Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-01 00:00:00

До Малиновського районного суду м. Одеси звернулась із позовом [PERSON] , в інтересах якої діє матір [PERSON] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , до [PERSON] , зареєстрованого за адресою: [ADDRESS] , в якому просить визнати відповідача такими, що втратили право користування житловим приміщенням квартирою [ADDRESS] , посилаючись на таке. 05 серпня 2008 року [PERSON] набув у власність квартиру [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чепелєвою Т.В. та зареєстрованого за в реєстрі за № 3266. 09 жовтня 2013 року у вказаній квартирі було зареєстровано місце проживання відповідача - [PERSON] , з яким [PERSON] , та її матір [PERSON] ніколи не були знайомі та який не відносився до членів їх сім`ї. Про факт реєстрації відповідача [PERSON] стало відомо після отримання відомостей № ГЗ-175782-ф/л від 20 липня 2021 року. [INFO] [PERSON] помер, після чого до його майна Сьомою одеською державною нотаріальною конторою було заведено спадкову справу № 460/2017. В рамках вказаної спадкової справи 05 липня 2019 року державним нотаріусом Малиновської державної нотаріальної контори у м. Одесі Ігнатенко М.М. видано [PERSON] , як єдиному спадкоємцю, свідоцтво про право на спадщину за законом на квартиру [ADDRESS] . Враховуючи те, що відповідач не проживав у вищевказаній квартирі (проживав у сусідній квартирі [ADDRESS] до 2015 року) та ніколи не був членом сім`ї позивача, а наявність його реєстрації призводить до порушення права власності позивача та призводить до надмірних витрат зі сплати комунальних послуг, які сплачуються виходячи з числа зареєстрованих осіб, вимушена звернутися до суду з даним позовом. Позивач надала до суду заяву про слухання справи за її відсутністю, на позовних вимогах наполягала, не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не з`явився повторно, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся у встановленому законом порядку, поважних причин неявки в судове засідання суду не представив. Суд у зв`язку з його неявкою та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання в порядку статті 280 ЦПК України, враховуючи відсутність відповідних заперечень від позивача, ухвалив слухати справу за відсутності відповідача, який не з`явився, у порядку заочного розгляду справи. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних причин. Судом встановлені такі фактичні обставини на підставі пояснень сторони, представлених нею письмових доказів. 05 серпня 2008 року [PERSON] набув у власність квартиру [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чепелєвою Т.В. та зареєстрованого за в реєстрі за № 3266. 09 жовтня 2013 року у вказаній квартирі було зареєстровано місце проживання відповідача - [PERSON] , з яким [PERSON] , та її матір [PERSON] ніколи не були знайомі та який не відносився до членів їх сім`ї. Про факт реєстрації відповідача [PERSON] стало відомо після отримання відомостей № ГЗ-175782-ф/л від 20 липня 2021 року. [INFO] [PERSON] помер, після чого до його майна Сьомою одеською державною нотаріальною конторою було заведено спадкову справу № 460/2017. В рамках вказаної спадкової справи 05 липня 2019 року державним нотаріусом Малиновської державної нотаріальної контори у м. Одесі Ігнатенко М.М. видано [PERSON] , як єдиному спадкоємцю, свідоцтво про право на спадщину за законом на квартиру [ADDRESS] . Враховуючи те, що відповідач не проживав у вищевказаній квартирі (проживав у сусідній квартирі [ADDRESS] до 2015 року) та ніколи не був членом сім`ї позивача, а наявність його реєстрації призводить до порушення права власності позивача та призводить до надмірних витрат зі сплати комунальних послуг, які сплачуються виходячи з числа зареєстрованих осіб, вимушена звернутися до суду з даним позовом. Факт реєстрації відповідача порушує право позивача на вільне розпорядження і користування майном. Згідно ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до ст. 41 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування і розпоряджання своїм майном. Тому такими діями відповідач порушив права та законні інтереси позивача у справі. Згідно зі ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Оскільки розрахунок експлуатаційних платежів і платежів за надання комунальних послуг здійснюється, виходячи з кількості зареєстрованих за адресою житлового приміщення, це створює перешкоди для позивача в користуванні цією жилою площею. Відповідач на вказаній житловій площі не проживає, виселився з житлового приміщення добровільно, після виселення з житла з реєстрації за вказаною адресою не знявся, чим порушує права та законні інтереси позивача. Також реєстрація відповідача за спірною адресою створює позивачу перешкоди в здійсненні користування цією квартирою. Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Оскільки з наданих суду доказів вбачається відсутність відповідача в спірному жилому приміщенні понад встановлені законом строки, суд задовольняє позов. Суд враховує, що відповідно до ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації. Згідно зі ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в України» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Таким чином, рішення суду по справі про задоволення позову після набуття ним законної сили є підставою для скасування реєстрації відповідача за вищевказаною адресою. Оскільки відповідач за вказаною адресою не проживає, ця житлова квартира не є його місцем проживання або місцем перебування, він має бути визнаний особою, що втратила право користування житловим приміщенням. Враховуючи обставини справи, суд вважає за необхідне визнати позов обґрунтованим. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися в суд за захистом свого цивільного права у випадку його порушення з вимогою про примусове виконання зобов`язання в натурі. Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Outcome: approved