Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-06 00:00:00

Позивач заявленими вимогами просив суд ухвалити рішення про визнання виконавчого напису таким, який не підлягає виконанню, оскільки він суперечить чинному законодавству. Розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання і, відповідно, без фіксації його перебігу та заперечень щодо такого порядку від учасників не надходило і судом не встановлено. Відповідач, будучи належним чином та завчасно повідомлений про існування даного судового спору свого ставлення до заявлених вимог не висловив і жодних доказів суду не надав. Дослідив заявлені вимоги, судом встановлено наступні фактичні обставини справи і відповідно ним правовідносини на підставі доказів поданих позивачем. Суд зауважує, що інших доказів суду не надавалось, як і не заявлялось клопотань про витребування/забезпечення доказів. Позивач є громадянином України, отримував код платника податків, має зареєстроване місце проживання та при зверненні до суду сплатив судовий збір. 11 червня 2021 року приватним нотаріусом вчинено виконавчий напис за яким вирішено стягнути з позивача заборгованість за кредитним договором № 2001074049801 від 17 липня 2018 року і виникла у період часу з 20 липня 2020 року по 26 квітня 2021 року та становить загальний розмір 16 037,13 гривень. 21 липня 2021 року приватним виконавцем відкрито виконавче провадження по стягненню з позивача заборгованості на підставі згадуваного раніше виконавчого напису виданого приватним нотаріусом. В рамках виконавчого провадження проводились відповідні заходи. Проаналізував фактичні обставини справи та норми законодавства, якими врегульовані дані правовідносини, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову з огляду на наступне. Суд вважає, що позивач у порядку та строки, визначені процесуальним законом, не довів протиправність вчинених дій щодо видачі виконавчого напису нотаріусом. Так само, не було доведено наявність спору щодо нарахованої заборгованості. При цьому, суд зауважує, що позивач не спростовував, як наявність боргу перед відповідачем так і укладення зобов`язань щодо цього. З копій наданих та зазначених раніше документів встановити протиправність дій відповідача в межах заявлених вимог не представляється можливим. Інших доказів суду на дослідження надано не було і суд позбавлений можливості їх витребувати за власною ініціативою. Посилання на ту обставину, що нотаріусом було досліджено не належний обсяг документів, суд до уваги не приймає та вважає таку позицію голослівною з огляду на відсутність підтверджуючих дану обставину доказів. Суд наголошує, що дана справа розглядається в рамках цивільного судочинства. Положеннями процесуального закону, який регулює правила розгляду даних справ, визначено наступне. Так, розглядаючи цивільні справи суд керується принципом диспозитивності та змагальності, які визначають, що кожна сторона повинна самостійно подавати докази та доводити ті обставини на які посилається, в тому числі, шляхом подання доказів, заявлення клопотань і несе ризик настання наслідків пов`язаних із вчиненням або не вчиненням нею процесуальних дій. Доказування заявлених вимог не може перебирати на себе суд або інша сторона. Рішення суду не може ґрунтуватись на припущеннях (ст. 12, 13 та 81 ЦПК України). Результати вирішення спору не дають підстав для подальшого розподілу судових витрат. Дані правовідносини врегульовані положеннями ст. 141 ЦПК України. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed