Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-24 00:00:00

в обгрунтування своїх вимог позивач зазначає, що її місце проживання зареєстроване та вона проживає в житловому будинку за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до договору купівлі-продажу даного будинку їй на праві приватної власності належить 4/7 частин цього будинку, іншу 1/7 частину вона успадкувала, а ще по 1/7 частині цього будинку належали за життя її матері [PERSON] , яка померла [INFO] , та батькові [PERSON] , який помер [INFO] . У зазначеному будинку також зареєстроване місце проживання її колишнього чоловіка (відповідача ), її дочок [PERSON] та [PERSON] , а також її тітки [PERSON] . Проте, фактично в цьому будинку проживає позивач та одна з її дочок, а відповідач у 2019 році переїхав із вказаного будинку проживати за кордон та з того часу у вказане житло не повертався. Однак, незважаючи на це, він не бажає добровільно зняти з реєстрації своє місце проживання в даному житлі, що створює позивачу як власнику перешкоди у користуванні та розпорядженні належним їй нерухомим майном, чим порушуються її права, включаючи і те, що вона не може оформити субсидію на житлово-комунальні послуги. Тому позивач на підставі ст.405 ЦК України та ст.156 ЖК України просить визнати відповідача таким, що втратив право на користування зазначеним житлом. Позивач в судове засідання не з`явилася, 28.05.2021 року подала до суду клопотання, в якому просить розгляд справи провести без її участі, позовні вимоги підтримала в повному обсязі (а.с.21). Відповідач та її представник, адвокат Гринів Я.В. в судове засідання повторно не з`явилися, представник неодноразово зверталася з клопотаннями про відкладення розгляду справи з певних причин. Однак, суд, враховуючи, що провадження в даній справі відкрито 31.05.2021 року, тобто дана справа розглядається тривалий час, вважає, що слід прийняти рішення на підставі наявних доказів. Крім того, представник відповідача подала відзив на позов, однак, суд не бере його до уваги, так як відзив поданий 08.10.2021 року, тобто зі значним порушенням визначеного законом строку, оскільки ухвалою суду від 09.07.2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с.51). При цьому стороною відповідача не наведено обставин, які перешкоджали подати зазначений відзив у встановлений законом строк. Суд, перевіривши матеріали справи та оцінивши досліджені докази в сукупності, дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що позивач на підставі договору купівлі-продажу 4/7 частин житлового будинку, посвідченого (договору) 12.02.2008 року приватним нотаріусом Коломийського районного нотаріального округу та зареєстрованого в реєстрі за №446, купила 4/7 частин житлового будинку [ADDRESS] . Реєстрація права власності позивача на цю частку майна здійснена 07.03.2008 року, що підтверджується даними витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 11.03.2008 року (а.с.11-13). Довідкою № 150, виданою 19.05.2021 року Воскресинцівським старостинським округом Коломийської міської ради, стверджується, що місце проживання відповідача зареєстроване в зазначеному будинку (а.с.9). Відповідно до рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 25.02.2021 року (справа №346/322/21), яке набрало законної сили 28.03.2021 року, розірвано шлюб, укладений сторонами у Воскресинцівській сільській раді Коломийського району Івано-Франківської області 12.12.1998 року, актовий запис №9 (а.с.10). Відповідно до правил, передбачених ст. 60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Отже, придбана позивачем вказана частка будинку належить сторонам на праві спільної сумісної власності подружжя, оскільки вона придбана 12.02.2008 року, тобто в період перебуванням сторін у шлюбі. Відповідно до ч.1 ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно з ч.1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст.383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання. Згідно зі ст.405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Однак, відповідач не є членом сім`ї власника в розумінні ч.2 ст.405 ЦК України, а є співвласником спірного житла як один з подружжя. Зняття з реєстрації місця проживання співвласника без його згоди в належному йому майні суперечить самому змісту права власності. Тому позовні вимоги є не обгрунтованими і задоволенню не підлягають. На підставі наведеного, ст.60 СК України, ст.ст. 317, 321, 383, 405 ЦК України, та,

Outcome: dismissed