Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-25 00:00:00

У квітні 2021 року засобами поштового зв`язку до суду надійшла позовна заява [PERSON] (далі [PERSON] , [PERSON] , позикодавець, позивач) до [PERSON] (далі [PERSON] , [PERSON] , позичальник, відповідач) про стягнення боргу у розмірі 94 800 доларів США, а також 11 581,63 грн судових витрат. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 07.03.2018 між ним та відповідачем укладено усний договір позики, відповідно до якого [PERSON] отримав у [PERSON] у позику грошові кошти у розмірі 94 800 доларів США з кінцевим строком повернення 01.04.2018. На підтвердження укладення договору позики [PERSON] надав розписку про отримання грошових коштів та зобов`язання їх повернення у вказаний строк, однак станом на день подання позову позика не повернута, у зв`язку з чим позивач звертається до суду із даним позовом. Ухвалою від 23.04.2021 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання на 29.06.2021 року, яке було відкладено на 28.09.2021 у зв`язку із неявкою усіх учасників у підготовче засідання. Відповідач виклав свою позицію у відзиві від 12.07.2021, у якому просив відмовити позивачу у задоволенні позову з наступних підстав. Так, відповідач заперечує факт отримання коштів у позивача та укладення усного договору позики, зазначає, що з розписки, наданої позивачем неможливо встановити який саме [PERSON] взяв у [PERSON] кошти у розмірі 94 800 доларів США, при цьому у розписці міститься закреслений напис «на покупку», що може свідчить про іншу правову природу розписки, а надана позивачем копія паспорту відповідача не може свідчити про наявність зобов`язань відповідача перед позивачем. Отже, відповідач вказує, що надана позивачем розписка не є належним та достовірним доказом для підтвердження заявлених вимог. Ухвалою від 28.09.2021 зобов`язано позивача [PERSON] надати для огляду в судовому засіданні оригінал розписки [PERSON] від 07.03.2018 про отримання в борг 94 800 доларів США, підготовче провадження закрито, призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 11.11.2021. Судове засідання 11.11.2021 відкладено на 26.01.2022 у зв`язку із задоволенням клопотання представника позивача про відкладення судового засідання. У судовому засіданні 26.01.2022 представником відповідача заявлено клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи, у задоволенні якого судом відмовлено; заслухано вступне слово позивача, представника позивача та представника відповідача, досліджено письмові докази, досліджено оригінал розписки від 07.03.2018, заслухано виступ сторін у судових дебатах, суд видалився до нарадчої кімнати. Вислухавши пояснення сторін, їх доводи та заперечення, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного висновку. Згідно із частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно зі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості (ч.1). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (ч.2). За ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян (ч.1). На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ч.2). За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Судом встановлено, що [PERSON] 07.03.2018 передав [PERSON] 94 800 доларів США, які позичальник зобов`язався повернути не пізніше 01.04.2018. Ця обставина підтверджена відповідною розпискою [PERSON] , оригінал якої досліджено судом у судовому засіданні 26.01.2022 /копія в матеріалах справи - а.с.6/. Згідно ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятись у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Відповідно до статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. В матеріалах справи відсутні докази для визнання правочину або його окремих частини недійсними. Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Доводи представника відповідача щодо того, що з розписки, наданої позивачем, неможливо встановити який саме [PERSON] взяв у [PERSON] кошти у розмірі 94 800 доларів США суд вважає безпідставними, оскільки факт укладання договору позики має реальний характер, предметом якого є грошові кошти. Незазначення у розписці по-батькові відповідача та інших анкетних даних, не може бути підставою для відмови в задоволенні позову, оскільки судом встановлено факт укладення між сторонами договору позики, на підтвердження чого відповідач надав позивачу розписку, оригінал якої знаходиться у позивача. Вказаний договір не визнано недійсним судом та його недійсність прямо не встановлена законом. За приписами ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1). Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч.2). Заявлена позивачем в якості доказу розписка складена [PERSON] власноручно, містить інформацію щодо предмета доказування, а саме щодо виникнення між сторонами правовідносин за договором позики, тож у розумінні ст. 77 ЦПК України є належним та допустимим доказом. Статтею 1049 ЦК України на позичальника покладений обов`язок повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договором встановлений обов`язок повернення позичальником грошових коштів позикодавцю не пізніше 01.04.2018. За загальними умовами виконання зобов`язання, визначеними ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. З огляду на ту обставину, що зобов`язання за договором позики по поверненню позичених грошових коштів на час ухвалення судового рішення позичальником не виконане, суд приходить до висновку про обґрунтованість позову в частині вимоги стягнення суми боргу у розмірі 94 800 доларів США. Згідно з частинами першою-третьою статті 12, частинами першою, п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Стороною відповідача не надано доказів на обґрунтування своїх заперечень які свідчили б про необґрунтованість позовних вимог. У судовому засіданні представником відповідача, який діє від імені та в інтересах відповідача, повідомлено суд, що відповідач не пам`ятає чи отримував кошти у позивача, а тому заперечує проти задоволення позову. Зазначене представником відповідача, а також посилання представника відповідача у відзиві на необґрунтованість позову суд знаходить бездоказовим. Правову оцінку запереченням відповідача, які полягають у посиланні представника відповідача на те, що у розписці міститься закреслений напис «на покупку», що може свідчить про іншу правову природу розписки, а надана позивачем копія паспорту відповідача не може свідчити про наявність зобов`язань відповідача перед позивачем суд не надає з огляду на те, що нормами цивільно-процесуального закону визначено обов`язковість установлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доводів сторін по справі та доказів, з яких суд виходив при вирішенні спору. Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свободan>, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Отже, з урахуванням вищенаведеного, суд приходить до висновку, що позовна вимога позивача про стягнення з відповідача 94 800 доларів США є обґрунтованою та підлягає задоволенню. У відповідності до статті 141 ЦПК України, сплачений судовий збір у розмірі 11 350 грн та витрати по сплаті комісії банку у розмірі 231,63 грн підлягають стягненню з відповідача на користь позивача з огляду на результат розгляду справи.

Outcome: approved