Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-01 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до АТ КБ «ПРИВАТБАНК» з вказаним позовом, вказавши, що між нею та відповідачем було укладено кредитний договір, відповідно до якого вона отримала кредитну картку із кредитним лімітом у 10000,00 грн. 20.07.2020 року кредитний ліміт було збільшено до 15000,00 грн., про що отримала від банку повідомлення, потім о 02-42 год., 20.07.2020 року з її картрахунку було здійснено списання (сплату) 13704,47 грн., і о 02-44 год., також було здійснено списання (сплату)1205,99 грн. (розваги legaming.net, KYIV). Зателефонувавши на гарячу лінію банку, вона повідомила, що невідома особа шахрайським шляхом вчинила дану транзакцію, та скасувала операції на вказані суми, баланс її кредитної картки було поновлено на суму 15000,00 грн., та оператором було заблоковано її кредитну картку. В подальшому 22.07.2020 року без її згоди відбулось списання 1205,99 грн., та 13704,47 грн., та того ж дня вона звернулася до відділення поліції із заявою про вчинення кримінального правопорушення, про що також повідомила банк. 30.07.2020 року до ЄРДЄ було внесено відомості та розпочато досудове розслідування. Вона не сприяла втраті, або незаконному використанні пін-коду або іншої інформації, натомість банк не вжив усіх передбачених законом заходів безпеки, та відповідачем було безпідставно списано вказані грошові кошти. 18.08.2020 року вона поповнила картрахунок на суму 14910,15 грн., та зменшила кредитний ліміт до 1000,00 грн. У зв`язку з вказаним, змушена звертатися до суду з вказаним позовом, та просить визнати неправомірними дії відповідача щодо списання без її відому, згоди та волевиявлення коштів з її карткового рахунку. Стягнути з відповідача на її користь 14910,46 грн., як безпідставно набутих, а також проценти за їх користування у розмірі 174,79 грн., пеню у розмірі 2102,92 грн., інфляційні збитки у розмірі 420,46 грн., станом на 07.01.2020 року, ат також 8000,00 грн., - судових витрат на правничу допомогу. У відповідності до гл. 10 ст. 274 ЦПК України «у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи: 1) малозначні справи. Ч. 2 даної статті вказує, що «у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті. При вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного або загального позовного провадження суд враховує: 1) ціну позову; 2) значення справи для сторін». Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України розгляд справи проводиться в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. При цьому у відповідності до ст. 279 ЦПК України «Розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Позивач до суду не з`явилася, її представник адвокат Троценко О.М. зверталася до суду з заявою про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача Бродько А.І. також звертався до суду з заявою про розгляд справи за його відсутності, в задоволенні позову просить відмовити. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволеннюз наступних підстав. Згідно із ч. 1 ст.4, ч. 2 ст.5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права,свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. В силу положень ч. 1ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ч. 1ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. ч. 1-4 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ст. ст.76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. За змістом ч. ч. 1, 3 ст.12, ч. ч. 1, 5, 6 ст.81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами, між позивачем та відповідачем існують договірні відносини щодо відкриття та обслуговування банківського рахунку, позивачу було оформлено та надано кредитну картку. З виписки наданої відповідачем по картці Універсальна Голд [NUMBER] вбачається, що 20.07.2020 року о 00-00 год., на даному картковому рахунку було збільшено кредитний ліміт до 15000,00 грн., о 02-42 год. 20.07.2020 року відбулося списання грошових коштів у розмірі 13704,47 грн. (розваги legaming.net, KYIV), також о 02-44 год. 20.07.2020 року відбулося списання грошових коштів у розмірі 1205,99 грн. (розваги legaming.net, KYIV) (а.с.61). З даної виписки також вбачається, що до моменту збільшення кредитного ліміту та списання даних грошових коштів, позивач заборгованості по кредиту не мала, баланс по картці становив 0,31 грн. З довідки наданої відповідачем вбачається, що 20.07.2020 року по кредитній картці позивача [NUMBER] було збільшено кредитний ліміт на суму 15000,00 грн., станом на момент збільшення кредитного ліміту, залишок по картці становив 0,31 грн., тобто станом на 20.07.2020 року заборгованість по кредиту позивача була відсутня. 