Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-25 00:00:00

Позивач в особі свого представника звернулася до суду з позовом, посилаючись на те, що 11.06.1993 року позивач за договором купівлі-продажу придбала половину двоквартирного житлового будинку з надвірними та господарськими будівлями за адресою: [ADDRESS] ), однак в органах БТІ та сільській раді належним чином він зареєстрований не був. Після звернення 07.02.2020 року позивача до відповідача, рішенням Хотінської селищної ради від 13.03.2020 року вирішено надати [PERSON] дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у приватну власність орієнтовною площею 0,07 га, в тому числі: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,07 га, в тому числі: під забудовою 0,07 га із земель житлової і громадської забудови землі комунальної власності, розташовану в межах населеного пункту за вищевказаною адресою. На теперішній час позивач позбавлена права приватизувати земельну ділянку та в подальшому відчужити житловий будинок, оскільки державним реєстратором було відмовлено у державній реєстрації права власності на житловий будинок. Посилаючись на ці обставини, представник позивача просила визнати за [PERSON] право власності на Ѕ частку вказаного житлового будинку з надвірними та господарськими будівлями. Представник позивача [PERSON] в судове засідання не з`явилась, в письмовій заяві позов підтримала повністю, просила слухати справу без участі сторони позивача. Представник відповідача Хотінської селищної ради Сумського району Сумської області для розгляду справи до суду не з`явився, від них надійшла заява, в якій вони просили справу слухати у їх відсутність, при винесенні рішення покладались на розсуд суду. Вивчивши матеріали справи, суд вважає вимоги обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, - і не оспорюється сторонами, - що 11 червня 1993 року позивач уклала договір купівлі-продажу, за яким придбала половину двоквартирного житлового будинку з надвірними та господарськими будівлями за адресою: [ADDRESS] ) (а.с.6). Вказаний договір належним чином не був зареєстрований в органах БТІ та сільській раді. Рішенням Олексіївської сільської ради Сумського району Сумської області від 20.11.2015 року боуло перейменувати [ADDRESS] (а.с.10). На ім`я [PERSON] видано технічний паспорт на вказаний житловий будинок (арк.с.7). 07.02.2020 року позивач звернулась до голови Хотінської селищної ради з проханням передати у приватну власність земельну ділянку в розмірі 0,07 та для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд. Рішенням Хотінської селищної ради Сумського району Сумської області від 13.03.2020 року було вирішено надати [PERSON] дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у приватну власність орієнтовною площею 0,07 га, в тому числі: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,07 га, в тому числі: під забудовою 0,07 га із земель житлової і громадської забудови землі комунальної власності, розташовану в межах населеного пункту за адресою: [ADDRESS] (а.с.11). Позивач звернулась до державного реєстратора для проведення державної реєстрації права власності на житловий будинок, який розташований за адресою: [ADDRESS] , але у державній реєстрації права власності було відмовлено з підстав того, що відповідно до довідки ДП «БТІ Регіональної агенції технічної інвентаризації» комунального підприємства Ініціатива» Миколаївської сільської ради, згідно з інформацією, яка знаходиться в в інвентаризаційній\~справі №\~А 000067393\~Департаменту забезпечення\~ресурсних платежів\~Сумської міської\~ради, станом на\~29.12.2012\~р.,\~підтвердити право власності на об`єкт нерухомого майна за адресою: [ADDRESS] можливості не має, у зв`язку з відсутністю державної реєстрації (а.с.12). Відповідно до довідки від 20.12.2021 року № 1413, виданої виконкомом Хотінської селищної іди Сумського району Сумської області, дійсно згідно погосподарської книги [PERSON] належить домоволодіння за адресою: [ADDRESS] (а.с.13). Згідно звіту про оцінку майна ТОВ «М-Консалт» від 17.12.2021 року вартість житлового будинку з господарськими спорудами, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , становить 100 310\~грн. 00 коп., в т. ч. Ѕ частки 50\~155 грн. 00 коп. (а.с.14). На теперішній час позивач позбавлена права приватизувати земельну ділянку та в подальшому відчужити житловий будинок, оскільки державним реєстратором було відмовлено у державній реєстрації права власності на житловий будинок. Згідно Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16.05.2013, належність правовстановлюючих документів встановлюється відповідно до законодавства, яке було чинним на час набуття права власності на житловий будинок, споруду, зокрема, відповідно до Переліку правовстановлюючих документів, на підставі яких провадиться реєстрація будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української PCP, затвердженого Міністерством комунального господарства УРСР 31 січня 1966 року та погодженого з Верховним Судом УРСР 15 січня 1966 року, який втратив чинність згідно з наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 13 грудня 1995 року, та інших нормативно-правових актів. Державна реєстрація права власності на нерухоме майно регулюється Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», що набрав чинності з 27.01.2005. Оскільки житловий будинок, що є предметом даного позову, був збудований у 1987 році, -тобто до набрання чинності Законом України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», то порядок реєстрації зазначеного житлового будинку повинен був проводитися відповідно до Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української PCP, затвердженої заступником Міністра комунального господарства Української PCP 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56. Згідно зі ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та обтяжень» від 01.07.2004 №1952-IV речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. Отже, право власності на отримане до набрання чинності Законом України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та обтяжень» нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його виникнення, а не виникає у зв`язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого права, а не підставою його виникнення. Питання набуття та реєстрації права власності у 1967 1991 роках регулювались, зокрема, Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української PCP, затвердженої заступником Міністра комунального господарства Української PCP 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56 (далі Інструкція). Згідно п. 1 Інструкції реєстрацію будинків з обслуговуючими їх будівлями і спорудами та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української PCP провадили бюро технічної інвентаризації виконкомів місцевих Рад депутатів трудящих. Реєстрація проводилась на підставі документів, що встановлюють право власності (правовстановлюючих документів) згідно з додатком № 1 (п. 7 Інструкції). Інструкція не передбачала обов`язкової реєстрації будинків у сільських населених пунктах. За змістом вищезазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. До компетенції виконкомів місцевих Рад відносилось питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будники за громадянами у погосподарські книги місцевих Рад, записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Так, за приписами п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української PCP, підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах, які є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УPCP) із 1979 року. На виконання постанови Ради Міністрів УРСР від 11 березня 1985 року №105 у 1985-1988 роках сільськими, селищними, районними Радами народних депутатів ухвалювалось рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними погосподарських книг сільських, селищних Рад із додатками списків громадян, яким ці будинки належали. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який че суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Пунктом 1 ч. 2 статті 16 ЦК України визначено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. З огляду на викладене позивач набула право власності на Ѕ частку житлового будинку з надвірними та господарськими будівлями, що розташований в [ADDRESS] . У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] належить Ѕ частка вказаного домоволодіння. А тому, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги позивача, так як рішення суду в такому разі буде підставою для належного оформлення за нею права власності на житловий будинок згідно закону. На підставі викладеного,

Outcome: approved