Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-23 00:00:00

Позивач просить визнати відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS] , оскільки вона є власником спірної квартири на підставі договору дарування. В серпні 2016 року відповідач переїхав проживати окремо від позивача, куди саме не повідомив. За час відсутності у квартирі не бере участь в утриманні житла, не сплачує комунальні послуги. Відповідач добровільно знятись з реєстрації не бажає, у квартирі не проживає з серпня 2016 року, тому позивач змушений звернутись до суду із вказаним позовом адже його право, як власника вказаного нерухомого майна є порушеними. Ухвалою суду від 20.10.2021 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідач відзиву на позовну заяву не надав. Позивач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , згідно договору дарування №6477 від 11 вересня 2003 року, який посвідчено приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Філіпенко В.В. та зареєстровано в реєстрі за №17091. Згідно витягу №1784643 з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 22.10.2003 року, [PERSON] на праві приватної власності у розмірі 1/1 частки належить квартира [ADDRESS] , на підставі договору дарування №6477 від 11.09.2003 року. Відповідно до акту про фактичне не проживання особи за місцем реєстрації від 21 вересня 2021 року складеного за участю двох свідків та посвідченого керівником ОСББ «Комунальник-2», [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] , починаючи з 01.08.2016 року фактично не проживає. Згідно з витягу з реєстру територіальної громади міста Миколаєва від 19.10.2021 року, місце проживання [PERSON] , [INFO] , зареєстроване за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до ч.1 ст.383 Цивільного кодексу України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Відповідно до ч.2 ст.405 Цивільного кодексу України член сім`ї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно ст.317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ч.1 ст.321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст.391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні та розпорядженні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Враховуючи, що реєстрація місця проживання відповідача у належній позивачу квартирі порушує його права як власника на розпорядження квартирою та покладає тягар утримання майна шляхом сплати комунальних послуг за іншу зареєстровану у житловому приміщенні особу, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову. На підставі ст.ст.317, 321, 391, 405 ЦК України,

Outcome: approved