20.07.2020 року по вказаній картці відбулося списання грошових коштів у розмірі 13704,47 грн. (розваги legaming.net, KYIV) та 1205,99 грн., (розваги legaming.net, KYIV), усього витрат 14910,15 грн. 21.07.2020 року по картці позивача [NUMBER] знижено кредитний ліміт до 1000,00 грн. (а.с. 64). Також судом досліджено надану позивачем роздруківку з сайту ПРИВАТ 24 та порівняно з вищевказаними доказами наданими банком (а.с. 30-33). Так з роздруківки також вбачається, що 20.07.2020 року о 02-42 год., з картки [NUMBER] було списано 13704,47 грн. (розваги legaming.net, KYIV), баланс по картці 1205,84 грн. 20.07.2020 року о 02-44 год., з картки [NUMBER] було списано 1205,99 грн. (розваги legaming.net, KYIV), баланс по картці 89,85 грн. В подальшому 20.07.2020 року о 13-08 год., вказані операції (розваги legaming.net, KYIV) по картці [NUMBER] , скасовано та баланс було поновлено, залишок становив 15000,31 грн. 22.07.2020 року по вказаній картці знов відбулось списання коштів: 13704,47 грн., та 1205,99 грн. 18.08.2020 року позивачем поповнено свою картку [NUMBER] готівкою на суму 14910,15 грн., баланс по картці - 1000,00 грн. Представником відповідача до матеріалів справи було надано диск з записом розмови позивача з оператором банку який вивчено судом. Так позивач вказує, що з її картки шахрайським шляхом були зняті кошти у розмірі 13704,47 грн., та 1205,99 грн., про що вона звернулася до служби безпеки банку та поліції. В ході розмови оператором було повідомлено, що за допомогою її номеру телефону спочатку було змінено ПІН - код картки, далі по картці було проведено перевірку балансу, потім була процедура відновлення доступу та здійснено сплату коштів за гру через мережу «ІНТЕРНЕТ» на вказані суми. Також оператором було пояснено про проведення такої дії фізичною особою, яка мала доступ до картки та номеру телефону позивачки, на що позивачем було повідомлено, що остання свою банківську картку нікому не передавала , свої данні та ПІН - код картки нікому не розголошувала. З матеріалів справи вбачається, що 29 липня 2020 року [PERSON] звернулася до Довгинцівського РВ КВП ГУНП в Дніпропетровській області нині ВП № 1 КРУП ГУНП в Дніпропетровській області із заявою про заволодіння 20 липня 2020 року невідомими особами грошових коштів в сумі 14918,46 грн., шляхом зняття з її банківського рахунку, відкритому в АТ КБ «ПриватБанк». ( а.с. 14). Відомості за вказаною заявою [PERSON] 30 липня 2020 року внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12020045720000048 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України. ( а.с. 14). Відповідно до частини першої статті 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами НБУ та угодами (договорами) між клієнтом та банком. Частиною першою статті 1068 ЦК України передбачено, що банк зобов`язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка. За нормою статті 1073 ЦК України у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунку клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом. Положеннями ч.3ст. 1092 ЦК України передбачено, якщо порушення банком правил розрахункових операцій спричинило помилковий переказ банком грошових коштів, банк несе відповідальність відповідно до цього Кодексу та закону. Законом України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» визначаються загальні засади функціонування платіжних систем і систем розрахунків (далі - платіжні системи) в Україні, поняття та загальний порядок проведення переказу коштів у межах України, встановлена відповідальність суб`єктів переказу, а також визначений загальний порядок здійснення нагляду (оверсайта) за платіжними системами. Згідно зі ст.7та п. 38.1 і 38.4 ст.38 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні", режим обслуговування клієнта банків полягає у зберіганні коштів, здійсненні розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів та створенні системи захисту інформації, яка повинна забезпечувати безперервний захист інформації щодо переказу коштів на усіх етапах її формування, обробки, передачі та зберігання. Приписами п.37.2статті 37 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» визначено, що у разі ініціації неналежного переказу з рахунка неналежного платника, з вини ініціатора переказу, що не є платником, емітент зобов`язаний переказати на рахунок неналежного платника відповідну суму грошей за рахунок власних коштів, а також сплатити неналежному платнику пеню в розмірі 0,1 відсотка суми неналежного переказу за кожний день, починаючи від дня неналежного переказу до дня повернення відповідної суми на рахунок, якщо більший розмір пені не обумовлений договором між ними. У відповідності до ст. 39 Закону України «Про платіжні системи та переказ грошей в Україні» суб`єкти переказу зобов`язані виконувати встановлені законодавством України та правилами платіжних систем вимоги щодо захисту інформації, яка обробляється за допомогою цих платіжних систем. Еквайр та емітент повинні проводити моніторинг з метою ідентифікації помилкових та неналежних переказів. Водночас, п. 32.3.2 Закону України «Про платіжні системи та переказ грошей в Україні» встановлено, що у разі переказу з рахунка платника без законних підстав, за ініціативою неналежного стягувана, з порушенням умов доручення платника на здійснення договірного списання або внаслідок інших помилок банку повернення платнику цієї суми здійснюється у встановленому законом судовому порядку. При цьому банк, що списав кошти з рахунка платника без законних підстав, має сплатити платнику пеню у розмірі процентної ставки, що встановлена цим банком по короткострокових кредитах, за кожний день починаючи від дня переказу до дня повернення суми переказу на рахунок платника, якщо інша відповідальність не передбачена договором. Разом з тим, згідно зі ст.7та п. 38.1 і 38.4 ст.38 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні", режим обслуговування клієнта банків полягає у зберіганні коштів, здійсненні розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів та створенні системи захисту інформації, яка повинна забезпечувати безперервний захист інформації щодо переказу коштів на усіх етапах її формування, обробки, передачі та зберігання. Відповідно до п. 18.3статті 18 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні", при прийманні електронних документів на переказ має бути дотримана відповідна процедура перевірки електронного цифрового підпису, що дає можливість пересвідчитися у цілісності та достовірності електронного документу. У разі недотримання зазначених вимог, банк або інша установа - член платіжної системи, несуть відповідальність за шкоду, заподіяну суб`єктам переказу. Крім того,ст. 1213 ЦК України визначено, що набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна. Пунктами 1.15, 1.23, 1.24, 1.32 статті 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» визначені умови, за яких рух коштів вважається неналежним (неправомірним) переказом, а саме: ініціатором такого переказу має бути особа, яка не є платником, тобто якій не належить рахунок, з якого ініціюється платіж (неналежний платник), а кошти мають бути списані з рахунку неналежного платника помилково або неправомірно та зараховані на рахунок неналежного отримувача, тобто особи, яка не має законних підстав на одержання переказу. Ініціювання переказу коштів може, в тому числі, здійснюватися шляхом використання держателем електронного платіжного засобу, тобто платіжної картки (стаття 21 вказаного Закону). Як передбачено пунктами 14.8, 14.14, 14.15 статті 14 цього Закону, банк, зокрема, зобов`язаний у спосіб, передбачений договором, повідомляти користувача про здійснення операцій з використанням електронного платіжного засобу. При цьому, обов`язок банку щодо повідомлення користувача про здійснені операції з використанням електронного платіжного засобу користувача є виконаним у разі інформування банком користувача про кожну здійснену операцію відповідно до контактної інформації, наданої користувачем. Відповідно до пунктів 6 - 9 Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затверджене постановою правління НБУ від 05 листопада 2011 року № 705 користувач після виявлення факту втрати електронного платіжного засобу та/або платіжних операцій, які він не виконував, зобов`язаний негайно повідомити банк або визначену ним юридичну особу в спосіб, передбачений договором. До моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, а з часу повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій за електронним платіжним засобом користувача несе банк. Втратою електронного платіжного засобу є неможливість здійснення користувачем контролю (володіння) за електронним платіжним засобом, неправомірне заволодіння та/або використання електронного платіжного засобу чи його реквізитів. Емітент або визначена ним юридична особа під час отримання повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний ідентифікувати користувача і зафіксувати обставини, дату, годину та хвилини його звернення на умовах і в порядку, встановлених договором. Емітент після надходження повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний негайно зупинити здійснення операцій з використанням цього електронного платіжного засобу. Емітент у разі здійснення помилкового або неналежного переказу, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися, після виявлення помилки негайно відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції. Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІН -коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Зазначені норми є спеціальними для спірних правовідносин. Не встановивши обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН -коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, не можна стверджувати, що зняття коштів відбулось з вини клієнта банка. Тобто лише наявність обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН -коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, є підставою для його притягнення до цивільно-правової відповідальності. Таким чином, користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій у разі відсутності доказів сприяння ним втраті, використанню ПІН -коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Відповідний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 13 травня 2015 року у справі № 6-71цс15, постанові Верховного Суду від 23 січня 2018 року у справі № 202/10128/14-ц та постановах Верховного Суду від 13 вересня 2019 року у справі № 501/4443/14-ц, від 20 листопада 2019 року у справі № 577/4224/16-ц, від 05 серпня 2020 року у справі № 759/423/19. Ураховуючи наведене, суд приходить до висновку, що крім функцій розрахунково-касового обслуговування клієнта, банк також виконує й функцію зберігання його грошових коштів, які перебували на картковому рахунку, і несе відповідальність за безпеку власної платіжної системи, а значить і грошових коштів. В ході розгляду справи ухвалою суду від 16.01.2021 року з АТ КБ «ПРИВАТБАНК» було витребувано докази що містять інформацію: На підставі чого збільшено кредитний ліміт по кредитній картці, яка видана на ім`я [PERSON] ( ідентифікаційний номер [NUMBER] ) з 10000,00 грн. на 15000,00 грн.? -Чи відбулася зміна фінансового номеру? -Яким чином проводилися транзакції 20.07.2020 року о 02.42 годині на суму 13704,47 грн. та о 02.44 годині на суму 1205,99 грн.? -На підставі чого відбулось списання грошових коштів з кредитної картки, яка видана на ім`я [PERSON] - 22 липня 2020 року без її згоди в сумі 1205,99 грн. та 13704,47 грн.? Однак представником відповідача були надані докази направлені як на провину позивача у втраті нею контролю над кредитною карткою та вони надані не у достатньому об`ємі, про який йшлося у вказаній ухвалі суду, проте з наданих доказів суд також не вбачає підстав для відмови у задоволенні позову, оскільки вони не доводять що позивач розголосила третім особам свої персональні дані, чи вчинила інші дії, що дали змогу ініціювати платіжні операції з її банківською карткою. Таким чином, відповідачем не надано належних доказів щодо вищезазначених обставин, в той же час відповідач не виконав обов`язку щодо збереження грошових коштів позивача на її картковому рахунку , чим порушив законодавство про захист прав споживачів. Також суд звертає увагу на ту обставину, що банком було визнано факт несанкціонованого списання коштів з рахунку позивача, оскільки як вбачається з роздруківки з сайту «ПРИВАТ 24» наданої позивачем, банком 20.07.2020 року о 13-08 год., було скасовано операції (розваги legaming.net, KYIV) по картці [NUMBER] на суми 13704,47 грн., та 1205,99 грн., та було повернуто вказані кошти, чого не було спростовано представником відповідача, а тому вказані операції списання коштів з карткового рахунку позивача можна вважати такими , що не були оформлені позивачем, враховуючи, що оператором банку було повідомлено, що за допомогою телефону позивача було змінено ПІН-код її картки. Крім того відповідачем не надано доказів про збільшення 20.07.2020 року о 00-00 год. кредитного ліміту на суму 15000,00 грн., саме за її волевиявленням, тому суд вважає позов в частині визнання неправомірними дії відповідача щодо списання коштів з карткового рахунку позивача, без її відома, згоди та волевиявлення, обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню, а тому є підстави для задоволення позову в частині стягнення з відповідача на користь позивача безпідставно набутих коштів у розмірі 14910,46 грн., оскільки як підтверджено позивачем та не спростовано відповідачем 22.07.2020 року з карткового рахунку позивача відбулось списання коштів у розмірі 13704,47 грн., та 1205,99 