Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-06 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовною заявою до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. 11.10.2021 року було відкрито провадження та призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження. 23.12.2021 року підготовче провадження у цивільній справі закрито та призначено до судового розгляду по суті. В обґрунтування заявлених вимог позивачка зазначила, що вона є власницею квартири за адресою: [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності на житло серії [NUMBER] , виданого директором Станично-Луганського комунального підприємства «Станичанка» 25.02.2008 року. У квартирі позивачки зареєстрована її донька [PERSON] , [INFO] . Факт того, що донька зареєстрована в її квартирі підтверджується довідкою № 560 від 01.09.2021 року, виданою відділом ЦНАП Станично-Луганської селищної військово-цивільної адміністрації Щастинського району Луганської області та домовою книгою, копія якої додається до позовної заяви. Проте, донька не проживає у квартирі позивачки з січня 2013 року, що підтверджується письмовими поясненнями свідків [PERSON] та [PERSON] та актом обстеження матеріально-побутових умов сім`ї, складеного Станично-Луганською селищною військово-цивільною адміністрацією Щастинського району Луганської області від 03.09.2021 року. Позивачка зазначила, що участь у сплаті комунальних платежів донька не приймає, її особистих речей в квартирі немає. Тому за викладеними обставинами єдиним шляхом захисту прав є звернення до суду. Позивачка [PERSON] в судове засідання не з`явилась, у позові просила розгляд справи провести без її участі. Відповідачка в судове засідання повторно не з`явилась, про дату, час і місце судового засідання повідомлялась належним чином, причини неявки суду не повідомила, заяву про розгляд справи за її відсутності до суду не надходили. Відповідачка своїм правом на подачу відзиву не скористалася. Позивачка не заперечує проти заочного вирішення справи, а відповідачка відзиву не подала, наявні всі умови, встановлені ст. 280 ЦПК України, які необхідні для ухвалення заочного рішення. Таким чином, суд вважає за можливе розглядати справу у відсутність відповідачки за доказами, що містяться в матеріалах справи при заочному розгляді справи відповідно до положень ст. 281 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи судом встановлено, що відповідно до копії свідоцтва про право власності на житло від 25.02.2008 року серії [NUMBER] , посвідченого директором Станично-Луганського комунального підприємства «Станичанка» Л.І. Кононової, [PERSON] належить квартира розташована за адресою: [ADDRESS] . Крім цього вищевказаний факт підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 19042190 від 02.06.2008 року. В зазначеному будинку зареєстровані: [PERSON] , 1949 року народження, [PERSON] , 1978 року народження, що підтверджується довідкою № 560 від 01.09.2021 року, виданою в.о. начальника відділу ЦНАП Станично-Луганської селищної військово-цивільної адміністрації Щастинського району Луганської області А.О. Огієнко, однак відповідачка [PERSON] у квартирі позивачки не проживає з січня 2013 року, що підтверджується актом обстеження матеріально-побутових умов сім`ї від 03.09.2021 року, складеними та підписаними 03.09.2021 року спеціалістами першої категорії відділу соціального забезпечення: [PERSON] , [PERSON] , уповноваженим представником сім`ї [PERSON] , також вищезазначені обставини підтверджується поясненнями сусідів: [PERSON] , [PERSON] . Таким чином, з досліджених в судовому засіданні фактичних обставин справи судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу захисту позивачкою свого права користування житловим приміщенням. Стаття 1 Протоколу №1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4.11.1950 року, підписана від імені України 9 листопада 1995 року та ратифікована Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року закріплює, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Статтею 47 Конституції України визначено, що ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно ст. 317 та ст. 319 ЦК України, власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України: власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва, та ст. 150 ЖК Української РСР, в якій йдеться про те що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Статтею 391 ЦК України, передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до статті 405 ЦК України передбачено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою, а також інших документів, які свідчать про припинення підстав на право користування житловим приміщенням. Пунктом 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12.04.1985 року «Про деякі питання що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», коли особа була відсутня понад встановлені строки без поважних причин, то суд вправі визнати її такою, що втратила право на жилу площу. Відповідачка за місцем своєї реєстрації не проживає понад рік, житловим будинком не користуються, житлово-комунальні послуги та витрати на його утримання не сплачує, домовленості з позивачем про збереження користування житлом понад строк укладено не було, а тому правових підстав для подальшої її реєстрації у житловому будинку позивачки наразі немає, внаслідок чого суд приходить до висновку про необхідність визнання відповідачку такою, що втратили право користування вищевказаним житловим будинком. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Суд враховує, що позивачка, звертаючись до суду з позовом, не заявляла вимог про стягнення з відповідачки на її користь судового збору, а тому вважає судові витрати залишити за рахунок позивачки. На підставі викладеного і

Outcome: approved