Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-02 00:00:00

07.12.2021 заявниця звернулась до Рубіжанського міського суду Луганської області з вищезазначеною заявою посилаючись на наступні обставини. Вона народилась [INFO] , її матір`ю є [PERSON] , [INFO] , яка 12.05.1978 зареєструвала шлюб з [PERSON] , [INFO] , і змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] », а тому [PERSON] доводиться їй вітчимом. Заявниця також зазначає, що [INFO] у матері та вітчима народився її брат- [PERSON] , і вони усією сім`єю проживали за адресою: [ADDRESS] , при цьому вітчим - [PERSON] , ставився до неї як до рідної дочки. 04.06.1987 шлюб між її матір`ю - [PERSON] та вітчимом - [PERSON] було розірвано і між ними визначено порядок користування квартирою [ADDRESS] , -у частках. Розлучившись з її матір`ю вітчим - [PERSON] , деякий час проживав окремо, але після їх спільної зустрічі нового 2007 року, він переїхав проживати до матері за вищевказаною адресою, де вони жили разом як чоловік та жінка до дня смерті [PERSON] - [INFO] , але шлюб не зареєстрували. Вони вели спільне господарство та мали єдиний бюджет. Заявниця вказує, що [PERSON] мав наміри та пропонував її матері зареєструвати шлюб, але вони не встигли це зробити, оскільки [PERSON] помер. [INFO] помер брат заявниці - [PERSON] , [INFO] , після смерті якого відкрилася спадщина на належні йому за життя частки квартири [ADDRESS] та квартири [ADDRESS] ; спадщину за братом прийняли батьки: [PERSON] та [PERSON] . 12.11.2013 [PERSON] склав заповіт, яким заповідав заявниці належну йому частку квартири [ADDRESS] . [INFO] [PERSON] помер і після його смерті відкрилася спадщина на належні йому за життя частки квартир, а саме: 1/6 частка квартири [ADDRESS] , та Ѕ частка квартири [ADDRESS] . Спадкоємців за законом першої- третьої черги у [PERSON] немає, а тому спадкоємцем четвертої черги є її мати - [PERSON] , яка проживала з ним однією сім`єю без шлюбу більше п`яти років до дня смерті спадкодавця, а саме: з [INFO] по день смерті [PERSON] - [INFO] . Також заявниця обґрунтовує свою заяву тим, що станом на день смерті, [PERSON] був зареєстрований за місцем проживання разом з її матір`ю - [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] , а тому, після смерті вітчима, її мати фактично прийняла за ним спадщину, але не оформила її належним чином. [INFO] померла її мати - [PERSON] , після смерті якої відкрилася спадщина на належне їй майно. Вона прийняла спадщину після смерті матері- Ѕ частки квартири [ADDRESS] та Ѕ частки кімнат № 2 , № 4 , службових приміщень загального користування, розташованих за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про справо на спадщину за законом, яке вона отримала 11.06.2021. При цьому, 1/3 частки кімнат № 2 , № 4 , службових приміщень загального користування за адресою: [ADDRESS] , належала спадкодавцю на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 17.06.2009, а 1/6 частка цих кімнат, належала сину спадкодавця ( брату заявниці) - [PERSON] , померлому [INFO] , і спадщину за яким прийняла мати - [PERSON] , але не оформила своїх спадкових прав. Постановою державного нотаріуса Рубіжанської державної нотаріальної контори від 25.10.2021 № 506 заявниці було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [INFO] її матері - [PERSON] , на нерухоме майно, яке складається з Ѕ частки квартири [ADDRESS] та 1/6 частки кімнат № 2 , [ADDRESS] , що належали померлому [INFO] сину [PERSON] - [PERSON] , після смерті якого, [PERSON] прийняв спадщину, але не оформив своїх спадкових справ і помер [INFO] . Крім того, відмова обґрунтована тим, що заявниця також не надала доказів ( документів), які підтверджують факт проживання однією сім`єю не менш п`яти років до часу відкриття спадщини померлого [PERSON] і померлої [PERSON] . Вказане спадкове майно, яке залишилось після смерті [PERSON] , не охоплено заповітом від 12.11.2013 реєстр № 1217, який він залишив на користь заявниці. Спадкову справу після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , було заведено у Рубіжанській державній нотаріальній конторі на підставі її заяви про прийняття спадщини та видачі свідоцтва про право на спадщину. Інших спадкоємців, які мають право на майно, що залишилось після смерті [PERSON] та [PERSON] немає, а тому вона єдиний спадкоємець майна, яке залишилось після смерті матері- [PERSON] , при цьому мати, є єдиним спадкоємцем майна четвертої черги після смерті вітчима - [PERSON] , з яким вони проживали однією сім`єю і мали спільний побут і після розірвання шлюбу. Встановлення факту проживання однією сім,єю чоловіка та жінки без шлюбу має для заявниці юридичне значення, оскільки необхідний для виникнення у неї права на спадщину після смерті вітчима - [PERSON] . Просить встановити факт проживання однією сім`єю без шлюбу [PERSON] з [PERSON] у квартирі [ADDRESS] , у період з 01.01.2007 по день смерті [PERSON] - [INFO] . Ухвалою суду від 09.12.2021 цю заяву прийнято до розгляду в порядку окремого провадження, відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в судовому засіданні, з викликом усіх учасників справи. 17.01.2022 до суду надішли письмові пояснення щодо заяви [PERSON] про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу, в яких представник Рубіжанської міської ради Луганської області не заперечує проти задоволення вимог заяви ( а.с.59-60). У судовому засіданні заявниця підтримала заявлені вимоги, надала суду аналогічні пояснення по суті заявлених вимог. Представник заінтересованої особи - Рубіжанської міської ради Луганської області, у судове засідання не з`явився, у своїх письмових поясненнях від 17.01.2022, просив справу розглянути без його участі, не заперечує проти задоволення вимог заяви ( а.с.59-60). У судовому засіданні були допитані свідки. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що протягом десяти років вона доглядала [PERSON] , яка проживала у сусідньому будинку з матір,ю заявниці - [PERSON] . Зазначає, що вона мала добрі стосунки з матір`ю заявниці, з якою постійно спілкувалася, коли зустрічала їх з [PERSON] ,які завжди гуляли разом у дворі свого будинку. Вона завжди вважала, що батьки заявниці: [PERSON] та [PERSON] чоловік та жінка, і тільки після їх смерті дізналась, що вони не були одружені. Свідок [PERSON] суду пояснила, що з заявницею вони познайомились на роботі в 2000 році, і з того часу мають дружні відносини. Пояснила, що добре знала батьків заявниці - [PERSON] та [PERSON] , і мала з ними добрі стосунки; вони постійно зустрічались на свята дома у заявниці, при цьому [PERSON] називала [PERSON] батьком, хоча їй відомо про те, що він доводився заявниці вітчимом. Їй також відомо, що [PERSON] та [PERSON] разом проживали в одній квартирі та вели спільне господарство. Про те, що мати з вітчимом заявниці не були одружені, вона дізналась лише після їх смерті, а тому вважала їх чоловіком та дружиною і сприймала як подружжя. Суд, заслухавши заявницю, свідків, дослідивши матеріали справи та розглянувши справу в межах заявлених вимог, оцінивши докази, які містяться у справі, дійшов наступного висновку. Відповідно до ч.1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно з ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 ст. 293 ЦПК України встановлено, що окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 16.01.1970 Рубіжанським міським РАЦС Ворошиловградської області, [INFO] у м. Рубіжне Луганської області народилась « [PERSON] » (мовою ориг.- рос.), матір`ю якої вказана « [PERSON] » (мовою ориг.- рос.) ( а.с.11). Відповідно до довідки про укладення шлюбу від 08.02.2021 № А-00168, виданої відділом по Ніжнєілимському району служби запису актів цивільного стану Іркутської області, « [PERSON] » ( мовою ориг.- рос.) зареєстрував 05.05.1978 шлюб із « [PERSON] » ( мовою ориг.- рос.), і після реєстрації шлюбу вона змінила прізвище на « [PERSON] » ( мовою ориг.- рос.) (а.с.12). 04.06.1987 шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії [NUMBER] , виданим 24.12.1991 міським відділом РАЦС м. Рубіжне ( а.с.13). Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого повторно 11.01.1994 Рудногорським п/с Ніжнєілимського району Іркутської області, [INFO] народився [PERSON] , батька якого є [PERSON] та [PERSON] ( а.с.14). З витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 25.08.2009 № 23663142 ( а.с.19), а також свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 17.06.2009 ( а.с.20) вбачається, що співвласниками кімнат № 2 , № 4 зі службовими приміщеннями загального користування, розташованими у квартирі [ADDRESS] , по 1/3 частки кожний, є: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Суд зазначає, що розпорядженням міського голови м. Рубіжне Луганської області від 15.02.2016 №36 «Про перейменування вулиць м.Рубіжне», змінено назву вулиці Леніна на Володимирська. [INFO] помер [PERSON] (свідоцтво про смерть - а.с.15). [INFO] помер [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про смерть - а.с.16), який 12.11.2013 зробив розпорядження на випадок своєї смерті і заповідав [PERSON] , [INFO] , належну йому кімнату № 3 зі службовими приміщеннями загального користування, що знаходиться у квартирі [ADDRESS] ( заповіт - а.с.25). [INFO] померла [PERSON] , [INFO] ( свідоцтво про смерть - а.с.17). Відповідно до витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 15.06.2021 № 261537421 ( а.с.21) та від 11.06.2021 № 261203411 ( а.с.22), заявниця є власником Ѕ частки квартири [ADDRESS] , на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 11.06.2021 та зареєстрованого в реєстрі № 225 Рубіжанською державною нотаріальною конторою ( свідоцтво про право на спадщину за законом- а.с.18), а також власником Ѕ частки кімнат № 2 , № 4 службових приміщень загального користування, розташованих у квартирі [ADDRESS] , на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 11.06.2021 та зареєстрованого в реєстрі № 226 Рубіжанською державною нотаріальною конторою ( свідоцтво про право на спадщину за законом- а.с.23). Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , з 18.05.2000 був зареєстрований за місцем проживання за адресою: [ADDRESS] . Також за вказаною адресою з 08.05.1981 була зареєстрована і [PERSON] , [INFO] . З реєстрації місця проживання [PERSON] та [PERSON] зняті у зв`язку зі смертю, а саме: померлий [INFO] [PERSON] - [INFO] , померла [INFO] [PERSON] - 13.03.2020 (інформація Рубіжанської міської ради Луганської області - а.с.24). Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 25.10.2021 № 506/02-31, [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [INFO] матері - [PERSON] , на нерухоме майно, яке складається з Ѕ частки квартири, розташованої з адресою: [ADDRESS] , і 1/6 частки кімнат № 2 , № 4 , службових приміщень загального користування, розташованих за адресою: [ADDRESS] , що належали померлому [INFO] сину померлої [PERSON] - [PERSON] , після смерті якого його батько - [PERSON] , прийняв спадщину але не оформив своїх спадкових справ і помер [INFO] , з яким померла [INFO] [PERSON] проживала однією сім`єю не менш п`яти років до часу відкриття спадщини після смерті [PERSON] . Підставою відмови є те, що [PERSON] не надала нотаріусу документів, які підтверджують факт проживання однією сім`єю не менш п`яти років до часу відкриття спадщини померлого [PERSON] і померлої [PERSON] . Також підставою для відмови у вчиненні нотаріальної дії вказано те, що [PERSON] залишив заповіт від 12.11.2013, але вищевказане спадкове майно, яке залишилось після його смерті, цим заповітом не охоплене ( а.с.26-27). Відповідно до спадкової справи № 225/2017 року, наданої на вимогу суду державним нотаріусом Рубіжанської державної нотаріальної контори Східного міжрегіонального управління юстиції ( м.Харків) і заведеної після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , із заявою про прийняття спадщини звернулась [PERSON] , яка 20.08.2020 отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом на кімнату № 3 зі службовими приміщеннями загального користування, розташованої в квартирі [ADDRESS] , що належала спадкодавцю на підставі договору обміну Ѕ частки квартири на кімнату з приміщеннями загального користування ( а.с. 35-57). Частиною 3 ст. 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Положеннями ст. 1264 ЦК України регламентовано, що у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Відповідно до п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 №7 «Про судову практику у справах про спадкування», якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини. Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справу про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу. Відповідно до ч. 2 ст. 3 СК України, сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Пунктом 6 рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 установлено, що до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п. Пунктом 21 ППВСУ від 30.05.2008 № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» визначено, що при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК (2947-14) про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім`ї, тощо. Постановою Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», визначено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до ч. 1 ст. 21 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка. Згідно вимог ч. 4 СК України сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Європейський суд з прав людини зауважив, що відносини де-факто, як і відносини, що ґрунтуються на шлюбі, можуть вважатись сімейним життям. У справі «Джонстон проти Ірландії» (справа номер ECH-1986-S-006) було встановлено, що заявники прожили спільно близько 15 років. На цій підставі Європейський суд зробив висновок, що вони складали сім`ю, а тому мають право на захист, незважаючи на те, що їх зв`язок існує поза шлюбом. Конституційне право на особисту свободу дає підстави для висновку про те, що людина має право сама вибирати форму організації свого сімейного життя. Закон не може їй цього диктувати, як і того, з ким людина має проживати однією сім`єю, за винятком лише певних обмежень, які сформульовані у статті 3 СК України. Згідно з роз`ясненнями Верховного Суду України у листі «Судова практика розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 01 січня 2012 року, доказами, які свідчать про факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу можуть бути: свідоцтва про народження дітей, довідки з місця проживання, свідчення свідків, листи ділового та особистого характеру тощо). Також це можуть бути: свідоцтво про смерть одного із «подружжя», свідоцтва про народження дітей, в яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько, виписки з погосподарських домових книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що «подружжя» вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного; довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства. Факт проживання однією сім`єю матері заявниці - [PERSON] та [PERSON] , їх спільного проживання, ведення ними спільного господарства, наявність спільного побуту та спільний відпочинок підтверджено в судовому засіданні, зокрема, показаннями допитаних у судовому засіданні свідків, які є послідовними і не суперечать іншим доказам по справі та з яких вбачається, що вони сприймали матір заявниці - [PERSON] , яка померла [INFO] та [PERSON] , померлого [INFO] , - як подружжя, а також підтверджено письмовими доказами, зокрема заповітом, складеним [PERSON] на користь заявниці, довідкою з місця проживання, наявність у заявниці свідоцтв про смерть [PERSON] та [PERSON] , які сумніву у суду не викликають і вважаються судом доведеними. Встановлення факту постійного проживання матері з вітчимом має для заявниці юридичне значення, а саме: надає право на спадкування за законом після смерті спадкодавця. Отже, від його встановлення залежить виникнення особистих прав заявниці, а діючим законодавством не передбачений інший порядок його встановлення і воно не пов`язано з наступним вирішенням спору про право і встановити його іншим шляхом неможливо. За таких обставин, суд дійшов висновку про обґрунтованість заяви [PERSON] про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу, а тому заява підлягає задоволенню. Відповідно до положень ч. 7 ст. 294 ЦПК України судові витрати по цій справі не відшкодовуються учасникам справи, оскільки іншого не встановлено законом.

Outcome: approved