Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-02 00:00:00

У листопаді 2021 року представник АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості у розмірі 6 889,67 доларів США, що за курсом 26,51 грн. відповідно до службового розпорядження НБУ від 18.11.2021р. складає 182 645,15 грн. за кредитним договором KID0GA00000003 від 21.08.2007 року, яка складається з 6 889,67 доларів США - 3% річних від простроченої суми. В обгрунтування позовних вимог посилався на те, що між [PERSON] та ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» 21.08.2007 року було укладено кредитний договір KID0GA00000003, відповідно до умов якого позивач надав відповідачу кредит у розмірі 105 967,30 доларів США, а [PERSON] зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановленими кредитним договором. Термін виконання до 21.08.2017 року. 15.03.2019р. було винесено виконавчий напис на звернення стягнення на предмет іпотеки. Прострочена сума заборгованості становить 85 709,91 доларів США . Оскільки з відповідача в рахунок погашення заборгованості було звернуто стягнення за кредитним договором за період з дати укладання кредитного договору до дати поточної заборгованості, яка була вказана у виконавчому написі нотаріуса від 15.03.2019р., тобто за період з 21.08.2007р. по 16.01.2019р., то за період після винесення виконавчого напису нотаріуса від 15.03.2019р. , з 16.03.2019р. по 18.11.2021р. відповідач має заборгованість у розмірі 6 889,67 доларів США - 3 % річних. Просить в порядку ст. 625 ЦК України стягнути з відповідача вказану суму. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 03.11.2021 року провадження у справі відкрито та розгляд справи вирішено проводити у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Сторони не подавали клопотання про розгляд справи у загальному позовному провадженні чи призначення судового засідання у спрощеному провадженні з викликом сторін. Представником відповідача надано відзив на позовну заяву в якому зазначив, що у відповідача наявна заборгованість за прострочення. Проте зазначає, що позивачем було вчинено виконавчий напис нотаріуса від 15.03.2019р. № 677 приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М., яким зафіксовано беззаперечну на думку позивача суму, а стягнення 3 % річних за період з 16.03.2019 до 18.11.2021 є правом на звернення до суду за невиконання зобов`язання. Представником позивача надано відповідь на відзив в якому зазначено, що оскільки з відповідача в рахунок погашення заборгованості було звернуто стягнення за кредитним договором за період з дати укладання кредитного договору до дати поточної заборговансоті, яка була вказана у виконавчому написі нотаріуса від 15.03.2019р., тобто за період з 21.08.2007р. по 16.01.2019р., то за період після винесення виконавчого напису нотаріуса від 15.03.2019р., з 16.03.2019 по 18.11.2021р. відповідач має заборгованість у розмірі 6 889,67 доларів США. Тобто період нарахування заборгованості у розмірі 6 889,67 доларів США є з 16.03.2019 по 18.11.2021р., що є в межах трьох років, що передують поданню позовної заяви. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, встановив наступне. 15.03.2019р. приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу винесено виконавчий напис відповідно до якого стягнуто заборгованість за кредитом - 85 709,91 доларів США, заборгованість за відсотками - 140 341,58 доларів США, комісія - 14 632, 16 доларів США; пеня - 306 193,32 доларів США/а.с.3/. Відповідно до розрахунку заборгованості 3 % річних період прострочення грошового зобов`язання з 16.03.2019 до 31.12.2019р. - 291день = 2 049,00 доларів США; 01.01.2020 до 31.12.2020р. - 366 день = 2 571,30 доларів США; з 01.01.2021 до 18.11.2021 - 322 дні = 2 268,38 доларів США/а.с.4/. Положеннями ст. 611 цього Кодексу передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч.1 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Частиною другою ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування 3 % річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації від боржника. Такі висновки містяться, зокрема, у постанові Верховного Суду України від 06 червня 2012 року №6-49цс12, і Велика Палата Верховного Суду не вбачає підстав для відступу від такої позиції. У частині другій статті 625 ЦК України прямо зазначено, що 3 % річних визначаються від простроченої суми за весь час прострочення. Тому при обрахунку 3 % річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні, а не її еквівалент у національній валюті України. Судом встановлено, що 21.08. 2007 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір №KID0GA00000003, відповідно до умов якого останній отримав кредит у розмірі 105 967,30 доларів США на наступні цілі 95 000,00 доларів США на покупку б/у автомобіля, а також 10 967,30 доларів США на сплату страхових платежів, зі сплатою відсотків за користування кредитом, з кінцевим терміном повернення 21.08.2017 року. У 2012 році ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до Васильківського міськрайонного суду Київської області з позовом до поручителя [PERSON] , третя особа: [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки. Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 28.05.2015 року (справа № 362/1995/13-ц) частково задоволено позов ПАТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] , третя особа: [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки. В рахунок погашення заборгованості [PERSON] перед ПАТ КБ «Приватбанк» за кредитним договором №KID0GA00000003 від 21.08.2007 року в розмірі 142 021,89 долар США, що в гривневому еквіваленті становить 1 134 754,87 грн, звернуто стягнення на предмет іпотеки, у вигляді житлового будинку загальною площею 186,70 кв.м., житловою площею 58,10 кв.м та земельної ділянки загальною площею 0,185 га, які розташовані за адресою: [ADDRESS] шляхом продажу предмету іпотеки ПАТ КБ «Приватбанк» з укладенням від свого імені договору купівлі продажу з іншою особою-покупцем, на підставі договору іпотеки від 21.08.2007 року, який містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя. Початкову ціну предмету іпотеки для його подальшої реалізації встановити на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності. В іншій частині позову відмовлено. Вказане рішення набрало законної сили. В той же час як вбачається з виконавчого напису нотаріуса від 15.03.2019р. запропоновано звернення стягнення на нерухоме майно - житловий будинок та земельну ділянку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що належить на праві власності [PERSON] , яка є майновим поручитилем [PERSON] за його кредитним зобов`язанням перед АТ КБ «Приватбанк» №KID0GA00000003 від 21.08.2007р. За рахунок коштів, отриманих від реалізації нерухомого майна, запропоновано задовольнити вимоги АТ КБ «Приватбанк» шляхом перерахування коштів у розмірі 85 709,91 дол. США; заборгованість за відсотками 140 341,58 дол. США; комісія - 14 632,16 дол. США; пеня - 306 193,32 дол. США/а.с.3/. Тобто виконавчий напис вчинено у 2019р. по кредитному договору, тоді як рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області про звернення стягнення на предмет іпотеки ухвалено 28.05.2015 року. Стороною позивача не підтверджено яку частину боргу було виконано за рахунок іпотечного майна, тобто стороною позивача не підтверджено розміру боргу на час подачі позову. Долучений виконавчий напис суд оцінює критично, оскільки рішення ухвалено в 2015р., а виконавчий напис здійснено у 2019р. Враховуючи викладене, оцінивши зібрані докази, суд приходить до висновку відмову у задоволенні позовних, оскільки стороною позивача не надано обгрунтованих розрахунків та доказів на підтвердження вимог. Круючись ст.ст. 4, 5, 7, 10-13, 18, 76-81, 89, 128-131, 133, 141, 211, 223, 247 ч.2, 258, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд, -

Outcome: dismissed