Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-31 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом, який підтримав у клопотанні про розгляд справи без його участі, та вимоги мотивує тим, що 26.12.2018 року між ТОВ «СС Лоун» та [PERSON] було укладено електронний кредитний договір № 454792-А про надання коштів у позику на умовах фінансового кредиту, за яким відповідач отримала 3500,00 грн., зі сплатою фіксованої процентної ставки - 1,33% у день (річна процентна ставка - 478,8%) за користування кредитом, строком дії до 22.01.2019 року, який у подальшому, шляхом укладення додаткових угод, було продовжено до 30.05.2019 року. Банк свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, перерахувавши на платіжу картку, відкриту в АТ КБ «ПриватБанк» на ім`я [PERSON] , грошові кошти в розмірі 3500,00 грн., проте остання частково виконала свій борговий обов`язок, сплативши 4934,37 грн. в рахунок погашення нарахованих відсотків за користування кредитом. Станом на 30.05.2019 року, розмір заборгованості [PERSON] складає 7507,43 грн., що включає: тіло кредиту - 3500,00 грн., нараховані відсотки - 2327,43 грн. та 1680,00 грн. штрафних санкцій. 29.08.2019 року між ТОВ «СС Лоун» і ТОВ «Фінфорс» укладено Договір факторингу № 40071779-15, згідно умов якого право вимоги до позичальника [PERSON] , за зобов`язаннями, передбаченими кредитним договором № 454792-А від 26.12.2018 року на загальну суму 7507,43 грн., перейшло до нового кредитора ТОВ «Фінфорс». Про відступлення права грошової вимоги відповідач була повідомлена шляхом надіслання на її електронну адресу електронного листа. Проте, станом на 16.09.2021 року, заборгованість за кредитом погашена не була. Тому позивач просить суд стягнути із [PERSON] на користь ТОВ «Фінфорс» суму боргу за кредитним договором № 454792-А від 26.12.2018 року в розмірі 7507,43 грн., 2270,00 грн. в рахунок повернення судового збору, а також 9450,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу. Ухвалою суду від 20.12.2021 року відкрито спрощене позовне провадження в даній цивільній справі та призначено судове засідання для розгляду справи по суті з викликом сторін. Відповідач [PERSON] , повідомлена належним чином про час та місце судового розгляду справи, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, у судове засідання не з`явилася, про причини неявки суд не сповістила, будь-яких пояснень з приводу заявлених вимог чи клопотання про відкладення розгляду справи до канцелярії суду не надходило, що не перешкоджає розгляду справи по суті у її відсутність на підставі наявних у справі доказів. Суд, вивчивши матеріали справи у їх сукупності, дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що 26.12.2018 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «СС Лоун» і [PERSON] ( [INFO] , РНОКПП [NUMBER] ) було укладено Кредитний договір № 454792-А у формі електронного документа, за яким позичальнику надано у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, грошові кошти в розмірі 3500,00 грн. строком до 22.01.2019 року (а.с.35-41). Пунктом 2.1.3 Кредитного договору встановлено фіксовану плату за користування кредитом у вигляді процентів, яка складає 1,33% в день; річна відсоткова ставка за кредитом становить 478,8%. Додатковими угодами № 1-6 від 2612.2018 року до Договору про надання коштів у позику термін дії кредитного договору № 454792-А від 26.12.2018 року було продовжено до 30.05.2019 року (а.с.42-53). Банк свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, перерахувавши в день укладення кредитного договору - 26.12.2018 року на платіжу картку, відкриту в АТ КБ «ПриватБанк» на ім`я [PERSON] , грошові кошти в розмірі 3500,00 грн. (а.с.54-57). Однак заборгованість по сумі основного боргу та нарахованим відсоткам за користування кредитом позичальником в повному розмірі у встановлені строки сплачена не була. Як вбачається з Довідки ТОВ «СС Лоун» від 29.08.2019 року, в рахунок сплати відсотків за користування кредитом [PERSON] було сплачено 4934,37 грн.; розмір заборгованості становить 7507,43 грн., що включає: тіло кредиту - 3500,00 грн., нараховані відсотки - 2327,43 грн. та пеню - 1680,00 грн. (а.с.58). 29.08.2019 року між ТОВ «СС Лоун» і ТОВ «Фінфорс» було укладено Договір факторингу № 40071779-15, згідно умов якого право вимоги до позичальника [PERSON] , за зобов`язаннями, передбаченими кредитним договором № 454792-А від 26.12.2018 року на загальну суму 7507,43 грн., перейшло до нового кредитора ТОВ «Фінфорс» (а.