Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-23 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідача, в якому просить визнати виконавчий напис, вчинений 22 вересня 2020 року приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личуком Т.В. на договорі кредиту № 730/228-САФ03.16-2 від 5 липня 2007 року та зареєстрованим в реєстрі за № 3821, таким, що не підлягає виконанню. В обґрунтування заявлених позовних вимог покликається на те, що виконавчий напис вчинений з порушенням норм чинного законодавства, а інформація, викладена в ньому, безпідставна. Між ним та АКБ "Укрсоцбанк" був укладений договір кредиту № 730/228-САФ03.16-2 від 5 липня 2007 року, відповідно до якого банк надав йому у тимчасове користування грошові кошти в сумі 20081 долар США зі сплатою 11,6 % річних з кінцевим терміном повернення основної заборгованості до 4 липня 2014 року. Кошти по договору ним повернені в повному обсязі. Якщо припустити, що договір не виконаний, то нотаріус не мав права вчиняти виконавчий напис 22 вересня 2020 року, оскільки трирічний термін права вимоги минув 4 линя 2017 року. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Постановою КМУ № 662 перелік докумнтів доповнено новим розділом, відповідно до якого передбачено вчинення виконавчого напису на кредитних договорах, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року постанову КМУ № 662 визнано незаконною та нечинною, зокрема в частині доповнення Переліку документів розділом "Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин". Оскільки у судовому порядку постанову КМУ № 662 визнано незаконною та нечинною у цій частині, кредитний договір, який не є нотаріально посвідчений, не входить в перелік документів, за якими може бути здійснено стягнення заборгованості у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса. Порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Ухвалою від 17 листопада 2021 року позовну заяву [PERSON] суд прийняв до розгляду та відкрив спрощене позовне провадження у справі з проведенням судового засідання з повідомленням (викликом сторін). 16 грудня 2021 року суд отримав відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача просить відмовити в задоволенні позовних вимог. Заперечення проти позову мотивує тим, що станом на день вчинення оскаржуваного виконавчого напису нотаріуса постанова Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року не була належним чином виконана та розділ Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, яким регламентується вчинення виконавчих написів нотаріусів на кредитних договорах, які не були нотаріально посвідчені, не був належним чином скасований. На офіційному веб-сайті Верховної Ради України "Законодавство України" при відкритті постанови КМУ № 1172 від 29 червня 1999 року "Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів" безпосередньо в самому Переліку документів відображається розділ "Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин", який мав втратити чинність та відповідно видалений з офіційного тексту Переліку. Проте будь-які записи про те, що даний розділ втратив чинність відсутні. Тому на день вчинення виконавчого напису нотаріуса зазначений розділ був чинним та, відповідно, кредитори у кредитних відносинах мали право вчиняти виконавчі написи нотаріусів на кредитних договорах, які не були нотаріально засвідчені. Неналежне виконання постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, в иконання якої жодним чином не залежало від волі відповідача, не може бути підставою для порушення прав кредитора та позбавлення його права на вчинення виконавчого напису на кредитному договорі, який не завірений нотаріально. Грунтовний аналіз Переліку дає підстави стверджувати, що розділ Переліку "Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин" залишається чинним і на сьогоднішній день. Положеннями кредитного договору № 730/228-САФ03.16-2 від 5 липня 2007 року передбачено, що договір діє з дня його підписання і до повного виконання зобов`язань за даним договором. Станом на 22 вересня 2020 року зобов`язання позивача за кредитним договором належним чином не виконані, а тому кредитний договір залишається чинним та, відповідно, АТ "Альфа-Банк" як кредитор у зобов`язанні наділений правом грошової вимоги до позивача щодо повернення наданих позивачу грошових коштів. Таким чином, станом на 22 вересня 2020 року у товариства виникло право грошової вимоги до позивача за три останні роки існування зобов`язання. Стягнення заборгованості за виконавчим написом здійснюється за три останні роки до моменту висунення вимоги щодо виконання зобов`язання за кредитним договором в повному обсязі. АТ "Альфа-Банк" звернулося до нотаріуса в день виникнення вимоги, а отже, виконавчий напис здійснено в межах строків, встановлених законодавством для вчинення виконавчих написі нотаріуса. Позивач підміняє поняття строк звернення для вчинення виконавчого напису нотаріуса поняттям строк позовної давності. Сплив строку позовної давності не призводить до спливу строку звернення для вчинення виконавчого напису нотаріуса. Строк позовної давності не припиняє зобов`язань, оскільки законодавством не передбачено такої підстави припинення зобов`язання. Твердження позивача про те, що у зв`язку зі спливом строків позовної давності АТ "Альфа-Банк" втратило право вимоги до позивача, є хибним. Станом на момент вчинення оскаржуваного виконавчого напису зобов`язання за кредитним договором не були належним чином виконані, а отже, не припинені. АТ "Альфа-Банк" мало право звернутися до нотаріуса для вчинення виконавчого напису нотаріуса та звернулось в межах строків звернень до нотаріуса для вчинення оскаржуваного виконавчого напису. Вважає, що позивач подав позовну заяву з метою уникнення від виконання зобов`язань за кредитним договором, що є зловживанням процесуальними правами. В судове засідання сторони не з`явилися. У поданій до суду 24 січня 2022 року заяві позивач просить справу розглянути без його участі, позовні вимоги підтримує. Представник відповідача у відзиві на позовну заяву просить розгляд справи проводити без його участі. Представник третьої особи - відділу державної виконавчої служби у місті Рівному Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) направив до суду клопотання від 7 грудня 2021 року про розгляд справи без участі представника відділу. Третя особа приватний нотаріус Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личук Т.В. в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином. Суд, дослідивши представлені у справі докази, дійшов таких висновків. Суд встановив, що 22 вересня 2020 року приватний нотаріус Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личук Т.В. вчинив виконавчий напис № 3821 про стягнення на користь АТ «Альфа Банк» заборгованості, що виникла за кредитним договором № 730/228-САФ03.16-2 від 5 липня 2007 року з усіма додатками та додатковими угодами, який укладений між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку "Укрсоцбанк" (правонаступник Акціонерне товариство "Укрсоцбанк") та [PERSON] . Правонаступником усіх прав та обов`язків АТ "Укрсоцбанк" за вказаним кредитним договором є АТ «Альфа Банк» на підставі рішення №5/2019 єдиного акціонера АТ "Укрсоцбанк" від 15 жовтня 2019 року про реорганізацію АТ "Укрсоцбанк" шляхом приєднання до АТ «Альфа Банк». Строк платежу по кредитному договору настав, боржником допущено прострочення платежів. Стягнення заборгованості проводиться за період з 1 червня 2017 року по 1 червня 2020 року. Сума заборгованості складається з: простроченої заборгованості за сумою кредиту - 8860,06 доларів США; простроченої заборгованості за комісією та процентами - 11938,71 доларів США; строкової заборгованості за сумою кредиту- 0 дол.США; строкової заборгованості за комісією та процентами - 0 дол.США; штрафні санкції - 0 дол.США; сума плати, що здійснена стягувачем за вчинення виконавчого напису - 1500 грн. Загальна сума заборгованості 20798,77 доларів США ( на день вчинення напису, згідно офіційного курсу гривні щодо іноземних валют 28,20, становить 586525,31 грн) і 1500 грн. Постановою від 3 грудня 2020 року державним виконавцем Рівненського міського відділу ДВС Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) Ходневич А.М. відкрито виконавче провадження № 63783245 з примусового виконання виконавчого напису № 3821, виданого 22 вересня 2020 року приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області. Відповідно до ст.18 Цивільного кодексу України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з п.19 ст.34 Закону України «Про нотаріат» виконавчий напис є нотаріальною дією, що вчиняють нотаріуси. Для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України (ст.87 Закону України «Про нотаріат»). Відповідно до ст.88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Згідно з ч.1 ст.39 Закону України «Про нотаріат» порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України. Наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 затверджений Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. Пункти 1, 3 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України містить такі ж правила та умови вчинення виконавчого напису, що й ст.87-88 Закону України «Про нотаріат». Підпунктами 3.2, 3.5 п.3 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172. Постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 затверджено Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку. При цьому цей Перелік не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. Постановою Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» (пункт 2) доповнено перелік після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин. 2.Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості». Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14 постанову № 662 визнано незаконною та нечинною в частині, зокрема, доповнення Переліку документів розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин». Ухвалами Вищого адміністративного суду України від 06 березня та 04 квітня 2017 року виконання постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року зупинено до закінчення касаційного розгляду. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14 залишено без змін. Таким чином, оскільки у судовому порядку постанову № 662 визнано незаконною та нечинною у вказаній вище частині, кредитний договір, який не є нотаріально посвідченим, не входить до переліку документів, за якими може бути здійснено стягнення заборгованості у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса. Відповідно до частин восьмої, одинадцятої статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України в редакції, яка діяла до 15 грудня 2017 року (далі - КАС України), суд може визнати нормативно-правовий акт незаконним чи таким, що не відповідає правовому акту вищої юридичної сили, повністю або в окремій його частині. Резолютивна частина постанови суду про визнання нормативно-правового акта незаконним або таким, що не відповідає правовому акту вищої юридичної сили, і про визнання його нечинним невідкладно публікується відповідачем у виданні, в якому його було офіційно оприлюднено, після набрання постановою законної сили. У частині п`ятій статті 254 КАС України зазначено, що постанова або ухвала суду апеляційної чи касаційної інстанції за наслідками перегляду, постанова Верховного Суду України набирають законної сили з моменту проголошення, а якщо їх було прийнято за наслідками розгляду у письмовому провадженні, -через п`ять днів після направлення їх копій особам, які беруть участь у справі. Постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обов`язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України (стаття 255 КАС України). Судове рішення про визнання протиправним (незаконним) та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень має ті ж наслідки, що і визнання такого акта чи окремих його положень такими, що втратили чинність (скасовані) органом, уповноваженим приймати або скасовувати такий акт. Отже, нормативно-правовий акт втрачає чинність повністю або в окремій його частині з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду. Таким чином, постанова № 662, якою вносилися зміни до Переліку документів, що передбачали можливість вчинення нотаріусами виконавчих написів на кредитних договорах, не посвідчених нотаріально, яка набрала чинності 10 грудня 2014 року, втратила чинність (у частині) 22 лютого 2017 року з набранням законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від у справі № 826/20084/14. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 21 вересня 2021 року у справі № 910/10374/17 зазначила, що виконання судового рішення про присудження полягає у вчиненні певних дій або в утриманні від певних дій, передбачених судовим рішенням. Наприклад, за судовим рішення про стягнення коштів відповідач повинен сплатити позивачу відповідну суму; за рішенням про припинення дії, яка порушує право, відповідач повинен утриматись від відповідних дій тощо. Водночас інші судові рішення, зокрема рішення про визнання права, про зміну правовідношення, виконанню не підлягають, оскільки такі судові рішення безпосередньо створюють відповідний правовий ефект: призводять до усунення правової невизначеності, змінюють правовідношення. Безпосередній правовий ефект створює і судове рішення про визнання незаконним та нечинним нормативно-правового акта: такий акт втрачає чинність з моменту набрання законної сили судовим рішенням. Указане судове рішення не потребує його виконання. Укладений між сторонами кредитний договір № 730/228-САФ03.16-2 від 5 липня 2007 року нотаріально не посвідчений. Таким чином, вчиняючи 22 вересня 2020 року виконавчий напис № 3821, приватний нотаріус Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личук Т.В неправомірно керувався п.2 Переліку документів у редакції постанови № 662, яка на той час уже була нечинною згідно з постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, резолютивна частина якої була опублікована в інформаційному бюлетені «Офіційний вісник України» від 21 березня 2017 року № 23. Порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. За таких обставин наявні підстави для визнання виконавчого напису № 3821 таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку із недотриманням приватним нотаріусом під час його вчинення вимог ст.87, 88 Закону України «Про нотаріат» та Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. При цьому суд не приймає до уваги покликання представника відповідача на чинність розділу "Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин" Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, з підстав наявності його на офіційному веб-сайті Верховної Ради України "Законодавство України". На офіційному веб-сайті Верховної Ради України "Законодавство України" при відкритті постанови КМУ № 1172 від 29 червня 1999 року "Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів" дійсно наявний розділ "Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин" в Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Разом з тим, в постанові КМУ № 1172, якою затверджено вказаний Перелік, міститься посилання на постанову Київського апеляційного адміністративного суду № 826/20084/14 від 22.02.2017, ухвалу Вищого адміністративного суду № К/800/6492/17 від 06.03.2017, ухвалу Вищого адміністративного суду № К/800/7651/17 від 04.04.2017 та ухвалу Вищого адміністративного суду № К/800/6492/17 від 01.11.2017. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Тому відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (ст.88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Захист прав боржника в процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається в спосіб, передбачений пп.2.3 п.2 глави 16 розділу ІІ Порядку, - шляхом надіслання іпотеко держателем повідомлень - письмової вимог про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з переліком документів. Для правильного застосування положень ст.87, 88 Закону України "Про нотаріат" у такому спорі суд повинен перевірити доводи сторін у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо аборгованості або її розміру на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Аналогічна правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 27 березня 2019 року у справі № 137/1666/16-ц та від 2 липня 2019 року у справі № 916/3006/17. 05 липня 2007 року між АКБ «Укрсоцбанк» та [PERSON] укладений договір кредиту №730/228-С`АФ03.16-2 на купівлю автотранспортних засобів, відповідно до якого банк надав позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цивільного характеру використання грошові кошти у сумі 20081 долар США зі сплатою 11,6 річних з кінцевим терміном повернення основної заборгованості до 4 липня 2014 року. Відповідно до ст.88 Закону України "Про нотаріат" нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем, та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. У своїй постанові від 2 липня 2019 року у справі № 916/3006/17 Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, що строк для звернення до нотаріуса за вчиненням виконавчого напису безпосередньо пов`язаний із позовною давністю, встановленою Цивільним кодексом України. Встановлення вказаного трьохрічного обмеження на вчинення виконавчого напису не є формальністю, позаяк узгоджується з приписами Глави 19 ЦК України, якою визначено загальну трирічну позовну давність. Таким чином, загальний строк для такого звернення становить три роки незалежно від суб`єктного складу сторін правовідносин, а якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено іншу позовну давність, виконавчий напис видається у межах цього строку. За умовами укладеного між сторонами кредитного договору строк кредитування встановлений до 4 липня 2014 року, якщо кредитором не буде змінено строк виконання кредитних зобов`язань відповідно до п.3.2.3 кредитного договору. Тобто, із закінченням строку кредитування розпочався перебіг трирічного строку позовної давності до вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором, який минув 4 липня 2017 року. За змістом оспорюваного виконавчого напису, приватним нотаріусом запропоновано стягнути заборгованість за період з 1 червня 2017 року по 1 червня 2020 року. Включення у загальний розмір заборгованості частини платежів, які нараховані поза межами трирічного строку, в будь-якому випадку свідчить про спірність такої суми. Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Зважаючи на те, що суду не надано доказів безспірності заборгованості позивача перед відповідачем і позивач таку заборгованість оспорює, суд дійшов висновку, що виконавчий напис виданий неправомірно, а тому позовні вимоги належить задовольнити. За правилами ч.1 ст.141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача понесені ним документально підтверджені витрати на оплату судового збору. На підставі наведеного та

Outcome: approved