Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-27 00:00:00

Представник позивачки адвокат Сумцов Є.С. у грудні 2021 року звернувся до суду в інтересах [PERSON] із указаним позовом, який мотивував тим, що у жовтні 2021 року [PERSON] дізналася про те, що за виконавчим написом від 09.10.2020 № 18550, вчиненим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Євгеном Михайловичем, із позивачки, як боржниці, стягується на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ФІНПРОМ МАРКЕТ" заборгованість у розмірі 25659,15 грн. За адвокатським запитом державним виконавцем Конєвим Олександром Миколайовичем було надано: копію постанови про відкриття виконавчого провадження від 09.11.2021 про стягнення із [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ФІНПРОМ МАРКЕТ" заборгованості на загальну суму 25659,15 грн; копію виконавчого напису від 09.10.2020 № 18550, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Євгеном Михайловичем, про стягнення із позивачки на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ФІНПРОМ МАРКЕТ" заборгованості у розмірі 25659,15 грн. Також представник позивачки зазначив, що заборгованість за виконавчим написом є спірною, підстави стягнення заборгованості позивачці не відомі, у постанові приватного виконавця вони не визначені. При вчиненні оспорюваного виконавчого напису приватний нотаріус послався на кредитний договір про надання споживчого кредиту № 2003905890 від 23.05.2013, укладений між позивачкою та ТОВ "ФІНПРОМ МАРКЕТ". Позивачці не відомо про існуючі кредитні чи боргові зобов`язання з розміром заборгованості 25659,15 грн перед ТОВ "ФІНПРОМ МАРКЕТ". В той же час відповідачем на адресу позивачки жодних повідомлень із розрахунками заборгованості не надходило. Позивачці не відомі підстави примусового стягнення заборгованості саме у розмірі 25659,15 грн та із чого складається сума вказаної заборгованості. Вважає, що відповідачем було безпідставно здійснено нарахування заборгованості у розмірі 25659,15 грн, про вчинення виконавчого напису нотаріусом позивачку попередньо не повідомляли, вимог про порядок погашення боргу, актуальні рахунки та розрахунок заборгованості до позивачки не надходило, вказаний кредитний договір не було нотаріально посвідчений, а тому у приватного нотаріуса не було підстав для вчинення оспорюваного виконавчого напису. Посилаючись на указані обставини, представник позивачки просить суд: 1) визнати виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Остапенка Євгена Михайловича, вчинений 09.10.2020 та зареєстрований у реєстрі за № 18550, про стягнення із [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ФІНПРОМ МАРКЕТ" заборгованості у розмірі 25659,15 грн, таким, що не підлягає виконанню; 2) стягнути із Товариства з обмеженою відповідальністю "ФІНПРОМ МАРКЕТ" на користь [PERSON] суму сплаченого судового збору у розмірі 1362 грн 00 коп. та понесені витрати на отримання професійної правничої допомоги. Ухвалою суду від 28.12.2021 відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження та призначено справу до судового розгляду. У судовому засіданні представник позивачки заявлений позов підтримав повністю, обґрунтувавши обставинами, які зазначені у позові, просив його задовольнити, а також просив стягнути із відповідача на користь позивачки витрати понесені у зв`язку із отриманням професійної правничої допомоги у розмірі 7000,00 грн. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, подав заяву про визнання позовних вимог у частині визнання виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Остапенка Євгена Михайловича, вчиненого 09.10.2020 та зареєстрованого у реєстрі за № 18550, про стягнення із [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ФІНПРОМ МАРКЕТ" заборгованості у розмірі 25659,15 грн, таким, що не підлягає виконанню. Також у заяві представник позивача просив стягнути із ТОВ "ФІНПРОМ МАРКЕТ" на користь позивачки половину сплаченого останньою судового збору у зв`язку із визнання позову. Крім того, представник відповідача подав заяву про зменшення розміру витрат на правничу допомогу. Третя особа, приватний нотаріус Остапенко.Є.М. у судове засідання не з`явився, та не повідомив суд про причину неявки, а також не подавав письмових пояснень щодо позову. Третя особа, державний виконавець Конєв О.М. у судове засідання також не з`явився. Начальник Тростянецького відділу державної виконавчої служби в Охтирському районі Сумської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Олександр Шлімаков подав заяву у якій просив суд справу розглянути без його участі. Враховуючи викладене, суд вважає можливим провести розгляд справи без участі представника відповідача та третіх осіб, на підставі наявних у справі доказів. Заслухавши пояснення представника позивачки та дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд вважає, що між сторонами мають місце цивільні правовідносини, пов`язані зі спорами про виконання зобов`язань, які виникли за кредитним договором, позов обґрунтований і підлягає задоволенню, виходячи із наступного. Судом установлено, що 09.10.2020 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Євгеном Михайловичем вчинено виконавчий напис, зареєстрований у реєстрі за № 18550, за яким нотаріусом звернено стягнення заборгованості із [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНПРОМ МАРКЕТ» заборгованості у розмірі 25659 грн 15 коп., якому Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія управління активами", на підставі договору факторингу № 011020-ФМ від 01.10.2020 відступлено право вимоги, якому у свою чергу Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», на підставі договору факторингу № 28/12/18 від 28.12.2018 відступлено право вимоги, якому у свою чергу Публічним акціонерним товариством «ОТП Банк», на підставі договору факторингу №27/11/17 від 27.11.2017, відступлено право вимоги за кредитним договором № 2003905890 від 23.05.2013, укладеного між Публічним акціонерним товариством «ОТП Банк» та [PERSON] , за період із 26.11.2017 по 09.10.2020, у розмірі 25609,15 грн, яка складається із: заборгованості за тілом кредиту в розмірі 16107,89 грн; заборгованості за нарахованими та несплаченими процентами та комісією в розмірі 9501,26 грн. Загальна сума заборгованості, що підлягає до стягнення складає 25659,15 грн, у тому числі 50,00 грн за вчинення виконавчого напису нотаріуса (а.с. 6). На підставі зазначеного оспорюваного виконавчого напису, зареєстрованого у реєстрі за № 18550 від 09.10.2020, державним виконавцем Тростянецького районного відділу державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Конєвим Олександром Миколайовичем постановою від 09.11.2021 було відкрито виконавче провадження № 67450175 (а.с. 8). За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з частиною першою статті 39 Закону України «Про нотаріат» (далі - Закон), порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом та іншими актами законодавства України. Відповідно до статті 87 Закону (у редакції на час вчинення оспорюваного виконавчого напису) для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Підпунктом 3.2 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок) визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів (далі - Перелік), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку (підпункт 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Постановою Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» Перелік після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» був доповнений новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.». Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року, постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 листопада 2016 року скасовано. Визнано незаконною та нечинною Постанову Кабінету Міністрів України №662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині доповнення новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин». Також, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14 зобов`язано Кабінет Міністрів України опублікувати резолютивну частину постанови суду про визнання незаконною та нечинною Постанови Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, у виданні, в якому її було офіційно оприлюднено, після набрання постановою законної сили. Постановою Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі №826/20084/14 (провадження № 11-174ас18) відмовлено в задоволенні заяви Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року. Відповідно до пункту 1 Переліку (в редакції на момент вчинення виконавчого напису) «Нотаріально посвідчені договори, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно», для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Відтак, для одержання виконавчого напису стягувач має надати нотаріусу оригінал нотаріально посвідченого договору, за яким може здійснюватися стягнення у безспірному порядку, а також документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Стороною відповідача та приватним нотаріусом Остапенком Є.М. не надано суду письмових доказів на підтвердження подання нотаріусу для одержання оспорюваного виконавчого напису про стягнення із [PERSON] 25609,15 грн боргу, оригіналу нотаріально посвідченого кредитного договору № 2003905890 від 23.05.2013, а також доказів розміру заборгованості позивачки та її складових, що має ґрунтуватись на деталізованій виписці по рахунку боржника із даними про суми коштів внесених позичальником у рахунок виконання кредитних зобов`язань. Також відповідач не надав до суду належних письмових доказів того, що він є правонаступником прав вимоги Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» за кредитним договором № 2003905890 від 23.05.2013, укладеним між ПАТ «ОТП Банк» та [PERSON] . Надана представником позивача копія договору про надання споживчого кредиту № 2003905890 від 23.05.2013, укладеного між ПАТ «ОТП БАНК» та [PERSON] , не є нотаріально посвідченим договором, а тому не може бути тим договором, за яким стягнення заборгованості могло бути проведено у безспірному порядку шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису. Отже, суду не було надано доказів того, що виконавчий напис було вчинено нотаріусом за наявності усіх необхідних для вчинення такого напису документів, перелік яких передбачений пунктом 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172, на підставі виконавчих написів нотаріусів. За змістом оспорюваного виконавчого напису приватний нотаріус Остапенко Є.М. керувався пунктом 2 Переліку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172, який був доповнений постановою Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року, проте постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14 в цій частині був визнаний нечинним та незаконним, а тому приватний нотаріус Остапенко Є.М. при вчиненні виконавчого напису 09.10.2020 не мав права керуватись цим пунктом Переліку. За таких обставин, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Євгеном Михайловичем не було дотримано умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Такий висновок узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 12.03.2020 у справі № 757/24703/18-ц. Крім того, слід зазначити, що матеріали справи не містять відомостей про те, що боржником отримане повідомлення стягувача про порушення зобов`язання. Ураховуючи, що відповідачем не було надано суду доказів безспірності заборгованості, за наявності якої було б можливим вчинення виконавчого напису, суд вважає, що виконавчий напис вчинено з порушенням вимог статті 88 Закону України «Про нотаріат». Також суд вважає необхідним зазначити, що згідно наданої стороною позивача копії Договору про надання споживчого кредиту № 2003905890 від 23.05.2013, укладеного між ПАТ «ОТП БАНК» та [PERSON] , вказаний договір був укладений на строк 24 місяці з моменту його підписання, а за виконавчим написом стягується із позивачки заборгованість за період із 26.11.2017 по 09.10.2020, тобто за період коли строк дії кредитного договору закінчився, а доказів того, що цей кредитний договір був продовжений на інший строк матеріали справи не містять. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом, неустойку, комісію, припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Отже, проценти, неустойка, комісія нараховуються в межах дії договору. Кредитор має право після закінчення строку дії картки на стягнення відповідних виплат за статтею 625 ЦК України. Указана правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12. Таким чином, нарахування за період указаний у виконавчому написі із 26.11.2017 по 09.10.2020, відсотків та комісії за кредитним договором № 2003905890 від 23.05.2013 є безпідставним. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України уразі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Зважаючи на установлені судом обставини, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, отже позовні вимоги підлягають задоволенню повністю. Визнання відповідачем заявленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Відтакнаявні підстави для ухвалення рішення про задоволення позову. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд виходить із такого. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Згідно ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно ч.1 ст. 142 ЦПК України уразі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а в разі якщо домовленості про укладення мирової угоди, відмову позивача від позову або визнання позову відповідачем досягнуто сторонами за результатами проведення медіації - 60 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Позивачка при зверненні до суду сплатила судовий збір у сумі 1362 грн 00 коп., зокрема за вимогу немайнового характеру в розмірі 908 грн та за подання заяви про забезпечення позову в розмірі 454 грн 00 коп. Ураховуючи, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі, суд вважає за необхідне повернути позивачці із державного бюджету 50% сплаченого судового збору, що становить 681,00 грн, так як відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, а інші 50% судового збору, що становить 681,00 грн, необхідно стягнути із відповідача на користь позивачки. Вирішуючи питання про стягнення з відповідача понесених позивачкою судових витрат, які складаються з витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 7000,00 грн, суд враховує таке. Відповідно до положень статті 137 ЦПК України для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Представник позивачки у обґрунтування розміру понесених витрат на професійну правничу допомогу подав: договір про надання правової допомоги від 22.12.2021; додаток №1 до договору про надання правової допомоги від 22.12.2021; ордер на надання правової допомоги адвокатом Сумцовим Є.С. від 24.12.2021; акт приймання-передачі наданих послуг № 1 від 28.01.2022, квитанцію від 28.01.2022 про перерахування позивачкою адвокату Сумцову Є.С. коштів за надання правової допомоги в розмірі 7000,00 грн. Указані докази підтверджують факт понесення [PERSON] витрат на професійну правничу допомогу та їх розмір в сумі 7000,00 грн. Представником відповідача було подано клопотання про зменшення витрат на правову допомогу, яке мотивоване тим, що заявлена сума витрат позивачки на правничу допомогу в розмірі 7000,00 грн не відповідає критеріям співмірності із ціною позову, значенням справи для сторін, складністю справи, обсягом виконаних адвокатом робіт та часом витраченим на їх виконання. Зокрема представник відповідача вказав, що справа про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню не є складною та відноситься до категорії малозначних. Також представник відповідача зазначив, що вартість адвокатських послуг є значно завищеною порівняно із іншими витратами на адвокатські послуги у аналогічних справах. За підрахунками представника відповідача середня вартість адвокатських послуг у аналогічних справах складає 1907,00 грн. Крім того, представник відповідача вказав на те, що до позовної заяви не було додано доказів на підтвердження факту укладення договору про надання правової допомоги, оплати правової допомоги. Заперечуючи проти клопотання відповідача про зменшення витрат на оплату правничої допомоги представник позивачки вказав, що сума витрат у розмірі 7000,00 грн. за отримання професійної правничої допомоги відповідає критеріям співмірності у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг у аналогічних справах. За підрахунками представника позивачки середня ринкова вартість адвокатських послуг у справах про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, згідно судової практики, розраховується на рівні 14286,80 грн. Також представник позивачки вказав, що разом із позовом було зроблено заяву про суму судових витрат, які позивачка очікує понести у зв`язку з розглядом даної справи. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 грудня 2020 року у справі № 143/173/19 (провадження № 61-16088св19) зроблено висновок, що: «згідно з частинами п`ятою, шостою статті 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами». Також у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року по справі № 755/9215/15-ц суд звернув увагу на те, що принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності, тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення. Суд відхиляє доводи відповідача про те, що витрати адвоката мали складати 1907,00 грн, оскільки розмір витрат за надання професійної правничої допомоги визначається кожним адвокатом самостійно і відповідачем не доведено неспівмірність вартості послуг професійної правничої допомоги. Також суд відхиляє доводи відповідача про те, що позивачем не було підтверджено доказами факт укладення договору про надання правової допомоги та оплати правової допомоги, оскільки такі докази було подано представником позивачки та досліджено судом, про що суд зазначив вище. Зважаючи на обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, а також ціну позову, суд вважає, що розмір витрат на професійну правничу допомогу є співмірним зі складністю справи та відповідає критерію розумної необхідності таких витрат. Відтак, суд відмовляє відповідачу у задоволенні клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката. Таким чином, оскільки позов підлягає задоволенню у повному обсязі, з відповідача на користь позивачки підлягають стягненню фактично понесені нею витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 7000,00 грн.

Outcome: approved