Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-24 00:00:00

Представник позивача [PERSON] - адвокат Цюпка О.В. звернувся до суду та вимоги мотивує тим, що 03.02.2021 приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм О.С. (нотаріальна практика якого припинена, що підтверджується інформацією з Єдиного реєстру нотаріусів) вчинено виконавчий напис № 20254 про стягнення з [PERSON] на\~користь ТОВ «Фінансова\~компанія «Фактор\~Груп» боргу у сумі 42038,23 грн. на підставі кредитного договору № 74101 від 21.12.2012, укладеного позивачем з ПАТ «Терра Банк». Вважає, що виконавчий напис № 20254 від 03.02.2021, вчинений приватним нотаріусом ЖМНО Гораєм О.С. з порушенням ЦК України, Закону України «Про нотаріат», а тому є таким що не підлягає виконанню. У п. 2.3.2. кредитного договору сторони погодили, що датою остаточного повернення кредиту є - 21 грудня 2014 року. Отже, виконавчий напис, що оспорюється, вчинено нотаріусом всупереч ст. 88 ЗУ «Про нотаріат» щодо заборгованості право вимоги відносно якої виникло більше ніж три роки тому, а відтак вказаний виконавчий напис є таким, що не підлягає виконанню. Крім того, при вчиненні виконавчого напису, що оспорюється нотаріус не врахував Постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 у справі № 826/20084/14, відповідно до якої з Переліку виключено розділ «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин». Відтак, з огляду на вказане судове рішення стягнення кредитної заборгованості на підставі виконавчих написів станом на 03.02.2021 можливе виключно за нотаріально посвідченими угодами. Зазначене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, що викладена у постановах від 12.03.2020 у справі № 757/24703/18-ц, 15.04.2020 у справі № 158/2157/17. Проте, між сторонами не укладався будь-який правочин, що нотаріально посвідчувався, яким визначено грошове зобов`язання позивача перед відповідачем. Отже, нотаріус протиправно вчинив виконавчий напис на документі, який не передбачений Переліком, а тому такий виконавчий напис не підлягає виконанню у примусовому порядку. Наявність оспорюваного виконавчого напису порушує права та законні інтереси позивача, оскільки надає можливість відповідачу у непередбачений законом спосіб здійснити стягнення грошових коштів з позивача та незаконно збагатитися за його рахунок, що, зокрема, і випливає з постанови про відкриття виконавчого провадження № 64611250. У зв`язку з цим просить суд визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 20254 від 03.02.2021, вчинений приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм О.С. про стягнення з [PERSON] заборгованості в сумі 42038,23 грн. на користь ТОВ «Фінансова компанія «Фактор Груп» та стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати в сумі 5362,00 грн. Представник відповідача\~-\~ТОВ «Фінансова компанія «Фактор Груп», якому надсилалась копія позову, пояснень на позов не подав. Суд, перевіривши матеріали справи, вважає позов таким, що підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 21.12.2012 між ПАТ «Терра Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 74101 (а.с. 12) 03.02.2021 приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм О.С. вчинено виконавчий напис № 20254 про стягнення з [PERSON] на\~користь ТОВ «Фінансова\~компанія «Фактор\~Груп» боргу у сумі 42038,23 грн. на підставі кредитного договору № 74101 від 21.12.2012, укладеного позивачем з ПАТ «Терра Банк» (а.с. 6). 23.02.2021 приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Клименком Р.В. було відкрито виконавче провадження ВП № 64611250 на підставі виконавчого напису № 20254, виданого 03.02.2021 (а.с 10). За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України,- кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. При цьому, відповідно до статті 18 ЦК України,- нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з частиною першою статті 1 Закону України від 2 вересня 1993 року № 3425-XII «Про нотаріат» (далі - Закон «Про нотаріат»),- нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій, Порядок). Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону України «Про нотаріат» та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій. Так, згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат»,- для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку,- для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій. При цьому стаття 50 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. За результатами аналізу вищенаведених норм можна дійти наступних висновків. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості, як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат»,- захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Даний правовий висновок Верховного Суду викладений у постановах від 4 березня 2015 року в справі №6-27цс15, від 11 березня 2015 року в справі №6-141цс14. З наданих суду документів неможливо встановити, чи дійсно на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник [PERSON] мав безспірну заборгованість перед стягувачем, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі. Відповідачем не подано до суду належних та достовірних доказів щодо спростування доводів позивача. Згідно ст.12 та ст.81 ЦПК України,- цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, і сторони у справі мають рівні права щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Таким чином, оцінюючи належність та допустимість кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наданих позивачем доводів у їх сукупності, оскільки відповідачем не надано суду жодних аргументів на підтвердження безспірності розміру заборгованості за кредитним договором, за наявності якої було б можливим вчинення виконавчого напису, враховуючи, що виконавчий напис було здійснено з порушенням процедури його вчинення, визначеної ст. 88 ЗУ «Про нотаріат» та Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України №296/5 від 22.02.2012, суд вважає за необхідне позов задовольнити і визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 20254 від 03.02.2021, вчинений приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм О.С. про стягнення з [PERSON] заборгованості в сумі 42038,23 грн. на користь ТОВ «Фінансова компанія «Фактор Груп». Відповідно до положень ст.141 ЦПК України,- з відповідача ТОВ «Фінансова\~компанія «Фактор\~Груп» на користь позивача [PERSON] підлягає стягненню 908,00 грн. на відшкодування судових витрат по сплаті судового збору за подання позовної заяви, 454,00 грн. на відшкодування витрат по сплаті судового збору за подання заяви про забезпечення позову, а всього 1362 грн. 908+454=1362 Щодо стягнення з відповідача на користь позивача 4000 грн. витрат на професійну правничу допомогу суд зазначає наступне. [PERSON] надавалась правнича допомога адвоката Цюпки О.В. (договір про надання правничої допомоги від 17.11.2021, а.с. 9). З опису робіт виконаних адвокатом від 24.11.2021 за договором про надання правової допомоги від 17.11.2021 вбачається, що гонорар адвоката, згідно умов договору є фіксованим та складає 4000 грн. (а.с. 11). Згідно квитанції № 98 від 23.11.2021, - [PERSON] отримав від [PERSON] за послуги, згідно договору від 17.11.2021, грошові кошти в сумі 4000 грн. (а.с. 14). Відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність»,- гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Враховуючи об`єм та складність даної справи, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача 4000 грн. за надання правничої допомоги.

Outcome: approved