Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-03 00:00:00

Позивач АТ «Харківобленерго» звернулося до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовною заявою до [PERSON] , в якій просить суд стягнути з відповідача суму заборгованості за спожиту електричну енергію в розмірі 7019,38 грн., а також суму судового збору у розмірі 2270,00 грн. та суму у розмірі 89,62 грн. за отримання інформаційної довідки з Реєстру територіальної громади м. Харкова. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що [PERSON] мешкає за адресою: [ADDRESS] та є побутовим споживачем електричної енергії, яку постачає Акціонерне товариство «Харківобленерго». За період з вересня 2018 року по 31 грудня 2018 року за вказаною адресою утворилася заборгованість за використану електроенергію у розмірі 7019,38 грн. Проте, вказану суму боргу за виставленими рахунками споживач не сплатив. В судове засідання представник позивача не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі. Крім того, зазначив, що не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Згідно вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу технічними засобами не здійснюється. У відповідності до ст. ст. 13, 81 ЦПК України суд розглядає справу не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін чи інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і докази подаються сторонами і іншими особами, які беруть участь у справі. Суд, дослідивши наявні докази у матеріалах справи вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 15 ЦК України визначено право кожної особи та захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Отже, об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес і саме воно є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Такі способи захисту передбачені статтею 16 ЦК України. Статтями 10, 81 ЦПК Українипередбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, згідно з якими кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд розглядає справу в межах заявлених вимог і вирішує справу на підставі наданих доказів. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Так, судом встановлено, що [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується інформаційною довідкою з Реєстру територіальної громади м. Харкова від 22.09.2021. Згідно з вимогами ст. 633 ЦК України публічний є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Відповідно до ч.1 ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ст. 714 ЦК України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. Згідно п.7 Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених постановою національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг №312 від 14.03.2018 року договір про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг укладається шляхом приєднання до умов договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг, опублікованого в засобах масової інформації та на веб-сайті постачальника, шляхом оплати рахунка, отриманого від постачальника універсальної послуги, або фактичного споживання будь-яких обсягів електричної енергії (за умови надання рахунка постачальником універсальної послуги), або підписання заяви-приєднання до умов договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг. Таким чином, відповідач фактично є споживачем електричної енергії, яку постачає АТ «Харківобленерго» за адресою: [ADDRESS] , шляхом відкриття особового рахунку № [NUMBER] . Згідно зі ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил. Споживач - фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до житлово-комунальних послуг належать комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами. Згідно з п. 1.1.2 Правил роздрібного ринку електричної енергії, затвердженими Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 14 березня 2018 року № 312, споживачем електричної енергії є фізична особа, у тому числі фізична особа-підприємець, або юридична особа, що купує електричну енергію для власного споживання; об`єкт побутового споживача - житловий будинок (частина будинку), квартира або будівля, які розміщені за однією адресою та належать одній фізичній особі або декільком фізичним особам на правах власності або користування. Пунктом 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено право споживача на отримання вчасно та належної якості житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо кореспондує визначений п. 5 ч. 2 ст. 7 цього Закону обов`язок споживача оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Розрахунки за електричну енергію та послуги, що надаються на роздрібному ринку, між учасниками цього ринку здійснюються у грошовій формі відповідно до укладених договорів. Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 58 Закону України «Про ринок електричної енергії» споживач зобов`язаний сплачувати за електричну енергію та надані йому послуги відповідно до укладених договорів. Відповідно до п. 4.1. Правил роздрібного ринку електричної енергії, розрахунки за електричну енергію та послуги, що надаються на роздрібному ринку, між учасниками цього ринку здійснюються у грошовій формі відповідно до укладених договорів. За змістом п. 4.2. Правил роздрібного ринку електричної енергії, послуги з розподілу або передачі електричної енергії оплачуються відповідно до умов договору споживача з електропостачальником або споживачем, або електропостачальником на зазначений у відповідних договорах поточний рахунок оператора системи. Згідно з п. 4.7. Правил роздрібного ринку електричної енергії, оплата електричної енергії здійснюється споживачем виходячи з умов відповідного договору про постачання електричної енергії. Відповідно до підп. 2 п. 5.5.5. Правил роздрібного ринку електричної енергії, споживач електричної енергії зобов`язаний сплачувати за електричну енергію та надані йому послуги відповідно до укладених договорів. Приписами ст. 67 ЖК України встановлено, що плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться, крім квартирної плати, за затвердженими в установленому порядку тарифами. Відповідно до ст. 87 ЖК України наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Заборгованість відповідача за розрахунком позивача за період з вересня 2018 року до 31 грудня 2018 року складає 7019,38 грн., що підтверджується відповідною довідкою за підписом начальника Північного РРЕ, в якій зазначені обсяги спожитої електричної енергії та відповідні тарифи. Відповідно до ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Згідно зі ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до положень ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Враховуючи викладене, оскільки відповідач є споживачем електричної енергії та має заборгованість перед позивачем, розмір якої належними та допустими доказами не спростований, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та їх задоволення. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частинами 1,3 ст.133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи належать, зокрема витрати пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів. Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Оскільки позивачем при зверненні до суду понесені судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 2270 грн, що відповідає вимогам п. 1 пункту 1 частини 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», які документально підтверджені, такі витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Щодо стягнення з відповідача витрат, які пов`язані з отриманням інформаційної довідки з ЄДР, суд виходить з наступного. Долучення інформаційної довідки з ЄДР до позовної заяви про стягнення заборгованості не є необхідним, оскільки відповідно до ст. 187 ЦПК України у позовному провадженні звернення до уповноважених органів з метою отримання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) фізичної особи - відповідача є обов`язком суду. До позовної заяви про стягнення заборгованості не додано документів на підтвердження виникнення у фізичних осіб - відповідачів обов`язку відшкодувати позивачу витрати, пов`язані з отриманням інформаційної довідки з ЄДР щодо них. При цьому ч.1 ст.140 ЦПК України імперативно визначено, що особа, яка надала доказ на вимогу суду, має право вимагати виплати грошової компенсації своїх витрат, пов`язаних із наданням такого доказу. Розмір грошової компенсації визначає суд на підставі поданих такою особою доказів здійснення відповідних витрат. Відтак, витрати позивача, понесені у зв`язку з отриманням інформаційної довідки з ЄДР про зареєстроване місце проживання відповідача, не входять до складу витрат, пов`язаних з розглядом справи. Враховуючи викладене, суд прийшов до висновку про наявність підстав для відмови у стягнені з відповідача витрат позивача, понесених у зв`язку з отриманням інформаційної довідки з ЄДР про зареєстроване місце проживання.

Outcome: approved