Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-01 00:00:00

У вересні 2021 року [PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом та свої вимоги мотивує тим, що судовим наказом Зарічного районного суду м.\~Суми у справі № 591/2579/20 з нього на користь відповідачки стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] в розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу) платника податків, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, до повноліття. Зазначає, що з 15 грудня 2020 року їх донька проживає з ним та перебуває на його повному утриманні. Їх спільна донька зв`язок з матір`ю не підтримує, рішення проживати разом з ним вона прийняла самостійно. В той же час він продовжує сплачувати аліменти на утримання їх спільної дитини на користь відповідачки, але ці кошти не доходять до самої дитини. Така ситуація не відповідає законним інтересам їхньої дочки і позбавляє його, як батька, додаткових коштів, які необхідні на утримання дитини. Посилаючись на вказані обставини, позивач просить припинити стягнення з нього аліментів на користь [PERSON] на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , на підставі судового наказу, виданого Зарічним районним судом м. Суми від 08 травня 2020 року про стягнення аліментів у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку, щомісячно, до досягнення повноліття, починаючи стягнення з 05 травня 2020 року; судовий наказ Зарічного районного суду м.\~Суми від 08 травня 2020 року у справі № 591/2579/20 про стягнення з нього аліментів визнати таким, що не підлягає виконанню та відкликати; стягнути з відповідачки на його користь аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини з усіх видів її заробітку, щомісячно, до досягнення повноліття, починаючи стягнення з дня подачі позову. Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 08 вересня 2021 року позовну заяву залишено без руху. Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 07 жовтня 2021 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання на 02\~листопада 2021 року. 02 листопада 2021 року протокольною ухвалою суду підготовче судове засідання відкладено на 30\~листопада 2021 року у зв`язку з неякою в судове засідання відповідача. Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 30 листопада 2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду на 19\~січня 2022 року. 19 січня 2022 року судове засідання відкладено на 02 лютого 2022 року у зв`язку з неякою в судове засідання відповідача. В судове засідання сторони не з`явились. Від позивача [PERSON] надійшла заява про розгляд справи без його участі, позов підтримує, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідачка [PERSON] про розгляд справи повідомлялась належним чином, про причини неявки суд не повідомила, відзив у встановлений судом строк не подала. В судовому засіданні свідок [PERSON] , який є знайомим позивача, повідомив, що знав [PERSON] як його дружину. [PERSON] знає по роботі 6-7 років. Йому відомо, що [PERSON] та [PERSON] розлучились. Позивач декілька років живе в с. Могриця, він заїжджає до нього в гості. Влітку 2020 року дочка у батька ще не жила. Коли він приїздив до нього в червні, вересні та жовтні 2021 року, то спілкувався з донькою, яка повідомила, що вона проживає з батьком з зими 2020 року. Батько водить її до школи та гуртків до м. Суми, потім забирає. Вибір місця проживання з батьком був її особистим, вона сама їй сказала, що жити з матір`ю не хоче. Також йому відомо, що у [PERSON] 2 доньки, старша повнолітня. У них гарні стосунки. Свідок [PERSON] , який є другом позивача, повідомив, що [PERSON] це колишня дружина [PERSON] , вони розлучились. Дитина проживає разом з Геннадієм в с. Могриця, він часто приїжджає до них в гості. Ліка проживає з батьком з 2020 року. Геннадій возить її до школи на машині в м.\~Суми. Відповідачка живе окремо на [ADDRESS] . Зі згоди позивача, викладеної в письмовій заяві, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. У зв`язку з неявкою сторін в судове засідання фіксація судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалась, що відповідає положенням ч. 2 ст.\~247 ЦПК України. Дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд дійшов висновку про задоволення позову, виходячи з наступного. Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що [INFO] народилась [PERSON] , батьками якої записані [PERSON] та [PERSON] (а.с. 4). Судовим наказом Зарічного районного суду м. Суми від 08 травня 2020 року у справі №\~591/2579/20 стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дитини доньки [PERSON] , [INFO] , батьком якої є боржник [PERSON] у розмірі ј частини заробітку (доходу) платника податків [PERSON] , але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, починаючи стягнення з 05 травня 2020 року (а.с. 5). Згідно частини першої статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до положень статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Відповідно до ч.ч. 1, 2 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789 ХІІ(78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умови життя, необхідні для розвитку дитини. Згідно з частиною першою статті 3 Конвенції про права дитини, частинами сьомою, восьмою статті 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей. В усіх діях щодо дітей незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Відповідно до положень частини першої статті 3, частини першої статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76). Аналіз наведених норм права, зокрема й практики Європейського суду з прав людини, дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). У статті 18 Конвенції про права дитини зазначено про необхідність докладання всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної і однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Частиною 8 ст. 7 Сімейного кодексу України визначено, що регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. За положенням частини 2 ст. 29 ЦК України фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються\~законом. Згідно ч. 2 ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. За правилами частини 4\~статті 273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. За своєю суттю зазначена норма права є нормою матеріального права, оскільки містить право особи на зміну правовідносин, визначених рішенням суду та умови і підстави такої зміни. Той факт, що вона міститься у процесуальному Законі сутті цієї норми не змінює. Отже, за змістом цієї норми права, особа з якої за рішенням суду стягнуто періодичні платежі у випадку зміни будь яких обставин, що впливають на її обов`язок щодо сплати таких платежів, у тому числі щодо припинення такого обов`язку. При цьому зазначена норма не надає чіткого переліку обставин, що впливають на припинення платежів, а тому це можуть бути будь-які обставини, що з урахуванням інтересів першочергово дитини, змінюють обов`язок щодо сплати цих платежів. Аналіз фактичних обставин справи і зібраних у справі доказів свідчить про те, що неповнолітня дитина з грудня 2020 року фактично проживає разом зі своїм батьком позивачем [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Вказані обставини підтверджуються належними і допустимими доказами, зокрема, показаннями свідків [PERSON] та [PERSON] , а також не заперечувались і самою відповідачкою. Доказів тому, що кошти, які стягуються з [PERSON] на користь [PERSON] за судовим наказом від 08 травня 2020 року використовуються в інтересах дитини сторін, матеріали справи не містять. Не містять матеріали справи і доказів щодо участі матері в утриманні дитини, а тому доводи позивача про те, що з грудня 2020 року дитина перебуває на його повному утриманні знайшли своє підтвердження матеріалами справи. Аналіз наведених норм права та практики ЄСПЛ дає підстави для висновку про те, що рівність прав батьків є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені інтереси дитини в ситуації спору, а вже тільки потім права батьків. Присуджені судом аліменти на утримання дитини є його власністю, якою вона через свій малолітній стан не може розпорядитися самостійно, а тільки з участю батьків або органів опіки та піклування. Зважаючи на те, що з грудня 2020 року дитина фактично стала проживати разом з батьком і знаходиться на його утриманні, а їх мати, яка проживає окремо, не довела, що перераховані їй грошові суми аліментів витрачаються на матеріальне забезпечення доньки, що на думку суду мають істотне значення для вирішення заявленого спору виходячи з інтересів дитини, тому відповідно до ст.\~180, ч.\~3 ст.\~181 СК України наявні підстави для припинення стягнення з позивача аліментів на користь відповідачки на утримання малолітньої дитини, оскільки з грудня 2020 року донька не проживає з матір`ю. Аналогічні обставини були предметом дослідження Верховним Судом і його правова позиція викладена у постанові від 23 грудня 2019 року у справі № 648/2062/18, яка відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України має враховуватися судом при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин. За таких\~обставин,\~суд дійшов\~висновку про\~обґрунтованість позовних\~вимог в\~частині припинення\~стягнення з\~позивача на\~користь відповідачки\~аліментів на\~утримання дитини. У зв`язку з ухваленням рішення суду про припинення стягнення аліментів судовий наказ Зарічного районного суду м. Суми від 08 травня 2020 року у справі №\~591/2579/20 (у разі відсутності заборгованості) необхідно відкликати. Щодо позовних вимог про стягнення аліментів, суд виходить з наступного. За положеннями статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Крім того, відповідно до частини 1 та 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20\~листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно з вимогами статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За нормами частини 3 статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до частини 1 та 2 статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Як передбачено частиною 1 статті 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу із дня подання такої заяви. Визначаючи розмір аліментів, суд виходить з того, що відповідачка [PERSON] є особою працездатного віку, дані про осіб, які б перебували на її утримані, відсутні, і вона має об`єктивну можливість виплачувати аліменти. Будь-яких доказів, які б спростовували ці обставини, відповідачка не надала, а матеріали справи не містять. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що визначений позивачем розмір аліментів на утримання дитини буде розумним, достатнім і відповідатиме її інтересам, при цьому не порушуючи прав та інтересів відповідача та інших осіб. Таким чином, позов підлягає задоволенню і з відповідача на користь позивача необхідно стягнути аліменти на утримання неповнолітньої дитини у розмірі 1/4 частини від усіх видів доходу відповідача, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з дня пред`явлення позову з 01 вересня 2021 року, до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до ст. 141 ЦПК України у зв`язку із задоволенням вимоги про звільнення від сплати аліментів необхідно стягнути з відповідача на користь позивачки судові витрати зі сплати судового збору у сумі 908 грн 00 коп. (2270 грн * 0,4) Також з відповідача [PERSON] на користь держави підлягає стягненню судовий збір за позовною вимогою про стягнення аліментів у сумі 908 грн 00\~коп. (2270\~грн * 0,4), оскільки позивач був звільнений від сплати судового збору при подачі позову за вказаною вимогою.

Outcome: approved