Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-30 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати [PERSON] , [INFO] , таким що втратив право на користування житлом, а саме: житловим будинком [ADDRESS] . В обґрунтування позову зазначив, що йому на праві приватної власності належить житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться по [ADDRESS] . Відповідач є його колишнім зятем, який зареєстрований в будинку, але фактично жодного дня в будинку не проживав, добровільно знятися з реєстрації відмовляється, комунальні послуги не сплачує. На сьогоднішній день наявність реєстрації відповідача в будинку позбавляє його, як власника житла, можливості здійснювати право користування та розпорядження ним у повному обсязі. Від позивача надійшла заява про розгляд справи без його участі. Позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просить їх задовольнити. Відповідач в призначене судове засідання не з`явився, про час, дату та місце судового засідання повідомлялася у встановленому законом порядку, а саме: судовими повістками по останньому відомому місцю проживання та реєстрації та через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. На підставі ст.ст. 280-284 ЦПК України суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи. Судом встановлено, що будинок [ADDRESS] належить позивачу на праві приватної власності, що підтверджується свідоцтвом № 70 від 15.07.1993 про права власності на житловий будинок (а.с.23). Відповідач, який вселялися в житло у якості членів сім`ї власника, будучи чоловіком дочки позивача (свідоцтво про одруження серії [NUMBER] а.с.20) у вищезазначеному будинку зареєстрований, але не проживає з 2003 року, що підтверджується довідкою № 689 від 23.09.2021, виданою виконавчим комітетом Катеринівської сільської ради Кропивницького району Кіровоградської області та актом опитування свідків на підтвердження (не проживання) особи від 24.09.2021 (а.с. 7, 8). Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] шлюб між чоловіком [PERSON] і дружиною [PERSON] розірвано 12 липня 2010 року, актовий запис № 58 (а.с.21). В силу вимог ст. ст. 12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Підставою звернення до суду є захист прав власника щодо безперешкодного володіння та користування належним йому майном, усунення обмежень його прав, які пов`язані з фактом реєстрації місця проживання відповідача за адресою будинку, що належить позивачу. Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 відповідно до вимог Закону «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», ст.ст. 319, 321 ЦК України закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України. Зокрема, власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено між ним і власником житла або законом. Таким чином, у разі виникнення спору між власником та особами, які вселялися в житло у якості членів сім`ї, суд враховує, що право користування житлом має речово-правовий характер, у зв`язку з чим припинення цього права повинно відбуватися згідно з вимогами статей 405, 406 ЦК України, зокрема сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення або через відсутність особи понад один рік у спірному житловому приміщенні. Як встановлено в судовому засіданні, позивач несе витрати по утриманню будинку, сплачує комунальні платежі, відповідачу жодних перешкод у користуванні жилим приміщенням ні позивачем, ні іншими членами сім`ї, не чинилось. В свою чергу реєстрація відповідача у його будинку перешкоджає вільно розпоряджатись та користуватись своїм майном на власний розсуд. З огляду на наведене, враховуючи те, що відповідач у належному позивачу будинку більше року не проживає без поважних причин (з 2003 року), спільного господарства з позивачем не веде, тому суд приходить до висновку про наявність передбачених законом підстав для визнання відповідача таким, що втратив право на користування спірним житловим приміщенням, а отже позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ст.141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, а тому з відповідача слід стягнути на користь позивача судовий збір у розмірі 908 грн. На підставі ст.ст. 15, 16, 317, 319, 321, 383, 391, 405 ЦК України,

Outcome: approved