Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-23 00:00:00

Позивач ФОП [PERSON] звернулася до суду із позовом про стягнення заборгованості та штрафних санкцій. Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 31.05.2021, відкрито провадження по справі, розгляд справи визначено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 17.08.2021, розгляд справи визначено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з виклику сторін. В обґрунтування позивач посилається на те, що 05.07.2020 року між ФОП та [PERSON] укладено договір № СН 0507, за умовами якого позивачка зобов`язалася надати відповідачці комплекс товарів та послуг по догляду за обличчям, а відповідачка зобов`язувалася прийняти цей комплекс згідно акту приймання - передачі товару та сплатити за нього визначену договором грошову суму в розмірі 20667,00грн. Позивач свої зобов`язання перед відповідачкою відповідно до укладеного договору виконала у повному обсязі. Відповідачка комплекс по догляду за обличчям отримала, претензій щодо отриманого комплексу по догляду за обличчям та щодо виконання позивачем своїх обов`язків за договором відповідачка не мала, про що свідчить підпис останньої в акті приймання-передачі комплексу. Оскільки [PERSON] ухиляється від взятих на себе зобов`язань за договором, ФОП [PERSON] просить суд стягнути на її користь з відповідачки заборгованість у розмірі 9981,00грн, пеню в розмірі 640,58грн та 157,51грн - три проценти річних та сплачений судовий збір. Позивач ФОП [PERSON] в судове засідання не з`явилась, подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про день, час та місце судового засідання повідомлялась належним чином шляхом направлення повістки за зареєстрованим місцем проживання, а тому відповідно до статей 128, 130 ЦПК України вважається такою, що повідомлена належним чином, про причини неявки суд не повідомила, заяви про розгляд справи за її відсутності до суду не надходило, відзив на позов не подано. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити заочне рішення, що відповідає ст.280 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Стаття 263 ЦПК України, регламентує, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 05.07.2020 між ФОП [PERSON] (сторона-1) та [PERSON] (клієнт) укладено договір № СН 0507, відповідно до п. 1.1 якого у відповідності до даного договору сторона-1 зобов`язується надати клієнту комплекс товарів та послуг по догляду за шкірою обличчя т.м. «HIKARI» (надалі - комплекс по догляду), а клієнт зобов`язується прийняти цей комплекс по догляду згідно акту приймання передачі та сплатити за нього визначену договором грошову суму. Під комплексом по догляду мається на увазі: продаж набору косметики т.м. «HIKARI» та надання косметологічних послуг (п. 1.2 Договору). Згідно п. 2.4 Договору зобов`язання сторони-1 по передачі комплексу по догляду вважаються виконаними в момент його передачі в розпорядження клієнта згідно акту приймання-передачі та підписанні даного договору. Загальна вартість комплексу по догляду за цим договором складає 20667,00грн, з яких: вартість набору косметики складає 11220,00грн, вартість косметологічних послуг складає 9447,00грн. (п. 5.1 Договору). Згідно п. 5.3 Договору при оплаті комплексу по догляду частинами клієнт в день підписання даного договору вносить на поточний рахунок або в касу сторони-1 перший платіж в розмірі 4000,00грн, але не пізніше 05.07.2020. Залишок вартості комплексу по догляду в розмірі 16667,00грн клієнт сплачує стороні-1 рівними платежами у сумі 2083,34грн протягом 8 місяців. Оплата за комплекс по догляду здійснюється на пізніше 5 числа кожного місяця. Клієнт повністю розраховується за комплекс по догляду не пізніше 05.03.2021(п. п. 5.4, 5.5, 5.6 Договору). Відповідно до п. 6.1 Договору за невиконання чи неналежне виконання зобов`язань по даному договору сторони несуть відповідальність згідно діючого законодавства України. Згідно п. 6.2 Договору у випадку затримки клієнтом сплати грошових коштів, передбачених пунктами 5.3, 5.4, 5.5 даного договору більше ніж на п`ять календарних днів поспіль, клієнт сплачує стороні-1 неустойку у вигляді пені у розмір 0,5% від несплаченої суми за кожен день прострочення виконання зобов`язання. В переліку № 1 (специфікації), який є невід`ємною частиною договору, зазначено асортимент, перелік, кількість складових та загальна вартість комплексу по догляду. Як вбачається з акту приймання передачі від 05.07.2020 року ФОП [PERSON] перед [PERSON] свої зобов`язання виконала в повному обсязі. Станом на 16.04.2021 [PERSON] сплатила частину вартості товару у розмірі 4900,00грн та отримала три косметологічних послуг на суму 4811,00грн, з яких оплатила 1180,00грн. Борг [PERSON] перед ФОП- [PERSON] становить 6320,00грн зі сплати вартості товару та 3661,00грн за фактично отримані послуги, що разом 9981,00грн. Згідно наведеного позивачем розрахунку щодо стягнення з [PERSON] пені за прострочення виконання зобов`язання та трьох процентів річних вбачається, що розмір пені становить 640,58грн (за період з 06.10.2020 по 04.03.2021- 6% річних подвійна облікова ставка НБУ, за період з 05.03.2021 по 16.04.2021 - 6,5% річних подвійна облікова ставка НБУ), розмір трьох процентів річних становить 157,51грн. З метою врегулювання спору в досудовому порядку позивачем на адресу відповідачки була надіслана претензія від 29.09.2020 про добровільну сплату суми боргу, що підтверджується фіскальним чеком АТ «Укрпошта» від 30.09.2020. Згідно із ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Згідно із ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). При цьому згідно ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання, і в разі його порушення повинен сплатити суму боргу на вимогу кредитора. Невиконання умов, визначених змістом зобов`язання, згідно ст. 610 ЦК України є його порушенням. Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно із ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч. 1 ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. За змістом ч. 1 ст.903 ЦК України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України). Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно із ч. 1 ст. 550 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання (ч. 1 ст. 550 ЦК України). Враховуючи, що під час судового розгляду установлено, що [PERSON] умов укладеного з позивачем договору не виконує, суд дійшов до висновку про стягнення з відповідачки на користь позивача заборгованості у розмірі 11687,09грн, з яких: 9981,00грн основна заборгованість, а також 640,58грн пені, 157,51грн три проценти річних. Вказаний розмір заборгованості здійснений відповідно до умов договору та підтверджений наданими до суду розрахунками. Однак, відповідачем вказаний розрахунок жодними доказами не спростований та доказів на підтвердження належного виконання вимог договору з боку відповідача суду надано не було. Конституцією України передбачено, що всі рівні перед законом і судом; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (статті 24 та 129). Виходячи зі змісту ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків. Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що відповідач взяті на себе зобов`язання не виконала в зв`язку з чим утворилась заборгованість по сплаті коштів, тому суд вважає позов обґрунтованим та доведеним, що дає підстави для задоволення в повному обсязі. У зв`язку з задоволенням позову в повному обсязі, судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 908грн, відповідно до ст. 141 ЦПК України покладаються на відповідача.

Outcome: approved