Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-24 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінпром Маркет», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Євген Михайлович, Покровський районний відділ державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) про визнання нотаріального напису таким, що не підлягає виконанню, в якому просив визнати таким, що не підлягає виконанню нотаріальний напис, № 2850 від 17 липня 2020 року та стягнути з відповідача судові витрати, які складаються із судового збору в розмірі 1362 грн. Обґрунтовуючи позовні вимоги зазначив, що 10.09.2021 року за місцем роботи позивача від державного виконавця Леоненко В.В. надійшла постанова про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, яке було прийнято на основі виконавчого напису № 2850, виданого Остапенко Є. М., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу від 17.07.2020 року про стягнення на користь ТОВ «Фінпром Маркет» суму у розмірі 31 653 грн.78 коп (тридцять одна тисяча шістсот п`ятдесят три гривні сімдесят вісім копійок). Позивач звернувся до державного виконавця Покровського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) Леоненко В.В. з метою отримати копію документів, що надійшли до виконавчої служби, а також копію постанови про відкриття виконавчого провадження від 02.07.2021 року, копію постанови про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 04.08.2021 року. Відповідно до отриманої копії кредитного договору № 605161135 від 30.03.2012 року, позивач дійсно брав кредит на суму 14 927 грн. 32 коп (чотирнадцять тисяч дев`ятсот двадцять сім грн. тридцять дві коп.) на строк 36 місяців, під 0,01 % річних, та в договорі не було вказано щодо жодних санкцій у разі будь-якого порушення договору. Позивач відповідно до договору сплачував кредитне зобов`язання та після кінця виплат від кредитора ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» протягом строку від порушення фінансових зобов`язань, тобто від 2015 року по 2018 рік жодним чином не звертався до позивача, не вимагав жодних повернень грошових сум та/або процентів. Замість цього, Кредитор укладає договір відступлення прав вимоги № 20/01/20-1/1 від 20 січня 2020 року з ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», які, в свою чергу, уклали договір про відступлення прав вимоги з ТОВ «Фінпром Маркет» № 20/ФК від 09 липня 2020 року. ТОВ «Фінпром Маркет» звернулося до приватного нотаріуса Остапенко Є. М., який видав виконавчий напис від 17 липня 2020 року, за яким відповідач звернувся до Покровського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) за для стягнення заборгованості у розмірі 31 653 грн.78 коп (тридцять одна тисяча шістсот п`ятдесят три гривні сімдесят вісім копійок) з позивача. Натомість, позивач, коли дізнався про факт вчиненого діяння відповідачем, звернувся в усній формі до первинного кредитора та установ, через які робилися платежі, але отримав відповідь про те, що даних відповідно до виконаних або невиконаних зобов`язань немає ні в первинного кредитора, ні в установі, через яку сплачувалися гроші. Відповідачем в виконавчому написі було зазначено, що тіло по кредиту складає 3791 грн 86 коп. (три тисячі сімсот дев`яносто одна гривня вісімдесят шість копійок), що відповідно до наданого відповідачем графіку платежів показує те, що на думку відповідача та первинного кредитора позивач не сплачував кредит з 31.12.2014 року, тобто на момент вчинення останнього платежу згідно графіку, 31.03.2015 року, первинний кредитор не міг не знати про порушене право, про те він не звертався до позивача з жодними вимогами про відновлення порушеного, на думку первинного кредитора, права. А тому, враховуючи зазначене вище, позивач вважає, що нотаріальний напис № 2850 від 17.07.2021 року, вчинено з грубими порушеннями порядку вчинення виконавчих написів нотаріусами, і, як наслідок, відкрито неправомірне провадження щодо виконання вказаного виконавчого напису про звернення стягнення грошових коштів, в зв`язку з чим [PERSON] вимушений звернутися до суду. Розгляд справи здійснювався на підставі ст. ст. 274, 279 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, надіслав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Представник відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінпром Маркет» в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, відповідно до положень ч.11 ст.128 ЦПК України, а також з урахуванням постанови Верховного Суду від 27.03.2019 року (у справі №201/6092/17, провадження №61-48215св18), відзиву на позовну заяву не надав, тому суд вважає за можливе розглянути справу відповідно правил ст. ст. 280, 287, 288 ЦПК України - заочно. Позивач не заперечує проти винесення заочного рішення. Третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Представник третьої особи Покровського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи, 17.07.2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. було вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 2850 про стягнення з [PERSON] невиплачені в строк грошові кошти на користь ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ», якому ТОВ «Фінансова компанія управління активами», відступлено право вимоги на підставі Договору факторингу № 20/ФК від 09 (дев`ятого) липня 2020 року, якому в свою чергу Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», відступлено право вимоги на підставі договору відступлення прав вимоги №20/01/20-1/1 від 20 (двадцятого) січня 2020 року, якому в свою чергу Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія» Центр фінансових рішень», на підставі Договору відступлення прав вимоги № 20170714 від 14 (чотирнадцятого) липня 2017 року, відступлено право вимоги за кредитним договором № 605161135 від 30.03.2012 року, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та [PERSON] . Загальна сума заборгованості становить 31 653,78 грн. (а. с. 30). Отже, даний виконавчий напис було вчинено на підставі того, що 30.03.2012 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та [PERSON] був укладений Кредитний договір № 605161135, відповідно до умов якого останній отримав кредит. Відповідно до статті 88 Закону України «Про нотаріат», нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. При цьому, ст. 50 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. За результатами аналізу вищенаведених норм можна дійти наступних висновків. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому, вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само, на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 ЗУ «Про нотаріат»). Однак, характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками наданими стягувачем документами згідно з Переліку документів за якими стягнення проводиться у безспірному порядку. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак, сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості, як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15,16,18 ЦК України, ст. 50, 87, 88 ЗУ «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто, боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Тому, при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не обмежується лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі необхідно перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду №201/11696/16-ц від 10 квітня 2019 року. Згідно з п. 3.2. глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22 лютого 2012 року в редакції, чинній на час вчинення виконавчого напису, безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172. Відповідно до п. 1-1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172, нотаріусу, окрім іншого, повинні бути надані оригінали розрахункового документа про надання послуг поштового зв`язку та опису вкладення, що підтверджують надіслання боржнику письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання. При вчиненні напису приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. посилається на ст. 87 Закону України «Про нотаріат» та пункт 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 р. №1172, але при цьому у розпорядженні нотаріуса були відсутні необхідні для стягнення заборгованості у безспірному порядку: оригінали розрахункового документа про надання послуг поштового зв`язку та опису вкладення, що підтверджують надіслання боржнику письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання та підтверджують отриманням ним даної вимоги. Крім того, доказів на підтвердження вказаних обставин відповідачем суду надано не було. Звертаючись до суду з позовом [PERSON] вказував на те, що період нарахування нібито існуючої заборгованості є спірним та необґрунтованим. Однак, нотаріус, вчиняючи виконавчий напис, не перевірив факту наявності чи відсутності спору щодо заборгованості. В зв`язку з чим, судом розглянуто справу на підставі наявних у справі доказів. Так, судом встановлено, що нотаріус при вчиненні оспорюваного виконавчого напису не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за виконавчим написом, чим порушив норми Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. За таких обставин, між сторонами існував та існує не вирішений судом спір щодо наявної заборгованості. Зазначене спростовує безспірність заборгованості боржника (правовий висновок Верховного Суду України, викладений у постановах від 4 березня 2015 року в справі № 6-27цс15, від 11 березня 2015 року в справі № 6-141цс14). У зв`язку з наведеним, заборгованість по кредиту має спірний характер, а виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 2850, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. від 17.07.2020 року про стягнення заборгованості з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінпром Маркет», необхідно визнати таким, що не підлягає виконанню. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для визнання оспорюваного виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. У відповідності до частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У матеріалах справи наявні квитанція про сплату позивачем судового збору у розмірі 908,00 грн. за подання позову до суду, а також квитанція про сплату позивачем судового збору у розмірі 454,00 грн. за подання до суду заяви про забезпечення позову. Оскільки позов підлягає задоволенню, з відповідача на користь позивача слід стягнути суму сплаченого позивачем судового збору, а саме 1362,00 грн. (908,00+454,00). На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved