Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-02 00:00:00

В липні 2018 р. позивачка [PERSON] звернулася до Деснянського районного суду м. Києва з позовом до відповідачів: Деснянського управління поліції ГУНП у м. Києві, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди. Ухвалою суду від 06.08.2018 року позовну заяву [PERSON] залишено без руху, надано строк для усунення недоліків. 16.08.2018 року позивачкою подано позовну заяву в новій редакції. Ухвалою суду від 18.09.2018 року відкрито провадження у справі, вирішено проводити її розгляд в порядку загального позовного провадження, призначено підготовчий розгляд. 01.10.2018 року від представника відповідача Державної казначейської служби України до суду надійшов відзив на позовну заяву. Ухвалою суду від 17.12.2018 року по справі призначено судову психологічну експертизу. 26.10.2021 року до суду надійшов висновок експерта за результатами проведення судової психологічної експертизи №1993/19-61 від 20.10.2021 року. Ухвалою суду від 03.11.2021 року поновлено провадження у справі. Свої позовні вимоги позивачка обгрунтовувала тим, що влітку 2010 року гр. Азербайджану [PERSON] шахрайським способом заволодів належними їй грошовими коштами у сумі 4 000 доларів США. У відповідності до вимог ст. 214 КПК України 28 січня 2014 року вона звернулася до Деснянського ГУНП у м. Києві з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення [PERSON] але всупереч вимогам КПК відомості про даний злочин не були внесені до ЄРДР. У зв`язку з чим позивачка була вимушена оскаржити ці неправомірні дії через Деснянський районний суд м. Києва. Ухвалою слідчого судді Деснянського районного суду м. Києва від 10 лютого 2014 р. по справі зобов`язано слідчого Деснянського РУ ГУ МВС України в м. Києві внести відомості про кримінальне правопорушення [PERSON] за ст. 382 КК України до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочати досудове розслідування. Як стало відомо позивачці в майбутньому до Єдиного реєстру досудових розслідувань, відносно кримінальних правопорушень, які були вчинені на думку позивачки, відносно [PERSON] були внесені відомості за ч. 1 ст. 382 КК України (№ 12014100030002035) та за ч. 1 ст. 190 КК України (№ 12014100030007544). 28.04.2014 року слідчий Деснянського РУ ГУ МВС України в м. Києві виніс постанову про закриття провадження в зв`язку з чим вона була змушена звернутися до прокуратури м. Києва із скаргою, яка 16.05.2014 року зазначену постанову скасувала як незаконну, що підтверджується копією листа прокуратури м. Києва від 26.05.2014 року. 01.07.2014 року старший слідчий СВ Квашук А.В. знову виніс постанову про закриття кримінального провадження, яка була скасована прокуратурою м. Києва, про що сповістили позивачку листом від 19.08.2014 року. Постановою слідчого Трунова Ю.А. від 24 жовтня 2016р. знову було закрито кримінальне провадження відомості про яке внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 1201410003000203. Ухвалою слідчого судді Деснянського районного суду м. Києва від 02 грудня 201 6р. по справі № 754/14148/16-к, скаргу позивачки було задоволено, постанову про закриття кримінального провадження від 24 жовтня 2016 р. по кримінальному провадженню відомості про яке внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12014100030002035 - скасовано та зобов`язано поновити досудове розслідування. Ухвалою слідчого судді Деснянського районного суду м. Києва від 25 січня 2017 р. заяву позивачки про відвід слідчого Деснянського управління поліції ГУ НП в м. Києві Трунова Ю.А. в кримінальному провадженні відомості про яке внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 1201410003000203 - задоволено. Матеріали кримінального провадження були передані слідчому Ревері М.С . У зв`язку з численними випадками бездіяльності, що допускав слідчий Ревера М.С., позивачкою його бездіяльність була оскаржено до суду, і ухвалами слідчого судді Деснянського районного суду м. Києва від 17 березня 2017р. по справі № 754/3513/17, від 05 квітня 2017р. по справі № 754/4125/17, від 17 серпня 2017р. по справі № 754/10549/17, скарги позивачки - задоволені, та зобов`язано слідчого Деснянського управління поліції ГУ НП в м. Києві Реверу М.С. розглянути подані позивачкою клопотання, в межах здійснення досудового розслідування по кримінальному провадженню відомості про яке внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 1201410003000203. Таким чином, своїми навмисними незаконними діями посадові особи відповідача заподіяли позивачці моральну шкоду, так як з вини відповідача вона змушена протягом тривалого часу і неодноразово звертатися в суди та інші правоохоронні органи, щоб викрити відповідача і його протиправні дії, в зв`язку з чим переносила і переносить глибокі моральні страждання; з вини відповідача вона змушена протягом тривалого часу витрачати свій особистий час і звертатися в різні інстанції за захистом своїх прав, гарантованих їй Конституцією України, КПК які навмисно і цинічно були порушені відповідачем, що призвело до погіршення і позбавлення її можливості реалізації своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими і родичами, і зажадало від неї додаткових зусиль для організації свого життя і відновлення здоров`я; з вини відповідача вона була позбавлена відчуття безпеки, правової стабільності, верховенства права; було порушено її психологічне благополучча, вона перебуває в стані емоційного напруження. Просила стягнути з Державного Бюджету України через Державну казначейську службу України компенсацію моральної шкоди в розмірі 300 000 грн., яка заподіяна їй відповідачем Деснянським УП ГУНП в м. Києві в результаті незаконних дій та бездіяльності. В судовому засіданні 03.02.2022 року позивачка заявлені позовні вимоги підтримала в повному обсязі, з підстав, зазначених в позові, просила суд позов задовольнити. Відповідач Державна казначейська служба України, про час та місце розгляду справи була повідомлена в установленому законом порядку, клопотала перед судом про розгляд справи у відсутність свого представника. Відповідач Деснянське УП ГУНП у м. Києві про час та місце розгляду справи було повідомлено в установленому законом порядку, представник Управління в судове засідання не з`явився, відзиву до суду не подав, будь яких заяв та клопотань від нього до суду не надходило. Суд, заслухавши пояснення позивачки, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає що позов підлягає частковому задоволенню з наступник підстав. За змістом ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Рішенням Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням 50 народних депутатів України щодо офіційного тлумачення окремих положень ч. 1 ст. 4 ЦПК України від 01 грудня 2004р. № 18-рп/2004 (справа про охоронюваний законом інтерес) визначено, що поняття «охоронюваний законом інтерес», що вживається в ч. 1 ст. 4 ЦПК України та інших законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям «права», треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України). За змістом ч. 2-4 ст. 13 ЦК України, при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства. Звертаючись до суду з вказаним позовом, позивачка наголошувала, що, внаслідок дії/бездіяльність посадових осіб відповідача Деснянського УП ГУНП у м. Києві, незаконність дій/бездіяльності яких була встановлена саме: ухвалами слідчих суддів Деснянського районного суду м. Києва від 10.02.2014 року, від 02.12.2016 року, від 25.01.2017 року, від 17.03.2017 року, від 05.04.2017 року та листами прокуратури м. Києва від 26.05.2014 року, від 19.08.2014 року, від 09.12.2014 року, їй було спричинену моральну (немайнову) шкоду - 300 000.00 грн. Згідно з висновком експерта за результатами проведення судової психологічної експертизи № 1993/19-61 від 20.10.2021 р., за умови встановлення у судовому порядку, що службові особи Деснянського УП ГУ НП в м. Києві вчиняли дії, які були протиправні, та/або виявляли бездіяльність, орієнтовний еквівалент грошової компенсації завданої позивачці моральної шкоди в результаті ситуації, що досліджується за цивільною справою складатиме 9 мінімальних заробітних плат, установлених на момент розгляду справи судом. На спростування зазначеного доказу сторони позивача - висновку експерта за результатами проведення судової психологічної експертизи від 20.10.2021 року, стороною відповідачів не було надано суду жодного належного і допустимого доказу. Протягом всього часу розгляду справи в суді, сторонами не було заявлено клопотання про проведення по справі додаткової експертизи чи допиті відповідного судового експерта в судовому засіданні. Відповідно до ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування шкоди за рахунок держави, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, їх посадовими і службовими особами при здійсненні ними своїх повноважень. Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. За змістом ч. 1 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Частина 2 цієї статті визначає, що моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Статтею 1173 ЦК України, визначено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Отже, основними елементами для відшкодування моральної шкоди за ст. 1167 ЦК України є: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні, а за ст. 1173 ЦК України - наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 3, 4 Постанови «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995р. № 4 під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. У позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому ця шкода полягає, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені ст. 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу. Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється ч. 1 ст. 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. За відсутності підстав для застосування ч. 1 ст. 1176 ЦК України в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила ч. 6 цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (ст. ст. 1173, 1174 ЦК України). Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі ст. 1174 ЦК України. Статті 1173, 1174 ЦК України є спеціальними і передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності. Так, зокрема, цими правовими нормами передбачено, що для застосування відповідальності посадових осіб та органів державної влади наявність їх вини не є обов`язковою. Необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, і довести наявність цих умов має позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі статті 1173 ЦК України. Дії/бездіяльність саме посадових осіб Деснянського УП ГУ НП в м. Києві, внаслідок яких (якої) було завдано шкоди, є основним предметом доказування та, відповідно встановлення у цій справі, оскільки відсутність такого елемента делікту свідчить про відсутність інших складових цієї правової конструкції та відсутність самого заподіяння шкоди як юридичного факту, внаслідок якого виникають цивільні права та обов`язки (ст. 11 ЦК України). Так, бездіяльність посадових осіб Деснянського УП ГУ НП у м. Києві, яка спричинила моральні страждання позивачці, була встановлена, ухвалами слідчих суддів Деснянського районного суду м. Києва від 10.02.2014 року, від 02.12.2016 року, від 25.01.2017 року, від 17.03.2017 року, від 05.04.2017 року та листами прокуратури м. Києва від 26.05.2014 року, від 19.08.2014 року, від 09.12.2014 року, з урахуванням результатів висновку експерта № 1993/19-61 від 20.10.2021 року. Згідно зі ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику суду як джерело права. При цьому відповідно до положень ст. 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Особою, відповідальною перед потерпілим за шкоду, завдану органами державної влади, їх посадовими та службовими особами, відповідно до наведених вище положень ЦК України, та відповідачем у справі є держава, яка набуває і здійснює свої цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом. Таким органом у цій справі є Деснянське УП ГУ НП в м. Києві, як особа, бездіяльністю якої було завдано шкоду позивачці у справі, та Державна казначейська служба України, яка здійснює списання коштів з державного бюджету на підставі рішення суду. Питання наявності між сторонами деліктних зобов`язань та цивільно-правової відповідальності за заподіяну шкоду перебуває у площині цивільних правовідносин потерпілого та держави, що не регулюються нормами КПК України, відповідно суд загальної юрисдикції самостійно встановлює наявність чи відсутність складу цивільного правопорушення, який став підставою для стягнення шкоди, оцінюючи надані сторонами докази. Зазначене також узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, що викладена в постанові від 12 березня 2019р. у справі № 920/715/17, при цьому судом враховано правові позиції Верховного Суду наведені в постановах по справі № 640/3837/17 від 10 жовтня 2018р.; № 638/14260/16 від 04 липня 2018р.; в рішенні по справі № 641/2328/17 від 04 липня 2018р. Відповідно до ст. 110 ЦПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звзяок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що судом встановлено, що внаслідок дій/бездіяльності саме посадових осіб Деснянського УП ГУ НП у м. Києві було спричинено позивачці моральні страждання, а також беручи до уваги мінімальний розмір заробітної плати визначений Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік», суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме слід стягнути з Державного бюджету України, шляхом безспірного списання з єдиного рахунку Державної казначейської служби України на користь позивачки у рахунок відшкодування моральної шкоди 58 500.00 грн. (дев`ять мінімальних заробітних плат), відповідно до Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 845 від 03 серпня 2011р., з подальшими змінами.

Outcome: partial