Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-23 00:00:00

14.07.2020 Запорізький державний медичний університет звернувся до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування збитків, в якому зазначив, що 01.09.2011 відповідача було зараховано студенткою першого курсу Запорізького державного медичного університету та було укладено Типову угоду від 01.09.2011 про підготовку фахівця з вищою освітою. Згідно укладеної угоди відповідач [PERSON] проходила навчання за державним замовленням і прийняла на себе зобов`язання після закінчення вищого навчального закладу прибути на місце направлення і відпрацювати не менше 3 роки за місцем направлення, а у разі відмови їхати за призначенням, відшкодувати вартість навчання. У 2017 році [PERSON] отримала повну вищу освіту за спеціальністю «Лікувальна справа» здобувши кваліфікацію лікаря та одночасно з отриманням диплому. Відповідач отримала направлення на роботу в державному секторі економіки (державні та комунальні заклади), відповідно Списку працевлаштування персонально кожного випускника, однак до місця працевлаштування (інтернатури) КЗ «Запорізький центр первинної медико-санітарної допомоги №5» не з`явилась. Необхідний термін роботи не відпрацювала, з приводу проходження інтернатури та працевлаштування не зверталася, що одночасно свідчить про відмову приступити в подальшому до роботи за направленням та відпрацювати три роки молодим спеціалістом в державній медичній установі. Згідно розрахунку втрати державного бюджету з підготовки [PERSON] за державним замовленням, у зв`язку з її не відпрацюванням встановленого терміну в державному секторі, становить 77198,00 грн., сума фактичних витрат на навчання, стипендії у розмірі 39492,67 грн., а всього у розмірі 116690,67 грн. На підставі викладеного, позивач просив суд стягнути з [PERSON] на його користь збитки (витрати державного бюджету), з підготовки за державним замовленням у сумі 116690,67 грн., а також витрати по сплаті судового збору. 24.11.2020 Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя було ухвалено заочне рішення, відповідно до якого позовні вимоги Запорізького державного медичного університету задоволено у повному обсязі. Стягнуто з [PERSON] на користь Запорізького державного медичного університету заборгованість за навчання у розмірі 116690,67 грн., яка складається з: фактичних витрат на навчання у розмірі 77198,00 грн., стипендії у розмірі 39492,67 грн., а також судові витрати у сумі 2270,00 грн. 13.01.2021 від представника відповідача [PERSON] - адвоката Ярошенко О.О. надійшла заява про перегляд заочного рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 24.11.2020, в якій останній просив поновити, пропущений з поважних причин, процесуальний строк на подання заяви про перегляд заочного рішення, та посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у заочному рішенні, обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просив скасувати заочне рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя та призначити справу до розгляду. Ухвалою судді від 27.01.2020 відповідачу [PERSON] поновлено строк для подання заяви про перегляд заочного рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 24.11.2020. Заяву представника відповідача [PERSON] - адвоката Ярошенко О.О. про перегляд заочного рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 24.11.2020 - задоволено. Заочне рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 24.11.2020 у справі за позовом Запорізького державного медичного університету до [PERSON] про відшкодування збитків (втрат державного бюджету з підготовки фахівця за державним замовленням) - скасовано і призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. 01.03.2021 до суду від представника відповідача [PERSON] - адвоката Ярошенко О.О. надійшов відзив, у якому представник просить відмовити у задоволенні позову, оскільки відповідач з позовом не згодна, вважає його безпідставним, необґрунтованим та таким, що суперечить нормам матеріального та процесуального права. Зазначає, що Типова угода укладалася не у відповідності до волевиявлення учасників правочину, а на виконання вимог нормативних документів. Крім того, наявні підстави вважати Типову угоду нікчемною, оскільки вона підписана неповнолітньою особою, а доказів ознайомлення батьків з положеннями Типової угоди матеріали справи не містять. Направлення [PERSON] не вручалося, підпис у графі отримання направлення є формальним, оскільки поставлений позивачем для отримання диплому. Разом із відзивом, адвокат Ярошенко О.О. подав заяву про застосування позовної давності, яку обґрунтовує тим, що [PERSON] закінчила навчання у Запорізькому медичному університеті у червні 2017 року. Диплом отримала 30.06.2017. За таких обставин, строк позовної давності має обчислюватися з 01.07.2017. Разом з тим, позивач звернувся до суду із позовом 14.07.2020, тобто після спливу трирічного строку, передбаченого ст. 257 ЦК України, а тому строк позовної давності є пропущеним, оскільки він сплив 01.07.2020. 10.03.2021 до суду від представника позивача Кадуліної І.