Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-27 00:00:00

Позивачі звернулись до суду з позовом до Комунального комерційного підприємства Маріупольської міської ради «Керуюча компанія «Приморська», Виконавчого комітету Маріупольської міської ради, Департамент по роботі з активами Маріупольської міської ради про визнання права на приватизацію, в якій просили суд визнати за ними право власності на приватизацію квартири [ADDRESS] , загальною площею 35,4 кв.м., житловою площею 30,1 кв.м., за відсутності ордеру на житлове приміщення. Свої вимоги мотивують тим, що на вони зареєстровані та мешкають за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] та [PERSON] з а договором обміну житлових приміщень оселились у кв. [ADDRESS] (до здійснення обміну житлових приміщень позивачі мешкали на підставі відповідного ордеру за адресою: [ADDRESS] ). Однак ордер на даний час, не з вини позивачів, не зберігся, бо був втрачений при передачі документів від ЖЕК №1 до ККП ММР «Керуюча компанія «Приморська». У січня 2020 позивачі звернулись до Департаменту адміністративних послуг Маріупольської міської ради та надали пакет документів з питання оформлення свідоцтва про право власності на квартиру [ADDRESS] , але отримали лист-роз`яснення, згідно якого за результатами розгляду документів свідоцтво не видане, оскільки заявниками не надано копії ордера на жиле приміщення та роз`яснено, що спори, що виникають при приватизації квартир, вирішуються судом. Вважають дану відмову незаконною. У зв`язку з вищевикладеним вимушені звернутися до суду. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 01 липня 2021 року відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити за правилами загального позовного провадження, призначене підготовче судове засідання, роз`яснено учасникам справи їх право і строки на подачу відзиву на позов, відповіді на відзив, письмових заперечень. На підставі розпорядження керівника апарату суду Федорченко І.О. від 29.09.2021 року № 306, у зв`язку зі закінченням п`ятирічного строку, на який було призначено суддю Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області Музику О.М. проведено повторний автоматизований розподіл судової справи між суддями. Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.09.2021 року вказана цивільна справа розподілена судді Хараджа Н.В. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 04 січня 2022 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивачі до судового засідання не з`явилися, попередньо подали до суду заяви про розгляд справи за їх відсутності, в яких просили позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Від представника відповідача Комунального комерційного підприємства Маріупольської міської ради «Керуюча компанія «Приморська» до суду надійшло клопотання про розгляд справи за їх відсутності за наявними у справі документами та ухвалити рішення на розсуд суду відповідно до діючого законодавства. Від представника відповідача Виконавчого комітету Маріупольської міської ради до суду надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого питання про задоволення позовних вимог залишити на розсуд суду у разі підтвердження цього факту відповідними доказами. Від представника відповідача Департамент по роботі з активами Маріупольської міської ради до суду надійшла заява про розгляд справи за відсутності представника відповідача за наявними матеріалами, з урахуванням відзиву на позов. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з розглядом справи за відсутності учасників справи. Судом досліджуються саме представлені письмові докази на підтвердження та спростування тих обставин, на які посилалися сторони, інших суду не представлено. Суд, вирішуючи питання, передбачені ст. ст. 12, 264 ЦПК України, виходить з такого. Судом установлені наступні фактичні обставини справи та відповідно до них правовідносини. Відповідно до особового рахунку № [NUMBER] основним квартиро наймачем за адресою: [ADDRESS] , є [PERSON] , окрім неї у вказаній квартирі мешкають: [PERSON] та [PERSON] . З довідки про склад сімї наймача квартири, виданої Комунальним комерційним підприємством Маріупольської міської ради «Керуюча компанія «Приморська», вбачається, що за адресою: [ADDRESS] , постійно мешкають та мають право на приватизацію: [PERSON] . [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , також відповідно до довідок позивачі не мають заборгованості зі сплати комунальних послуг ,а також ордер за вказаною адресою не зберігся. Відповідно до відповіді Державного архіву Донецької області від 23.07.2020 документи виконавчого комітету Маріупольської міської ради народних депутатів по 1991 рік, які знаходились на зберіганні в держархіві області у м. Донецьку, залишились на тимчасово окупованій території України. Згідно з технічним паспортом, виготовленим ККП «Маріупольське бюро технічної інвентаризації - Маріупольська нерухомість», квартира [ADDRESS] має загальну площу 35,4 кв.м. ,житлову площу 30,1 кв.м., технічний паспорт виготовлено на замовлення [PERSON] . У січня 2020 рок [PERSON] звернулась до Центру надання адміністративних послуг з пакетом документів щодо оформлення свідоцтва про право власності на квартиру [ADDRESS] . З відповіді Управління міського майна Департаменту по роботі з активами Маріупольської міської ради від 12.03.2020 вбачається, що [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про прав власності на квартиру [ADDRESS] , у зв`язку з відсутністю ордеру на вказане житлове приміщення. Згідно зі свідоцтвом про смерть, серія [NUMBER] , [PERSON] померла [INFO] . Положеннями статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У відповідності до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, що визначений законом або договором. У статті 41 Конституції України вказано, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до статті 47 Конституції України, кожен має право на житло. Складовими права на житло є забезпечення умов з приводу можливості кожного громадянина мати житло і гарантовану непорушність права користування житлом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій. Правові основи приватизації житла, що знаходиться в державній власності, визначені у Законі України «Про приватизацію державного житлового фонду» (далі Закон № 2482-XXII). Відповідно до статті 1 Закону № 2482-ХХІІ приватизація державного житлового фонду (далі - приватизація) - це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т.ін.) державного житлового фонду на користь громадян України. Державний житловий фонд - це житловий фонд місцевих Рад народних депутатів та житловий фонд, який знаходиться у повному господарському віданні чи оперативному управлінні державних підприємств, організацій, установ. Приватизація є договором між державою та громадянином про безоплатну або частково оплатну передачу йому у власність квартири у якій він постійно проживає. Аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку про те, що право на приватизацію житла мають лише особи, які фактично проживають у зазначеному приміщенні. Як встановлено статтею 2 Закону № 2482-ХХІІ до об`єктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, житлові приміщення у гуртожитках (житлові кімнати, житлові блоки (секції), кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів (далі - квартири (будинки), які використовуються громадянами на умовах найму. Статтею 346 ЦК України установлено, що фізична або юридична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності. За змістом ст.8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд. Передача квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім`ї, які постійно мешкають у цій квартирі (будинку), житловому приміщенні у гуртожитку, в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов`язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку), житлового приміщення у гуртожитку. Передача квартир (будинків) у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина. Підготовку та оформлення документів про передачу у власність громадян квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках може бути покладено на спеціально створювані органи приватизації (агентства, бюро, інші підприємства). Згідно з п.17, 18 Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затвердженому наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16 грудня 2009 року, №396 громадянин, який виявив бажання приватизувати займану ним і членами його сім`ї на умовах найму квартиру (будинок), звертається в орган приватизації. Громадянином до органу приватизації подається, зокрема, ордер про надання жилої площі. Відповідно до ст.ст.51, 58 ЖК, жилі приміщення в будинках житлового фонду місцевих Рад народних депутатів надаються громадянам виконавчим комітетом районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів за участю громадської комісії з житлових питань, створюваної при виконавчому комітеті з депутатів Рад, представників громадських організацій, трудових колективів. На підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. Відповідно до Постанови ради Міністрів Української РСР від 11 грудня 1984 року №470 «Про затвердження Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР» розділ IV ст.ст.69-72, на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. Ордер дійсний протягом 30 днів. Ордер вручається громадянинові, на ім`я якого він виданий, або за його дорученням іншій особі. При одержанні ордера пред`являються паспорти (або документи, що їх замінюють) членів сім`ї, включених до ордера. При вселенні в надане жиле приміщення громадянин здає ордер у житлово-експлуатаційну організацію, а за її відсутності - відповідному підприємству, установі, організації; ордер зберігається як документ суворої звітності. Одночасно подаються паспорти усіх членів сім`ї, включених до ордера, з відміткою про виписку з попереднього місця проживання. Згідно з ч.10 ст.8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», органи приватизації не мають права відмовити мешканцям квартир (будинків) у приватизації займаного ними житла, за винятком випадків, передбачених п.2 ст.2 цього Закону, а саме не підлягають приватизації: квартири - музеї; квартири (будинки), розташовані на території закритих військових поселень, підприємств, установ і організацій, природних та біосферних заповідників, національних парків, ботанічних садів, дендрологічних, зоологічних, регіональних ландшафтних парків, парків-пам`ятників садово-паркового мистецтва, історико-культурних заповідників, музеїв-заповідників; кімнати в гуртожитках; квартири (будинки), які перебувають у аварійному стані; квартири, віднесені у встановленому порядку до числа службових, а також квартири, розташовані в зоні безумовного (обов`язкового) відселення, забрудненій внаслідок аварії на ЧАЕС. Відповідно до статті 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обгрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Виходячи з положень законодавства, а саме п.18 Положення №396 з урахуванням змісту п.69 постанови №470, сама по собі наявність чи відсутність ордера на житлове приміщення в пакеті документів, які подаються громадянином для приватизації житла, не може бути єдиною і остаточною причиною відмови у визнанні права громадянина на приватизацію на тій підставі, що відповідно до п.68 постанови №470 ордер дійсний лише протягом 30 днів з дня його видачі. На момент реєстрації позивачів у спірному приміщенні діяли норми Постанови СРСР №677 від 28 серпня 1974 року, якою затверджені «Положення про паспортну систему в СРСР», згідно з п.25 яких для прописки громадянами надаються в тому числі заява у встановленій формі, яка також має містити згоду особи, яка надає житлову площу, для прописки. Отже, прописка в спірному житловому приміщенні позивачів згідно з нормами діючого на той час законодавства, могла відбутись виключно зі згоди особи, яка надала житлову площу. З моменту реєстрації позивачів в спірній квартирі їх право на користування житловим приміщенням ніким, в тому числі відповідачем не оскаржувалось та доказів такого оскарження суду не надано. Із позовними вимогами до суду про визнання позивачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням відповідач не звертався. Враховуючи, що позивачі мешкають в квартирі на законних підставах на умовах найму, зареєстровані в ньому на протязі тривалого часу, являється квартиронаймачами спірного житлового приміщення, суд вважає, що відсутність ордеру не може позбавити їх можливості реалізувати своє право на приватизацію та приходить до висновку про необхідність визнання за позивачами права на приватизацію займаного житла відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду».

Outcome: approved