Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-26 00:00:00

Позивач в грудні 2020 року звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просить в порядку поділу майна подружжя визнати за ним та відповідачем право власності за кожним по Ѕ частині квартири за адресою [ADDRESS] ; право власності за кожним по Ѕ частині транспортного засобу марки DAEWOO SENS , 2003 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] ; зобов`язати відповідача не чинити йому перешкод у користуванні предметами побутової техніки та меблями. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що в період шлюбу 19.02.2018 року він з відповідачем за спільні кошти придбали вищезазначену трикімнатну квартиру та автомобіль. В спірній квартирі в якій він на даний час не проживає, знаходяться належні йому побутова техніка те меблі. В грудні 2020 року шлюб між ними розірвано, вирішити питання про поділ майна в позасудовому порядку не вдалося за можливе в зв`язку з чим він змушений звернутися до суду з даним позовом для вирішення питання про поділ майна подружжя в судовому порядку. Ухвалою Херсонського міського\~суду Херсонської\~області від 25.01.2021 року прийнято до провадження позовну заяву , відкрито провадження за вищезазначеним позовом та справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження. 23.03.2021 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву в якій відповідачем зазначено, що автомобіль був придбаний нею за особисті кошти від продажу спадкового майна, а комунальні послуги за квартиру позивачем не сплачувались жодного разу. Сам по собі факт придбання майна під час шлюбу не може бути безумовною підставою для надання такому майну статусу спільного майна подружжя. Позивачем також не підтверджено належними доказами факт належності особисто йому побутової техніки та меблів, які перейшли у спадок, як і не надано доказів чинення з її боку перешкод у користуванні таким майном. Просила відмовити у задоволенні позовних вимог. 29.03.2021 року позивачем подано заяву в якій він збільшив позовні вимоги частині поділу квартири, а саме: просить визнати квартиру його особистою приватною власністю посилаючись на те, що після продажу спадкового майна, він 20.12.2021 року придбав будинок в м.Олешки разом з земельною ділянкою де і проживавав. Після знайомства з відповідачем, вони проживали в квартирі колишньої свекрухи відповідача..18.07.2017 року він продав належний йому будинок з метою купівлі квартири, яку було ним придбано 19.02.2018 року. Після ремонту, до квартири ним була перевезена його побутова техніка та меблі. Право власності оформлено на відповідача з метою уникнення ймовірних проблем з оформленням спадщини, через специфіку його роботи - проходження ним військової служби в тому числі в зоні АТО. Оскільки фактично квартира була придбана за його особисті кошти від продажу особистого майна, вважає що дане нерухоме майно є його особистою власністю. Ухвалою суду від 31.03.2021 року вжито заходи забезпечення позову у виді накладення арешту на спірну квартиру за адресою [ADDRESS] .(а.с.113) 13.04.2021 року на адресу суду надійшов відзив на заяву про збільшення позовних вимог в якому відповідач зазначає про безпідставність заявлених вимог щодо визнання квартири особистою власністю позивача, оскільки спірна квартира придбана за спільні кошти, оскільки вона також вносила суму коштів при купівлі квартири, адже також працювала та заробляла кошти. Так позивачу не вистачило би коштів на купівлю квартири, отриманих від продажу будинку у м.Олешки та земельної ділянки. Грошима, отриманими від проходження служби позивач розпоряджався на власний розсуд, комунальні послуги не сплачував, після звільнення жив на її кошти, оскільки не міг працевлаштуватися. Вважає квартиру спільною сумісною власністю подружжя. 19.04.2021 року на адресу суду надійшла відповідь на відзив в якому зазначено, що [PERSON] змінила всі замки в спірній квартирі через що він не може користуватися належними йому речами. 14.05.2021 року на адресу суду надійшли доповнення до відзиву в якому представник відповідача просить визнати за відповідачем право власності на ѕ частини спірної квартири та автомобіль, за позивачем право власності на ј частини спірної квартири. 02.06.2021 року на адресу суду надано відповідь на доповнення до відзиву в якому зазначено, що договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] не стосується сторін по справі, а укладений між сторонніми особами. Спірна квартира за адресою [ADDRESS] придбана позивачем за особисті кошти отримані від продажу будинку та двох земельних ділянок в тому числі земельної ділянки, яка була отримана ним у спадок після смерті матері, тому заперечує проти визнання за позивачем право власності на ѕ частини квартири. Автомобіль був придбаний за спільні кошти та є спільною власністю подружжя. Ухвалою суду від 03.06.2021 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач та його представник в судовому засіданні підтримали заявлені вимоги з підстав викладених в письмових позиціях. Відповідач та його представник заперечували проти задоволення позовних вимог з підстав, викладених в письмових заявах. Заслухавши пояснення сторін та їх представників, свідків, дослідивши подані сторонами документи, з`ясувавши фактичні обставини, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд прийшов до наступного висновку. Статтями 13, 81 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Розглядом справи встановлено, що сторони по справі перебували у шлюбі з 17.09.2016 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] виданим повторно 18.09.2020 року Херсонським міським відділом ДРАЦС Південного міжрегіонального управління МЮ (м.Одеса), актовий запис № 908.(а.с.12,72) Згідно договору купівлі-продажу від 19.02.2018 року, що посвідчений приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Живцовою Н.М. за реєстраційним № 616 [PERSON] продав [PERSON] квартиру [ADDRESS] . Продаж квартири за домовленістю вчинився за 54\~147,00 грн. які продавець повністю отримав від покупця до підписання даного договору (а.с.8-10) У вказаній квартири, крім сторін по справі зареєстрована дитина відповідача - [PERSON] , [INFO] ( а.с.192-192) Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1481883865101.Право власності на 1/1 частину вищезазначеної квартири зареєстровано за [PERSON] .(а.с.11) . Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] , [PERSON] є власником транспортного засобу марки DAEWOO SENS , 2003 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] . Дата реєстрації 21.08.2019 року.(а.с.13) Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 21.12.2020 року справа № 766/13745/20 шлюб між сторонами розірвано.(а.с.88) Згідно договору купівлі-продажу від 30.11.2000 року посвідченого приватним нотаріусом м.Херсона Ларічевою Н.А. за реєстровим № 3149 та свідоцтва про право на спадщину за законом від 21.08.2012 року [PERSON] був власником квартири за адресою [ADDRESS] (а.с.66-68). Згідно договору купівлі-продажу від 20.12.2012 року посвідченого приватним нотаріусом Цюрупинського районного нотаріального округу Левківським І.П. за реєстровим № 2230 [PERSON] придбав житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами та дві земельні ділянки площею 0,0079 га (кадастровий номер 6525010100:01:071:0024) та 0,1000га (кадастровий номер 6525010100:01:071:0023) за адресою [ADDRESS] . Вартість нерухомого майна встановлена 204\~842,00грн. (а.с.69-71) Згідно договорів купівлі-продажу від 18.07.2017 року посвідчених приватним нотаріусом Цюрупинського районного нотаріального округу Левківським І.П. за реєстровими № 604, 605, 606 [PERSON] продав вищезазначений будинок з земельними ділянками. Загальна сума проданого майна становить 156\~618 (а.с.76-78) На підтвердження продажу земельної ділянки в с.Зимівник кадастровий номер 6210166400:02:016:0001 , яка належала [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 14.0.2018 року, позивачем надано копію договору купівлі-продажу земельної ділянки від 15.03.2018 року.(а.с.209-210) На підтвердження належності відповідачу майна до шлюбу з позивачем, суду надано свідоцтво про право на спадщину за законом від 04.04.2017 року видане державним нотаріусом Новотроїцької державної нотаріальної контори Шиман Н.Л., згідно якого [PERSON] , після смерті матері успадкувала земельну ділянку, розташовану на території Чкаловської сільської ради Новотроїцького району Херсонської області розміром 3,200 га.(а.с.50-52) Згідно договору про право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб, укладеному 23.07.2019 року між [PERSON] та фермерським господарством «Данііл та СД», відповідач надала зазначену земельну ділянку в довгострокове право володіння та користування за що згідно п. 3.1.1.1 отримала розмір плати в сумі 90\~000 грн.(а.с.53-55) Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] , яка є сестрою відповідача пояснила, що її донька [PERSON] 08.06.2017 року придбала у колишньої свекрухи відповідача квартиру за адресою: [ADDRESS] . Грошові кошти за придбання квартири сплачувались нею частинами: частина колишньому чоловіку відповідача, а частина в сумі 10\~000 доларів США - відповідачу, оскільки між ними існувала така домовленість під час розірвання шлюбу стосовно продажу даної квартири та поділу коштів. На підтвердження вчинення купівлі-продажу вказаної вище квартири суду надано копію договору купівлі-продажу квартири від 08.06.2017 року посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Нікодон О.О. за реєстровим № 607 та витяг з державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 89147422. (а.с.117-120) Згідно довідки № 1681 виданої 11.05.2011 року ГУ статистики у Херсонській області [PERSON] з 18.02.2000 року є фізичною особою підприємцем вид діяльності : роздрібна торгівля одягом. 16.01.2017 року внесено запис про проведення державної реєстрації припинення підприємницької діяльності [PERSON] . Також відомості з державного реєстру ФОП про суми виплачених доходів (а.с.123,124,222,223) На підтвердження того, що відповідач не впускає позивача до спірної квартири, позивачем надано лист ГУНП в Херсонській області від 05.04.2021 року № 36/1321 з якого вбачається, що [PERSON] звертався до органів поліції з заявою по факту припинення дій з боку [PERSON] , яка не впускає його до квартири . (а.с.151) Допитаний в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] підтвердив той факт, що [PERSON] до служби в армії проживав в м.Олешки, потім придбав квартиру в м.Херсоні. Згідно ч.3 ст.368 ЦК України\~майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Так, відповідно до ст.60 СК України\~майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується\~ст.63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Частиною 1ст.69 СК України\~встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. Частинами 1, 2\~ст.70 СК України\~встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Статтею 71СК України\~встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Зі змісту п.п. 23, 24\~постанови Пленуму ВСУ від21.12.2007№11«Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»\~вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими\~статтями 69-72 СК України\~\~та\~статтею 372 ЦК України. Отже, спільне майно подружжя за відсутності домовленості між ними,\~\~ слід ділити порівну, з урахуванням обставин, що мають значення у справі, призначення речей, їх фактичного перебування у володінні одного\~з подружжя та намірів щодо володіння та використання майна кожним\~\~з подружжя. [PERSON] , порушуючи питання щодо відступлення від рівності часток у майні подружжя посилався на те, що спірну квартиру він придбав за особисті кошти, отримані від продажу належного йому на праві особистої власності майна. Виникнення режиму спільної сумісної власності подружжя на все придбане за час шлюбу майно презюмується, доки інший з подружжя не довів іншого. Конструкція норми\~статті 60 СК України\~свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один\~\~\~із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України\~\~від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17, постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 06 лютого 2018 року у справі\~\~№ 235/9895/15-ц,\~провадження № 61-2446 св 18,від 05 квітня 2018 року\~\~у справі № 404/1515/16-ц,\~провадження № 61-8518 св 18та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі\~№ 372/504/17, провадження № 14-325цс18. Згідно ч.2 ст.77 ЦПК України\~предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ч.ч. 1, 5, 6 ст.81 ЦПК України\~кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За приписами ст.\~81\~ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що сторони по справі знаходилися у зареєстрованому шлюбі з 17.09.1916 року до 21.12.2020 року. Спірна квартира та автомобіль придбані сторонами\~\~за час шлюбу та проживання однією сім`єю, подружжя мало спільний бюджет на час придбання спірного майна, вони робили за спільні кошти ремонт у квартирі (що не оспорюється сторонами), домовленості про відступлення від рівності часток у спільній власності між ними не було. Доводи позивача, з приводу того що \~квартира [ADDRESS] була придбана за його особисті грошові кошти\~ не заслуговують на увагу, оскільки продаж належного йому будинку та земельних ділянок в 2017 році не доводить той факт, що вся сума вартості квартири була внесена лише ним з продажу вказаного майна на придбання спільної квартири та не доводить відсутності фінансової участі відповідача у придбанні квартири. Продаж земельної ділянки в с.Зимівник взагалі відбувся 15.03.2018 року після придбання спірної квартири. Таким чином позивачем не\~спростовано\~презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте за час шлюбу, що є його процесуальним обов`язком. Відсутні також підстави вважати, що спірний автомобіль було придбано не за спільні кошти подружжя. Оскільки презюмується спільність права власності подружжя на майно, придбане ними під час шлюбу, сторонами іншими доказами спростовано не було, суд приходить до висновку про належність автомобіля DAEWOO\~SENS\~,\~2003\~року випуску,\~державний номерний\~знак [NUMBER] та квартири квартира [ADDRESS] до спільного майна подружжя. Судом встановлено, що домовленості між сторонами, або шлюбним контрактом (якого не має) щодо вказаного майна не визначено, тому частки сторін у вказаному майні є рівними. Будь-яких інших доказів суду не надано, а підстави для відступу від засад рівності часток подружжя при поділі майна відповідно до частин другої та третьої\~статті 70 СК України\~відсутні, так як наявність обставин, за яких можливе відступлення від засад рівності часток подружжя при поділі спірної квартири, позивачем не доведено та судом не встановлено. Оскільки сторони не дійшли згоди щодо орієнтовної вартості авто , жодна сторона не надала згоди на відшкодування вартості Ѕ частини транспортного засобу, суд приходить до висновку про поділ вказаного майна порівну між подружжям шляхом визнання за кожним рівної частки в такому майні. Позивачем заявлено вимогу про зобов`язання відповідача не чинити йому перешкоди у користуванні майном яке знаходиться у спірній квартирі а саме: меблями та побутовою технікою. Відповідно до ст.1 Першого протоколу\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася відповідно до\~Закону України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 Конвенції", закріплено принцип непорушності права приватної власності, який визначає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Статтею 47 Конституції України\~визначено, що кожен має право на житло. Повага до права людини на житло закріплена також у\~ст.8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. За положеннями ч.2\~ст.386 ЦК України\~власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Згідно зі\~ст.391 ЦК України\~власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Припинення шлюбних відносин не позбавляє позивача права користування приміщенням спірної квартири та майном, що в ній знаходиться, наявність між сторонами спору щодо поділу спільного майна подружжя не є підставою для здійснення перешкод у користуванні власнику його майном. За таких підстав, суд доходить висновку, що позовні вимоги в частині зобов`язання відповідача не чинити перешкоди у користуванні позивачем належним йому майном є обґрунтованими, а відтак, мають бути частково задоволені, без уточнення предметів побуту. Відповідно до ч.1\~ст.141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір у розмірі 3509 грн. Оскільки позовні вимоги підлягають задоволенню частково на 83,22 відсотки, а саме з тьох заявлених вимог задоволено дві вимоги: про визнання права власності на Ѕ частину автомобіля та усунення перешкод у користуванні майном, а вимога про визнання права власності на квартиру задоволена на 50 %, то з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 2 923,70 грн (83,32 х 3509/100), а інша частина залишається за рахунок позивача. Відповідно до п.1 ч.3\~ст.133 ЦПК України\~до витрат пов`язаних з розглядом справи належить витрати на професійну правничу допомогу. Порядок розподілу судових витрат між сторонами визначений статтею 141 ЦПК України. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує вимоги, викладені в частині 3 цієї статті. Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141\~ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. Частиною восьмою статті 141\~ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Крім судового збору, позивачем понесені витрати на правничу (правову) допомогу в загальному розмірі 10\~000 грн. Матеріалами справи підтверджується, що позивачу надавалась адвокатом правнича допомога. На підтвердження цього позивачем було надано: договір про надання правничої (правової) допомоги від 08.02.2021 року, квитанцію про сплату послуг з надання правової (правничої) допомоги на суму 10 000,00 грн.(а.с.90-91) Повноваження адвоката підтверджені ордером ХС № 193863 від 09.02.2021 року (а..с30) Надані докази є допустимими та підтверджують понесення позивачем витрат на правничу допомогу. Визначаючи розмір витрат на правничу допомогу, суд бере до уваги норми ч. 3 ст.\~137\~ЦПК України та, врахувавши те, що позовні вимоги задоволено частково ,\~а також характер спірних правовідносин, складність справи, обсяг виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), час, витрачений адвокатом на судові засідання, з урахуванням вимог розумності та справедливості вважає, що з відповідача на користь позивача слід стягнути 8\~323,00 гривень (83,32 х 10000/100) , понесених витрат на професійну правничу допомогу пропорційно до задоволених вимог. Щодо вимог відповідача про відшкодування витрат на правову допомогу, орієнтовний розрахунок яких заявлений у відзиві, на суму 5\~000 грн., суд зазначає, що дані вимоги не підтверджені належними доказами, тому не підлягають розгляду під час винесення рішення, але можуть слугувати предметом розглядом окремої заяви щодо розподілу судових витрат, заявленої у встановлений законом строк та підтвердженої відповідними доказами. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: partial