Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з вищевказаним позовом, обгрунтовуючи позовні вимоги тим, що 20 червня 2014 року між ним та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» був укладений кредитний договір № 540567383. Згідно з даним договором йому була надана грошова позика в розмірі 4 000 грн із строком погашення до кінця 2014 року. Додатком до договору був графік платежів із вказанням сум та періодів, згідно з якими він повинен був виплачувати кредит. Він дотримався умов договору і вчасно сплатив позику у повному обсязі. Стосовно наявності у нього боргу перед фінансовою установою ніхто йому не повідомляв. В травні 2021 року поштовим листом йому надійшла постанова старшого державного виконавця Вінницького районного відділу ДВС Бараболі Н.А. про відкриття виконавчого провадження. Підставою для відкриття виконавчого провадження було вказано виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Остапенка Є.М. від 17.07.2020, реєстровий номер № 3038. Зі змісту виконавчого напису вбачається, що ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ»згідно з договором факторингу № 20/ФК від 09.07.2020 отримало право вимоги від ТОВ «Фінансова компанія управління активами». Дана компанія, в свою чергу, отримала право вимоги від ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» на підставі договору відступлення прав вимоги № 20/01/20-1/1 від 20.01.2020, а дана компанія на підставі договору відступлення прав вимоги № 20170714 від 14.07.2017 від компанії ТОВ «Фінансова компанія « Центр фінансових рішень». За цей весь період часу з кінця 2014 року по липень 2020 року, коли був вчинений виконавчий напис, його сума боргу склала 6176 грн 86 коп. Однак йому не зрозуміло, яким чином нараховано заборгованість, її розрахунок за шість років, якщо він повністю сплатив суму позики. Разом з постановою про відкриття виконавчого провадження позивачу надійшла постанова державного виконавця «Про арешт коштів боржника». Цією постановою виконавець наклав арешт на кошти, які він отримує як заробітну плату, що грубо порушує його права. Крім цього, відповідно до положень ст. 88 Закону України «Про нотаріат», нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи, що підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Як свідчить виконавчий напис, його було вчинено 17 липня 2020 року, однак стягнення здійснюється за період з 13 липня 2017 року по 17 липня 2020 року, що не відповідає положенням вищенаведеної норми права. Відповідачем не надано відомостей про вчинення позивачем останнього платежу та не підтверджено документально існування його боргу перед ним. Вказаний період, за який здійснюється стягнення боргу, є надуманим, так як останній платіж ним здійснювався в кінці 2014 року. Тобто, з часу виникнення права вимоги минуло більше трьох років, відповідно нотаріус не мав права на вчинення виконавчого напису. Також відповідачем подано нотаріусу неналежні документи для вчинення виконавчого напису, зокрема відсутня виписка з рахунку боржника, представлений розрахунок заборгованості малоінформативний та без чіткого визначення руху коштів по рахунку божника, конкретної суми заборгованості на певний період часу та без повного відображення внесених боржником сум на погашення кредитної заборгованості. Належними доказами, які б підтверджували наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлювали розмір заборгованості, ВССУ називає первинні документи, оформлені відповідно до вимог ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». З огляду на встановлене вбачається, що нотаріусом вчинено виконавчий напис з порушенням вимог законодавства України, тому позивач був вимушений звернутись до суду з даним позовом та просить визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М. 17 липня 2020 року, реєстровий номер № 3038, про стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНПРОМ МАРКЕТ»заборгованості у розмірі 6176,86 грн на виконання умов кредитного договору № 540567 від 20 червня 2014 року. Ухвалою судді Вінницького районного суду Вінницької області від 29.06.2021 відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 12.10.2021 витребувано у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Остапенка Є.М. копії документів, що були надані ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» для вчинення виконавчого напису № 3038 від 17.07.2020; витребувано у ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» копії документівна підтвердження заборгованості [PERSON] перед ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ», а також копії документів, що були надані нотаріусу Остапенку Є.М. для вчинення виконавчого напису нотаріуса № 3038 від 17.07.2020. 06.12.2021 на адресу Вінницького районного суду Вінницької області надійшло клопотання представника відповідача ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» в особі директора Яворського Р.І. про врегулювання спору за участю судді. В клопотанні представник відповідача зазначив, що на його думку даний спір можливо вирішити в мировому порядку за умов взаємних поступок, оскільки наявність заборгованості за кредитним договором позивачем не спростовується, а лише позивачем заперечується надмірно велика сума заборгованості, тому представник відповідача висунув такі умови: у разі сплати позивачем коштів у розмірі 1111,83 грн на розрахункові рахунки ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» у строк до 18 год 00 хв 16.12.2021, частина заборгованості у розмірі 5065,03 грн буде списана, а заборгованість за кредитним договором № 540567383 від 20.06.2014 та виконавчим написом № 3038 вважатиметься такою, що погашена в повному обсязі. Однак, сторона позивача не виявила бажання щодо врегулювання спору за участю судді, а оскільки врегулювання спору за участю судді проводиться за згодою сторін, судом дане клопотання не вирішувалось. Крім цього, 06.12.2021 на адресу Вінницького районного суду Вінницької області від представника відповідача ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» в особі директора Яворського Р.І. надійшла заява про визнання позовних вимог, в якій останній визнав позовні вимоги [PERSON] в частині визнання виконавчого напису, виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М., реєстровий номер № 3038, від 17 липня 2020 року, таким, що не підлягає виконанню, та стягнення з ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» судового збору за подання позовної заяви в розмірі 454 грн (50% судового збору, сплаченого при поданні позову), інші вимоги позивача, такі як стягнення орієнтовних витрат на правову допомогу, не визнає. Також, 06.12.2021 на виконання вимог ухвали Вінницького районного суду Вінницької області від 12.10.2021 представником відповідача ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» в особі директора Яворського Р.І. було надано виписку з рахунку [PERSON] із зазначенням суми заборгованості, строку за який проводиться стягнення та відміткою стягувача про непогашення заборгованості за кредитним договором № 540567383 від 20.06.2014, який було укладено між [PERSON] та ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень», а також копію договору факторингу № 20/ФК від 09.07.2020 разом з реєстром заборгованості, за яким було відступлено право вимоги до [PERSON] за кредитним договором № 540567383 від 20.06.2014. Третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М. вимоги ухвали Вінницького районного суду Вінницької області від 12.10.2021 залишились без виконання. В підготовче засідання 20.01.2022 учасники справи не з`явились, хоч в установленому законом порядку повідомлялись про дату, час та місце проведення підготовчого засідання. Представник позивача [PERSON] згідно з ордером [PERSON] попередньо через електронну пошту суду подав заяву, в якій просить провести підготовче засідання за його відсутності та відсутності позивача, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити. Частиною третьою статті 211 ЦПК України визначено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Представник ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» та приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Євген Михайлович в підготовче засідання 20.01.2022 не з`явилися, хоч про день, час та місце проведення підготовчого засідання повідомлялися судом в установленому законом порядку. Згідно з ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За вказаних обставин суд вважає можливим провести підготовче засідання 20.01.2022 за відсутності учасників справи та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Врахувавши думки учасників справи, викладені у поданих до суду письмових заявах, вивчивши письмові докази по справі та надавши їм належну правову оцінку, суд дійшов такого висновку. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Судом установлено, що 17.07.2020 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Євгеном Михайловичем був вчинений виконавчий напис, реєстровий номер № 3038, яким запропоновано задовольнити вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНПРОМ МАРКЕТ», стягнути з [PERSON] за період з 13.07.2017 по 17.07.2020 включно суму у розмірі: 2010,42 грн - заборгованість за тілом кредиту; 2223,20 грн - заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками; 1893,24 грн - заборгованість за нарахованою та несплаченою пенею; 50 грн - плата за вчинення виконавчого напису, що становить в загальній сумі 6176,86 грн, що підтверджується копією даного виконавчого напису(а.с. 13). Постановою старшого державного виконавця Вінницького районного відділу державної виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Бараболі Н.А. від 06.05.2021 було відкрито виконавче провадження № 65331209 на підставі виконавчого напису, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М. від 17.07.2020, реєстровий номер № 3038, про стягнення з [PERSON] за період з 13.07.2017 по 17.07.2020 включно суму у розмірі: 2010,42 грн - заборгованість за тілом кредиту; 2223,20 грн - заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками; 1893,24 грн - заборгованість за нарахованою та несплаченою пенею; 50 грн - плата за вчинення виконавчого напису, що становить в загальній сумі 6176,86 грн (а.с. 10-11). 06.05.2021 старшим державним виконавцем Вінницького районного відділу державної виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Бараболею Н.А. в межах виконавчого провадження № 65331209 на підставі виконавчого напису, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М. від 17.07.2020, реєстровий номер № 3038, було винесено постанову про арешт коштів боржника, якою було накладено арешт на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення, на які заборонено законом, та належать [PERSON] , що підтверджується копією даної постанови (а.с. 12). Судом установлено, що при вчиненні оспорюваного виконавчого напису нотаріус керувався статтями 87-91 Закону України «Про нотаріат» та п. 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172. Згідно із ч. 1 ст. 39 Закону України «Про нотаріат», порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом та іншими актами законодавства України. Відповідно до ст. 87 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Такий Перелік документів, на підставі яких може бути видано виконавчий напис нотаріуса, передбачений положеннями постанови Кабінету Міністрів України № 1172 від 29 червня 1999 року. Постановою Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року № 662 внесено зміни до зазначеного вище Переліку документів. Зокрема, доповнено Перелік після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом з назвою: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин». Так, у пункті 2 Переліку вказано на можливість вчинення виконавчого напису за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. На зазначений пункт 2 переліку посилався нотаріус у виконавчому написі. Проте, при вчиненні виконавчого напису не враховано, що пункт 2 Постанови Кабінету Міністрів України № 1172 від 29 червня 1999 року на час їх застосування, а саме: 17 липня 2020 року, був визнаний незаконним та нечинним судовим рішенням, яке набрало законної сили. Зокрема, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року, постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 листопада 2016 року скасовано; визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, а саме: п. 1 Змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, в частині «а після слів «заставлене майно» доповнити словами «(крім випадку, передбаченого пунктом 11 цього переліку)»; доповнити розділ пунктом 11 такого змісту: «11. Іпотечні договори, що передбачають право звернення стягнення на предмет іпотеки у разі прострочення платежів за основним зобов`язанням до закінчення строку виконання основного зобов`язання. Для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого іпотечного договору; б) оригінал чи належним чином засвідчена копія договору, що встановлює основне зобов`язання; в) засвідчена стягувачем копія письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання, що була надіслана боржнику та майновому поручителю (в разі його наявності), з відміткою стягувана про непогашення заборгованості; г) оригінали розрахункового документа про надання послуг поштового зв`язку та опису вкладення, що підтверджують надіслання боржнику письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання; ґ) довідка фінансової установи про ненадходження платежу», п. 2. Змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів: «Доповнити перелік після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувана про непогашення заборгованості.». Зобов`язано Кабінет Міністрів України опублікувати резолютивну частину постанови суду про визнання незаконною та нечинною Постанови Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, у виданні, в якому її було офіційно оприлюднено, після набрання постановою законної сили. Резолютивну частину постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14 опубліковано в інформаційному бюлетені «Офіційний вісник України» від 21 березня 2017 року № 23. У подальшому, ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року залишено без змін. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 20 червня 2018 року відмовила в задоволенні заяви про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року, не знайшовши підстав для такого перегляду. Частиною другою статті 265 КАС України, якою врегульовано наслідки визнання нормативно-правового акта протиправним та нечинним, встановлено, що нормативно-правовий акт втрачає чинність повністю або в окремій його частині з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду. При цьому, судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для виконання. Зокрема, пунктом 9 частини другої статті 129 Конституції України визначено, що до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду. Відповідно до ст. 129-1 Конституції України, суд ухвалює рішення іменем України і судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд. Таким чином, перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 у редакції станом на час вчинення оспорюваного виконавчого напису приватним нотаріусом, не містив пункту 2 та стосувався лише нотаріально посвідчених договорів і не міг застосовуватись до кредитних договорів, укладених у простій письмовій формі, оскільки пункт 2 Переліку з 22 лютого 2017 року визнаний нечинним відповідно до вказаної вище постанови Київського апеляційного адміністративного суду. Оскаржуваний у даній справі виконавчий напис вчинений нотаріусом 17.07.2020, тобто, після набрання законної сили постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14. Аналогічного висновку дійшов і Верховний Суд у постанові від 21.10.2020 у справі № 172/1652/18 (провадження № 61-16749св19). Відповідно до пункту 1 Переліку (в редакції, чинній на момент вчинення виконавчого напису), нотаріально посвідчені договори, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно. Для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Крім цього, однією з основних умов вчинення виконавчих написів є наявність документів, що підтверджують безспірність заборгованості боржника, ознакою безспірності вимоги є відсутність заперечень боржника щодо заборгованості та її розрахунку, а також відсутність будь-яких суперечностей у поданих документах. В обґрунтування позовних вимог позивач [PERSON] посилається, зокрема, на те, що ним повністю була сплачена сума кредиту за кредитним договором № 540567383 від 20.06.2014 ще в 2014 році. Доказів існування укладеного між сторонами кредитного договору відповідачем суду не надано, як і не надано будь-якого обґрунтування зазначеного нотаріусом розміру боргу позивача перед відповідачем на момент вчинення виконавчого напису. На виконання вимог ухвали Вінницького районного суду Вінницької області від 12.10.2021, крім наданих доказів, які витребовувались судом, було додатково повідомлено, що оригінал кредитного договору № 540567383 від 20.06.2014, який було укладено між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «ФК «Центр фінансових рішень» було надано приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу Остапенку Є.М. для формування нотаріальної справи, копія в матеріалах кредитної справи не збереглася; відповідно до умов договору факторингу № 20/ФК від 09.07.2020 оригінали матеріалів кредитної справи, в тому числі, виписки по рахунку, меморіальні ордери та/або платіжні доручення про видачу коштів зберігаються у кредитодавця; оригінали матеріалів, що підтверджують повідомлення про порушення кредитних зобов`язань було надано приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу Остапенку Є.М. для формування нотаріальної справи, копія в матеріалах кредитної справи не збереглася. Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М. було проігноровано вимоги ухвали Вінницького районного суду Вінницької області від 12.10.2021. Крім того, з матеріалів справи не вбачається, що при вчиненні виконавчого напису нотаріус отримав від відповідача передбачені чинним законодавством документи, в зв`язку з чим суду не доведено наявність у нотаріуса підстав вважати, що розмір заборгованості перед відповідачем, що зазначений у виконавчому написі, є безспірним. Отже, за відсутності спростованих відповідачем доводів та заперечень позивача, суд дійшов висновку, що виконавчий напис від 17.07.2020 вчинено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М. без дотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. У відповідності до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Таким чином, аналізуючи вищезазначені обставини та факти, враховуючи принципи об`єктивності та справедливості, суд вважає позов обґрунтованим, відповідач позовні вимоги визнає в повному обсязі, визнання позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси відповідача та інших осіб, тому позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно задоволених позовних вимог. Положеннями статті 142 ЦПК України передбачено порядок розподілу судових витрат у разі визнання позову, закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду. За змістом частини першої статті 142 ЦПК України, у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Аналогічна норма викладена і в ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір». Враховуючи, що відповідачем позов визнано до початку розгляду справи по суті, то відповідно до ст. 142 ЦПК України, 50% судового збору за подачу позовної заяви слід стягнути з відповідача на користь позивача, іншу частину судового збору - повернути позивачу із державного бюджету. Щодо стягнення з відповідача витрат на оплату правничої допомоги, суд зазначає таке. Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Згідно зі ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Позивачем на підтвердження надання йому професійної правничої допомоги не надано суду документального підтвердження понесених таких витрат та детального опису таких витрат. З огляду на викладене, вимоги позивача в частині стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу задоволенню не підлягають. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) від 10 лютого 2010 року, заява № 4909/04). На підставі викладеного та

Outcome: approved