Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-24 00:00:00

Заявниця звернулася до суду з заявою, в якій просила видати відносно [PERSON] та [PERSON] на строк до 6 місяців обмежувальний припис з забороною: перебування в місці спільного проживання та знаходження спільного майна заявниці за адресою: [ADDRESS] ; усунення перешкоди в користуванні спільним майном, що зумовлені вселенням інших осіб на належну заявниці 1/2 частину квартири та звільнення жилої кімнати квартири від речей таких осіб; наближення на відстань ближче 300 метрів до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування заявницею; листування, телефонних розмов, контактування через інші засоби зв`язку особисто з [PERSON] або через третіх осіб. В обґрунтування вказаних вимог заявниця зазначає, що вона та її малолітній син [PERSON] , [INFO] , потерпають від проявів домашнього насильства від кривдників [PERSON] та [PERSON] , які проживають у спільному з заявницею на праві власності помешканні за адресою: [ADDRESS] , та чинять щодо заявниці та її малолітнього сина фізичне, економічне та психологічне насильство. Заявниця зазначає, що на підставі рішення Нетішинського міського суду від 25.08.2010 року вона набула право власності на 1/2 частину квартири за адресою: [ADDRESS] . З цього часу та по день звернення заявниці до суду з вказаною заявою між нею та [PERSON] (колишній чоловік) має місце спір щодо вселення заявниці до спірного житла та проживання в ньому з малолітнім сином в ході обставин щодо якого [PERSON] та його теперішня дружина [PERSON] чинять щодо заявниці та її малолітнього сина насильницькі дії фізичного та психологічного характеру. Як на підставу для задоволення своїх вимог заявниця посилається на те, що за вчинення домашнього насилля щодо неї [PERSON] притягувався, як до адміністративної так і до кримінальної відповідальності в 2008-2010 роках та щодо нього є кримінальні провадження за ст. 125 ч. 1 КК України, ст. 162 ч. 1 та 2 КК УКраїни та ст. 382 ч. 1 та 2 КК України. В судовому засіданні заявниця підтримала свої вимоги з підстав викладених в заяві, просила їх задоволити. Представник заінтересованої особи [PERSON] адвокат Горщар Б.А. в судовому засіданні щодо вимог заяви заперечив, вважає заяву необгрунтованою, вказував, що заявницею не надано суду жодних доказів, які б свідчили про вчинення [PERSON] та [PERSON] щодо неї та її малолітнього сина домашнього насильства чи інших протиправних дій . [PERSON] , яка належним чином була повідомлена про час та дату розгляду справи за викликом до суду не з`явилась. Відповідно до ч. 1ст. 350-5 ЦПК України неявка належним чином повідомлених заінтересованих осіб не перешкоджає розгляду справи про видачу обмежувального припису. Заслухавши заявницю, представника заінтересованої особи [PERSON] - адвоката Горщара Б.А., дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про необгрунтованість вимог заявниці та знаходить їх такими, що не підлягають задоволенню з огляду на таке. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі після розірвання якого між ними виник спір щодо житла, а саме, квартири за адресою: [ADDRESS] . Так, на підставі рішення Нетішинського міського суду від 25.08.2010 року [PERSON] набула право власності на 1/2 частину квартири за адресою: [ADDRESS] , що також підтверджується витягом про державну реєстрацію прав від 11.02.2011 року. Вказані обставини сторонами не заперечуються. Статею 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків, зокрема, заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. За матеріалами справи не встановлено та в судовому засіданні заявницею не надано суду жодних доказів, які б свідчили про вчинення [PERSON] та [PERSON] щодо неї та її малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , домашнього насильства та притягнення їх до юридичної відповідальності за даним фактом. Надані ж суду заявницею витяги з ЄРДР про реєстрацію кримінальних проваджень № 12021244060000676 за правовою кваліфікацією передбаченою ч. 1 ст. 125 КК України (умисне легке тілесне ушкодження спричинене [PERSON] для [PERSON] ), № 12021244000000546 за правовою кваліфікацією передбаченою ч. 2 ст. 162 КК України (незаконне проникнення до житла із застосуванням насильства), № 12021244060000436 за правовою кваліфікацією передбаченою ч. 1 ст. 162 КК України (незаконне проникнення до житла) свідчать лише про проведення досудового розслідування за вказаними фактами, де остаточні процесуальні рішення станом на день розгляду заяви в суді не прийняті, а тому вказані докази суд не може розглядати, як належні доводи винуватості [PERSON] та [PERSON] у вчиненні ними домашнього насильства по відношенню до заявниці та її малолітнього сина. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed