538 кв.м. ТОВ «Гаразд Україна» було передано у власність Обслуговуючому кооперативу «Зелений сад», який згодом продав їх особам [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Вважають, що ГОВ «Гаразд Україна» в особі генерального директора Яковини М.І., який на той час перебував також керівником Обслуговуючого кооперативу «Зелений сад», незаконно передав у власність Обслуговуючому кооперативу «Зелений сад» приміщення (тобто сам собі), а той у свою чергу продав [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , будучи особами, які не мали на це права. Таким чином, це маймо вибуло з володіння позивачів не з їхньої волі. Зазначають, що відповідно до проектної документації та технічного паспорту в будинку є нежитлові приміщення загальною площею 358 м.кв., які розташовані на першому поверсі будинку. Інші нежитлові приміщення у будинку відсутні, а підвал та технічний поверх є допоміжними приміщеннями багатоквартирного будинку і є об`єктами права спільної власності співвласників будинку. Просять позов задовольнити. Ухвалою Святошинського районного суду від 11. 11.2019р. відкрито провадження у справі за вказаним позовом у порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Святошинського районного суду від 11. 11.2019р. відмовлено у задоволенні заяви про забезпечення позову у вказаній справі. Ухвалою Святошинського районного суду м.Києва від 01.02.2021р закрито підготовче судове засідання та призначено розгляд справи по суті. Позивачі в судове засідання не з`явилися про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Відповідач [PERSON] проти позову заперечував та просив відмовити у задоволенні позову. Вказав, що законодавство розділяє поняття допоміжного приміщення та нежилого примішення як окремого об`єкта нерухомості. Нежилі приміщення - це приміщення, які належать до житлового комплексу, але не відносяться до житлового фонду і є самостійним об`єктом цивільно-правових відносин. Представник відповідача [PERSON] проти позову заперечувала та просила відмовити в його задоволенні. Представник [PERSON] - [PERSON] проти позову заперечував. Зазначив, що 18.10.2018 року [PERSON] придбала (11/100) право власності на нежитлове приміщення, об`єкт житлової нерухомості загальною площею 59,7 кв. метри, розташованому на технічному поверсі в [ADDRESS] , згідно Договору поділу нежилих приміщень в натурі, серія та номер: 2066, виданий 18.10.2018 року, видавник: Приватний нотаріус КМНО Прокопенко Л.В. Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 43555936 від 18.10.2018 року. Таким чином, [PERSON] є власником приміщень, які позивачі просять витребувати із «незаконного чужого володіння». Також просить застосувати позовну давність, оскільки нежитлові приміщення, що є предметом спору на праві приватної власності належать продавцю (ОК «Зелений сад») з 24.12.2008р., тобто строк позовної давності в три роки минув з 24.12.2011р. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, прийшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК Українисудове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно зі статтями12,13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно, зокрема, для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб. Судом встановлено, що згідно з розпорядженням Святошинської РДА в м.Києві від 17.03.2017р. № 159 було передано житловий будинок [ADDRESS] на баланс об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Нивки»/а.с.12/. Відповідно до реєстраційного посвідчення № 024292 від 17.04.2009р. нежилі приміщення загальною площею 538,0 кв.м, розташовані за адресою: [ADDRESS] зареєстровані за ОК «Зелений Сад» на праві приватної власності на підставі рішення Господарського суду м.Києва від 20.11.2008р. та ухвали Господарського суду м.Києва від 24.12.2008 р./а.с.102/. Відповідно до витягу з Держаного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 18.10.2018р. [PERSON] було придбано 39/100 часток в праві власності на нежилі приміщення за адресою [ADDRESS] /а.с.110/. Як вбачається із витягу з Держаного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 18.10.2018р. на підставі договору поділу нежилих приміщень в натурі [PERSON] належать нежитлові приміщення № 109,110, 112 загальною площею 206,8 кв.м./а.с.[NUMBER]/. 05.02.2010р. між ОК «Зелений Сад» та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу нежилих приміщень, відповідно до якого остання придбала нежиле приміщення загальною площею 59,70 кв.м за адресою: [ADDRESS] /а.с.126/. З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта [PERSON] належать приміщення [NUMBER], за адресою: [ADDRESS] загальною площею 59,7 кв.м/а.с.128/. 18.10.2018р. між [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] було укладено договір поділу нежилих приміщень в натурі. Відповідно до вказаного договору [PERSON] перейшов окремий об`єкт нерухомості, а саме нежитлове приміщення № [NUMBER], загальною площею 59,7 кв.м; [PERSON] перейшов окремий об`єкт нерухомості- нежитлові приміщення № [NUMBER] , розташовані у підвалі загальною площею 274,9 кв.м; [PERSON] перейшов окремий об`єкт нерухомості- нежитлові приміщення № 109, 110,112 , розташовані на технічному поверсі загальною площею 206,8 кв.м/а.