Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-25 00:00:00

У березні 2021 року позивач АТ КБ «ПриватБанк», в особі представника Гребенюка О.С., звернувся до Деснянського районного суду міста Києва із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги мотивовані тим, що [PERSON] звернувся до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву № б/н від 15.02.2016. Згодом [PERSON] , ознайомившись із умовами обслуговування кредитних карток та підписавши паспорт споживчого кредиту від 15.11.2018, отримав картку типу: Преміальна картка World Black Edition з кредитним лімітом до 200 000,00 грн. Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту банк керувався п.п. 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Договору, на підставі яких відповідач при укладанні договору дав свою згоду, щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою Банку. Власник картрахунку зобов`язаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення Овердрафту, який відповідно до п. 1.1.1.63 договору - короткостроковий кредит, який надається банком клієнту у разі перевищення суми операції за платіжною карткою над сумою залишку коштів на його рахунку в розмірі ліміту кредитування. Свої зобов`язання за договором про надання банківських послуг позивач виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах, передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту. У зв`язку з порушеннями зобов`язань за кредитним договором та з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості відповідач станом на 16.03.2021 має заборгованість - 172083,63 грн., яка складається з наступного: 160193,44 грн. - заборгованість за кредитом, в тому числі: 117 961,36 грн. - заборгованість за поточним тілом кредиту та 42232,08 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 7245,92 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками; 4644,27 грн. - заборгованість за простроченими відсотками; 0,00 грн. - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно зі ст. 625; 0,00 грн. - нарахована пеня, 0,00 грн. - нараховано комісії. Таким чином, з підстав стягнення кредитної заборгованості АТ КБ «Приват Банк» звернулося до суду із даним позовом. Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 02.04.2021 відкрито провадження у справі, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. У задоволенні клопотання про огляд веб-сайту відмовлено. Судове засідання призначене на 11.05.2021. Судові засідання 11.05.2021 та 10.06.2021 відкладено у зв`язку з неявкою сторін. У судове засідання 26.08.2021 представники сторін з`явились та виступили зі вступним словом. Представник позивача зазначив, що відповідач ознайомлений з розрахунком заборгованості за кредитним договором, зобов`язання не виконав, у зв`язку з чим виникла заборгованість. Представник звертає увагу, що банк надав суду документи первинного бухгалтерського обліку та розрахунок заборгованості. Представник відповідача відзиву на позовну заяву не надав, однак в усних поясненнях зазначив, що позов не визнає в повному обсязі, оскільки позивачем не надано детального розрахунку заборгованості до 2019 року, тому неможливо встановити за якою карткою здійснювалось нарахування та відповідно до якого тарифу. Судом оголошено перерву до 05.10.2021. У судовому засіданні 05.10.2021 оголошено перерву до 18.10.2021. 18.10.2021 представником позивача подано клопотання про поновлення строку на подання доказів та долучення доказів до матеріалів справи (виписки за договором та копії паспорта споживчого кредиту). Розгляд справи 18.10.2021 не відбувся з об`єктивних причин. Наступне судове засідання призначено на 01.12.2021. У судове засідання 01.12.2021 представники сторін з`явились. Представником відповідача подано письмові заперечення щодо поновлення строку для подання доказів. Судом клопотання представника позивача задоволено, поновлено строк для подання доказів і долучено до матеріалів справи виписку з особового рахунку відповідача та повторно поданий паспорт споживчого кредиту. Представником відповідача заявлено відвід судді. Ухвалою суду від 01.12.2021 у задоволенні заяви представника відповідача про відвід судді відмовлено, оскільки відповідно до частини четвертої статті 36 ЦПК України незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу. У розгляді справи оголошено перерву до 26.01.2022. 26.01.2022 на електронну пошту суду надійшло клопотання від представника відповідача про відкладення розгляду справи без електронного цифрового підпису. У судове засідання 26.01.2022 представник позивача з`явився просив суд відмовити у задоволенні клопотання представника відповідача, підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити. Відповідач та представник відповідача до суду не з`явився. Розглянувши клопотання представника відповідача про відкладення розгляду справи, у суду відсутні підстави для його задоволення, виходячи з такого. Відповідно до частини першої статті 240 ЦПК України суд відкладає розгляд справи у випадках, встановлених частиною другою статті 223 цього Кодексу. Частиною другою статті 233 ЦПК України визначено, що суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з таких підстав: 1) неявка в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання; 2) перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними; 3) виникнення технічних проблем, що унеможливлюють участь особи у судовому засіданні в режимі відеоконференції, крім випадків, коли відповідно до цього Кодексу судове засідання може відбутися без участі такої особи; 4) необхідність витребування нових доказів, у випадку коли учасник справи обґрунтував неможливість заявлення відповідного клопотання в межах підготовчого провадження; 5) якщо суд визнає потрібним, щоб сторона, яка подала заяву про розгляд справи за її відсутності, дала особисті пояснення. Викликати позивача або відповідача для особистих пояснень можна і тоді, коли в справі беруть участь їх представники. Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С. А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду від 01 жовтня 2020 року у справі № 361/8331/18 вказується, що Верховний Суд виходить з того, що якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Отже, неявка учасника судового процесу у судове засідання, за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є підставою для скасування судового рішення, ухваленого за відсутності представника сторони спору. Оскільки провадження у справі відкрито ще у квітні 2021 року, судом проводились судові засідання 11.05.2021, 10.06.2021, 26.08.2021, 05.10.2021 та 01.12.2021, при цьому в засіданнях 26.08.2021, 05.10.2021 та 01.12.2021 був присутній представник відповідача та надав суду свої заперечення та пояснення щодо суті спору в усній формі, відзиву або інших додаткових доказів не виявив наміру подавати, тому суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, тому підстав для відкладення розгляду справи не вбачається. Крім того, представником відповідача не дотримано процесуальних вимог ч. 8 ст. 43 ЦПК України щодо необхідності скріплення документа електронним підписом. Заслухавши пояснення представників учасників справи, дослідивши письмові матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке. 15.02.2016 [PERSON] звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг № б/н від 15.02.2016 (а.с. 14). Своїм підписом в заяві [PERSON] засвідчив, що ознайомлений з Умовами надання банківських послуг та Тарифами банку і згоден з тим, що запропоновані банком Умови та Тарифи разом з цією заявою складають договір про надання банківських послуг. Згідно з наданою позивачем довідкою (а.с. 13) відповідачу було видано наступні кредитні картки: - 03.04.2018 картку номер [NUMBER] з терміном дії до «03/21»; - 15.11.2018 картку номер [NUMBER] з терміном дії до «10/21»; - 26.07.2019 картку номер [NUMBER] з терміном дії до «07/22»; - 04.09.2020 картку номер [NUMBER] з терміном дії до «08/23». Згідно з довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на [PERSON] (а.с. 12): - 03.04.2018 - старт карткового рахунку; - 26.07.2019 - зміна кредитного ліміту - 175 000,00 грн; - 02.02.2021 - зміна кредитного ліміту - 0,00 грн. У позовній заяві позивач вказав, що відповідач отримав картку типу: Преміальна картка World Black Edition. Також в матеріалах справи наявний підписаний відповідачем паспорт споживчого кредиту (а.с. 15-16), в якому визначені, зокрема: пільговий період користування коштами, процентна ставка, порядок повернення кредиту, наслідки прострочення виконання та/або невиконання зобов`язань за договором про споживчий кредит. Крім того, зазначено, що споживач має право відмовитися від договору про споживчий кредит протягом 14 календарних днів у порядку та на умовах, визначених Законом України «Про споживче кредитування». Також в матеріалах справи міститься виписка з рахунку (а.с. 124-156) за договором б/н за період 01.01.2018 - 19.08.2021, клієнт - [PERSON] . Вбачається, що після отримання картки відповідач здійснив дії щодо проведення її активації, користувався карткою, отримував кредитні кошти; остання операція по рахунку датована 01.05.2021 - списання платежу за договором із залишком після операції «- 163 966,53 грн». У зв`язку з порушеннями зобов`язань за кредитним договором та з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості відповідач станом на 16.03.2021 має заборгованість - 172083,63 грн., яка складається з наступного: 160 193,44 грн. - заборгованість за кредитом, в тому числі: 117961,36 грн. - заборгованість за поточним тілом кредиту та 42232,08 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 7245,92 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками; 4644,27 грн. - заборгованість за простроченими відсотками; 0,00 грн. - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно зі ст. 625; 0,00 грн. - нарахована пеня, 0,00 грн. - нараховано комісії (а.с. 6-11). За змістом ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною першою статті 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно з ч. 1, 2 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Відповідно до ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Звертаючись до суду з позовом, АТ «КБ «ПриватБанк» вказує на те, що позичальник не виконує свої зобов`язання за договором, у зв`язку з чим утворилася заборгованість. З матеріалів справи вбачається, що відповідач підписав Анкету-заяву та Паспорт споживчого кредиту, а також своїм підписом підтвердив, що ознайомився з Умовами та Правилами надання банківських послуг. Суд враховує, що відповідач після отримання картки за умовами укладеного з банком договору здійснив дії щодо проведення її активації, користувався карткою, користувався кредитними коштами (отримував готівку у банкоматі, купував товари, перерахував кошти на інші рахунки, отримував кошти від інших осіб, поповнював рахунок у відділенні банку, а також в терміналі самообслуговування), що підтверджується випискою з рахунку (а.