с.64-72). Положеннями ч. 1 ст. 512 та ст. 514 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, зокрема, внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. У відповідності до ч. 1 ст. 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Згідно із правилами ст. 1082 ЦК України, боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом. Про відступлення права грошової вимоги відповідач була повідомлена шляхом надіслання ТОВ «СС Лоун» відповідного електронного листа на електронну пошту [PERSON] (а.с.73). Станом на 16.09.2021 року, заборгованість [PERSON] за кредитним договором № 454792-А від 26.12.2018 року погашена не була (а.с.74). Між сторонами склалися цивільно-правові відносини, що витікають з кредитного договору. За правилом ч. 1 ст. 205 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до положень ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. У відповідності до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України). За змістом статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (ч. 2 ст. 639 ЦК України). Абзац 2 частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі. Тобто, враховуючи викладене, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, що укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.ст. 205, 207 ЦК України). Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09.09.2020 року по справі № 732/670/19, від 23.03.2020 року по справі № 404/502/18, від 07.10.2020 року по справі № 127/33824/19, від 16.12.2020 року по справі № 561/77/19. У відповідності до ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини. Згідно із ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Положеннями ст. 1054 ЦК України передбачено, що а кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Пунктом 1 статті 1055 ЦК України встановлено обов`язкову письмову форму для укладення кредитного договору. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені ЗУ «Про електронну комерцію». Відповідно до ст. 3 ЗУ «Про електронну комерцію», електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір. Порядок укладення електронного договору регламентований положеннями ст. 11 ЗУ «Про електронну комерцію», де зазначено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана, крім іншого, шляхом заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. За змістом ст. 12 ЗУ «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання, крім іншого, електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Із системного аналізу положень вище вказаного законодавства вбачається, що з урахуванням особливостей договору щодо виконання якого виник спір між сторонами, його укладання в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему позивача можливе за допомогою електронного цифрового підпису відповідача лише за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Судовим розглядом було встановлено, що оспорюваний Договір про надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, № 454792-А від 26.12.2018 року підписаний [PERSON] за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора (а.с.33-34), тобто належними та допустимими доказами підтверджено укладання між сторонами спірного правочину. Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна і пароля особистого кабінету, без оформлення заявки на позику, зазначаючи всі необхідні персональні дані позичальника (а.с.27-32), кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений. Сторони досягли згоди щодо всіх істотних умов правочину, про що також свідчить часткове погашення заборгованості за кредитом. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 21.01.2021 року по справі № 524/5556/19. Згідно із п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України, в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання (ст. 549 ЦК України). Пунктом 4.1 Кредитного договору № 454792-А від 26.12.2018 року визначено домовленість сторін про повернення кредиту та сплату відсотків за користування кредитом згідно Графіку платежів, який є невід`ємною частиною до Договору. Нарахування відсотків здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування кредитом. Проценти за користування кредитом нараховуються з дня надання кредиту позичальнику до дня Терміну платежу, зазначеного в п. 2.1.2 Договору включно. Нарахування процентів проводиться на суму кредиту, яка не повернута позичальником кредитодавцю (п. 4.3 Договору). Згідно п. 4.6. та п. 5.4 Договору, у разі неповернення строкової заборгованості за договором до дня терміну платежу, нарахування відсотків за користування кредитом припиняється. З дня, наступного за днем терміну платежу, нараховується пеня в розмірі 3% від суми кредиту, що не сплачена позичальником у термін платежу, за кожний день прострочення. При цьому, сумарна кількість днів нарахування пені не перевищує 60 днів включно. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Таким чином, враховуючи встановлені судовим розглядом обставини справи, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність та взаємний зв`язок наданих позивачем доводів у їх сукупності, не спростованими будь-якими ствердними аргументами відповідача, оскільки [PERSON] на підставі кредитного договору № 454792-А від 26.12.2018 року, укладеного в електронній формі, отримана в позику на умовах платності, повернення та строковості грошові кошти, проте зобов`язання за вказаним правочином не виконала, внаслідок чого виникла заборгованість у розмірі 7507,43 грн., суд приходить до висновку про необхідність стягнення суми боргу із відповідача на користь позивача. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд зазначає наступне. Відповідно до положень ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При цьому, в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 року по справі № 826/1216/16 визначено, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Згідно рішення Конституційного Суду України від 30.09.2009 року № 23рп/2009, правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права. Встановлена на законодавчому рівні можливість сторін отримати відшкодування понесених витрат на правничу допомогу сприяє нормальному розвитку галузі, дозволяє учасникам судових процесів залучати для захисту своїх прав кваліфікованих адвокатів, даючи при цьому таким особам законне право сподіватись на повне або часткове відшкодування понесених витрат у разі доведення власної правової позиції. 01.03.2021 року між Адвокатським бюро «Олександра Шкребтієнка», в якості Виконавця, і ТОВ «Фінфорс», в якості Замовника, укладено Договір про надання правової допомоги, за умовами якого Виконавець взяв на себе зобов`язання в порядку та на умовах, визначених Договором та додатками до нього, надавати Замовнику професійну правничу (правову) допомогу адвоката, шляхом захисту прав, свобод і законних інтересів Замовника, представництва його інтересів, зокрема, перед фізичними та юридичними особами, в органах державної влади, прокуратури, МВС, СБУ, Національної поліції, державної або приватної виконавчої служби, органах нотаріату, державними/приватними нотаріусами, на підприємствах, установах та організаціях всіх форм власності, а також у судах будь-якої інстанції (а.с.91-92). Вартість та перелік послуг, що входять до складу правової (правничої) допомоги під час стягнення із боржника [PERSON] у судовому порядку суми боргу за кредитним договором № 454792-А від 26.12.2018 року, визначений Додатком № 1 від 01.09.2021 року до Договору про надання правової допомоги від 01.03.2021 року (а.с.92). Згідно вказаного Додатку, підписаного сторонами, розмір гонорару (винагороди) адвоката складає 9450,00 грн. і підлягає сплаті не пізніше 60 банківських днів від дати укладення Додатку. На виконання умов Договору, 03.11.ТОВ «Фінфорс» було сплачено на користь АБ «Олександра Шкребтієнка» 9450,00 грн. в якості оплати за надану правову (правничу) допомогу, що підтверджується платіжним дорученням № 1615 від 03.11.2021 року (а.с.93). Тобто, факт надання та понесення витрат на професійну правничу допомогу підтверджений належним чином. За правилом п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, в разі задоволення позовних вимог інші судові витрати, серед яких витрати на професійну правничу допомогу, покладаються на відповідача. Разом з тим, ч. 4 ст. 137 ЦПК України встановлено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Зважаючи на викладене, враховуючи типовість та незначну складність цивільних справ про стягнення заборгованості за кредитними договорами, підтвердженням чого є судова практика про розгляд вказаної категорії спорів у порядку спрощеного позовного провадження, беручи до уваги законодавство, яким регулюються спірні правовідносини, суд критично сприймає наданий позивачем розрахунок визначення вартості юридичних послуг та вважає його неспівмірним зі складністю справи, витраченим часом та обсягом виконаних адвокатом робіт, у зв`язку з чим приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь ТОВ «Фінфорс» витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 3000,00 грн. У відповідності до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути 2270,00 грн. в рахунок повернення судового збору.

Outcome: partial