С. надійшла відповідь на відзив, відповідно до якого представник заперечує щодо доводів представника відповідача, викладених у відзиві та наполягає на задоволенні позову. Вважає, що в обґрунтування позовних вимог наведено належні норми чинного законодавства. Типова угода про навчання відповідачки за кошти державного бюджету та її обов`язок відпрацювати три роки після завершення навчання, була укладена у відповідності до волевиявлення учасників правочину та підписана сторонами, жодних заперечень з боку батьків відповідачки не надходило ні під час підписання угоди, ні протягом її навчання за державний рахунок. Також зазначає, що направлення для відпрацювання було вручене відповідачу, про що свідчить її підпис від 30.06.2016. Підстави для застосування позовної давності відсутні, оскільки початком перебігу строку позовної давності слід вважати 13.12.2017, момент коли позивач дізнався про те, що відповідач не прибула для проходження інтернатури та наступного відпрацювання 3-х років. У судове засідання представник позивача - адвокат Кадуліна І.С. подала заяву, відповідно до якої просила провести судовий розгляд без участі представника позивача, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити у повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з`явилася, причини неявки не повідомила, про час і місце судового засідання повідомлялася у встановленому ЦПК України порядку. Від представника відповідача адвоката Ярошенко О.О. надійшла заява, згідно з якою представник зазначає, що у зв`язку із припиненням надання правової допомоги [PERSON] , не має процесуальної можливості брати участь у судових засіданнях. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши зібрані та досліджені докази в їх сукупності та взаємозв`язку, суд приходить до наступного висновку. У відповідності зі ст. ст. 12, 13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, у межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, наданих сторонами. Судом встановлено, що 01.09.2011 [PERSON] була зарахована студенткою першого курсу Запорізького державного медичного університету та 01.09.2010 між позивачем та відповідачем було укладено угоду про підготовку фахівця з вищою освітою, відповідно до умов якої [PERSON] зобов`язалася проходити навчання за державним замовленням і прийняла на себе зобов`язання після закінчення вищого навчального закладу відпрацювати не менше 3 роки за місцем направлення, у разі відмови їхати за призначенням відшкодувати вартість навчання, що підтверджується типовою угодою № 2011173 від 01.09.2011. У 2017 році [PERSON] отримала повну вищу освіту за спеціальністю «Лікувальна справа» здобувши кваліфікацію лікаря, що підтверджується копією диплома спеціаліста [NUMBER] . Одночасно з отриманням диплому відповідач отримала направлення на роботу в державному секторі економіки, відповідно Списку працевлаштування персонально кожного випускника. [PERSON] до місця працевлаштування, у тому числі до інтернатури КЗ «Запорізький центр первинної медико-санітарної допомоги №5» не з`явилась, що підтверджується повідомленням № 2250/01-20 від 13.12.2017. Таким чином, необхідний термін роботи не відпрацювала, з приводу проходження інтернатури та працевлаштування не зверталася, що одночасно свідчить про відмову приступити в подальшому до роботи за направленням та відпрацювати три роки молодим спеціалістом в державній медичній установі. Відповідно до вимог п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини. Згідно до вимог п. 8 ч. 2 ст. 16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. Частина 1 ст. 509 ЦК України наголошує, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно з частиною першою статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту. Пункт 4 частини першої статті 611 ЦК України визначає правові наслідки порушення зобов`язання, встановлені договором або законом відшкодування збитків та моральної шкоди. Особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом (частина перша статті 614 ЦК України). Згідно з частинами першою, другою статті 623 ЦК України боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов`язання, доказується кредитором. З огляду на положення статті 22 ЦК України для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками, вини. Відповідно до частини першої статті 4 Закону України «Про вищу освіту» громадяни України мають право безоплатно здобувати вищу освіту в державних і комунальних вищих навчальних закладах на конкурсній основі в межах стандартів вищої освіти, якщо певний освітньо-кваліфікаційний рівень громадянин здобуває вперше. Частиною 2 статті 52 Закону України «Про освіту» (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що випускники вищих навчальних закладів, які здобули освіту за кошти державного або місцевого бюджетів, направляються на роботу і зобов`язані відпрацювати за направленням і в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відповідно до частини першої статті 56 Закону України «Про вищу освіту» випускник вищого навчального