с.239-243/. Недобросовісним набувачем є набувач, який знав або міг знати про те, що володіє майном незаконно. Відповідно до вимог п.6 ч.1 ст.1 ЗУ «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», що також кореспондується ч.2 ст. 382 ЦК України, спільне майно багатоквартирного будинку - приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташовані багатоквартирний будинок і належні до нього будівлі та споруди і його прибудинкова територія. Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» спільне майно багатоквартирного будинку є спільною сумісною власністю співвласників. Частиною 2 ст. 383 ЦК України передбачено, що усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав. У п.п.1-3 ст.1 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» (із змінами) надано визначення наступних термінів: - багатоквартирний будинок - житловий будинок, в якому розташовано три чи більше квартири; у багатоквартирному будинку можуть також бути розташовані нежитлові приміщення, які є самостійними об`єктами нерухомого майна; - допоміжні приміщення багатоквартирного будинку - приміщення, призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування його мешканців (колясочні, комори, сміттєкамери, горища, підвали, шахти і машинні відділення ліфтів, вентиляційні камери та інші підсобні і технічні приміщення); - нежитлове приміщення - ізольоване приміщення в багатоквартирному будинку, що не належить до житлового фонду і є самостійним об`єктом нерухомого майна. Тобто законодавством розділено поняття допоміжного приміщення та нежилого приміщення як окремого об`єкта нерухомості. Судом встановлено, що відповідачі є власниками нежитлових приміщень та які набуті на правомірній підставі. Відповідно до статті 387 Цивільного кодексу України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Зазначений засіб захисту права власності застосовується у тому випадку, коли власник фактично позбавлений можливості володіти і користуватися належною йому річчю, тобто коли річ незаконно вибуває із його володіння. Відповідно до частини першої статті 388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Згідно із роз`ясненнями пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, наданими у пункті 26 постанови від 3 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», відповідно до положень частини першої статті 388 ЦК України власник має право витребувати своє майно із чужого незаконного володіння незалежно від заперечення відповідача про те, що він є добросовісним набувачем, якщо доведе факт вибуття майна з його володіння чи володіння особи, якій він передав майно, не з їхньої волі. При цьому суди повинні мати на увазі, що власник має право витребувати майно у добросовісного набувача лише у випадках, вичерпний перелік яких наведено в частині першій статті 388 ЦК України. Таким чином, захист порушеного права можливий лише шляхом задоволення віндикаційного позову, якщо для цього існують підстави, передбачені статтею 388 ЦК України, які дають право витребувати у набувача це майно. Відповідно до пункту 10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину. У цьому разі майно може бути витребувано. Однією з обов`язкових умов для задоволення віндикаційного позову є встановлення під час розгляду спорів про витребування майна, зокрема, і тієї обставини, чи перебувало спірне майно у володінні позивача, який указує на порушення своїх прав як власника, на підставах, визначених законодавством, і який на момент подання позову не є власником цього майна, однак уважає себе таким (постанова Великої Палати Верховного Суду від 15.05.2019 року по справі № 522/7636/14-ц) Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи викладене та оцінивши зібрані докази у сукупності та взаємозв`язку, суд прийшов до висновку, що нежитлові приміщення набуті відповідачами відповідно до вимог чинного законодавства. Позивачі не буди власниками вказаних нежилих приміщень, а згідно рішення господарського суду м. Києва від 20.11.2008р. та ухвали від 24.12.2008, дані приміщення перебували у власності ОК "Зелений сад", а тому позовні вимоги не підлягають задоволенню. Дане рішення набрало законної сили та не оспорювалися сторонами правочину. Щодо застосування строку позовної давності слід зазначити наступне. Відповідно до ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Пунктом 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачено також спеціальна позовна давність в один рік, яка застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Ч.4ст.267 ЦК України регламентовано, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові за наявності про це заяви відповідача, яку, у даному випадку, містять матеріали справи. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, в межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовних вимог, звернутих позивачем до того відповідача у спорі, який заявляє про застосування позовної давності. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи було порушене право, за захистом якого позивач звернувся до суду. Якщо це право порушене не було, суд відмовляє у позові через необґрунтованість останнього. І тільки якщо буде встановлено, що право позивача дійсно порушене, але позовна давність за відповідними вимогами спливла, про що заявила інша сторона у спорі, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності у разі відсутності визнаних судом поважних причин її пропуску, про які повідомив позивач. Враховуючи викладене, оскільки суд відмовляє по суті, строк позовної давності не може бути застосований. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed