Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-02 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовною заявою у якій просить винести рішення, яким: встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу [PERSON] та [PERSON] , з 20 жовтня 2004 року по 07 березня 2007 року; визнати житловий будинок (реєстраційний номер 839924335106, номер запису про право власності 13109512) загальною площею 209,6 кв.м., житловою площею 133,8 кв.м., розташований за адресою: [ADDRESS] та\~земельну ділянку кадастровий\~номер 3510600000:50:104:0102,\~реєстраційний номер\~719919435106,\~цільове призначення:\~для будівництва\~і обслуговування\~житлового будинку,\~господарських будівель\~та споруд\~(присадибна\~ділянка),\~площа:\~0,1\~га.\~розташовану за\~адресою:\~ [ADDRESS] , об`єктом спільної сумісної власності подружжя; \~ \~ \~ \~визнати за\~ [PERSON] право\~власності на\~1/2\~частину вказаного\~житлового будинку\~ та на 1/2 частину вказаної земельної ділянки. В обґрунтування своїх вимог зазначила наступне. З 20 жовтня 2004 року вона проживала у шлюбі, який не було зареєстровано у встановленому законом порядку, з відповідачем [PERSON] у належній їй квартирі [ADDRESS] . При цьому [PERSON] з 2005 року був зареєстрований у вказаній квартирі. Офіційно шлюб з [PERSON] було зареєстровано 07 березня 2007 року. У 2005 році вони з [PERSON] почали будувати власний будинок за спільні кошти по [ADDRESS] . У їх родини працювала фактично тільки вона, коштів на будівництво не вистачало, тож вона була змушена продати належну їй трикімнатну квартиру [ADDRESS] , спрямувавши кошти від продажу на будівництво будинку по [ADDRESS] . Після продажу її квартири вони з колишнім чоловіком переїхали проживати до її батьків [PERSON] та [PERSON] по [ADDRESS] . Щоб закінчити будівництво, вона змушена була брати кредити. У подальшому, без її відома, [PERSON] 07.09.2015 отримав свідоцтво про право власності на земельну ділянку, кадастровий номер 3510600000:50:104:0102, реєстраційний номер 719919435106, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), площа: 0,1 га розташовану за адресою: [ADDRESS] . Далі, дочекавшись вступу у законну силу заочного рішення про розірвання шлюбу від 20 жовтня 2015 року, а саме 13.11.2015, про існування його їй було не відомо, [PERSON] 28.01.2016 оформив на себе право власності на житловий будинок по [ADDRESS] , який фактично було побудовано за її особисті кошти. Державним реєстратором реєстраційної служби Знам`янського міськрайонного управління юстиції Кіровоградської області 03.02.2016 було прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) індексний номер 28067959. Вважає будинок по [ADDRESS] та земельну ділянку для будівництва та обслуговування будинку кадастровий номер 3510600000:50:104:0102 спільною сумісною власністю подружжя, однак з відповідачем не дійшли згоди про порядок розподілу спільного майна, тож змушена звертатися до суду з даним позовом. Відповідач [PERSON] подав відзив на позовну заяву, відповідно до якого заперечив проти задоволення позовних вимог. Вказав, що позивачем не надано жодного письмового доказу в підтвердження того, що вони в період з 20 жовтня 2004 року по 07 березня 2007 року вели спільне господарство, мали спільні витрати, купували майно для спільного користування, брали участь у витратах на утримання житла, його ремонт. Окрім того, позивач не довела обставини, з якими закон пов`язує можливість встановлення факту проживання сторін однією сім`єю без реєстрації шлюбу. У Декларації\~про готовність\~об`єкта\~до експлуатації\~датою закінчення\~будівництва зазначено листопад 2006 року. Ця інформація повністю співпадає з даними технічного паспорту на будинок, який не в повному обсязі долучений позивачем до позову. Відповідно до домової книги на домоволодіння [ADDRESS] , позивач [PERSON] була зареєстрована у належному йому будинку з 12.06.2007, тобто же після державної реєстрації шлюбу між ними. Так само належна їй квартира [ADDRESS] була продана 27.07.2007 року. Шлюб з [PERSON] розірвано у жовтні 2015 року, а державна реєстрація права власності на житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями по [ADDRESS] відбулася 28 січня 2016 року, тобто після розірвання шлюбу. Право власності на земельну ділянку кадастровий номер 3510600000:50:104:0102, призначеної для будівництва та обслуговування будинку, господарсько-побутових будівель і споруд, було зареєстроване за ним 07 вересня 2015 року. Окремою підставою для відмови [PERSON] у задоволенні позовних вимог є пропущення нею встановленого ст. 257 ЦК України загального строку позовної давності, який складає три роки, оскільки у даному випадку початком перебігу строку позовної давності для позивача є дата набрання законної сили рішенням суду про розірвання шлюбу, про яке їй було достеменно відомо, оскільки інше, набуте ними у шлюбі майно (меблі, побутову техніку), вона з будинку забрала, так само розпорядилася на власний розсуд без його волі легковим автомобілем, придбаним у шлюбі. Будь-яких поважних причин пропуску строку позовної давності [PERSON] у позовній заяві не наведено. Адвокат Шепеленко А.О. в інтересах позивача [PERSON] подав відповідь на відзив, відповідно до якої [PERSON] обходить у відзиві той факт, що починаючи з 28.08.2006 він не просто проживав разом із позивачем у фактичних шлюбних відносинах у її квартирі, а й був зареєстрований у її квартирі [ADDRESS] . Більш того, [PERSON] у відзиві не заперечує факт спільного проживання з позивачем з 20.10.2004 по 07.03.2007, а лише вказує, що відсутні докази з цього приводу. Факт спільного проживання і будівництва будинку буде належно підтверджено свідками. Право власності на спірну земельну ділянку було оформлено під час шлюбу 07.09.2015, докази того, що вказана земельна ділянка є особистою приватною власністю [PERSON] відсутні. Позивач не проживає та не має доступу до спірного домоволодіння з березня 2018 року, однак про порушення свого права фактично дізналась навесні 2020 року, коли відповідач у добровільному порядку відмовився розділити спільне майно. До цього часу відповідач неодноразово вказував, що спору немає і він відшкодує позивачеві вартість Ѕ будинку і земельної ділянки, коли продадуть будинок його теперішньої дружини. Необхідність у поділі майна виникла з весни 2020 року, коли відповідач почав заперечувати право позивача на спільне майно і відмовився від грошової компенсації за його частину, отже строки позовної даності позивачем не пропущено. Більш того, у проваджені суду перебуває цивільна справа №389/1302/20 за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Позивач не має іншого житла, крім спірного будинку, на даний час вимушена проживати у своїх батьків. Представник позивача в судовому засіданні просить задовольнити вимоги позову в повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні просить відмовити в задоволенні позовних вимог та стягнути з позивача на користь відповідача понесені ним витрати на правову допомогу в розмірі 10000 гривень. Суд, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, встановив наступне. Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 08.09.2015 індексний номер 43488025, Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №214505056 від 01.07.2020, [PERSON] , на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно серія та номер № [NUMBER] від 08.09.2015, є власником житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] та земельної ділянки, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), площею 0,1 га, кадастровий номер 3510600000:50:104:0102, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Технічний паспорт на садибний (індивідуальний) житловий будинок [ADDRESS] виготовлений 26.10.2015 на замовлення [PERSON] , містить відмітку, відповідно до якої власник вказаного будинку [PERSON] , рік побудови житлового будинку та господарсько-побутових будівель та споруд 2005. Відповідно до декларації про готовність об`єкта до експлуатації, будівництво житлового будинку з господарськими будівлями по [ADDRESS] , почато у червні 2005, закінчено у листопаді 2006 року, та за заявою [PERSON] прийнято в експлуатацію 11 грудня 2015 року. Постановою № 51/11-34 Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю накладено штраф на [PERSON] за адміністративне правопорушення у сфері містобудування будівництво індивідуального будинку з господарсько-побутовими будівлями і спорудами по [ADDRESS] здійснено у 2005 році без затвердженого проекту. Рішенням (заочне) Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 20 жовтня 2015 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 07 березня 2007 року у відділі реєстрації актів цивільного стану по м.Знам`янка Знам`янського міськрайонного управління юстиції Кіровоградської області, за актовим записом №25, розірвано. [PERSON] , яка мешкає по [ADDRESS] , 27.07.2007 продала належну їй на праві приватної власності, квартиру [ADDRESS] за 48566,00 грн., про що свідчить договір купівлі-продажу квартири посвідчений приватним нотаріусом Знам`янського міського нотаріального округу Кіровоградської області Озерним М.Г., зареєстрований в реєстрі за № 876. Згідно з довідкою АКБ «Індустріалбанк» [PERSON] було отримано кредити, а саме: 21.07.2004 на суму 5000,00 грн., який сплачений повністю та закритий 24.07.2006, та 13.07.2007 у сумі 15000,00 грн., який сплачений повністю та закритий 14.07.2010. Відповідно до індивідуальних відомостей про застраховану особу Пенсійного фонду України, [PERSON] постійно працювала та отримувала заробітну плату з 1998 по 2018 роки включно. Звітом про оцінку майна виконаним ТОВ «ОЦІНКА24» 01.07.2020 визначено вартість спірного будинку -1\~403\~200,00 грн. та земельної ділянки 84000,00 грн. Ухвалою Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 09.07.2020 накладено арешт на житловий будинок [ADDRESS] та земельну ділянку кадастровий номер 3510600000:50:104:0102 для будівництва та обслуговування житлового будинку за адресою [ADDRESS] . Домова книга на квартиру [ADDRESS] свідчить про те, що [PERSON] був зареєстрований у квартирі [ADDRESS] 28.08.2006 року Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань [PERSON] зареєстрований у якості фізичної особи-підприємця 13.09.1999, (вид діяльності 47.19 Інші види роздрібної торгівлі в неспеціалізованих магазинах (основний)) припинив свою діяльність 06.08.2014. Відповідно до договору купівлі-продажу квартири посвідченого приватним нотаріусом Світловодського міського нотаріального округу Кіровоградської області Соломоненко Л.В., зареєстрований в реєстрі на №1201, [PERSON] 09.11.2005 продав належну йому квартиру [ADDRESS] за 18783,00 грн. Відповідно до рішення сесії Знам`янської міської ради від 25.11.2005 №989 земельна ділянка площею 1000,00 кв м по [ADDRESS] , із земель житлової і громадської забудови, за заявами [PERSON] (про вилучення) та [PERSON] (про надання) передана безкоштовно [PERSON] для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд з наступною видачею державного акта на право власності з зобов`язанням замовити документи на право користування землею. [PERSON] написала заяву, яка нотаріально посвідчена приватним нотаріусом Знам`янського міського нотаріального округу Поляковим О.О. 10.08.2020, та в якій підтвердила як свідок, що передала свою земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку по [ADDRESS] [PERSON] в 2005 році. Так як на земельній ділянці розпочате будівництво житлового будинку без дозвільних документів, вирішила відмовитися від земельної ділянки на користь [PERSON] та передати йому всі будівельні матеріали за 6000 доларів США. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що сторони проживали спільно з 2004 року, спільно будували спірний будинок, позивач працювала, продала квартиру та вклала гроші в будівництво, відповідач не працював, жив на кошти батьків, а згодом на кошти позивачки. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що з позивачем працювала з 90-х років. Знає, що сторони почали проживати разом приблизно в 2003-2004 роках. Спочатку проживали в квартирі позивача, вели спільний побут, разом ходили до магазину. Офіційно відповідач не працював. Знає, що вони разом придбали земельну ділянку, побудували будинок. В будинку після розірвання шлюбу проживала [PERSON] , доки [PERSON] не вигнав її та до будинку не пускає. Свідок [PERSON] в судовому засіданні також підтвердила факт спільного проживання сторін в квартирі позивачки з 2004 року, щодо спільного їх бюджету не знає. Свідок [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] надали покази аналогічні показам свідків [PERSON] , [PERSON] . За приписами ст.93 ЦПК України в порядку цивільного судочинства розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. В силу п.5 ч.1\~ст.315 ЦПК України, факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу може бути встановлений у судовому порядку. Відповідно до\~статті 3 СК України сім`ю\~складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. За положеннями частин першої, другої\~статті 21 СК України\~шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя. Відповідно до частини першої\~статті 36 цього Кодексу\~шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя. Разом з тим згідно із\~статтею 74 СК України\~якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення\~глави 8 цього Кодексу. Тобто при застосуванні\~статті 74 СК України\~слід виходити з того, що указана норма поширюється на випадки, коли чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі та між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю. Крім того, для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~статті 74 СК України, суд повинен встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу в період, протягом якого було придбано спірне майно. Отже, проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов`язків, зокрема права спільної сумісної власності на майно. Визнання майна таким, що належить на праві спільної сумісної власності жінці та чоловікові, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, відбувається шляхом встановлення факту проживання однією сім`єю, ведення спільного побуту, виконання взаємних прав та обов`язків. Згідно з частиною четвертою\~статті 368 ЦК України\~майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. Ураховуючи викладене, особам, які проживають однією сім`єю без реєстрації шлюбу, на праві спільної сумісної власності належить майно, набуте ними за час спільного проживання або набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти. Вирішуючи питання щодо правового режиму такого майна, суди зазвичай встановлюють факти створення (придбання) сторонами майна внаслідок спільної праці, ведення спільного господарства, побуту, виконання взаємних прав та обов`язків, з`ясовують час придбання, джерело набуття (кошти, за які таке майно було набуте), а також мету придбання майна, що дозволяє надати йому правовий статус спільної сумісної власності. Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у справі № 6-1026цс15 майно, набуте під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об`єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо: 1) майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб як сім`ї (при цьому спільною працею осіб слід вважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об`єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету);\~\~2) інше не встановлено письмовою угодою між ними. У зв`язку із цим суду під час вирішення спору щодо поділу майна, набутого сім`єю, слід установити не лише факт спільного проживання сторін у справі, а й обставини придбання спірного майна внаслідок спільної праці. Постановою ВС від 06.10.2021 в справі №521/21655/19 встановлено, що обов`язковою умовою для визнання чоловіка та жінки такими, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, крім власне факту спільного проживання, є наявність спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у спільних витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. Для встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу потрібно враховувати у сукупності всі ознаки, що притаманні наведеному визначенню. Взаємність прав та обов`язків передбачає наявність як у жінки, так і у чоловіка особистих немайнових і майнових прав та обов`язків, які можуть випливати, зокрема, із нормативно-правових актів, договорів, укладених між ними, звичаїв. Для встановлення цього факту важливе значення має з`ясування місця і часу такого проживання. Згідно ч. 3\~ст. 12 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1\~ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно частини першої\~статті 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частини першої\~статті 76 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до\~статті 89 ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Для встановлення спільного проживання однією сім`єю до уваги беруться показання свідків про спільне проживання фактичного подружжя та ведення ними спільного побуту, документи щодо місця реєстрації (фактичного проживання) чоловіка та жінки, фотографії певних подій, документи, що підтверджують придбання майна на користь сім`ї, витрачання коштів на спільні цілі (фіскальні чеки, договори купівлі-продажу, договори про відкриття банківського рахунку, депозитні договори та інші письмові докази) тощо. Показання свідків не можуть бути єдиною підставою для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу. Аналогічна позиція викладена у постановах Верховного Суду: від 12 грудня 2019 року у справі № 466/3769/16 (провадження № 61-5296св19), від 27 лютого 2019 року у справі № 522/25049/16-ц (провадження\~№ 61-11607св18), від 11 грудня 2019 року в справі № 712/14547/16-ц (провадження № 61-44641св18), від 24 січня 2020 року в справі\~№ 490/10757/16-ц (провадження № 61-42601св18). Належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є, зокрема докази: спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами подружніх взаємних прав та обов`язків, інших доказів які вказують на наявність встановлених між сторонами відносин притаманних подружжю. Належних та допустимих доказів, які б свідчили про спільне проживання позивача та відповідача як чоловіка та жінки, тобто наявність сім`ї, у період з 20 жовтня 2004 року по 07 березня 2007 року, а саме до укладення шлюбу між ними, позивач не надала. Показання свідків про проживання позивача із відповідачем не є достатніми доказами про наявність у них сім`ї в розумінні\~статті 3 СК України. Також не є доказом спільного бюджету та витрат на будівництво надані позивачем відомості про її заробітну плату та отримання кредитів. Натомість відповідачем доведено отримання земельної ділянки на будівництво і обслуговування житлового будинку та будівництво такого будинку в період із 2005 по 2006 рік. Тобто до укладення шлюбу між сторонами. Таким чином, враховуючи, що позивач не надала належних та допустимих доказів на підтвердження спільного проживання з відповідачем, ведення спільного бюджету, господарства та побуту, а також спільної праці в період з 20 жовтня 2004 року по 07 березня 2007 року, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог про встановлення факту спільного проживання та визнання спільною сумісною власністю спірного майна та його розподіл, оскільки позивачем не доведено, що між нею та відповідачем виникли відносини, притаманні подружжю, а спірне майно придбано за спільні кошти та спільними зусиллями. Щодо застосування пропуску строків позовної давності, про який заявляє представник відповідача, суд вважає роз`яснити наступне. Відповідно до\~статті 253 ЦК України,\~перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. В силу ст.256 ЦК України, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно із\~статтею 257 ЦК України\~загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до частини четвертої\~статті 267 ЦК України\~сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Загальним правилом, закріпленим у частині першій\~статті 261 ЦК України, встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Обов`язок доведення часу, з якого особі стало відомо про порушення її права, покладається на позивача. У частині другій\~статті 72 СК України\~та\~пункті 15 постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»\~визначено, що до вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки. Позовна давність обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності. Отже, початком перебігу позовної давності встановлено день, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права. Неподання позову про поділ майна, у тому числі до спливу трьох років з дня розірвання шлюбу, за відсутності доказів, які б підтверджували заперечення права одного з подружжя на набуте у період шлюбу майно, зареєстроване за іншим подружжям, не може свідчити про порушення права і вказувати на початок перебігу позовної давності. Суд вважає встановленим, що\~про порушення свого права позивач фактично дізналась 20.05.2020, коли [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, вказуючи спільний будинок особистою власністю, а відтак, саме з цієї дати розпочався перебіг строку позовної давності, тож, станом на день подачі даної позовної заяви останній не сплив, що узгоджується з висновком Верховного Суду України\~ від 23 вересня 2015 року у справі № 6-258цс15, категорія справи №203/304/17. Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до п.2 ч.2 ст.141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються у разі відмови в позові на позивача. Представник відповідача [PERSON] надала до суду ордер про надання правничої допомоги від 31.07.2020, угоду про захист та надання правничої допомоги від 31.07.2020. Відповідно до наданого акту приймання виконаної роботи та розрахункової квитанції серії ББАЮ №687713 від 23.12.2021, відповідач сплатив адвокатові 10000 гривень за надані ним послуги. На підставі викладеного та

Outcome: approved