Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-06 00:00:00

У вересні 2021 року позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON] , по якому просить стягнути з відповідача на її користь аліменти за минулі роки, на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] та неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] в сумі 94\~858,00 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що позивач та відповідач перебували у фактичних шлюбних відносинах без реєстрації шлюбу. В цей період народилося двоє дітей [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвами про народження. Діти проживають разом з позивачем. Вказує на те, що з 2018 року відповідач не бере участі у вихованні та утриманні спільних дітей, хоча до 2017 року включно утримував дітей в добровільному порядку. Відповідач є здоровим, працездатним, має постійну роботу, має можливість утримувати наших спільних дітей. Тому вимушена звернутися до суду з позовною заявою про стягнення з відповідача аліментів за ми нулі роки, починаючи з січня 2018 року та по серпень 2021 року. Ухвалою судді Кіровського районного суду м. Кіровограда від 20.09.2021 року відкрито спрощене позовне провадження та призначено до розгляду. 07.02.2022 року представник позивача в судовому засіданні надала заяву про зменшення розміру позовних вимог та просила стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти за минулі роки, на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] та неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] за період з березня 2020 року по серпень 2021 року в сумі 38045,50 грн. Представник позивача в судовому засіданні, з урахуванням зави про зменшення розміру позовних вимог, позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Відповідач до суду не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, правом подачі відзиву до суду не скористався. Заслухавши пояснення представника позивача, суд, в межах наданих доказів, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що сторони по справі є батьками [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копіями свідоцтв про народження. Згідно довідки від 06.09.2021 року виданою головою квартального комітету [PERSON] [PERSON] та [PERSON] проживають разом з [PERSON] . Розрахунком наданим позивачем [PERSON] заборгованість відповідача по аліментам за минулий час за період з березня 2020 року по серпень 2021 року складає 38 045,50 грн. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Відповідно до частини другої\~статті 51 Конституції України\~батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3\~ст. 51 Конституції України). Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.\~\~\~\~ Згідно ч. 1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За змістом статті 180 СК України\~батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. Згідно із ч. 1 ст. 189 цього Кодексу\~батьки мають право укласти договір про сплату аліментів на дитину, у якому визначити розмір та строки виплати. Умови договору не можуть порушувати права дитини, які встановлені цим Кодексом. Згідно із\~ст. 182 СК України\~при визначені розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Стягнення аліментів за минулий час та заборгованості за аліментами визначено статтею 194 Сімейного кодексу України, так згідно ч.1 цієї статті аліменти можуть бути стягнуті за виконавчим листом за минулий час, але не більш як за десять років, що передували пред`явленню виконавчого листа до виконання. Відповідно до ч. 2 ст. 191 Сімейного кодексу України, аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років. Постановою КЦС ВС від 18.05.2020 року (справа № 215/5867/17) сформовано правову позицію, про те, що частиною другою\~статті 191 СК України\~передбачено, що аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав\~заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років. Аналіз наведеної норми закону дає підстави для висновку, що для стягнення аліментів за минулий час позивач повинен довести такі обставини як вжиття заходів щодо одержання аліментів з відповідача та ухилення відповідача від надання утримання дитині. Однак, таких доказів на виконання частини другої\~статті 191 СК України\~ позивачем не подано, а надані позивачем заяви в судовому засіданні не є доказами ухилення відповідача від сплати аліментів. Відповідно до статті 79 ЦПК України\~достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Стаття 80 ЦПК України\~передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Статтею 81 ЦПК України\~встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ст.\~89\~ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. За таких обставин, вбачається, що вимоги позивача не знайшли свого підтвердження, а отже у задоволенні позовних вимог слід відмовити. Судові витрати в справі компенсувати за рахунок держави.

Outcome: dismissed