грн., загалом 14910,46 грн., 18.08.2020 року позивачем було поповнено картковий рахунок готівкою на суму 14910,15 грн., та наявності заборгованості позивача судом не встановлена. Разом з тим згідно зі ст.536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Також, ч.2 ст.1214 ЦК України передбачає, що у разі безпідставного одержання чи збереження грошей нараховуються проценти за користування ними (стаття 536 цього Кодексу), а тому, оскільки облікова ставка НБУ у січні 2021 року становила 6%, то суд погоджується з розрахунком позивача та вважає що з відповідача до стягнення на користь позивача підлягає пеня за несвоєчасне виконання зобов`язань у сумі 2 102 грн. 92 коп. Положення статті 625 Цивільного кодексу України застосовується до будь-якого грошового зобов`язання незалежно від правових підстав його виникнення, в тому числі не тільки до позадоговірних деліктних зобов`язань, а й до позадоговірних неделіктних (зокрема кондикційних) зобов`язань, згідно з правовими висновками постанови Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 908/2552/17. Відповідно до частини другої статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Позивачем також при поданні позову наведені розрахунки щодо інфляційних збитків та трьох відсотків річних, з якими суд також погоджується. Таким чином з 18 серпня 2020 року до 07 січня 2021 року сума інфляційних збитків, що підлягає до задоволення становить 420,46 грн. (14910,00 (сума боргу) х 102,82 (індекс інфляції за вказаний період) / 100 - 14910,00 (сума боргу)); Також сума трьох відсотків річних за період з 18 серпня 2020 року до 07 січня 2021 року, що підлягає до задоволення становить 174,79 грн. (14910 (сума боргу) х 3% (відсоткова ставка) х 143 (кількість днів) / 100 / 366 (кількість днів). Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Пунктом 5 частини 3 статті 133 ЦПК України встановлено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу. Згідно ч. 1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Право на правову допомогу гарантовано статтями 8, 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України (Рішення від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000; Рішення від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009; Рішення від 11 липня 2013 року № 6-рп/2013). Відповідно до ст. 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірними із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Позивачем подано суду копію договору про надання юридичних послуг від 12.09.2020 року з доданим до нього розрахунком суми гонорару за надану професійну юридичну допомогу від 01.11.2020 року на суму фактичної оплати - 4000,00 грн., також подано копію договору про надання професійної правничої допомоги № б/н від 07.01.2021 року з доданим до нього розрахунком суми гонорару за надану професійну правничу допомогу від 07.01.2021 року на суму фактичної оплати - 4000,00 грн.; копії посвідчення та свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю адвоката Троценко О.М., ордер б/н від 07 січня 2021 року. Разом з тим, належними доказами, які підтверджують та обґрунтовують реальний розмір витрат на правничу допомогу, крім тих, які подані позивачем, є докази, які доводять відображення адвокатом доходів, отриманих від незалежної професійної діяльності, як самозайнятої особи, у Книзі обліку доходів та витрат, затвердженої наказом Міндоходів від 16 вересня 2013 року № 481 «Про затвердження форми Книги обліку доходів і витрат, яку ведуть фізичні особи-підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, і фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність, та Порядку її ведення», зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 01 жовтня 2013 року за № 1686/24218. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг, тощо), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Однак суду не надано доказів щодо витрат, пов`язаних з наданням правничої допомоги (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки). Враховуючи викладене, суд вважає, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами судові витрати на суму 8000,00 грн. на правову допомогу відповідно до умов вищевказаних договорів про надання правової допомоги, а тому дана вимога позивача не підлягає задоволенню. Оскільки [PERSON] при зверненні до суду із цим позовом була звільнена від сплати судового збору на підставі Закону України «Про захист прав споживачів», тому відповідно до ст. 141 ЦПК України, слід стягнути судовий збір у розмірі 908,00 грн. з відповідача на користь держави.

Outcome: partial