Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-30 00:00:00

29 вересня 2020 року [PERSON] звернувся до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що рішенням суду від 03.10.2011 з відповідача на його користь солідарно було стягнуто борг в сумі 28701,72 грн, окремо з відповідача [PERSON] стягнуто 41458,04 грн. Згідно рішення суду від 10.01.2017 з [PERSON] солідарно було стягнуто суму інфляції та 3 % річних у розмірі 10603 грн, з [PERSON] інфляційні збитки складали 39162,38 грн. На підставі рішень суду було видано виконавчі листи, які звернуто до виконання, але значна сума боргу залишається невиплаченою. Борг [PERSON] складає 70696,38 грн. Позивач посилаючись на положення ст.625 ЦК України, вказав, що за період з 2017 року по квітень 2020 року втрати від інфляції становлять 21350,00 грн, а 3% річних складає 7069,66 грн, а тому просить стягнути з відповідача на свою користь 28419,66 грн, а також судові витрати. У судовому засіданні позивач підтримав позов, просив його задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явилася, про дату, час і місце судового засідання повідомлена належним чином, про причини неявки суд не повідомила, відзив не подала. Згідно ч.3 ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Виходячи з наведеного, відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд розглядає справу у відсутності відповідача і ухвалює заочне рішення. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов такого висновку. Предметом позову у цій справі є стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат, нарахованих відповідно до статті 625 ЦК України у зв`язку з неналежним виконанням судових рішень про стягнення грошових коштів. Згідно частини першої статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Згідно частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є не лише договори й інші правочини, а й інші юридичні факти. За змістом статей 524, 533-534 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Положення зазначеної норми права передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також з угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України), а тому її приписи поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Такий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 14-16цс18 (686/21962/15-ц) щодо необхідності відступити від правового висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 20 січня 2016 року у справі № 6-2759цс15, який полягав у тому, що правовідносини, що виникають з приводу виконання судових рішень, врегульовані Законом України «Про виконавче провадження», і до них не можуть застосовуватися норми, що передбачають цивільну-правову відповідальність за невиконання грошового зобов`язання (стаття 625 ЦК України). Зволікання відповідача з виконанням судового рішення, що набрало законної сили, призвело до девальвації (знецінення) грошових коштів, стягнутих з нього судовим рішенням, та інших втрат, а отже, позивач вправі вимагати від відповідача сплати не тільки суми боргового зобов`язання, а й з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох процентів річних. Таким чином, відповідач має грошове зобов`язання перед позивачем. Грошове зобов`язання за рішенням суду на даний час не виконано. З огляду на те, що відповідачі порушили вказане грошове зобов`язання, у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України. На підтвердження позовних вимог позивачем надано довідку головного державного виконавця Голопристанського міськрайонного ВДВС Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) №13148 від 18.03.2020, згідно з якою на виконанні у вказаному ВДВС перебуває виконавче провадження АСВП 61255439, відкриті на підставі виконавчого листа №654/3040/16-ц, виданого 15.01.2017 Голопристанським районним судом Херсонської області про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] боргу в сумі 39162,38 грн; за вищевказаним виконавчим документом борг у сумі 39162,38 грн з [PERSON] на користь [PERSON] не стягнуто. Таким чином, матеріалами справи підтверджено, що відповідач має невиконане грошове зобов`язання перед позивачем на суму 39162,38 грн. Позивачем не надано жодного доказу на підтвердження суми боргу [PERSON] у розмірі 70696,38 грн, як зазначено в позові. Таким чином, при підрахуванні суми стягнень, передбачених ч.2 ст. 625 ЦК України, суд виходить з того, що сума основного боргу становить 39162,38 грн. Сума боргу з урахуванням індексу інфляції розраховується на підставі індексу інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був у певний період індекс інфляції менший одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція). Індекси інфляції розраховуються на підставі інформації, опублікованої центральним органом виконавчої влади з питань статистики в газеті «Урядовий кур`єр». Так, за період, зазначений позивачем в позові, з лютого 2017 року по 18 березня 2020 року включно (дата довідки державного виконавця про заборгованість), інфляційні виплати на прострочену суму боргу в розмірі 39162,38 грн з урахуванням індексу інфляції складають: 39162,38 грн(сума боргу) х 1,293 (сукупний індекс інфляції) = 50646,77 грн (сума боргу з урахуванням інфляції) - 39162,38 грн (сума боргу) = 11484,39 грн (інфляційне збільшення суми боргу). На відміну від інфляційних збитків, розрахунок трьох процентів річних здійснюється за кожен день прострочення за формулою: сума боргу х 3 % / 365 (кількість днів у році) х кількість днів прострочення. Період розрахунку приймається з 01.02.2017 по 18.03.2020. Отже, 3% річних з простроченої суми основного боргу становить: 39162,38 грн х 3 %: 365 (кількість днів у році) х 1142 (кількість днів прострочення): 100= 3675,21 грн. Доводи позивача щодо стягнення інфляційного збільшення суми боргу та трьох відсотків річних у розмірі 28419,66 грн судом не приймаються, оскільки позивач не надав доказів на підтвердження розміру заборгованості [PERSON] на суму 70696,38 грн, а тому наведені позивачем розрахунки є помилковими. Таким чином, з огляду на вищевикладене, позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Outcome: partial