Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-30 00:00:00

В квітні 2020 року позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якому просить зобов`язати відповідача ТОВ «СОС Кредит» визнати недійсними пункти договору № 12373153 від 28.11.2019 р. Позов мотивований тим, що [PERSON] [INFO] , уклав договір № 12373153 від 28.11.2019 року з ТОВ «СОС Кредит» щодо надання кредиту. Однак, ознайомившись з договором відповідача, позивач вирішив змінити умови договору, на що не отримав відповіді. [PERSON] у зв`язку із скрутним матеріальним становищем виникла необхідність скористатися послугами ТОВ «СОС Кредит» з надання кредиту. З 19.10.2019 року позивач працював та мав можливість повернути отримані від відповідача кошти, що свідчать про порядність та розуміння покладених на нього договором обов`язків, однак через непорозуміння з роботодавцем 03.01.2020 року був звільнений, що призвело до несвоєчасного повернення коштів. На теперішній час фінансове положення позиваче не дозволяють сплачувати занадто високі та економічно необґрунтовані проценти за користування грошовими коштами. Позивач не ігнорує листи відповідача та намагається владнати дане непорозуміння, у зв`язку з чим, в порядку досудового врегулювання 06.02.2020 року, відправив засобами поштового зв`язку претензію в якій просив провести перерахунок заборгованості за кредитом, встановивши суму для повернення боргу у розмірі 1500 грн. припинити нарахування відсотків, припинити передачу моїх персональних даних, даних моєї сім`ї третім особам. На сьогодні позивач має намір повернути надані у кредит кошти у сумі 1500 грн. без нарахованих відсотків та пені. На підставі протоколу повторного автоматизованого розподілу справ між суддями від 23.10.2020 р. дана справа розподілена на суддю Ларіонову Н.М. Провадження у справі відкрито ухвалою від 28.10.2020 р. з призначенням розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Позивач та його представник в судове засідання не з`явились, про дату та час розгляду справи повідомлялись належним чином, в матеріалах справи міститься заява, в якій просили провести розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримали в повному обсязі. Відповідач, будучи повідомленим про день, час та місце розгляду справи належним чином, в судове засідання повторно не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, не подав відзив на позовну заяву, в зв`язку з чим відповідно до вимог ст.ст.223 ч.4, 280 ЦПК України розгляд даної справи проведений в заочному порядку. Суд, встановивши обставини справи та перевіривши їх доказами, яким надана оцінка в їх сукупності, дійшов таких висновків. Положеннями ст. 4 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, не визнання або оспорювання, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що 22 червня 2001 року між позивачем та Товариством з обмеженою відповідальністю "СОС КРЕДИТ" укладений Договір про надання фінансового кредиту № 12373153, визначено правила кредитування, графік погашення боргу та ознайомлено позивача з паспортом кредиту, що підтверджують підписання договору позики від 22.06.2001. 06.02.2020 року позивачем було направлено на адресу відповідача «лист -Претензію», в якій просив перерахувати суму для повернення боргу у розмірі 1500 грн. та припинити нараховування відсотків, у зв`язку з тим, що на момент отримання грошових коштів позивачу не було надано достовірної інформації, в тому числі і процентну ставку за користування кредитом, які значно перевищують розмір облікової ставки НБУ. Згідно зі статтею 1054 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (стаття 526 ЦК України). Частиною першою статті 627 ЦК України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно зі статтями 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (частина перша статті 638 ЦК України). За вимогами ч.1 ст.1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Згідно ч.2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний стороною. Відповідно до копії договору яка міститься в матеріалах справи, підпис позичальника відсутній. Відповідно до частини першої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Згідно із частиною першою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 у справі за конституційним зверненням громадянина щодо офіційного тлумачення положень пунктів 22, 23 статті 1, статті 11, частини восьмої статті 18, частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України (справа про захист прав споживачів кредитних послуг) дія цього Закону поширюється і на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем за договором про надання споживчого кредиту), що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору. Відповідно до статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків за шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Таким чином, істотними умовами договору є ті умови, без погодження яких договір взагалі не вважається укладеним, вони відображають природу договору, відсутність будь-якої з них не дає змоги сторонам виконати обов`язки, які покладаються на сторони за договором. Істотними умовами договору є також такі умови, які прямо не названі у нормативних актах, але конче потрібні для договору даного виду. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим, ухваленим відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, має відповідати завданню цивільного судочинства. На основі всебічно з`ясованих обставин, на які посилається позивач, як учасник справи, як на підставу заявлених вимог підтверджених доказами, перевіреними в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ґрунтуються на законі і підлягають до задоволення. На основі всебічно з`ясованих обставин, на які посилається позивач, як учасник справи, як на підставу заявлених вимог підтверджених доказами, перевіреними в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ґрунтуються на законі і підлягають до задоволення. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню документально підтверджені судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 840,80 грн. На підставі викладеного, ст.ст. 203,207,215,526, 626, 628,638,1054 ЦК України,

Outcome: approved