Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-30 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обгрунтування позову зазначила, що 03.11.2021 вона придбала у власність квартиру [ADDRESS] . В даній квартирі зареєстрований [PERSON] , [INFO] , який фактично з 2010 року за місцем реєстрації не проживає. Факт реєстрації відповідача в будинку порушує право позивача на вільне розпорядження і користування майном, а тому просить суд визнати [PERSON] , [INFO] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, квартирою [ADDRESS] , та встановити порядок виконання рішення суду, яким зазначити, що воно є підставою для реєстраційного відділу виконавчого комітету Канівської міської ради для зняття з реєстрації [PERSON] . Позивач [PERSON] в судове засідання з`явилася, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений судом своєчасно, належним чином та у встановленому законом порядку за зареєстрованим місцем проживання та шляхом розміщення оголошення на веб-порталі «Судова влада України». Повідомлення про причину неявки в засідання від відповідача до суду не надійшло, відзив на позов не надано, а тому суд вважає за можливе відповідно до ч.1 ст. 280 ЦПК України провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів, враховуючи, що позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши позовну заяву, дослідивши та проаналізувавши письмові докази, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини, які регулюються нормами цивільного та житлового законодавства. Так, зокрема, встановлено, що позивач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , що підтверджується копією договору купівлі-продажу квартири від 03.11.2021 за реєстровим № 1050 та Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 282758992 від 03.11.2021 (а.с. 6-7,8). З Витягу № 1954-01-09 про зареєстрованих у житловому приміщенні /будинку осіб від 03.12.2021 (а.с. 5) вбачається, що відповідач [PERSON] з 13.03.2004 по теперішній час зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Згідно Акта фактичного проживання осіб від 06.12.2021 (а.с. 9) вбачається, що відповідач [PERSON] фактично не проживає в будинку [ADDRESS] з 2010 року по даний час. При вирішенні спору суд виходить з наступного. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 47 Конституції України, кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до ч.1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд Згідно із ч.1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно з ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав» № 24-150/0/4-13 від 28.01.2013, при розгляді справ про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, судам необхідно розрізняти правовідносини, які виникають між власником та колишнім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, колишніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї колишнього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом. Виходячи з наведеного, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпоряджання своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Отже, за результатом розгляду справи, судом встановлено, що цивільні права позивача порушуються відповідачем, оскільки відповідач договору найму жилого приміщення в даній квартирі не заключав та відсутній за місцем свого колишнього проживання більше одного року, тому він згідно ст. 391 ЦК України має бути визнаний таким, що втратив право на користування житловим приміщенням. Слід зазначити, що відповідачем не надано до суду жодних належних, допустимих та переконливих доказів в обґрунтування заперечень проти позову, а також не доведено, що він має інтерес до даного місяця проживання, або є його власником. Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду по справі № 755/13349/16-ц від 24.11.2021. Таким чином, судом встановлено, що позивач, як власник житла, не може користуватися своїми правами щодо володіння, користування та розпорядження нерухомим майном, оскільки відповідач зареєстрований у квартирі, але фактично там не проживає, згода позивача на проживання відповідача відсутня, добровільно відповідач не знявся із реєстрації місця проживання, чим порушує права власника, тому позов про визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням є підставним і підлягає задоволенню. Орган реєстрації вносить зміни до реєстру територіальної громади на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житло або права користування житлом, про виселення, визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою (п. 6 ч. 1 ст. 24 ЗУ "Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні»).

Outcome: approved