Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-02 00:00:00

У серпні 2021 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради Ізмаїльського району Одеської області про стягнення моральної шкоди, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що він звернувся до виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради Ізмаїльського району Одеської області з запитом про надання публічної інформації. Запитувалась публічна інформація про наявність на території населеного пункту вільних земельних ділянок, що можуть бути використані під забудову жилого будинку, господарських будівель і споруд. Відповідач не надав відповіді на запит на отримання інформації. Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 17.06.2021 року у справі №420/2852/21 адміністративний позов позивача про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити дії задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради щодо недотримання встановленого законом п`ятиденного строку надання інформації на запит від 19.01.2021 року. Зобов`язано відповідача надати [PERSON] інформацію на запит від 19.01.2021 року з урахуванням висновків суду. Даними протиправними діями позивачу була завдана моральна шкода, яка полягає у стражданні та приниженні, яких він зазнав внаслідок протиправних дій відповідача. Порушення прав позивача з боку суб`єкта владних повноважень викликало у нього негативні емоції, внаслідок чого погане самопочуття, пригнічений настрій. Розмір моральної шкоди підтверджується тим, що завдана шкода спричинила у позивача негативні переживання, стан постійної психоемоційної напруги, важкість виконання повсякденних обов`язків, знижений і нестійкий настрій, нервозність, дратівливість, порушення сну, гіпертонічні кризи, побоювання про майбутній стан здоров`я. Більше того, внаслідок неправомірних дій відповідача, були порушені нормальні життєві зв`язки позивача з партнерами, друзями, з якими позивач змушений додатково пояснювати чому став менш привітним, менше приділяти часу друзям, сім`ї, родичам та ін. Моральні страждання підсилювались також тим, що позивач являється інвалідом 2 групи та учасником бойових дій. Розрахунок розміру завданої моральної шкоди позивач здійснював наступним чином: відповідач повинен був надати інформацію на запит у січні 2021 року, станом на день набрання законної сили рішенням суду в липні 2021 року минуло 7 місяців. Кожен місяць його порушеного права він оцінює у розмірі мінімальної заробітної плати (6 000 грн. - ст. 8 ЗУ «Про Державний бюджет України 2021 рік»), таким чином 7 місяців х 6 000 гривень дорівнює 42 000,00 гривень, які позивач просить стягнути з відповідача. Також просить стягнути з відповідача судові витрати. Позивач в судове засідання не з`явився, надіслав до суду клопотання про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про час, дату та місце судового засідання сповіщена належним чином. 05.10.2021 року представник відповідача надала суду відзив на позов, в якому вказала, що позов не визнає, вважає, що позивачем не надано жодних переконливих доказів заподіяння діями або бездіяльністю виконкому Ізмаїльської міської ради Ізмаїльського району Одеської області моральної шкоди та не надано доказів на підтвердження причинного зв`язку між відповідними діями відповідача та завданням йому моральної шкоди (у вигляді розладів здоров`я внаслідок душевних страждань, психологічних переживань тощо). Позивач зазначає у своєму позові, що моральна шкода завдана йому тим, що виконком Ізмаїльської міської ради Ізмаїльського району Одеської області не надав відповідь на запит про надання публічної інформації про наявність на території населеного пункту вільних земельних ділянок, що можуть бути використані під забудову жилого будинку, господарських будівель та споруд від 15.01.2021 року, а період, за який позивач просить суд стягнути моральну шкоду, зазначений з січня по липень 2021 року. В той же час позивач в цей же період з таким самим запитом зверталась до виконкому Первомайської міської ради (запит від 06.03.2021 року), виконкому Роменської міської ради (запит від 03.03.2021 року), виконкому Прилуцької міської ради (запит від 15.01.2021 року), виконкому Павлоградської міської ради (запит від 15.01.2021 року), виконкому Жовтоводської міської ради (запит від 03.03.2021 року), виконкому Чорноморської міської ради (запит від 03.03.2021 року). За твердженням позивача, на всі ці запити, як і на запит до виконкому Ізмаїльської міської ради Ізмаїльського району Одеської області, він не отримував відповіді та звертався до відповідних судів з позовними заявами про визнання бездіяльності протиправною (справи №:400/2628/21, 480/3277/21, 620/1348/21, 160/5931/21, 160/6061/21, 420/8406/21). Враховуючи зазначену обставину, позивачем не доведено, що ті душевні страждання, які перелічені у даній позовній заяві, спричинені саме бездіяльністю виконкому Ізмаїльської міської ради. Також звертає увагу суду на наступне: якщо ознайомитись з рішеннями у зазначених справах про оскарження бездіяльності інших виконкомів міських рад, то їх всіх об`єднує та обставина, що один і той же запит позивача всіма відповідачами був розглянутий у встановлений законом строк, надана на нього відповідь та направлена вона була простим листом. І всі ці відповіді за дивним збігом обставин позивач не отримував, що і ставало підставою для звернення до судів для визнання бездіяльності противоправною. Підставою для задоволення зазначених позовів стало те, що відповідачі не змогли довести факт направлення відповіді на запит позивачу, хоча запити були розглянуті, відповіді надані та направлені поштою. В свою чергу, виконком Ізмаїльської міської ради Ізмаїльського району Одеської області запит позивача на отримання публічної інформації від 15.01.2021 року, отриманий 19.01.2021 року, про що свідчить штамп вхідної кореспонденції, теж розглянув та у передбачений чинним законодавством 5-денний строк, а саме 22.01.2021 року, направив відповідь простим листом позивачу, про що свідчить запис у реєстрі на просту поштову кореспонденцію (встановлено рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 17.06.2021 року у справі №420/2852/21). Також представник відповідача зазначає, що взагалі за 2020-2021 роки позивач з одним і тим самим запитом звернулась до виконкому Гуляйпільської міської ради, виконкому Обуховської міської ради, виконкому Острозької міської ради, виконкому Генічевської міської ради, виконкому Хорольської міської ради, виконкому Миколаївської міської ради, виконкому Одеської міської ради, виконкому Кропивницької міської ради, виконкому Херсонської міської ради, виконкому Полтавської міської ради, виконкому Чернігівської міської ради, виконкому Нікопольської міської ради, виконкому Трускавецької міської ради. Цей перелік не є вичерпним. На всі запити до перелічених вище виконкомів міських рад, за твердженням позивача, він також не отримував відповіді, хоча відповіді йому надавалися, що вбачається з описової частини рішень за позовами позивача, до всіх перелічених виконкомів міських рад. В подальшому рішення судів про повне або часткове задоволення позовних вимог в адміністративних справах стають підставою для звернення позивача з позовами про відшкодування моральної шкоди до тих самих виконкомів міських рад. Представник відповідача вважає, що позивач усвідомлено зловживає своїми правами, користуючись тим, що відповіді на запити органами місцевого самоврядування здебільшого надсилаються запитувачу простою кореспонденцією без повідомлення. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав. Відповідно до\~ст.4 ЦПК України, статей\~11,\~15,\~16,\~22,\~23 ЦК України\~потерпіла особа, якій завдано збитків або завдано моральної шкоди внаслідок порушення її прав, має право на звернення до суду за захистом своїх прав. Частиною 2\~ст.\~16\~ЦК України встановлено способи захисту цивільних прав та інтересів судом. До них належить, зокрема, відшкодування моральної шкоди. Відповідно до ст. 56 Конституції України\~кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. В судовому засіданні встановлено, що рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 17.06.2021 року адміністративний позов [PERSON] до виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради щодо недотримання встановленого законом п`ятиденного строку надання інформації на запит від 19.01.2021 року. Зобов`язано виконавчий комітет Ізмаїльської міської ради надати [PERSON] інформацію на запит від 19.01.2021 року з урахуванням висновків суду. Рішення набрало законної сили 24.07.2021 року. Відповідно до ст. 20 Закону України «Про доступ до публічної інформації»(в редакції на час виникнення спірних правовідносин) розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту. Частиною 2 статті 24 Закону України «Про доступ до публічної інформації»(в редакції на час виникнення спірних правовідносин) встановлено, що особи, на думку яких їхні права та законні інтереси порушені розпорядниками інформації, мають право на відшкодування матеріальної та моральної шкоди в порядку, визначеному законом. За загальним правилом зобов`язання з відшкодування шкоди (майнової та немайнової) є прямим наслідком правопорушення, тобто порушення охоронюваних законом суб`єктивних особистих немайнових і майнових прав та інтересів учасників цивільних відносин. При цьому одне і те ж правопорушення може призводити до негативних наслідків як у майновій, так і немайновій сферах, тобто виступати підставою для відшкодування майнової та моральної шкоди одночасно. Заподіяння моральної шкоди та компенсація відповідних немайнових втрат може мати місце як в договірних, так і в деліктних правовідносинах (поза межами існуючих між потерпілим і завдавачем шкоди договірних чи інших правомірних зобов`язальних відносин). Згідно з частинами першою та другою статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку зі знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відповідно до частин третьої, четвертої статті 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Частиною 1 статті 201 ЦК України передбачено, що особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є: здоров`я, життя; честь, гідність і ділова репутація; ім`я (найменування); авторство; свобода літературної, художньої, наукової і технічної творчості, а також інші блага, які охороняються цивільним законодавством. Право на відшкодування моральної шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб, встановлене Конституцією та законами України. Стаття 1167 ЦК України передбачає загальні підстави відповідальності за спричинену моральну шкоду в позадоговірних відносинах, зокрема, встановлено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до положень ст. ст.12,81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України). Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності, обов`язковому доказуванню під час вирішення спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вина останнього в її заподіянні. Відсутність хоча б одного із цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду. Зокрема, з`ясуванню підлягає підтвердження факту заподіяння позивачці моральних чи фізичних страждань або шкоди немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Виходячи із загальних засад доказування, у справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органами державної влади та органами місцевого самоврядування, позивач повинен довести, які саме дії (рішення, бездіяльність) спричинили страждання чи приниження, яку саме шкоду вони заподіяли і який її розмір. Вирішуючи вказаний позов про відшкодування моральної шкоди, суд виходить з того, що неправомірність бездіяльності відповідача встановлена рішенням суду від 17.06.2021 року, а тому факт протиправних дій відповідача, виходячи зі змісту ч. 4 ст. 82 ЦПК України, не підлягає доказуванню. Так, виходячи з практики Європейського Суду з прав людини, порушення державою прав людини, що завдають психологічних страждань, розчарувань та незручностей зокрема через порушення принципу належного врядування, кваліфікуються як такі, що завдають моральної шкоди. Разом з тим, у справі "Юрій Миколайович Іванов проти України" (заява N 40450/04, п. 64, від 15 жовтня 2009) Європейський суд з прав людини зазначив, що засіб юридичного захисту, якого вимагає стаття 13, має бути "ефективним" як з практичної, так і з правової точки зору, тобто таким, що або запобігає стверджуваному порушенню чи його повторенню в подальшому, або забезпечує адекватне відшкодування за те чи інше порушення, яке вже відбулося. Отже, адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту. Сама лише констатація у судовому рішенні порушення прав позивача не завжди може бути достатньою для того, щоб захист міг вважатися ефективним. Особливо якщо позивач вважає, що шкоду йому заподіяно. Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає:у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 23 ЦК України). Згідно із п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4, під моральною шкодою належить розуміти втрати немайнового характеру, внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Вона може проявлятися у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Загальні підходи до відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади, були сформульовані Верховним Судом у постанові від 10 квітня 2019 року у справі № 464/3789/17. Зокрема, суд дійшов висновку, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту (п. 49). Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання (п. 52). Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого (п. 56). Так, вимоги про відшкодування моральної шкоди у сумі 42 000 гривень позивач пов`язує з несвоєчасним наданням відповіді на його заяву від 15.01.2021 року. Останній зазначає, що моральна шкода полягає у душевних стражданнях, оскільки йому притаманні особливо розвинуте емоційне сприйняття дійсності та почуття справедливості, що було порушено діями відповідача. Також наголошує, що дії відповідача завдали йому страждань, як інваліду другої групи та учаснику бойових дій. Враховуючи конкретні обставини справи, характер спірних правовідносин, оцінюючи можливий рівень негативних емоцій, моральні страждання позивача, суд дійшов висновку, що з урахуванням принципу розумності, виваженості та справедливості, підлягає відшкодуванню позивачу моральна шкода в розмірі 1 000 гривень, що на думку суду є справедливим та співмірним, враховує інтереси держави, не призведе до порушення балансу прав та інтересів конкретного громадянина і суспільного інтересу. Таким чином, з`ясувавши обставини справи та перевіривши їх наявними доказами, суд вважає, що позовні вимоги слід задовольнити частково, стягнувши з відповідача на користь позивача у відшкодування моральної шкоди - 1 000 гривень. Відповідно до вимог ч. 1ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що позивач при зверненні до суду був звільнений від сплати судового збору на підставі п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», то з відповідача на користь держави підлягає до стягнення судовий збір у розмірі 21,62 грн.

Outcome: partial