Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-06 00:00:00

В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначає, що відповідачі є батьками малолітнього [PERSON] , [INFO] . 15 грудня 2017 року розпорядженням голови Рівненської районної державної адміністрації № 542 "Про направлення малолітнього [PERSON] у комунальний заклад "Рівненський обласний спеціалізований будинок дитини" Рівненської обласної ради" малолітнього [PERSON] за медичними показами та за заявою матері [PERSON] було влаштовано до комунального закладу "Рівненський обласний спеціалізований будинок дитини" Рівненської обласної ради. За час перебування дитини в закладі батько [PERSON] жодного разу не навідував та не цікавився станом здоров`я дитини, а також не надавав ніякої матеріальної допомоги на утримання дитини. Відповідно до листа комунального підприємства "Рівненський обласний спеціалізований центр реабілітації дітей з органічним ураженням центральної нервової системи з порушенням психіки та паліативної допомоги дітям" Рівненської обласної ради від 09.08.2021 року, протягом півроку обоє батьків не провідували [PERSON] , не телефонували в заклад та не цікавилися станом здоров`я сина. 16.08.2021 року [PERSON] написала заяву, про те, що не заперечує проти позбавлення її батьківських прав, так як не може надати [PERSON] належного догляду у зв`язку з його станом здоров`я. Відповідно до листа від 15.09.2021 року № 147 служби у справах дітей Дубровицької міської ради [PERSON] не заперечує проти позбавлення його батьківських прав. 26.08.2021 року рішенням виконавчого комітету Дядьковицької сільської ради Рівненського району Рівненської області № 135 було затверджено висновок комісії з прав захисту дитини щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] та [PERSON] стосовно малолітнього [PERSON] , [INFO] . Зважаючи, що відповідачі ухиляється від виконання обов`язків з виховання дітей, не піклується про їх здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, представник позивача звернулася до суду з даним позовом та просить його задовольнити. Також, просить стягнути з відповідачів аліменти на утримання її малолітньої дитини [PERSON] . Відповідачами не були заявлені клопотання; та не були подані відзиви. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримала та пояснила суду про обставини, що описані вище. Додатково зазначає, що вищезазначені обставини свідчать про свідоме невиконання відповідачами своїх обов`язків, закріплених СК України. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнала, щодо задоволення позову не заперечила. Пояснила, що не може надати належно догляду сину, у зв`язку з його станом здоров`я. Відповідач [PERSON] не з`явився в судове засідання. Згідно до положень ЦПК України про порядок повідомлення особи про час та місце судового засідання відповідач є належним чином повідомленим про час та місце судового розгляду даної цивільної справи. Згідно поданої заяви позов визнає та не заперечує, щодо його задоволення. Був присутнім у підготовчому судовому засіданні, де пояснив суду що позо визнає, у подальшому просив справу розглядати без його участі. . Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши докази, надані сторонами на виконання вимог ст. 81 ЦПК України і які сторони вважають достатніми для обґрунтування і заперечення своїх позовних вимог, з`ясувавши фактичні обставини справи, та, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні обставин справи суд вважає, що позов підлягає до задоволення в частині позбавлення батьківських прав. Як встановлено в судовому засіданні, [PERSON] та [PERSON] є батьками малолітнього [PERSON] , [INFO] . 25 березня 2019 року рішенням Рівненського районного суду Рівненської області було розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] . Після розірвання шлюбу [PERSON] припинив будь-яке спілкування з дітьми та дружиною. 15 грудня 2017 року розпорядженням голови Рівненської районної державної адміністрації Рівненської області № 542 "Про направлення малолітнього [PERSON] у комунальний заклад "Рівненський обласний спеціалізований будинок дитини" Рівненської обласної ради" малолітнього [PERSON] за медичними показами та за заявою матері [PERSON] було влаштовано до комунального закладу "Рівненський обласний спеціалізований будинок дитини" Рівненської обласної ради, тобто маючи батьків дитина перебуває в закладі на державному утриманні. Батьки дитину не провідують, не телефонують у заклад та не цікавляться станом здоров`я сина. 16.08.2021 року [PERSON] написала заяву про те, що не заперечує проти позбавлення її батьківських прав, так як не може надати [PERSON] належного догляду у зв`язку з його станом здоров`я. Відповідно до листа від 15.09.2021 року № 147 служби у справах дітей Дубровицької міської ради Рівненської області [PERSON] не заперечує проти позбавлення його батьківських прав. 26.08.2021 року рішенням виконавчого комітету Дядьковицької сільської ради Рівненського району Рівненської області № 135 було затверджено висновок комісії з прав захисту дитини щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] та [PERSON] стосовно малолітнього [PERSON] , [INFO] . В ході розгляду справи було встановлено, що відповідачі