Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-30 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації за місцем проживання. Свою заяву позивач обґрунтовує тим, що він є власником будинку по [ADDRESS] , на підставі договору купівлі-продажу від 26 листопада 1983 року, який зареєстрований в Золотоніській дільниці ЧООБТІ за № 336. У домоволодінні зареєстровані двоє осіб: позивач та відповідач - його колишня дружина [PERSON] . Відповідно до копії розписки від 05 серпня 2020 року, яка засвідчена приватним нотаріусом Драбівського районного нотаріального округу Бірюком О.В., відповідач отримала від позивача 4000,00 (чотири тисячі) доларів США за свою частку у спільному майні подружжя - вказаному житловому будинку та зобов`язувалася виселитися протягом 10 (десяти) календарних днів з житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Однак, виселившись з даного будинку, відповідач не знялася з реєстраційного обліку. Відповідач не проживає у будинку позивача більше одного року. Будь-які домовленості про користування житлом між сторонами відсутні. Той факт, що в будинку досі зареєстрована відповідач заважає позивачу повноцінно користуватись будинком, а також це впливає на оформлення соціальної допомоги з боку держави (субсидії). Відповідач не має наміру проживати у даному житлі, не несе витрати по його утриманню, поліпшенню житлових умов, проведенню поточних ремонтних робіт. Усі витрати щодо утримання будинку несе позивач. Характер відсутності відповідача у житловому приміщенні не носить тимчасовий характер, відповідач залишила житло щоб проживати за іншою адресою та не має наміру проживати у даному будинку. Тому позивач просить усунути перешкоди у користуванні будинком шляхом визнання [PERSON] , 1962 року народження, такою, що втратила право на користування жилим приміщенням за адресою: [ADDRESS] та зняття [PERSON] з реєстраційного обліку даного будинку. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. В ухвалі про відкриття спрощеного позовного провадження від 05 січня 2022 року відповідачу був наданий строк в 15 днів з дня отримання даної ухвали суду, на подачу відзиву на позовну заяву та роз`яснено право подати заяву із обґрунтованими запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження. Від відповідача [PERSON] на адресу суду відзив на позовну заяву не надходив. Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. У судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав у повному обсязі, на їх задоволенні наполягав. Пояснив, що будинок був придбаний сторонами за час перебування у шлюбі у 1983р., зареєстрований за позивачем. Із відповідачем розлучився у квітні 2020 року та вона добровільно залишила спірне домоволодіння. Влітку 2020 року відповідач виявила бажання отримати 4000 дол. США в якості компенсації за житло, які позивач їй сплатив, а також додаткового сплатив 4000 грн. за ліжко. На даний час позивач з реєстраційного обліку у будинку добровільно не знялась, витрати по утриманню будинку не несе, натомість позивач не може оформити субсидію. У судовому засіданні відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнала. Пояснила, що перебувала з позивачем у зареєстрованому шлюбі, в подальшому сторони розлучились. [PERSON] вів себе некоректно, тому вона мусила залишити місце проживання. Відповідач дійсно бажала отримати компенсацію за житло, таку компенсацію отримала та після розлучення придбала квартиру в якій проживає 1 рік і 5 місяців. Змінювати реєстраційний облік відмовляється, нести витрати по утримання будинку позивача не бажає, оскільки там не проживає. Дослідивши надані позивачем письмові докази, заслухавши пояснення сторін по суті справи, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до копії договору купівлі-продажу від 26.11.1983р. [PERSON] продав, а [PERSON] купив, будинок з надвірними спорудами в [ADDRESS] . Договір містить штамп БТІ про реєстрацію права власності за [PERSON] на основі договору і записано в реєстрову книгу № 2, реєстр 336, інвентаризаційна справа № 364 від 03.12.1983р. З копії розпорядження Черкаської обласної державної адміністрації № 245 від 18.05.2016р. про перейменування об`єктів топоніміки Черкаської області, вул. Радянська в смт. Драбів перейменована на вул. Незалежності. Згідно копії свідоцтва про розірвання шлюбу серія [NUMBER] від 08 квітня 2020р., виданого Драбівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано 08 квітня 2020р., про що складено відповідний актовий запис №5 З копії розписки від 05 серпня 2020р., посвідченої приватним нотаріусом Драбівського районного нотаріального округу Бірюком О.В., вбачається, що відповідач отримала від позивача грошову компенсацію за свою частку у спільному майні подружжя житловому будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , в сумі 4000,00 (чотири тисячі) доларів США, від своєї частки у спільному майні подружжя відмовляється, зобов`язується виселитись протягом 10 календарних днів. Згідно копії довідки відділу «Центр надання адміністративних послуг» виконавчого комітету Драбівської селищної ради Золотоніського району Черкаської області № 2282 від 16.11.2021р., до складу зареєстрованих осіб за адресою: [ADDRESS] , входять [PERSON] , 1961 р.н., власник та [PERSON] , 1962 р.н., колишня дружина. Згідно акту обстеження житлово-побутових умов сім`ї [PERSON] , жителя [ADDRESS] , № б/н від 19.12.2020р., вбачається, що комісією у складі депутата виборчого округу № 3 Драбівської селищної ради Мірошника О.І., в присутності сусідів [PERSON] , [PERSON] проведено обстеження житлово-побутових умов [PERSON] , 1961, жителя [ADDRESS] . При обстеженні встановлено, що окрім [PERSON] у будинку зареєстрована [PERSON] , 1962р.н., яка станом на 18.02.2020р. не проживає. Згідно акту обстеження житлово-побутових умов сім`ї [PERSON] , жителя [ADDRESS] , № б/н від 06.05.2021р., вбачається, що комісією у складі депутата виборчого округу № 3 Драбівської селищної ради Мірошника О.І., у присутності сусідів [PERSON] , [PERSON] проведено обстеження житлово-побутових умов [PERSON] , 1961, жителя [ADDRESS] . При обстеженні встановлено, що окрім [PERSON] у будинку зареєстрована [PERSON] , 1962р.н., яка станом на 26.04.2020р. не проживає. Згідно акту обстеження про встановлення факту проживання № б/н від 20.12.2021р. інспектором відділу соцзахисту та охорони здоров`я Драбівської сільської ради Крокосенко В.Г. в присутності заявника [PERSON] , сусідів-свідків [PERSON] , [PERSON] встановлено, що за адресою [ADDRESS] , зареєстровані [PERSON] , 1961р.н., заявник, та [PERSON] , 1962р.н., колишня дружина. Зі слів заявника [PERSON] фактично проживає по [ADDRESS] . Суд вважає, що відповідач повністю втратила зв`язок з помешканням, оплату за комунальні послуги не здійснює, утриманням житла не займається. Як передбачено ст. 4 ЦПК України та ст. 15 ЦК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 5 ЦПК України). Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України). Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч.ч. 3,4 ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). Як визначено статтею 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, в т.ч. припинення дії, яка порушує право; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства (ст. 13 ч.ч.1, 2, 3, 4 ЦК). У разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які зазначені вище, суд може зобов`язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом (ч.6 ст.13 ЦК України). Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону №475/97-ВР від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно із ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном (ч. 1 ст. 317 ЦК України). Як зазначено у ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ст. 319 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права. Так, відповідно до положень ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них (ст. 379 ЦК України). Звертаючись до суду з вказаним позовом, позивач в обґрунтуванні позовної заяви посилався норми на ЖК України, зокрема, на ст. 71 ЖК України - Збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами та ст. 72 ЖК України - Порядок визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, глави 2 ЖК України користування жилими приміщеннями в будинках державного і громадського житлового фонду, а також ст. 163 ЖК України - збереження жилої площі за тимчасово відсутніми наймачем та членами його сім`ї та ст. 167 ЖК України глави 6 ЖК України. Суд зазначає, що ст.ст. 71, 72 ЖК України не підлягають до застосування у даних правовідносинах, оскільки регулюють відносини користування жилими приміщеннями в будинках державного і громадського житлового фонду, до якого будинок позивача не відноситься. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником жила або законом. Відповідно до статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється, зокрема на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Отже, за результатами розгляду справи, судом встановлено, що цивільні права позивача порушуються відповідачем, тобто останньою створені власнику нерухомого майна перешкоди у здійсненні права користування, розпоряджання майном, а тому вони підлягають захисту у спосіб, що обраний позивачем. Такий висновок суду узгоджується із висновками Верховного Суду України, викладеними в постанові від 16 січня 2012 року у справі № 6-57цс11. Так, зазначено, що в разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпоряджання своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, пред`явивши одну з вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Будь-який договір найму житла між власником будинку за адресою [ADDRESS] та відповідачем відсутній. Під час розгляду справи встановлено, що відповідач не проживає будинку за адресою [ADDRESS] , понад 1 рік, та не є членом сім`ї позивача, комунальні послуги не сплачує, не приймає участі в утриманні житла. Отже, судом встановлено, що позивач не може користуватися своїми правами щодо володіння, користування та розпорядження нерухомим майном, оскільки відповідач чинить йому відповідні перешкоди, враховуючи, що згода позивача на реєстрацію місця проживання відповідача відсутня. Як зазначив Європейський суд з прав людини у справі «Кривіцька та Кривіцький проти України» згідно з Конвенцією поняття «житло» не обмежується приміщенням, яке законно займано або створено. Чи є конкретне місце проживання «житлом», яке підлягає захисту на підставі пункту 1 статті 8 Конвенції, залежить від фактичних обставин, а саме - від наявності достатніх та триваючих зв`язків із конкретним місцем (див., серед багатьох інших джерел,рішення у справі «Прокопович проти Росії» (Prokopovich v. Russia). Як вбачається з матеріалів справи відповідач втратила зв`язки з конкретним місцем - будинком по [ADDRESS] , який не є її житлом в розумінні ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. На основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилалась позивач, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про можливість задоволення позовних вимог, а саме: належить усунути перешкоди позивачу у користуванні будинком шляхом визнання відповідача такою, що втратила право на користування жилим приміщенням - будинком по [ADDRESS] . У той же час, щодо вимоги зняття відповідача з реєстраційного обліку у даному будинку, слід зазначити наступне. Згідно положень ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Згідно п. 3 Правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою КМУ від 2 березня 2016р. № 207, реєстрація/зняття з реєстрації місця проживання/перебування здійснюється виконавчим органом сільської, селищної або міської ради, сільським головою (у разі коли відповідно до закону виконавчий орган сільської ради не утворено) (далі - орган реєстрації) на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, на яку поширюються повноваження відповідної сільської, селищної або міської ради. Згідно положень абз. 2 п. 4 Правил реєстрація місця проживання/перебування або зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється в день подання особою або її представником документів. Згідно з п. 26 Правил зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: заяви особи або її представника за формою згідно з додатком 11; рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням… Таким чином законодавцем чітко визначено порядок зняття особи з реєстрації в т.ч. перелік підстав для зняття з реєстраційного обліку. Враховуючи, що позовні вимоги про визнання відповідача таким, що втратив право користування спірним житловим приміщенням задоволені, то відповідно до ч. 1 ст. 7 вказаного Закону це і є підставою для зняття уповноваженим органом з реєстрації місця проживання відповідача, тому позовні вимоги щодо зняття з реєстрації місця проживання заявлені передчасно, позивач фактично просить вирішити питання, що відносяться до компетенції органів державної влади. Окремого рішення про зняття особи з реєстраційного обліку не вимагається, а тому позовні вимоги в частині зняття відповідача з реєстраційного обліку задоволенню не підлягають. На підставі ст. 141 ЦПК України необхідно стягнути з відповідача на користь позивача на відшкодування його витрат по сплаті судового збору 908,00 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial