Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-31 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. У заяві вказав, що 24 листопада 2007 р. він уклав шлюб з відповідачкою. Рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 20 квітня 2021 року шлюб розірвано. За час перебування у шлюбі сторонами було придбано 12/25 частин квартири [ADDRESS] , на підставі укладеного 3 липня 2020 року договору купівлі-продажу частки квартири де покупцем зазначена відповідачка [PERSON] .. Частина квартири є спільною сумісною власністю позивача та відповідача. Після фактичного припинення шлюбних відносин та розірвання шлюбу між ним та відповідачем, домовленості щодо поділу спільно нажитого майна, ними не досягнуто, тому позивач прохає: визнати 12/25 частин квартири [ADDRESS] , що належить відповідачці [PERSON] , на підставі укладеного 3 липня 2020 року договору купівлі-продажу частки квартири, посвідченого приватним нотаріусом Лубенського міського нотаріального округу Тищенко І.В., серія та номер : 455, об`єктом спільного сумісного майна колишнього подружжя [PERSON] і [PERSON] . Визнати за позивачем право власності на 6/25 частин квартири [ADDRESS] , що належить відповідачці [PERSON] , на підставі укладеного 3 липня 2020 року договору купівлі-продажу частки квартири, посвідченого приватним нотаріусом Лубенського міського нотаріального округу Тищенко І.В., серія та номер : 455. Стягнути з відповідачки [PERSON] на користь позивача усі понесені судові витрати. Представник позивача - адвокат Павличенко В.Г. звернувся до суду з заявою про розгляд справи за його відсутності. Позовні вимоги підтримує, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач у судове засідання не з`явилася, хоча, відповідно до ст.128 Цивільного процесуального кодексу України, була повідомлена про дату, час та місце проведення судового засідання, про причини своєї неявки у судове засідання не повідомила, клопотання від відповідача про розгляд справи за її відсутності до суду не надходило. На підставі статті 223 Цивільного процесуального кодексу України, якщо суд не має відомостей про причини неявки відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних в ній даних та доказів. Відповідно до статті 280 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлень про причини неявки або якщо зазначені причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У зв`язку з розглядом справи за відсутності осіб, які беруть участь у справі, судом, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, не здійснювалось фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Встановлено, що 24.11.2007р. у виконавчому комітеті Черевківської сільської ради Оржицького району позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] зареєстрували шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а.с.9), який за рішенням суду від 20.04.2021 року було розірвано (а.с. 10) Під час перебування у шлюбі сторони на підставі договору купівлі-продажу від 03.07.2020р., посвідчений приватним нотаріусом Лубенського міського нотаріального округу, зареєстровано в реєстрі №455 (а.с.11-12) набули у власність 12/25 частки квартири за адресою: [ADDRESS] . Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно право власності на 12/25 частки квартири зареєстроване за [PERSON] (а.с.13) Відповідно до п. 7.2 Договору купівлі продажу частки квартири, від 03.07.2020 засвідчено справжність підпису на заяві чоловіка покупця, [PERSON] , про те, що він не заперечує проти укладання даного правочину, грошові кошти які витрачаються на придбання об`єкта нерухомості, є спільною сумісною власністю подружжя. Придбана частка квартири також буде об`єктом права спільної сумісної власності як така, що набувається ними за час шлюбу.(а.с.12) Майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута на час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (ст.60 СК України). Конструкція норми ст. 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Вказана правова позиція викладена Верховним Судом України в постанові від 24 травня 2017 року по справі № 6-843цс17. Враховуючи викладене, презумпцію спільності права власності подружжя, оскільки 12/25 квартири за адресою: за адресою: [ADDRESS] , була придбана під час перебування сторонами у шлюбі, воно належить їм на праві спільної сумісної власності. Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу (ч.1 ст.69 СК України). У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема, якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. (ст.70 СК України). Наявні у справі докази не дають суду підстави для відступлення від рівності часток подружжя, тому 12/25 часток квартири за адресою: [ADDRESS] , підлягає поділу в рівних частках. Відтак, позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Позивач прохає стягнути з відповідача судові витрати: судовий збір, витрати за проведення експертної оцінки частки квартири та витрати за надання професійної правничої допомоги. У відповідності до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Згідно ч. 3 ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Порядок визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу, розподілу витрат між сторонами визначається ст.137 ЦПК України. Відповідно до ч.3 ст 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (ст.6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Витрати на правову допомогу стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Аналогічні висновки викладено в постанові Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах». Відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). На підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу позивач надав суду квитанцію б/н від 16.05.2021р. на суму 3000 гривень та ордер №211580 від 16.05.2021р. (а.с.18-19). Враховуючи, вище викладене суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача витрати понесені ним на професійну правничу допомогу в розмірі 3000,00 грн. Згідно квитанції до прибуткового касового ордера №К/112-1 від 12.05.2021р. позивач заплатив за проведення експертної оцінки частки квартири ТОВ РОК «Полтаваексперт» 800 гривень, які у відповідності до п. 2 ч. 3 ст. 133 ЦПК України є судовими витратами, а тому підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: approved