Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-03 00:00:00

[PERSON] звернулась до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу, обґрунтувавши свої позовні вимоги тим, що 11 квітня 2009 року в Дзержинському відділі реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції, між нею та відповідачем був зареєстрований шлюб, про що здійснений відповідний актовий запис №163 від 11 квітня 2009 року. Від шлюбу сторони мають спільну дитину - [PERSON] , [INFO] , яка після розірвання шлюбу залишиться проживати з позивачем. В обгрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що протягом останніх років сімейне життя між ними поступово погіршувалося, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин. Вона неодноразово звертала увагу свого чоловіка, що факт окремого проживання батьків, участь у вихованні дитини лише матір`ю та відсутність батька, як чоловічої складової у вихованні, може суттєво сплинути на психіку доньки, погляди на життя, в тому числі, на шлюб та формування світогляду, особливо щодо відносин в родині між чоловіком та жінкою, які є основою в бідь-якій сім`ї. Протягом останнього часу, вона намагалась говорити з відповідачем, пропонувала спокійно вирішити проблеми, однак ніяких результатів це на дало, в сімейних стосунках нічого не змінилося, їх стосунки стали ще більш ворожі. Кожен з них має діаметрально протилежні погляди на шлюб та сім`ю, відповідач постійно нехтує сімейними цінностями, між ними постійно виникають сварки, свідком яких є їх дитина, що впливає на її психічний стан та кожен раз спричиняє позивачу та доньці душевні страждання. Вона прийшла до висновку, раз відповідач особисто вирішив сам розірвати з нею будь-які стосунки, то єдиний вихід - це розлучення, їх шлюб носить лише формальний характер, примирення та збереження сім`ї є неможливим, вона фактично розпалась та поновлена бути не може, подальше спільне життя із збереженням шлюбу неможливі та буде суперечити її інтересам. В зв`язку з чим просить суд її позовні вимоги задовольнити та шлюб між нею та відповідачем розірвати, після розірвання шлюбу залишити їй прізвище [PERSON] . Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 14 січня 2022 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження по справі та вирішено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Позивач в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце судового засідання повідомлялась своєчасно та належним чином, через канцелярію суду надала заяву про розгляд справи за її відсутністю, позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила суд їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлявся своєчасно та належним чином, через канцелярію суду надав заяву про те, що проти розірвання шлюбу він не заперечує та просить суд розгляд справи проводити за його відсутності. Враховуючи, що у справі є достатні докази про права і взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін, на підставі наявних у справі письмових доказів, та за згодою представника позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ч.4 ст. 223, ст.ст.280-281 ЦПК України. Фіксація судового процесу технічними засобами не здійснювалась згідно вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, що мають істотне значення для її розгляду і вирішення по суті, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Згідно із свідоцтвом про шлюб, серія: [NUMBER] , виданого 11 квітня 2009 року Дзержинським відділом реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції, між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , був зареєстрований шлюб, про що зроблено відповідний актовий запис №163 від 11 квітня 2009 року, прізвище після реєстрації шлюбу чоловіка - [PERSON] , дружини - [PERSON] (а.с.7). Згідно свідоцтва про народження, серія: [NUMBER] , виданого Дзержинським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, [PERSON] народилася [INFO] , та його батьками в свідоцтві записані: [PERSON] та [PERSON] , про що зроблено відповідний актовий запис №605 від 22 грудня 2011 року (а.с.4). Позивачем зазначено, а відповідачем не заперечується та не спростовано, що спільне життя між сторонами не склалося, з огляду на відсутність взаєморозуміння та діаметрально протилежні погляди на шлюб та сім`ю, протягом останніх років сімейне життя між ними поступово погіршувалося, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин, позивач прийшла до висновку, що єдиний вихід це розлучення, їх шлюб носить лише формальний характер, примирення та збереження сім`ї є неможливим, вона фактично розпалась та поновлена бути не може, подальше спільне життя із збереженням шлюбу неможливе та буде суперечити її інтересам. Відповідно до положень статті 51 Конституції України та частини першої статті 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ст. 112 СК України, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 1 ст. 206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. За приписами ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи та інтереси інших осіб, суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Відповідачем до суду подана заява, за змістом якої вбачається, що він проти розірвання шлюбу не заперечує, що фактично є визнанням позову зі сторони відповідача. Суд приймає до уваги таку заяву відповідача у зв`язку із наявністю для того законних підстав, та враховуючи, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, вважає за можливе задовольнити позовні вимоги з огляду на їх законність та обґрунтованість. Згідно із ч. 3 ст. 115 СК України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Розв`язуючи питання розподілу судових витрат між сторонами суд виходить з наступного. Відповідно до п. 8 статті 6 Закону України «Про судовий збір», розподіл судового збору між сторонами та перевірка повноти сплати судового збору здійснюються відповідно до процесуального законодавства. Згідно із ч. 1 ст. 141 ЦПК України, яка передбачає розподіл судових витрат між сторонами, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Водночас, ч. 1 ст. 142 ЦПК України закріплено, що у разі, зокрема визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. У зв`язку наведеним, враховуючи визнання відповідачем позову до початку розгляду справи по суті, суд приходить до висновку про можливість повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого нею за звернення до суду із даним позовом, що становить - 496,20 грн., з урахуванням того, що позов задоволений у повному обсязі, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню залишкові 50% понесених ним судових витрат у вигляді судового збору у сумі - 496,20 грн. Однак, приймаючи до уваги позицію позивача, яка не просить суд стягнути з відповідача сплачений нею за подання до суду даної позовної заяви судовий збір, суд вважає, що залишкові 50 % понесених позивачем судових витрат, які підлягають стягненню з відповідача на її користь, залишаються за позивачем.

Outcome: approved