Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-25 00:00:00

У вересні 2021 року позивач звернулась до суду з позовом в якому просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим будинком за адресою: [ADDRESS] . Позовні вимоги обґрунтовує тим, що їй на праві власності належить 1/5 частки житлового будинку [ADDRESS] , в якому вона проживає з 1973 року по теперішній час. З 21.07.1977 у вказаному будинку вона проживала зі своїм сином - відповідачем, який у 2019 році переїхав проживати окремо від неї, але не повідомив куди. За час його відсутності він жодного разу не приходив до будинку, не бере участі в утриманні житла та не сплачує комунальні послуги. Вказані обставини свідчать, що відповідач повністю втратив зв`язок з спірним житловим будинком, оскільки всі обов`язки по утриманню та збереженню будинку, виконує лише позивач. З моменту добровільної зміни відповідачем свого місця проживання, позивач неодноразово зверталась до нього з вимогою знятись з реєстраційного обліку у будинку, так як їй доводиться сплачувати по рахункам за нього, він не підтримує приміщення у належному стані, при зверненні до соціальної служби необхідно надавати відомості про доходи відповідача, але він відмовляється зніматися з реєстраційного обліку в будинку та пояснив, що це її особисті проблеми. За такого, позивач вимушена звернутись до суду з вказаним позовом. Ухвалою Ленінського районного суду міста Миколаєва від 09.09.2021 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі, та просив їх задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідач відзиву на позовну заяву не надав, причини своєї неявки суду не повідомив. Повідомлення відповідача про розгляд справи здійснювалось судом шляхом направлення ухвали про відкриття провадження у справі, позовної заяви та доданих до неї документів за адресою реєстрації та додатково шляхом розміщення оголошення на офіційному вебпорталі судової влади. За таких обставин, з урахуванням положень статті 280 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін та ухвалити заочне рішення. Суд, заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи і оцінивши наявні в ній докази, дійшов наступного. Судом встановлено, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого 02.06.2015 приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Юрловою Т.Г., зареєстрованого в реєстрі за №225, [PERSON] на праві приватної спільної часткової власності належить1/5 частка житлового будинку [ADDRESS] . Згідно витягу з реєстру територіальної громади міста Миколаєва Про реєстрацію особи №16.27-9830-2021 від 09.09.2021 відповідач [PERSON] дійсно зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Актом про не проживання від 06.09.2021 засвідченим сусідами [PERSON] та [PERSON] підтверджується, що відповідач за вищевказаною адресою не проживає з березня 2019 року, він вивіз всі належні йому речі, відповідно його речей в будинку немає. Допитана у судовому засіданні в якості свідка [PERSON] пояснила, що вона є сусідкою позивача, та вказала, що відповідач в спірному будинку не проживає останні два роки, в березні 2019 року він грузив свої речі та переїжджав, куди саме їй не відомо. Вона підписувала акт про не проживання особи, знаходилась в спірному житловому будинку та його речей там не бачила, вважає, що він виїхав з власної волі. За змістом частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У постанові Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.04.1985 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» зазначено, що правильний і своєчасний розгляд житлових спорів є гарантією реального здійснення конституційного права громадян на житло, захисту прав і охоронюваних законом інтересів державних органів, підприємств, установ, організацій в здійсненні покладених на них завдань по управлінню житловим фондом, експлуатації і збереженню його. Відповідно до частини першої статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно частини першої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Конституцією України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17.07.1997 № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Права власника житлового будинку, квартири визначені статтею 383 ЦК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб. Згідно статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно статті 150 ЖК УРСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Відповідно статті 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Всебічно і повно з`ясувавши всі обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позивача, об`єктивно оцінивши наявні докази у сукупності, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог, оскільки позивач, як власник квартири, позбавлена можливості у повній мірі використовувати своє право власності у зв`язку з тим, що за адресою її нерухомого майна зареєстрований відповідач, який за вказаною адресою не проживає понад один рік та відповідно до вимог статті 405 ЦК України втратив право на користування цим житлом, а тому позов підлягає задоволенню у спосіб, вказаний позивачем. На підставі статті 141 ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 908,00 грн., витрати на оплату якого понесені позивачем при зверненні до суду.

Outcome: approved