закладу, який навчався за державним замовленням і якому присвоєно кваліфікацію фахівця з вищою освітою певного освітньо-кваліфікаційного рівня, працевлаштовується на підставі направлення на роботу відповідно до угоди, укладеної між замовником, керівником вищого навчального закладу та випускником. Пунктом 2 Указу Президента України від 23 січня 1996 року № 77/96 «Про заходи щодо реформування системи підготовки спеціалістів та працевлаштування випускників вищих навчальних закладів» визначено, що особи, які навчаються за рахунок державних коштів, укладають з адміністрацією вищого навчального закладу угоду, за якою вони зобов`язуються після закінчення навчання та одержання відповідної кваліфікації працювати в державному секторі народного господарства не менше ніж три роки. У разі відмови працювати в державному секторі народного господарства випускники відшкодовують в установленому порядку до державного бюджету повну вартість навчання. Згідно з пунктами 4, 6, 8, 14 Порядку працевлаштування випускників вищих навчальних закладів, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 22 серпня 1996 року № 992, керівники вищих навчальних закладів після зарахування осіб на навчання за державним замовленням укладають з ними угоду за формою згідно з додатком № 1; згідно з угодою випускник зобов`язаний глибоко оволодіти всіма видами професійної діяльності, передбаченими відповідною кваліфікаційною характеристикою, та відпрацювати у замовника не менше трьох років, а вищий навчальний заклад забезпечити відповідні якість та рівень підготовки фахівця з вищою освітою; випускники, які уклали угоду з вищим навчальним закладом після зарахування на навчання, повинні відпрацювати за місцем призначення не менше трьох років; у разі неприбуття молодого фахівця за направленням або відмови без поважної причини приступити до роботи за призначенням, звільнення його з ініціативи адміністрації за порушення трудової дисципліни, звільнення за власним бажанням протягом трьох років випускник зобов`язаний відшкодувати у встановленому порядку до державного бюджету вартість навчання та компенсувати замовникові всі витрати. Відповідно до пункту 21 Порядку працевлаштування випускників державних вищих медичних (фармацевтичних) закладів освіти, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України від 25 грудня 1997 року № 367, випускник повинен прибути до місця призначення у термін, визначений у направлені на роботу. Незгода випускника з рішенням комісії з працевлаштування випускників не звільняє його від обов`язку прибути на роботу за призначенням. У разі, якщо він не прибув за направленням або відмовився приступити до роботи за призначенням, чи його звільнено з ініціативи власника або уповноваженого органу за порушення трудової дисципліни або звільнено за власним бажанням протягом навчання в інтернатурі та трьох років після закінчення останньої, він зобов`язаний відшкодувати у встановленому порядку відповідно до державного або місцевого бюджетів вартість навчання та компенсувати замовникові всі витрати. Згідно з Указом Президента України «Про заходи щодо реформування системи підготовки спеціалістів та працевлаштування випускників вищих навчальних закладів» від 23 січня 1996 року № 77 із змінами, внесеними згідно з Указом Президента України від 16 травня 1996 року № 342/96, особи які навчаються за рахунок державних коштів, укладають угоду, за якою вони зобов`язуються після закінчення навчання та одержання відповідної кваліфікації працювати в державному секторі народного господарства на менше, ніж три роки. У разі відмови працювати в державному секторі народного господарства випускники відшкодовують в установленому порядку до державного бюджету повну вартість навчання. Таким чином, дії особи, яка не прибула на місце працевлаштування, зазначене в направленні, чи до будь-якого іншого закладу державного сектору економіки, чи звільнилася за власним бажанням, відмовилася від виконання взятих на себе зобов`язань, передбачають правові наслідки, встановлені законом та угодою, а саме повернення витрачених коштів на навчання до державного бюджету, за рахунок якого ця особа здобула освіту у вищому навчальному закладі. У діях відповідача наявні усі елементи складу цивільного правопорушення, а саме: протиправна поведінка, збитки, причинний зв`язок між протиправною поведінкою та збитками, вина. Проаналізувавши встановлені обставини справи суд доходить до висновку про наявність передбачених законом та угодою правових підстав для повернення за рахунок відповідача витрачених коштів на навчання до державного бюджету, за рахунок якого відповідач здобув освіту у вищому навчальному закладі. Отже, заявлений Запорізьким державним медичним університетом позов у частині стягнення витрат на навчання у розмірі 77 198,00 грн. є обґрунтованим та доведеним наявними у матеріалах справи розрахунком фактичних витрат на навчання. Пунктом 21 Порядку працевлаштування випускників державних вищих медичних (фармацевтичних) закладів освіти, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України