с. 124-156). При цьому, матеріали справи не містять відомостей про те, що відповідач відмовився від договору про споживчий кредит протягом 14 календарних днів у порядку та на умовах, визначених Законом України «Про споживче кредитування». Відсутні також відомості, що у даній справі договір у встановленому законом порядку відповідачем оспорювався та визнавався недійсним судом. Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі № 2-383/2010 (провадження № 14-308цс18), ст. 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. Згідно з правовими висновками, наведеними в постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 26.05.2021 у справі № 204/2972/20 (провадження №61-168 св 21), виписка по картковому рахунку, що міститься в матеріалах справи, може бути належним доказом щодо заборгованості відповідача за тілом кредиту, яка повинна досліджуватися судом у сукупності з іншими доказами. Як вбачається з матеріалів справи, за відповідачем станом на 16.03.2021 рахується заборгованість за тілом кредиту у сумі 160 193,44 грн. (поточним та простроченим). Водночас, суд зазначає, що відповідач доводів позивача про таку заборгованість не спростував, контррозрахунку заборгованості не зробив, доказів сплати заборгованості у повному обсязі за кредитним договором не надав. За змістом постанови Великої Палати Верховного Суду від 15.06.2021 у справі № 904/5726/19 (провадження № 12-95гс20) у процесуальному та матеріальному законодавстві передбачено обов`язок доказування, який слід розуміти як закріплену міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах. Цей склад фактів визначається нормою права, що регулює спірні правовідносини. Відповідно, звертаючись із позовом на захист свого порушеного права, позивач повинен довести належними, допустимими та достовірними доказами підстави виникнення в боржника обов`язку та зміст цього обов`язку згідно з нормами права, що регулюють спірні правовідносини. У свою чергу процесуальні обов`язки відповідача полягають також у здійснені ним активних процесуальних дій, наведенні доводів та наданні доказів, що спростовують існування цивільного права позивача. Тож виходячи з принципу змагальності сторін у процесі на позивача за загальним правилом розподілу тягаря доказування не може бути покладено обов`язок доведення обставин, за які відповідає відповідач, зокрема, якщо відповідач нехтує своїми процесуальними обов`язками. Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку банку не повернуті, наявні правові підстави для їх стягнення з відповідача. Згідно з ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). У постанові Верховного Суду від 02 грудня 2020 року у справі № 284/157/20 (провадження № 61-13569св20) зазначається, що роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в Умови та Правила споживчого кредитування. Разом з тим суди не звернули уваги на те, що в матеріалах справи наявний підписаний відповідачем паспорт споживчого кредиту, в якому також визначені, у тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування. Ураховуючи викладене, суди не врахували те, що оскільки сторонами було погоджено, зокрема процентну ставку, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, то суду слід було визначити й стягнути таку заборгованість відповідно до положень закону та підписаних відповідачем анкети-заяви та паспорту споживчого кредиту. Підписавши вказану анкету-заяву, яка є складовою частиною кредитного договору, та паспорт споживчого кредиту відповідач відповідно до статей 3, 627 ЦК України добровільно погодився на такі умови кредитного договору, взяв на себе відповідні зобов`язання. Як встановлено вище, в матеріалах справи наявний підписаний відповідачем Паспорт споживчого кредиту, в якому визначені, зокрема: пільговий період користування коштами, процентна ставка (у пільговий період - 0,00001 % річних, поза межами пільгового періоду - 37,2% річних, фіксований тип процентної ставки, загальну річну процентну ставку (63,71%), періодичність її сплати - щомісячно), порядок повернення кредиту, наслідки прострочення виконання та/або невиконання зобов`язань за договором про споживчий кредит. Отже, сторони узгодили умови в тому числі і щодо сплати процентної ставки. Враховуючи вищевикладене, зважаючи, що надані позивачем грошові кошти в добровільному порядку відповідачем не повернуті, суд дійшов висновку про стягнення в примусовому порядку з [PERSON] на користь Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» суми заборгованості за кредитним договором в розмірі 172 083,63 грн., що складається з 160193,44 грн. - заборгованість за кредитом, в тому числі: 117 961,36 грн. - заборгованість за поточним тілом кредиту та 42232,08 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 7245,92 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками; 4644,27 грн. - заборгованість за простроченими відсотками. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача понесені судові витрати зі сплати судового збору в сумі 2 581,25 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved