Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-02 00:00:00

26.10.2021р. КП «Дніпроводоканал» ДМР звернулося до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська із позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості по оплаті послуг централізованого водопостачання та водовідведення, інфляційного збільшення суми заборгованості та 3% річних (а.с. № 4-7). В обґрунтування позовних вимог представник позивача - Демошенко Л.В. (діє на підставі довіреності від 14.04.2021р. - а.с. № 20) посилалася на те, що КП «Дніпроводоканал» ДМР надає відповідачам послуги з централізованого водопостачання та водовідведення за адресою: [ADDRESS] , але у останніх станом на 31.05.2021р. утворилась заборгованість у розмірі 22 152 грн. 50 коп., яку позивач просив стягнути солідарно з відповідачів разом із судовими витратами, понесеними при пред`явлені позову. Крім того, просив стягнути інфляційне збільшення суми заборгованості у розмірі 3 914 грн. 29 коп. та 3% річних у розмірі 496 грн. 87 коп. Ухвалою судді Ткаченко Н.В. від 30.11.2021р. позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження, розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін (а.с. № 27). В надісланій на е/пошту суду 02.02.2022р. заяві представник позивача - Демошенко Л.В. (діє на підставі довіреності від 04.01.2022р. - а.с. № 34) позовні вимоги підтримала, не заперечувала проти ухвалення заочного рішення суду, справу просила розглядати за її відсутності (а.с. № 33). Відповідачі [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] заявами від 03.02.2022р. позовні вимоги визнали частково, а саме просили застосувати строки позовної давності, а справу також просили суд розглянути за їх відсутності (а.с. № 35-41). Таким чином, суд у відповідності до положень ст. 223, ч. 2 ст. 247 ЦПК України ухвалив рішення в судовому засіданні 03.02.2022р. за відсутності усіх сторін (їх представників) та без фіксування процесу технічними засобами. Суд, вивчивши матеріали справи, надавши оцінку змісту заперечень відповідачів, які зводилися лише до застосування строків позовної давності, оцінивши докази за правилами ст. 89 ЦПК України у сукупності з нормами чинного законодавства, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1. ст. 4 ЦПК України). Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч. 1. ст.13 ЦПК України). Судом встановлено наступні обставини справи і відповідні ним правовідносини. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі статтею 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги (до яких відповідно до п.1 ч. 1 ст. 13 цього ж Закону віднесено і послуги з водовідведення ) у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 22 Закону України «Про питну воду і питне водопостачання» споживачі питної води зобов`язані своєчасно вносити плату за використану питну воду відповідно до встановлених тарифів на послуги централізованого водопостачання і водовідведення. Відповідно до положень ст. 64 ЖК України члені сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Відповідно до п. 1, п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово - комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору. Споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги (до яких відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 13 цього ж закону віднесено і послуги з водовідведення) у строки, встановлені договором або законом. Згідно п. 3 ч. 2 ст. 21 Закону виконавець зобов`язаний підготувати та укласти із споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором. Таким чином, законодавством передбачений двосторонній обов`язок, щодо укладання договору про надання житлово-комунальних послуг, у зв`язку з чим у разі відмови на оплату таких послуг споживачем з посиланням на відсутність укладеного договору не беруться до уваги, оскільки споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання житлово - комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у певному обсязі (Постанова Верховного Суду України від 30.10.2013р. у справі № 6-59цс13). Верховний Суд України у правовій позиції, яка висловлена в постанові від 20.04.2016р. у справі № 6-2951цс15 роз`яснив, що, хоч у ч. 1 ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» й передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Такому праву прямо відповідає визначений п. 5 ч. З ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі». Отже, відсутність договору у разі фактичного користування послугою не дає підстав не оплачувати її або оплачувати лише частково. Відповідно до ст. 22 Закону України «Про питну воду і питне водопостачання» споживачі питної води зобов`язані своєчасно вносити плату за використану питну воду відповідно до встановлених тарифів на послуги централізованого водопостачання і водовідведення. Між КП «Дніпроводоканал» ДМР та відповідачами [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , як зареєстрованими у квартирі особами, встановилися фактичні відносини з приводу надання послуг, згідно рішення Дніпропетровської міської ради №526 від 20.04.1995р. про розподіл плати за надання населенню комунальних послуг, споживачам, переданим на обслуговування КП «Дніпроводоканал» ДМР, по квартирі [ADDRESS] та відкрито особовий рахунок № [NUMBER] (а.с. № 12-14, 15). Судом встановлено, що за адресою: [ADDRESS] зареєстровані усі три відповідача (а.с. №10, 22, 24, 26), отже вони несуть солідарну відповідальність перед позивачем. Для правильного вирішення спору не має значення, на кого з відповідачів відкрито особовий рахунок № [NUMBER] (так, по тексту позову представник позивача зазначає, що цей рахунок відкрито на [PERSON] , тоді яз довідок про розмір заборгованості вбачається, що особовий рахунок відкрито на [PERSON] (а.с. № 12-14, 15), оскільки вони усі є споживачами послуг централізованого водопостачання і водовідведення за адресою: [ADDRESS] . Крім того, відповідно до наказу Департаменту житлово-комунального господарства та будівництва № 170 від 23.10.2013р. «Про затвердження порядку відкриття, закриття та ведення особових рахунків для обліку абонентів - споживачів послуги з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій» та житлового законодавства України, особовий рахунок є номерним, що дозволяє ідентифікувати його відповідно до конкретного житлового приміщення та являє собою сукупність даних про житлове приміщення. Отже, особовий рахунок оформлюється на житлове приміщення, а не на особу. Відкриття особового рахунку відбувається шляхом переоформлення вже відкритого номерного особового рахунку із наявною на ньому заборгованістю, якщо така є, на іншого квартиронаймача або власника. Під час розгляду справи судом встановлено, що відповідачі [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] свої зобов`язання перед позивачем в частині оплати за надані послуги централізованого водопостачання та водовідведення не виконували взагалі з червня 2002р., у зв`язку з чим у них за період з червня 2002р. по 31.05.2021р. (період, до якого включно позивачем виставлена заборгованість) виникла заборгованість перед позивачем у розмірі 22 152 грн. 50 коп. (а.с. № 12-14, 15). В наданих суду заявах від 03.02.2022р. відповідачі просили суд застосувати строки позовної давності до спірних правовідносин, оскільки позивачем заявлені вимоги про стягнення заборгованості з 2002р. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до п. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно до п. 2 ст. 267 ЦК України заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення (п. 3 ст. 267 ЦК України). Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (п. 4 ст. 267 ЦК України). Якщо суд визнає поважним причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту (п. 5 ст. 267 ЦК України). У зв`язку з тим, що усі відповідачі зробили заяви про застосування строків позовної давності, а представником позивача по тексту позову, в свою чергу, будь - яких заяв про поновлення строку позовної давності, з зазначенням поважності причин такого пропуску та відповідними доказами, до суду подано не було, суд вважає за необхідне заявлене відповідачами клопотання задовольнити та застосувати до спірних правовідносин строки позовної давності. Так, позов надійшов до суду 26.10.2021р., отже заборгованість слід відраховувати з 01.10.2018р. по 31.05.2021р. (включно) у таких розмірах за кожен рік (з жовтня 2018р. по грудень 2018р. - 732грн.31коп., за весь 2019р. - 3 209грн. 28коп., за весь 2020р. - 4 146 грн. 51коп., з січня 2021р. по 31.05.2021р. - 2 046грн. 38 коп.), а разом - 10 134 грн. 48 коп., саме ця сума буде складати розмір заборгованості в межах трирічного строку позовної давності. Стосовно позовних вимог про стягнення інфляційного збільшення суми заборгованості та 3% річних суд зазначає наступне. Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Як роз`яснив Верховний Суд України у правовій позиції, яка висловлена в постанові від 16.12.2015р. у справі № 6-2023цс15, закріплена в пункті 10 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» правова норма щодо відповідальності боржника за несвоєчасне здійснення платежів за житлово - комунальні послуги у вигляді пені не виключає застосування до таких правовідносин правових норм, установлених у статті 625 ЦК України. Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті, та трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утриманими грошовими коштами. Тобто, у разі прострочення виконання грошового зобов`язання з оплати отриманих житлово - комунальних послуг, на боржника покладається відповідальність, передбачена ст. 625 ЦК України. Згідно розрахунку наданому позивачем, розмір інфляційного збільшення суми заборгованості за весь період, за який розраховано заборгованість позивачем (з червня 2002р. по 31.05.2021р. складає 3 914 грн. 29 коп. та 3% річних у розмірі 496 грн. 87 коп. - а.с. № 15). Втім, оскільки суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог щодо основної суми заборгованості (в межах строків позовної давності), то і суму інфляційного збільшення суми заборгованості та 3% річних слід стягнути за період з 01.10.2018р. по 31.05.2021р.(які нараховані вже на суму 10 134грн. 48коп.), а саме у розмірі 2 008 грн. 56коп. та 810 грн. 44коп. (відповідно) (розрахунок зроблено судом - а.с. № 42, 43). Приймаючі до уваги вищезазначене, та враховуючи, що відповідачі у встановлений законом строк не виконали перед позивачем своїх зобов`язань за надані послуги централізованого водопостачання та водовідведення, суд вважає необхідним стягнути солідарно з усіх відповідачів на користь позивача заборгованість за надані послуги централізованого водопостачання та водовідведення за період з 01.10.2018р. по 31.05.2021р. у розмірі 10 134 грн. 48 коп., а також інфляційне збільшення суми заборгованості у розмірі 2 008 грн. 56коп. та 3% річних у розмірі 810 грн. 44коп., а разом 12 953 грн. 48коп., відмовивши в задоволенні іншої частини позовних вимог по причині пропуску строку позовної давності для звернення з позовом до суду до цих відповідачів. Обговорюючи питання розподілу судових витрат відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, з урахуванням часткового задоволення позовних вимог, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачів на користь позивача судові витрати по сплаті при подачі позову судового збору у розмірі 2 270 грн. (а.с. № 3) пропорційно задоволеній частині позовних вимог, а саме у розмірі 1 111 грн. 12коп. (12 953 грн. 48коп. х 2 270грн. : 26 463 грн. 66коп. = 1 111 грн. 12коп.). На підставі викладеного,

Outcome: partial