від 25 грудня 1997 року № 367, передбачено обов`язок особи, яка не відпрацювала встановлений трирічний строк, компенсувати, крім вартості навчання, також всі витрати, отже і виплати стипендії, які згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 12 липня 2004 року № 882 "Про питання стипендіального забезпечення" виплачується за рахунок коштів загального фонду державного бюджету або коштів відповідних бюджетів. Розмір стипендій визначається відповідно до установленого Кабінетом Міністрів України розміру мінімальної ординарної (звичайної) академічної стипендії з урахуванням типу навчального закладу, умов та напряму навчання, успішності стипендіата. Аналогічний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 23 січня 2018 року у справі № 607/9099/15-ц, від 19 вересня 2018 року у справі № 607/3690/17, від 31 жовтня 2018 року у справі № 607/3681/17-ц, від 30 січня 2019 року у справі № 607/3682/17, від 15 травня 2019 року у справі № 598/760/17, від 26 червня 2019 року у справі № 607/7122/17-ц, від 24 липня 2019 року у справі № 607/4359/15-ц. В постанові від 26 січня 2021 року у справі №607/3693/17 (провадження № 14-151цс20) Велика Палата Верховного Суду дійшла наступних висновків. 122. Отриману випускником вищого навчального закладу під час навчання академічну стипендію слід вважати такою, що входить до складу витрат, які випускник такого закладу має компенсувати замовникові його навчання у разі неприбуття цього випускника за направленням або його відмови без поважних причин приступити до роботи за призначенням (зокрема, відпрацювати три роки в закладі охорони здоров`я, куди випускник направлений за розподілом). 123. Зобов`язання випускника вищого навчального закладу щодо повернення здійснених на навчання витрат, які випускник такого закладу має компенсувати замовникові його навчання у разі його неприбуття за направленням або відмови без поважних причин приступити до роботи за призначенням (зокрема відпрацювати три роки в закладі охорони здоров`я, куди випускник направлений за розподілом) є мірою цивільно-правової відповідальності цього випускника і водночас, способом захисту майнових прав та інтересів замовника навчання. 124. До спірних правовідносин між випускником вищого навчального закладу та замовником його навчання щодо повернення здійснених витрат на це навчання підлягає застосуванню відповідна норма статті 52 Закону України "Про освіту", чинна на момент виникнення між відповідними випускником та вищим навчальним закладом правовідносин щодо навчання випускника, якщо відповідна міра цивільно-правової відповідальності передбачена укладеним договором про надання освітніх послуг. Отже, суд вважає обґрунтованими вимоги позивача про стягнення з відповідача нарахованої стипендії у розмірі 39492,67 грн. За таких обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Запорізького державного медичного університету слід задовольнити повністю, стягнути з [PERSON] на користь позивача суму відшкодування втрат державного бюджету з підготовки [PERSON] за державним замовленням, у зв`язку з її не відпрацюванням встановленого терміну в державному секторі, яка становить 116690,67 грн., і складається з суми фактичних витрат на навчання 77198,00 грн. та стипендії 39492,67 грн. Щодо заяви представника відповідача адвоката Ярошенко О.О. з приводу застосування строку позовної давності, суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 1ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно з ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Статтею 257 ЦК України визначений загальний термін позовної давності три роки. Приписами ч. 1 статті 261 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Судом встановлено, що повідомлення КЗ «Запорізький центр первинної медико-санітарної допомоги №5» Департаменту охорони здоров`я Запорізької міської ради №2250/01-20 від 13.12.2017, у якому йдеться про те, що [PERSON] до місця працевлаштування, у тому числі до інтернатури КЗ «Запорізький центр первинної медико-санітарної допомоги №5» не з`явилась, надійшло на адресу позивача Запорізького державного медичного університету 14.12.2017, що підтверджується штемпелем відділу діловодства Запорізького державного медичного університету, вхідний № 2536/64. Враховуючи, що факт неприбуття [PERSON] для проходження інтернатури та наступного відпрацювання 3-х років за місцем направлення, став відомий позивачу 14.12.2017, початок перебігу строку позовної давності слід відраховувати саме від зазначеної дати. Оскільки позовна заява Запорізького державного медичного університету надійшла на адресу Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя поштою 14.07.2020, тобто у межах трирічного строку позовної давності, встановленого ЦПК України, суд приходить до висновку, що строк звернення до суду із даним позовом не пропущено. Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Таким чином, з відповідача підлягає стягненню на користь Запорізького державного медичного університету судові витрати в розмірі 2102 грн. 00 коп.

Outcome: approved