Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-30 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу, мотивуючи позовні вимоги тим, що 11 липня 2018 року він, [PERSON] , дав у борг 65840,00 грн. відповідачу [PERSON] . Відповідач зобов`язувався повернути вказані кошти до 01 вересня 2018 року. До цього часу [PERSON] борг не повернув, чим порушив виконання свого зобов`язання. Позивач просить стягнути з відповідача 65840,00 грн. боргу, судові витрати та судовий збір. Ухвалою судді Межівського районного суду Дніпропетровської області від 01 листопада 2021 року відкрито спрощене провадження у справі, в якій роз`яснено відповідачу право подати заяву із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та відзив на позов протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Відповідно до ч.5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Ухвалою суду від 17 грудня 2021 року позовну заяву залишено без руху, оскільки позивачем не сплачено судовий збір. Ухвалою судді від 06 січня 2022 року продовжено розгляд цивільної справи. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, надав заяву про розгляд справи в його відсутність, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, згідний на заочний розгляд справи. Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не з`явився. Причини неявки суду не відомі, викликався належним чином, причину неявки не повідомив. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача без повідомлення причини, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, і від якого не надійшло відзиву, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення спору. Оскільки позивач не заперечує проти такого вирішення спору, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача в порядку ст. 280 ЦПК України та ухвалити заочне рішення по справі. В зв`язку з цим в силу положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом по справі встановлено, що 11 липня 2018 року [PERSON] дав у борг 65840,00 грн. відповідачу [PERSON] . Відповідач зобов`язувався повернути вказані кошти до 01 вересня 2018 року. В підтвердження укладання між позивачем та відповідачем договору позики на вказану суму відповідач [PERSON] власноруч написав йому розписку, вказавши дату написання розписки 11.07.2018 року, відповідач дану розписку особисто підписав. Позика надавалась до 01.09.2018 року, але відповідач [PERSON] взятих на себе зобов`язань за розпискою не виконав, взяті у позивача в борг кошти не повернув. Згідно зі статтею 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Частиною третьою статті 545 ЦК України передбачено, що наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. Згідно з нормами статті 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Встановлено, що розписка містить необхідні умови договору позики, зокрема, дату її складання, отримання грошових коштів в конкретно визначеній сумі та зобов`язання щодо їх повернення, строк повернення, при цьому написана власноручно [PERSON] .. Частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Отже, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів. Позивач [PERSON] звертався до відповідача [PERSON] з вимогою повернути борг, однак він борг не повертає. Таким чином суд може зробити висновок проте, що правова природа цих правовідносин витікає з правочину, коли позикодавець виконав свій обов`язок перед кредитором і передав останньому грошові кошти, про що було складено відповідну боргову розписку, у зв`язку з чим позикодавець набув право на повернення боргу кредитором. На підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, з урахуванням встановлених обставин, судом встановлено, що розписка від 11 липня 2018 року містить усі вищевказані реквізити, та дає підстави стверджувати про наявність підстав для стягнення коштів за цією розпискою, тому наявні правові підстави для стягнення з [PERSON] боргу у розмірі 65840,00 гривень. Згідно з ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тому судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача у розмірі 908 гривень.

Outcome: approved