Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-31 00:00:00

05.03.2019 до Печерського районного суду міста Києва надійшла позовна заява [PERSON] , [PERSON] , в якій останній просять суд визнати незаконним та скасувати розпорядження відділу приватизації державного житлового Фонду Печерського району № 5726 від 14.12.1993 р. про видачу свідоцтва про право власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] на трьох осіб в рівних долях: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] ; визнати недійсним свідоцтво про право власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] , виданого 14.12.1993 р. та посвідченого відділом приватизації державного житлового фонду Печерського району на підставі розпорядження № 5726 від 14.12.1993 р.; зобов`язати Печерську районну в м. Києві державну адміністрацію видати нове розпорядження про приватизацію та свідоцтво про право власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] в рівних долях за двома співвласниками [PERSON] та [PERSON] . Обґрунтовуючи свої вимоги зазначають, що 14.12.1993 р. відділом приватизації державного житлового фонду Печерського району було видано свідоцтво про право власності на двокімнатну квартиру за адресою: [ADDRESS] . В свідоцтві на право власності зазначено три співвласники: [PERSON] , її донька [PERSON] (після одруження [PERSON] ) та матір [PERSON] . Однак при отриманні свідоцтва про право власності Позивачами не було надано уваги, що право власності було розподілено на трьох осіб. Але це було не можливо, у зв`язку з тим, що мати позивачки [PERSON] не могла бути третім співвласником спірної квартири, оскільки на дату прийняття розпорядження про видачу свідоцтва про право власності і видачу свідоцтва про право власності на житло, [PERSON] 2 року як померла, даний факт підтверджується копією свідоцтва про смерть Серія [NUMBER] від 23.05.1991р. Вказані обставини послугували підставою для звернення до суду з даним позовом. Ухвалою Печерського районного суду м Києва від 27.03.2019 р. у справі відкрито провадження за правилами спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 11.09.2020 р. здійснено перехід з розгляду в порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін в розгляд справи в порядку спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Позивачі та представник позивачів просили позов задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову, надала суду письмовий відзив на позовну заяву. Суд, заслухавши сторін, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Судом встановлено, що14.12.1993 р. відділом приватизації державного житлового фонду Печерського району було видано свідоцтво про право власності на двокімнатну квартиру за адресою: [ADDRESS] . В свідоцтві на право власності зазначено три співвласники: [PERSON] , її донька [PERSON] (після одруження [PERSON] ) та матір [PERSON] (а.с. 8-9) Однак при отриманні свідоцтва про право власності Позивачами не було надано уваги, що право власності було розподілено на трьох осіб. Але це було не можливо, у зв`язку з тим, що мати позивачки [PERSON] не могла бути третім співвласником спірної квартири, оскільки на дату прийняття розпорядження про видачу свідоцтва про право власності і видачу свідоцтва про право власності на житло, [PERSON] 2 року як померла, даний факт підтверджується копією свідоцтва про смерть Серія [NUMBER] від 23.05.1991р. (а.с. 11). Відповідно до ч.3 ст. 2 Закону України «Про власність» (що діяв на момент виникнення правовідносин), кожен громадянин України має право володіти, користуватися і розпоряджатися майном особисто або спільно з іншими. Відповідно до ч. 2 ст. 15 вказаного Закону, наймач жилого приміщення в будинку державного чи громадського житлового фону та члени його сім`ї мають право придбати у власність відповідну квартиру або будинок шляхом їх викупу або на інших підставах, передбачених законодавством України. Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд. Згідно ч.ч. 2, 3, 4, 5 ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» передання займаних квартир у спільну сумісну або часткову власність здійснюється за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім`ї, які постійно мешкають в даній квартирі, в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов`язковим визначенням уповноваженого власника квартири. Передання квартир у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина, та відповідно до ст. 5 цього Закону оформляється свідоцтвом про право власності на квартиру, яке реєструється в органах приватизації. Відповідно до п. 4 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Згідно вимог ст. 9 Цивільного кодексу Української РСР здатність мати цивільні права і обов`язки (цивільна правоздатність) визнається в однаковій мірі за всіма громадянами Української РСР та інших союзних республік. Правоздатність громадянина виникає в момент його народження і припиняється з смертю. Аналогічне положення міститься в ст. 25 ЦК України. Статтею 10 Цивільного кодексу Української РСР визначено, що громадяни можуть відповідно до закону мати майно в особистій власності, право користування жилими приміщеннями та іншим майном, успадковувати і заповідати майно, обирати рід занять і місце проживання, мати права автора твору науки, літератури і мистецтва, відкриття, винаходу, раціоналізаторської пропозиції, промислового зразка, а також мати інші майнові та особисті немайнові права. Таким чином, на думку Позивачів, до довідки про склад сім`ї помилково була включена [PERSON] , яка на момент складання вказаної довідки та в подальшому прийняття розпорядження про приватизацію та видачу свідоцтва про право власності померла, у зв`язку з чим її правоздатність була припинена. Відповідно до ч. 1 ст. 21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Відповідно до ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також в разі втрати ним документа, що засвідчує його право власності. З матеріалів справи вбачається, що відповідно до архівних документів, а саме розпорядження відділу приватизації державного житлового фонду Печерського району м. Києва Печерської районної державної адміністрації м Києва від 14.12.1993 р. № 5726, задоволено прохання наймача [PERSON] на приватизацію квартири [ADDRESS] , в якій проживає 3 особи. У довідці про склад сім`ї вказано, що у зазначеній квартирі мешкають і мають право на житло: [PERSON] - власник, [PERSON] - бабуся, [PERSON] - дочка, тобто на момент приватизації [PERSON] була прописана в квартирі. (а.с. 67) В заяві від 01.12.1993 р. з проханням оформити передачу квартири у приватну власність стоїть два підписи повнолітніх членів сім`ї - [PERSON] та [PERSON] .. У розрахунку площі квартири, що безоплатно приватизується, підписаною [PERSON] , вказана кількість мешканців квартири - 3. (а.с.68) Тобто, сама Позивач [PERSON] підписала документи, в яких [PERSON] була зазначена, як особа, що мешкає в квартирі, і одержала свідоцтво, в якому зазначено 3 співвласники. Відповідно до ч.1 ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Згідно з нормами ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Стаття 76 ЦПК України передбачає, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, а відповідно до ч. 2 ст. 78 цього ж Кодексу обставини справи, які за законом мають бути підтверджені засобами доказування, не можуть бути підтверджені іншими засобами доказування. Відповідно до ст. 95 ЦПК України письмовими доказами є будь-які документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Відповідно до ч. 1 ст. 212 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України). За таких обставин, вбачається, що вимоги позивачів про визнання незаконним та скасування розпорядження відділу приватизації державного житлового Фонду Печерського району № 5726 від 14.12.1993 р. про видачу свідоцтва про право власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] на трьох осіб в рівних долях: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] ; визнання недійсним свідоцтва про право власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] , виданого 14.12.1993 р. та посвідченого відділом приватизації державного житлового фонду Печерського району на підставі розпорядження № 5726 від 14.12.1993 р.; зобов`язання Печерську районну в м. Києві державну адміністрацію видати нове розпорядження про приватизацію та свідоцтво про право власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] в рівних долях за двома співвласниками [PERSON] та [PERSON] не знайшли свого підтвердження належними доказами. З огляду на наведене, в задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed