Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-27 00:00:00

У листопаді 2021 року позивач звернулася до суду з цим позовом та просилаухвалити рішення, яким стягнути з відповідача 133 916,60 грн. невиплаченого страхового відшкодування. В обґрунтування позову зазначено, що 09.06.2019 в с. Майстрів Новоград-Волинського району Житомирської області відбулась дорожньо-транспортна пригода, в якій автомобіль MERCEDES-BENZ, реєстраційний номер [NUMBER] , не впоравшись із керуванням, перекинувся на бік, внаслідок чого пасажири, в тому числі і [PERSON] , отримали тілесні ушкодження. 09.09.2019 до відповідача було подано заяву щодо виплати страхового відшкодування, яку на момент звернення до суду із зазначеним позовом він не здійснив. Представник позивача позовні вимоги підтримала, зазначила, що в суму невиплаченого страхового відшкодування входить: 49 000 грн. на лікування позивача; 3 755,7 грн. тимчасова втрата працездатності позивачем; 75 114 грн. стійка втрата працездатності позивачем та 2 622,29 грн. моральної шкоди. Представник відповідача в судове засідання не прибув. Причини його повторної неявки, належним чином повідомленого про слухання справи, невідомі, правом подати відзив на позов він не скористався, будь-яких заяв, клопотань не надіслав. Заслухавши пояснення учасника судового процесу, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку про необхідність задоволення позову з огляду на таке. Встановлено, що 9 червня 2019 року близько 00 годин 30 хвилин поблизу с. Майстрів, Новоград-Волинського району, водій [PERSON] , який керував технічно справним автобусом-D MERCEDES-BENZ 310 D, реєстраційний номер [NUMBER] , та перевозив пасажирів, серед яких знаходились [PERSON] , в порушення вимог ПДР України, будучи неуважним, допустив виїзд керованого автобусу за межі проїзної частини, що призвело до його перекидання. Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди пасажиру автобус [PERSON] були заподіяні тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я. Цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу MERCEDES-BENZ, реєстраційний номер [NUMBER] , була застрахована в Товаристві з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Ю.Ес.Ай" (далі за текстом - Страхова). З 09 по 14 червня 2019 року позивач перебувала на стаціонарному лікуванні в травматологічному відділенні Новоград-Волинської районної лікарні, з 14 червня по 05 липня 2019 року - на стаціонарному лікуванні обласної клінічної лікарні ім. О. Ф. Гербечевського в м. Житомир. 24.09.2019 Житомирським обласним центром МСЕК позивачу було встановлено ІІ групу інвалідності. 09.09.2019 представник позивач звернувся до Страхової із повідомленням про ДТП, а також із заявами про виплату страхового відшкодування, пов`язаного із стійкою втратою працездатності, тимчасовою втратою працездатності, моральної шкоди, та витратами на лікування. Доказів, які б свідчили про виплату позивачу страхового відшкодування, матеріали справи не містять. Вироком Новоград-Волинського міськрайонного суду №285/2861/20 від 10.02.2021, зміненим постановою Житомирського апеляційного суду від 13.07.2021, [PERSON] визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України. Відповідно до ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно із ч.5 ст.1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Відповідно до ч.2, 5 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Відповідно до статті 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (далі - Закон) у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Згідно пункту 36.2. статті 36 Закону страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: 1) у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його; 2) у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Відповідно до Постанови Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 №755/18006/15-ц покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. Відповідно до ст.23 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, пов`язана із смертю потерпілого. Станом на день настання страхового випадку, встановлено мінімальну заробітну плату у місячному розмірі з 01.01.2019 року - 4 173 грн. (Закон України "Про Державний бюджет України на 2019 рік"). І. Згідно п.24.1 ст.24 Закону у зв`язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов`язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров`я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів. У зв`язку з настанням ДТП позивачем понесені витрати на лікування в сумі 49 000 грн., які підлягають стягненню з відповідача. ІІ. Відповідно до ст.25 Закону у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності потерпілим відшкодовуються не отримані доходи за підтверджений відповідним закладом охорони здоров`я час втрати працездатності. Доходи потерпілого оцінюються в таких розмірах: для непрацюючої повнолітньої особи - допомога у розмірі, не меншому мінімальної заробітної плати, встановленої чинним законодавством. З наданих доказів вбачається, що позивач була тимчасово непрацездатною 27 календарних днів. Отже, страхове відшкодування за шкоду, пов`язану з тимчасовою втратою працездатності позивача, складає 3 755,7 грн. ІІІ. Згідно ст.26 Закону шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, відшкодовується у розмірах, визначених відповідно до ЦК України. Мінімальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за шкоду, пов`язану із стійкою втратою працездатності потерпілим внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, становить: у разі встановлення II групи інвалідності - 18 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на дату настання страхового випадку. Позивачу було встановлено 24.09.2019 ІІ групу інвалідності. Таким чином, страхове відшкодування за шкоду, пов`язану із стійкою втратою працездатності потерпілим внаслідок ДТП, складає 75 114 грн. ІV. Відповідно до ст.26-1 Закону страховиком відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю. Отже, розмір страхового відшкодування моральної шкоди, завданої позивачу внаслідок ушкодження здоров`я, складає 2 622,29 грн. Таким чином, загальна сума страхового відшкодування за шкоду, заподіяну здоров`ю позивача внаслідок ДТП, становить 130 492 грн., яка підлягає стягненню з відповідача. За змістом статей 12, 13, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених фізичними або юридичними особами вимог і на підставі наданих ними доказів. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підтверджуються належними доказами, є обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню. Оскільки позивачка звільнена від сплати судового збору на підставі ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», то відповідно до вимог ст.141 ЦПК України він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволених вимог.

Outcome: approved