Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-27 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з вищевказаним позовом, який обґрунтовує тим, що вона перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем по справі [PERSON] . Від даного шлюбу сторони мають дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Під час спільного проживання виявилось, що сторони по справі мають несумісні характери та різні погляди на взаємовідносини між подружжям. Спочатку подружнє життя складалося добре, проте протягом останніх років шлюбні відносини поступово погіршувались, в сім`ї створилась несприятлива психологічна обстановка, яка негативно впливає на неї та дітей. Вважає, що шлюб між ними носить лише формальний характер. Крім цього, відповідач ухиляється від покладеного на нього обов`язку утримувати своїх дітей, добровільно кошти надавати відмовляється та витрачає їх на свої потреби, інтересами сім`ї не цікавиться. Позивач самостійно не взмозі забезпечити належний рівень життя необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дітей, а відповідач, який є фізично здоровим та працездатним, може сплачувати аліменти на утримання дітей, тому позивач просить розірвати даний шлюб та стягувати з відповідача на свою користь аліменти на утримання дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частки його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з дня пред`явлення позову до суду, і до досягнення дітьми повноліття. Ухвалою судді Вінницького районного суду Вінницької області від 12.10.2021 відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження та призначено судовий розгляд. Судовий розгляд відкладався з поважних причин. В судове засідання 26.01.2022 сторони по справі не з`явились, однак попередньо через канцелярію суду подали письмові заяви про розгляд справи у їхню відсутність, при цьому позивач [PERSON] в своїй заяві зазначила, що заявлені позовні вимоги підтримує та просить задовольнити, а відповідач [PERSON] в своїй заяві зазначив, що позовні вимоги визнає, не заперечує проти їх задоволення. Частиною третьою статті 211 ЦПК України визначено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За вказаних обставин суд вважав можливим провести судове засідання 26.01.2022 за відсутності сторін по справі та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Врахувавши думки сторін по справі, викладені у поданих до суду письмових заявах, вивчивши письмові докази по справі та надавши їм належну правову оцінку, суд дійшов такого висновку. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Судом установлено, що сторони по справі 16 травня 2003 року зареєстрували шлюб у Виконкомі Стрижавської селищної ради Вінницького району Вінницької області, про що був складений актовий запис № 13, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 16.05.2003 (а.с. 10). Від даного шлюбу сторони мають дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копіями свідоцтв про народження серії [NUMBER] від 03.08.2004 та серії [NUMBER] від 26.06.2012 (а.с. 4, 37). З довідки № 366, виданої Вінницьким обласним краєзнавчим музеєм 29.09.2021, вбачається, що [PERSON] працює у Вінницькому обласному краєзнавчому музеї на посаді двірник; його загальний дохід за період з січня 2021 року до вересня 2021 року склав 47958,57 грн (а.с. 9). Згідно з позовною заявою, причиною розпаду сім`ї є несумісність характерів та різниця в поглядах на взаємовідносини між подружжям. Спочатку подружнє життя складалося добре, проте протягом останніх років шлюбні відносини поступово погіршувались, в сім`ї створилась несприятлива психологічна обстановка, яка негативно впливає на позивача та дітей. На даний час шлюб між сторонами носить лише формальний характер. Відповідно до ч. 2 ст. 104, ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. З`ясувавши фактичні взаємовідносини подружжя, обставини, викладені у позові, врахувавши визнання позову відповідачем, що не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, небажання сторін примиритися, суд вважає, що спільне життя подружжя та подальше збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам, а також негативно впливатиме на виховання і розвиток їхніх дітей, тому шлюб сторін необхідно розірвати. Встановленим судом фактам відповідають сімейні правовідносини, які регулюються Конституцією України та Сімейним кодексом України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод. Згідно зі ст. 51 Конституції України та ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 2 ст. 104, ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. З`ясувавши фактичні взаємовідносини подружжя, обставини, викладені у позові, врахувавши визнання позову відповідачем, що не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, небажання сторін примиритися, суд вважає, що спільне життя подружжя та подальше збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам, а також негативно впливатиме на виховання і розвиток їхніх дітей, тому шлюб необхідно розірвати, в зв`язку з чим позовні вимоги в частині розірвання шлюбу підлягають задоволенню. Статтею 113 СК України визначено, що особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. За клопотанням позивача [PERSON] суд вважає, що після розірвання шлюбу позивачу слід відновити дошлюбне прізвище « [PERSON] ». Також судом установлено, що добровільної згоди щодо розміру аліментів на утримання дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , сторонами по справі не досягнуто. Згідно зі ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою; розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Статтею 180 СК України визначено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частиною першою статті 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. В частині другій статті 182 СК України зазначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 3 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, яка була ратифікована Постановою Верховної Ради України №789-XII від 27.02.1991 і набула чинності для України 27.09.1991, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно з ч. 2 ст. 3 Конвенції про права дитини, держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини (частина друга статті 6 цієї Конвенції). Також частинами першою та другою статті 27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. У відповідності до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. Так, при визначенні розміру аліментів, у відповідності до вимог ч. 1 ст. 182 СК України, суд врахував стан здоров`я та матеріальне становище дітей, які здорові; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, який працездатного віку, працює, будь-які докази, що за станом здоров`я відповідач не має можливості надавати матеріальну допомогу на утримання дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , відсутні; визнання відповідачем позовних вимог. Таким чином, аналізуючи вищезазначені обставини та факти, враховуючи принципи об`єктивності та справедливості, суд вважає позов в частині стягнення аліментів обґрунтованим, відповідач позовні вимоги визнає в повному обсязі, визнання позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси відповідача та інших осіб, тому позовні вимоги [PERSON] в частині стягнення аліментів на утримання дітей також підлягають задоволенню. Згідно з ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. [PERSON] звернулася до суду з позовом про стягнення аліментів на утримання дітей 01.10.2021. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд вважає за необхідне з метою забезпечення інтересів дітей допустити рішення до негайного виконання в частині стягнення суми платежу за один місяць. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Враховуючи той факт, що позовні вимоги судом задоволено в повному обсязі, з відповідача [PERSON] підлягають до стягнення на користь позивача [PERSON] понесені останньою судові витрати на сплату судового збору за позовною вимогою про розірвання шлюбу в розмірі 908,00 грн та на користь держави судовий збір в розмірі 908,00 грн за позовною вимогою про стягнення аліментів на утримання дітей, від сплати якого позивач звільнена. На підставі викладеного та

Outcome: approved