Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-31 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Алекскредит» (надалі-ТОВ «Алекскредит»), приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Дорошкевич В.Л., приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. про визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчого напису, вчиненого приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. 08 липня 2020 року за реєстром №10617. В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначено, що 29 жовтня 2019 року між [PERSON] та ТОВ «Алекскредит» був укладений кредитний договір №2851472 на суму 8000,00 грн. термін повернення даного кредиту становить 30 календарних днів-до 28.11.2019 року, п.1.6 договору передбачено, що спеціальна процентна ставка за один день користування кредитом після узгодженого строку повернення кредиту (у випадку виникнення заборгованості, прострочення кредиту) становить 3,00%, що суперечить положенням чинного законодавства щодо заборони нарахування відсотків за користування грошовими коштами поза строком кредитування. Оскільки позивач була позбавлена можливості своєчасно вносити платежі за кредитом, відповідач звернувся до приватного нотаріуса і 08 липня 2020 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. був виданий виконавчий напис №10617 про стягнення з позивача заборгованості за вказаним кредитним договором у сумі 13228,80 грн. в тому числі заборгованості за відсотками, яка нарахована за період з 18 по 31 січня 2020 року, тобто поза межами строку дії кредитного договору. Окрім цього, позивач вважає, що зазначений виконавчий напис слід визнати таким, що не підлягає виконанню, оскільки він вчинений нотаріусом із порушенням вимог чинного законодавства, зокрема ст.ст.87,88 Закону України «Про нотаріат», Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України №296/5 від 22.02.2012 року, якими передбачено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи лише за умови, що йому подані всі необхідні документи, визначені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №1172 від 29.06.1999 року і вони підтверджують безспірність заборгованості. Однак сам по собі цей факт не свідчить про відсутність спору щодо заборгованості як такого. При цьому, діюча редакція зазначеного Переліку визначає можливість вчинення виконавчого напису нотаріуса лише на підставі оригіналу нотаріально посвідченого договору, оскільки постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року у справі №826/20084/14, яка залишена без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року визнано незаконною постанову Кабінету Міністрів України №662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», зокрема в частині доповнення Переліку новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин». Таким чином, діюча редакція зазначеного Переліку визначає можливість вчинення виконавчого напису нотаріуса лише на підставі оригіналу нотаріально посвідченого договору, однак в даному випадку кредитором було надано приватному нотаріусу кредитний договір, який нотаріально посвідчений не був. Також як слідує із тексту виконавчого напису у ньому невірно зазначено адресу місця проживання боржника, яка не відповідає дійсності, що суперечить вимогам п.п.2.1, п.2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій. Також всупереч п.п.2.3, п.2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій позивачу не було надіслано повідомлення про усунення порушень та сплату заборгованості. Враховуючи вищенаведене у приватного нотаріуса були відсутні підстави вважати, що розмір заборгованості позивача перед стягувачем за вказаним кредитним договором є безспірним. Із врахуванням наведеного, просить позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. від 08 липня 2020 року за реєстром №10617, стягнути з відповідача на її користь 908,00 грн. сплаченого судового збору та 11200,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу. Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 15 березня 2021 року вказану справу направлено за підсудністю до Яремчанського міського суду Івано-Франківської області та відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22 червня 2021 року передано у провадження судді Ваврійчук ТЛ. Ухвалою суду від 29 червня 2021 року відкрито провадження у вказаній цивільній справі та призначено її до розгляду за правилами загального позовного провадження. 11 серпня 2021 року від відповідача ТОВ «Алекскредит» надійшов відзив на позов відповідно до якого відповідач просить у задоволенні позову відмовити. Зазначено, що 29 жовтня 2019 року між позивачем та відповідачем був укладений кредитний договір №2851472, у зв"язку із невиконанням [PERSON] взятих на себе зобов`язань, виникла заборгованість за кредитом, яка не була погашена. Відповідачем було направлено на адресу боржника претензію з вимогою про погашення заборгованості, яку [PERSON] отримала, однак не відреагувала залишила без реагування, будь-яких заперечень не подала, що свідчить про визнання не вимоги відповідача у повному обсязі, наслідком чого послужило звернення до приватного нотаріуса за вчиненням виконавчого напису. Позивачем у встановленому законом порядку не спростовано, що заборгованість за кредитом на день вчинення виконавчого напису була іншою ніж та, яка запропонована до стягнення, доказів повного чи часткового погашення боргу, наявності спору щодо розміру заборгованості. Таким чином, відповідач звернувся до приватного нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису до якої було долучено повний пакет документів, визначених п.2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1172 від 29.06.1999 року, зокрема оригінал кредитного договору з додатками до нього та засвідчену виписку з рахунку боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості, при цьому розмір боргу визначено із врахуванням платежів, внесених на погашення кредиту, а у відповідності до діючого законодавства та правових висновків Верховного Суду обов`язок доказування наявність спору з приводу наявності чи відсутності заборгованості за кредитним договором покладено саме на боржника. При зверненні до нотаріуса відповідачем було зазначено місце проживання боржника згідно наявної у стягувача інформації. На підставі отриманих документів, які в повному обсязі відповідають вимогам постанови Кабінету Міністрів України №662 від 26 листопада 2014 року приватний нотаріус вчинив виконавчий напис. Окрім цього, відповідачем зазначено, що посилання позивача на втрату чинності постановою Кабінету Міністрів України №662 від 26.11.2014 року є помилковим, оскільки постанови Кабінету Міністрів України втрачають чинність не з моменту винесення судом рішення про їх недійсність, а саме з моменту офіційного опублікування відповідних змін про втрату постановами чинності з визначених законодавством підстав. На момент вчинення спірного виконавчого напису жодних змін до постанови Кабінету Міністрів України №662 від 26 листопада 2014 року про втрату її чинності внесено не було, будь-які публікації у вигляді постанов КМУ в Офіційному віснику України чи в Урядовому кур`єрі стосовно внесення змін чи визнання її нечинною відсутні. Щодо вимоги позивача про стягнення витрат на правничу допомогу, вказано, що відповідач заперечує щодо вказаної суми витрат, оскільки наданий розрахунок не є співмірним із предметом спору, а також не підтверджений належними доказами. Так, із наданих позивачем Додатку №1 від 15 лютого 2021 року до Договору №Д21-02-08 від 11 лютого 2021 року та квитанції неможливо встановити, що вказані грошові кошти були сплачені саме за надання правової допомоги за даним предметом спору. У додатках до договору відсутній розрахунок виконаних адвокатом та здійснених ним витрат часу по кожному із виду робіт, необхідних для надання правничої допомоги, а сума правничої допомоги не є співмірною із даним спором, який є справою незначної складності, а тому вказана сума за консультації та складання процесуальних документів свідчить про намагання штучно збільшити обсяг робіт АО «Юридична компанія «ЛІГАЛ ГРУП». Із урахуванням викладеного відповідач вважає недоведеною суму витрат на професійну правничу допомогу і просить суд відмовити у її відшкодуванні. 06 вересня 2021 року від представника позивача [PERSON] -адвоката Геника А.В. надійшла відповідь на відзив у якій зазначено, що відповідачем не представлено будь-яких доказів того, що позивачу дійсно була направлена претензія із вимогою про погашення заборгованості за кредитом, а також незважаючи на вимоги законодавства позивачу не було надіслано повідомлення про усунення порушення не дивлячись на те, що стягувачу була відома інформація щодо реєстрації місця проживання боржника, що в свою чергу засвідчує той факт, що не було дотримано вимоги законодавства щодо порядку вчинення виконавчого напису. Посилання відповідача на необхідність застосування до спірних правовідносин п.2 Положення Розділу ІІ Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, в редакції змін, внесених постановою Кабінету Міністрів України №662 від 26 листопада 2014 року є помилковим, оскільки в даному випадку підлягає застосуванню постанова КМУ №1172 і відповідний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 12 березня 2020 року у справі №757/24703/18-ц, тобто виключно на оригіналі нотаріально посвідченого договору. Також слід врахувати, що у заяві про вчинення виконавчого напису зазначено місце проживання боржника- [ADDRESS] , в той час як у кредитному договорі зазначено місце реєстрації та фактичне місце проживання [PERSON] - [ADDRESS] та [ADDRESS] . Щодо розміру витрат на правничу допомогу зазначено, що відповідно до попереднього(орієнтовного) розрахунку суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи, то позивач несе витрати пов`язані із професійною правничою допомогою, розмір яких узгоджено з АО «Юридична компанія «ЛІГАЛ ГРУП» згідно договору про надання правової допомоги та здійснення представництва №Д21-02-08 від 11 лютого 2021 року в якому визначена вартість правової допомоги, а також квитанції про оплату послуг згідно Додатку №1 від 15 лютого 2021 року, якою підтверджено факт зарахування коштів, сплачених позивачем на підставі вказаного правочину у сумі 11200,00 грн., зазначений розрахунок витрат є попереднім, а остаточний буде наведений в акті виконання наданих послуг, який позивачем буде надано до завершення розгляду справи. Вказаний розмір витрат є спів мірним зі складністю справи та сумою заявленою до стягнення. 08 вересня 2021 року року судом постановлено ухвалу про витребування у ТОВ «Алекскредит», приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Дорошкевич В.Л., приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С.належно завіреної копії оскаржуваного виконавчого напису нотаріуса та документів, що стали підставою для його вчинення. Ухвалою суду від 16 листопада 2021 року підготовче провадження у даній справі закрито та призначено її до судового розгляду по суті. У судове засідання позивач [PERSON] та її представник адвокат Геник А.В. не з`явилися. Від представника позивача надійшло клопотання про розгляд справи у відсутності позивача та його представника. Заявлені позовні вимоги просить задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача ТОВ «Алекскредит» у судове засідання не з`явився, проте у відзиві на позов міститься копотання про розгляд справи у відсутності представника відповідача із врахуванням поданих заперечень. Треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору- приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Дорошкевич В.Л., приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С., у судове засідання не з`явилися, не повідомивши причин неявки, хоча про день та час розгляду справи належно повідомлялися. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України суд розглянув справу у відсутності сторін без фіксації судового процесу технічними засобами. Суд, розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши наявні у справі докази, вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав. Відповідно до п.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Встановлено, що 29 жовтня 2019 року між ТОВ «Алекскредит» та [PERSON] був укладений договір про надання кредиту №2851472 за умовами якого позичальнику були надані у позику грошові кошти у сумі 8000,00 грн. на строк 30 днів до 28 листопада 2019 року, шляхом перерахування коштів на картковий рахунок позичальника, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі базової ставки 1,7 %, орієнтовна сукупна вартість кредиту складає 12080,00 грн., з яких: 4080,00 грн.-нараховані відсотки в межах узгодженого строку повернення кредиту. Спеціальна процентна ставка за один день користування кредитом після узгодженого строку повернення кредиту(у випадку виникнення заборгованості, прострочення кредиту)-3,00%. що підтверджується наданою позивачем та приватним виконавцем Дорошкевич В.Л. копією зазначеного договору кредиту. У вказаному договорі зазначено адресу реєстрації місця проживання позичальника [PERSON] ,- [ADDRESS] , та адресу фактичного проживання- [ADDRESS] . 28 листопада 2019 року між сторонами укладено додаткову угоду про зміну умов договору про надання кредиту №2851472, відповідно до якої вказана угода змінює та доповнює графік платежів за кредитом, на дату укладення цієї угоди позичальник сплачує фактично нараховані проценти за користування кредитом за період з 29 жовтня 2019 року по 28 листопада 2019 року у розмірі 3264,00 грн. та плату(штраф) за зміну умов договору у сумі 150 грн. Сторони встановили строк дії договору з 29 жовтня 2019 року до кінцевої дати виконання договору 05 червня 2020 року (включно). 27 грудня 2019 року між сторонами укладена додаткова угода про зміну умов договору про надання кредиту №2851472 від 29 жовтня 2019 року, відповідно до якої сторонами погоджено продовжити базовий період за кредитним договором до 17 січня 2020 року(включно). На дату укладення цієї угоди позичальник сплачує фактично нараховані проценти за користування кредитом за період з 29 жовтня 2019 року по 27 грудня 2019 року у сумі 6419,20 грн. та плату(штраф) за зміну умов договору у сумі 100,00 грн, орієнтовна загальна вартість кредиту збільшена на 2176,00 грн. Вказані додаткові угоди підписані позичальником із використанням електронного підпису за допомогою одноразового ідентифікатора. 08 липня 2020 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за №10617 про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Алекскредит» заборгованості за кредитним договором №2851472 від 29 жовтня 2019 року. Стягнення заборгованості проводиться за період з 18 січня 2020 року по 31 січня 2020 року. Сума заборгованості складає 13228,80 грн., в тому числі прострочена заборгованість за сумою кредиту-8000,00 грн., прострочена заборгованість по несплачених відсотках за користування кредитом-5228,80 грн., а також плата за вчинення виконавчого напису нотаріуса- 1800,00 грн. Загальна сума, що підлягає стягненню становить 15028,80 грн. При цьому у даному виконавчому написі зазначено місце реєстрації боржника- [ADDRESS] та фактичне місце проживання- [ADDRESS] , що не відповідає інформації щодо місця проживання та реєстрації [PERSON] , зазначеній у кредитному договорі. 21 липня 2020 року приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Дорошкевич В.Л. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП№62620699 з примусового виконання виконавчого напису, вчиненого приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. 08 липня 2020 року, за реєстром №10617. За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до ст.18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» № 3425-XII від 02 вересня 1993 року та іншими актами законодавства України (ч.1 ст. 39 Закону України «Про нотаріат»). Таким актом є, зокрема Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій). Так, згідно зі ст.87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Аналогічні правила та умови вчинення виконавчого напису викладено у Порядку вчинення нотаріальних дій (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій). Відповідно до положень п.п.1.1. п.1 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має проводитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій). Відповідно до п.1.2 п.1 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій заборгованість або інша відповідальність боржника визнається безспірною і не потребує додаткового доказування у випадках, якщо подані для вчинення виконавчого напису документи передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України. Аналіз підпункту 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій, дає підстави дійти висновку про те, що вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих кредитором повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень боржнику. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу. Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій. Нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти (стаття 50 Закону України «Про нотаріат»). За результатами аналізу вищенаведених норм можна дійти таких висновків. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак, характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. Із урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами у повному обсязі чи в їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Підставами оскарження виконавчих написів може бути як порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і необґрунтованість вимог до боржника. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі № 137/1666/16-ц, постанові Верховного Суду від 17 вересня 2020 року у справі №759/6167/18. Пунктом 2 Розділу «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» Переліку в редакції змін, внесених постановою Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року, встановлено, що для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, подаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Разом з тим, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі №826/20084/14, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року, визнано незаконною та нечинною Постанову Кабінету Міністрів України №662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», у тому числі в частині доповнення переліку після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості». Згідно з пунктом 10.2 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України №7 від 20 травня 2013 року «Про судове рішення в адміністративній справі», визнання акта суб`єкта владних повноважень нечинним означає втрату чинності таким актом з моменту набрання чинності відповідним судовим рішенням або з іншого визначеного судом моменту після прийняття такого акта. Київський апеляційний адміністративний суд, взявши до уваги зазначений пункт 10.2 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України № 7 від 20 травня 2013 року «Про судове рішення в адміністративній справі», дійшов висновку про необхідність визнання нечинною постанови Кабінету Міністрів України №662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, з моменту її прийняття. Оскаржуваний виконавчий напис вчинений нотаріусом 08 липня 2020 року, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі №826/20084/14. З огляду на викладене до спірних правовідносин підлягає застосуванню постанова Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» № 1172 в редакції від 29 листопада 2001 року. Пунктом 1 зазначеного Переліку в редакції від 29 листопада 2001 року передбачено, що для одержання виконавчого напису за нотаріально посвідченими угодами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно, нотаріусу подаються: а) оригінал нотаріально посвідченої угоди; б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 29 січня 2019 року у справі № 910/13233/17. Верховний Суд у своїй постанові від 12 березня 2020 року у справі №757/24703/18-ц дійшов висновку, що оскільки серед документів, наданих банком нотаріусу для вчинення виконавчого напису, відсутній оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів), за яким стягнення заборгованості може провадитися у безспірному порядку, а надана нотаріусу анкета-заява позичальника не посвідчена нотаріально, отже не могла бути тим договором, за яким стягнення заборгованості могло бути проведено у безспірному порядку шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Матеріали справи не містять інформації щодо переліку документів, наданих відповідачем приватному нотаріусу Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С., які послужили підставою для вчинення оскаржуваного виконавчого напису нотаріуса. Водночас, із наданої позивачем та приватним виконавцем Дорошкевич В.Л. копії договору про надання кредиту №2851472 від 29 жовтня 2019 року, укладеного між [PERSON] та ТОВ «Алекскредит», на підставі якого вчинений оскаржуваний виконавчий напис нотаріуса, вбачається, що вказаний не був нотаріально посвідчений. Таким чином, в даному випадку у нотаріуса були відсутні повноваження на вчинення виконавчого напису на копії кредитного договору, який не був нотаріально посвідчений та не відносився до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Обґрунтовуючи позов, позивач [PERSON] серед іншого, послалась на те, що виконавчий напис вчинено без попереднього направлення їй стягувачем будь-якої письмової вимоги та без надання нотаріусу документів, що підтверджують безспірність суми боргу, а нарахування відсотків проведено поза межами строку дії договору позики. Відповідно до висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, від 4 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц, від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України. Як слідує зі змісту договору про надання кредиту №2851472 від 29 жовтня 2019 року термін дії даного договору становить 30 днів- до 28 листопада 2019 року, загальна вартість кредиту -11648,00 грн., розмір відсотків за користування кредитом в межах узгодженого строку повернення кредиту-3264,00 грн. Разом з тим, відповідно до виконавчого напису нотаріуса №10617 від 08 липня 2020 року розмір простроченої заборгованості по несплачених відсотках за користування кредитом становить 5228,80 грн., стягнення боргу проведено за період з 18 по 31 січня 2020 року. Матеріали справи не містять жодних підтверджень, що додаткові угоди від 28 листопада 2019 року та від 27 грудня 2019 року, якими змінено строк повернення кредиту, були належним чином погоджені та підписані позивачем, яка ознайомилася зі змістом зазначених угод та погодилася з їх умовами. У постанові від 13 жовтня 2021 року у справі № 554/6777/17-ц Верховний Суд зазначив, що чинне законодавство України не зобов`язує нотаріуса викликати позичальника і з`ясовувати наявність чи відсутність його заперечень проти вимог позикодавця. Проте, право позичальника на захист його інтересів забезпечується шляхом направлення йому повідомлення про заборгованість та необхідність її погашення. Однак, враховуючи те, що нотаріальне провадження є безспірним, для забезпечення такої безспірності нотаріусові бажано з`ясувати у позичальника наявність заперечень щодо вчинення виконавчого напису або сплати ним боргу. Учинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих кредитором повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень боржнику. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка на письмовому повідомленні про його отримання. Неотримання боржником вимоги про усунення порушень за кредитним договором об`єктивно позбавляє його можливості бути вчасно проінформованим про наявність заборгованості та можливості надати свої заперечення щодо неї або оспорити вимоги кредитора. Якщо боржник не має можливості подати нотаріусу заперечення щодо вчинення виконавчого напису або висловити свою незгоду з письмовою вимогою про сплату боргу чи повідомити про наявність спору між нею та відповідачем щодо суми заборгованості, це об`єктивно виключає можливість вчинення виконавчого напису. Аналогічні висновки викладено у постанові Верховного Суду від 10 листопада 2021 року у справі №758/14854/20. Відповідачем не надано суду доказів, які підтверджують факт направлення стягувачем позивачу (боржнику) листа-повідомлення з вимогою сплатити борг і доказів отримання/неотримання позичальником такого листа. Вказані обставини, на переконання суду, свідчать про те, що на момент вчинення оскаржуваного виконавчого напису нотаріуса заборгованість [PERSON] за кредитним договором №2851472 від 29 жовтня 2019 року не могла вважатись безспірною. Таким чином, суд приходить до переконання, що в даному випадку у нотаріуса були відсутні повноваження на вчинення виконавчого напису на договорі кредиту, укладеному між [PERSON] та ТОВ «Алекскредит», який не був нотаріально посвідчений та не відноситься до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, а тому наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника». Подібна позиція наведена у постанові Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі № 158/2157/17. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 21 вересня 2021 року у справі № 910/10374/17 дійшла висновку, що порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Однією з засад судочинства, регламентованих п.4 ч.3 ст.129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Згідно ч. 3 ст.12 ЦПК України, ч.ч.1,6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин(фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. У відповідності до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з"ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. За таких обставин, суд, на основі всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього з`ясування фактичних обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, з`ясувавши їх достатність і взаємний зв`язок у сукупності, приходить до переконання, що виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. 08 липня 2020 року за реєстром №10617 про стягнення з [PERSON] в користь ТОВ «Алекскредит» заборгованості за кредитним договором №2851472 від 29 жовтня 2019 року за період з 18 по 31 січня 2020 року у розмірі 13228,80 грн. в тому числі: прострочена заборгованість по кредиту 8000,00 грн., прострочена заборгованість по несплачених відсотках за користування кредитом 5228,80 грн., а також 1800,00 грн.плати за вчинення виконавчого напису, слід визнати таким, що не підлягає виконанню. В силу п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України з відповідача слід стягнути в користь позивача сплачений судовий збір в сумі 908,00 гривень. Щодо вимоги позивача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу суд зазначає наступне. Відповідно частини першої, пунктів 1, 4 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до вимог ч.1 ст.134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. До позовної заяви позивачем долучено Додаток №1 від 15 лютого 2021 року до Договору №Д21-02-08 від 11 лютого 2021 року, укладеного між [PERSON] та АО «Юридична компанія «ЛІГАЛ ГРУП», відповідно до якого клієнт уповноважує виконавців на здійснення підготовки та збирання доказів необхідних для подання позовної заяви, зокрема надсилання адвокатського запиту вартість 1200 грн.; підготовки, формування правової позиції по справі вартістю 2000,00 грн.; підготовку, формування позовної заяви з додатками та надсилання їх до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області вартістю 5000 грн.; участь у всіх судових засіданнях необхідних для розгляду справи, незалежно від їх кількості вартістю 3000,00 грн.; квитанцію АТ КБ «ПриватБанк» №0.0.2029378453.1 від 24 лютого 2021 року відповідно до якої [PERSON] сплачено на рахунок АО «Юридична компанія «ЛІГАЛ ГРУП» грошові кошти у сумі 11200,00 грн. Відповідно до частин першої-шостої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу та розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення від 06 липня 2015 року у справі «Заїченко проти України»). Таким чином, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення. Подібні правові висновки висловлені у постановах Верховного Суду від 13 червня 2018 року (справа № 757/47925/15-ц), від 20 червня 2018 року (справа № 127/1284/14-ц), від 27 червня 2018 року (справа № 554/9348/15-ц), від 25 липня 2018 року (справа № 522/4198/17-ц). У ході розгляду справи представником позивача не надано суду належних і допустимих доказів на підтвердження розміру та обґрунтованості понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу, зокрема договору про надання правової допомоги, акта приймання- передачі наданих послуг, а також до закінчення судових дебатів у справі не зроблено відповідну заяву про те, що вказані докази будуть подані ним протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, а тому витрати на правничу допомогу не можуть вважатись документально підтвердженими. Із врахуванням наведеного суд приходить до переконання, що позовні вимоги [PERSON] в частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу до задоволення не підлягають у зв`язку із недоведеністю. На підставі наведеного,

Outcome: partial