ухиляються від виконання обов`язків з виховання дитини, не піклуються про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток. При розгляді справи були підтверджені доводи представника позивача про те, що відповідачі не цікавляться життям дитини, не приділяють увагу вихованню сина, не надають матеріальної допомоги на його утримання. Відповідно до висновку комісії з прав захисту дитини Дядьковицької сільської ради Рівненського району Рівненської області від 26 серпня 2021 року доцільно позбавити батьківських прав [PERSON] та [PERSON] відносно малолітнього [PERSON] , [INFO] . Таким чином, відповідачі не виконують приписи СК України щодо належного виховання та матеріального забезпечення свого малолітнього сина. При прийнятті рішення суд зважає на положення діючого законодавства. Представник позивача покликалася на положення ч.2 ст. 150 СК України (батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток); На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.). Суд погоджується з тими доводами, які були наведені представником позивача. Обов`язки та права батьків щодо виховання дитини є основними серед всього комплексу батьківських прав та обов`язків, які закріплені сімейним законодавством. Всі інші права та обов`язки батьків щодо їхніх дітей покликані забезпечувати належне виконання батьками свого основного обов`язку - виховувати дитину. Стаття 150 СК України визначає, що батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Батьки зобов`язані також піклуватися про фізичний розвиток дитини, який, в свою чергу, тісно пов`язаний зі здоров`ям дитини. Обов`язку батьків піклуватися про духовний розвиток дитини кореспондує право дитини на духовний розвиток, яке включає в себе: право на освіту; право на прояв своїх здібностей; право на свободу світогляду і віросповідання; право на свободу літературної, художньої, наукової і технічної творчості. Таким чином, батьки мають сприяти одержанню дитиною належної освіти, прояву нею своїх здібностей, розширенню її світогляду, її самовизначенню щодо сповідання певної релігії або не сповідання ніякої, її зайняттям літературною, художньою, науковою, технічною творчістю. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Згідно Сімейного законодавства України, обов`язок батьків утримувати своїх дітей є безумовним. Закон не передбачає яких-небудь спеціальних умов для виникнення обов`язку батьків з утримання своїх дітей. В судовому засіданні було встановлено, що відповідачка не виконує положення ст. 150 СК України, положення інших законодавчих актів щодо обов`язків з виховання та утримання дітей. А згідно до ч. 6 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону. Стаття 164 СК України передбачає підстави для позбавлення судом батьківських прав батьків щодо їх дітей, і такі обставини знайшли своє підтвердження при розгляді справи. Зважаючи на наведене суд дійшов висновку, що заявлений позов в частині позбавлення батьківських прав підлягає до задоволення, оскільки він є обґрунтованим і доведеним. Суд вважає, що до спірних правовідносин підлягають до застосування норми законодавства, на які покликалася представник позивача; і у суду немає підстав для їх незастосування. Щодо позовних вимог в частині стягнення аліментів з відповідачів на утримання малолітнього сина , суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 3 ст. 166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. З огляду на зазначене, у представника позивача виникає право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів. За положеннями ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно Сімейного законодавства України, обов`язок батьків утримувати своїх дітей є безумовним. Закон не передбачає яких-небудь спеціальних умов для виникнення обов`язку батьків з утримання своїх дітей. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК Українирозмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частина 1 статті 184 СК України визначає, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Представником позивача було заявлено позовну вимогу про стягнення аліментів на утримання сина, однак не було зазначено в якому виді слід стягнути аліменти, а суд не може прийняти рішення самостійно, визначивши розмір аліментів, оскільки це порушуватиме принцип змагальності сторін. Тому у задоволенні позовних вимог в частині стягнення аліментів слід відмовити. Представник позивача не позбавлений можливості повторно звернутися з зазначеним позовом, чітко визначившись із заявленими позовними вимогами. Розподіл судових витрат між сторонами відбувається за правилами статті 141 та статті 142 ЦПК України. При зверненні до суду з позовною вимогою про позбавлення батьківських прав судовий збір складає 908 грн., але позивач був звільнений від спати судового збору, а тому такий судовий збір має бути стягнутий з відповідачів на користь держави. У разі визнання позову з відповідачів повинно бути стягнуто 50% судового збору (ст. 142 ЦПК України). А оскільки відповідачів двоє, то 50% судового збору слід стягнути з двох, що складатиме на кожного 1/4 частину від повної суми. Таким чином з кожного з відповідачів на користь держави має бути стягнуто по 227 грн. (908:2:2=227).

Outcome: approved