Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-31 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на його користь 210834,00 грн., посилаючись на те, що під час його роботи у відповідача з 05.12.2017 року по 09.09.2021 року всього він відпрацював у середньому 180 днів у святкові та вихідні дні, які повинні були оплачуватися у подвійному розмірі, а тому заборгованість по заробітній платі складає 210834,00 грн., яку після звільнення позивача з роботи відповідач йому не сплатив. Ухвалою судді Богунського районного суду м. Житомира від 08.12.2021 року в задоволенні клопотання позивача про розгляд справи в порядку загального позовного провадження, відмовлено, у справі відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення сторін та задоволено клопотання позивача про витребування доказів. Відповідач надав суду відзив на позовну заяву з додатками, в якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Дослідивши матеріали справи, з урахуванням меж заявлених позовних вимог, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що [PERSON] працював в Акціонерному товаристві комерційний банк «ПриватБанк» з 30.11.2016 року по 09.09.2021 року на різних посадах. Згідно з наказом № Э.DN-КП-2016-7286685 від 29.11.2016 року позивач був прийнятий на роботу на посаду коменданта Житомирського регіонального управління АТ КБ «ПриватБанк». Згідно з наказом № Э.DN-ПП-2017-9105536 від 05.12.2017 року позивач був переведений з 05.12.2017 року на посаду водія-інкасатора-охоронця Напрямку перерахунку та інкасації коштів Житомирського регіонального управління АТ КБ «ПриватБанк». Відповідно до наказу № Э.DN-ПП-2020-7393629 від 27.12.2020 року позивач був переміщений з 11.01.2021 року на посаду інкасатора-водія Напрямку перерахунку та інкасації коштів Житомирського регіонального управління Північно-Західного макрорегіонального управління. Згідно з наказом № Э.DN-ПП-2021-7091266 від 28.07.2021 року [PERSON] був переміщений з 28.07.2021 року на посаду інкасатора-водія напрямку готівкового обігу ГО Департаменту регіональної інкасації коштів у м. Житомир Головного офісу АТ КБ «ПриватБанк». Відповідно до наказу № Э.DN-УВ-2021-7259468-п від 07.09.2021 року позивач 09.09.2021 року був звільнений з роботи на підставі ст. 38 КЗпП України за власним бажанням. При звільненні з позивачем було проведено повний розрахунок відповідно до ст. 47 КЗпП України. Як вбачається з матеріалів справи, при прийнятті на роботу [PERSON] було встановлено графік роботи № 2 для ГО і Мідл-офіс, встановлений у банку відповідно до наказу № СП-2007 -180 від 03.07.2007 року, що передбачав 8-годинний робочий день, початок роботи о 8 годині 30 хвилин, 5-денний робочий тиждень з понеділка по п`ятницю, вихідні дні - субота, неділя. Зазначений графік роботи розроблений з урахуванням вимог ст. ст. 50, 61 КЗпП України та не передбачає виконання роботи понад встановлену нормальну тривалість робочого часу або у вихідні чи святкові дні. З табелів обліку використання робочого часу [PERSON] слідує, що до надурочних робіт, роботи у вихідні або святкові дні працівник протягом всього періоду роботи не залучався. Згідно з частиною першою, другою ст. 67 КЗпП України, при п`ятиденному робочому тижні працівникам надаються два вихідних дні на тиждень, а при шестиденному робочому тижні - один вихідний день. Загальним вихідним днем є неділя. Другий вихідний день при п`ятиденному робочому тижні, якщо він не визначений законодавством, визначається графіком роботи підприємства, установи, організації, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником) підприємства, установи, організації, і, як правило, має надаватися підряд з загальним вихідним днем. Згідно з частиною першою, третьою ст. 71 КЗпП України, робота у вихідні дні забороняється. Залучення окремих працівників до роботи у ці дні допускається тільки з дозволу виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) підприємства, установи, організації і лише у виняткових випадках, що визначаються законодавством і в частині другій цієї статті. Залучення працівників до роботи у вихідні дні провадиться за письмовим наказом (розпорядженням) власника або уповноваженого ним органу. Статтею 72 КЗпП України встановлено порядок компенсації, згідно з яким робота у вихідний день може компенсуватися, за згодою сторін, наданням іншого дня відпочинку або у грошовій формі у подвійному розмірі. Оплата за роботу у вихідний день обчислюється за правилами статті 107 цього Кодексу. Статтею 73 КЗпП України встановлено перелік святкових і неробочих днів, робота у зазначені дні також компенсується відповідно до статті 107 цього Кодексу. З урахуванням положень чинного законодавства України, залучення працівників до роботи у вихідні, неробочі та святкові дні в AT КБ «ПриватБанк» провадиться за письмовим наказом (розпорядженням) керівника, в якому, серед іншого, вказуються причини необхідності виходу на роботу в такі дні, перелік працівників, форма компенсації за роботу у вихідний (святковий, неробочий) день. Тому можливість отримати компенсацію за роботу у вихідні, святкові або неробочі дні у працівника є лише при наявності затвердженого уповноваженою особою AT КБ «ПриватБанк» наказу або розпорядження про залучення працівника до роботи у ці дні, в якому буде конкретно визначений вид компенсації за роботу у вихідний день або шляхом надання іншого дня відпочинку, або у грошовій формі. Для вирішення питання про стягнення заробітної плати за роботу у вихідні дні необхідно встановити: чи був залучений позивач до роботи у вихідні чи святкові дні за письмовим наказом (розпорядженням) роботодавця; чим підтверджується факт залучення позивача до роботи у вихідні та святкові дні; який фактичний час виконання позивачем трудових обов`язків у вихідні та святкові дні. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона лина довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що [PERSON] не залучався до роботи у вихідні або святкові дні, письмові накази (розпорядження) про залучення його до роботи не видавались, у табелі обліку використання робочого часу відсутні відомості про те, що працівник виконував роботу у вихідні або святкові дні, тривалість робочого часу позивача не перевищує встановлені норми. При цьому, позивачем не надано належних, допустимих, достатніх та достовірних доказів на підтвердження того, що він дійсно виконував роботи у вихідні або святкові дні та працював чітко визначену кількість часу, що має істотне значення для обчислення розміру заробітної плати, оскільки підлягає виплаті заробітна плата за години, фактично відпрацьовані у вихідний день. Також слід зазначити, що позивачем було здійснено неправильний розрахунок заробітної плати, яка належала до нарахування за роботу у вихідні дні. З наданого розрахунку вбачається, що для обчислення заробітної плати позивачем було взято загальний дохід за місяць, а не тарифний оклад, як це передбачено статтею 107 КЗпП України. Статтею 107 КЗпП України визначено, що робота у святковий і неробочий день (а в даному випадку - вихідний день) оплачується у подвійному розмірі: 1) відрядникам - за подвійними відрядними розцінками; 2) працівникам, праця яких оплачується за годинними або денними ставками, - у розмірі подвійної годинної або денної ставки; 3) працівникам, які одержують місячний оклад, - у розмірі одинарної годинної або денної ставки зверх окладу, якщо робота у святковий і неробочий день провадилася у межах місячної норми робочого часу, і в розмірі подвійної годинної денної ставки зверх окладу, якщо робота провадилася понад місячну норму. Оплата у зазначеному розмірі провадиться за години, фактично відпрацьовані у святковий і неробочий день. На бажання працівника, який працював у святковий і неробочий день, йому може бути наданий інший день відпочинку. Як вбачається з матеріалів справи, на посаді водія-інкасатора-охоронця РП [PERSON] було встановлено тарифний оклад у таких розмірах: з 05.12.2017 року - 4743,50 грн.; з 01.08.2018 року - 8950 грн.; з 01.02.2019 року - 9850 грн.; з 01.08.2019 року - 10835 грн.; з 01.11.2020 року - 11820 грн. З огляду на вищенаведене, розрахунок заробітної плати за роботу у вихідні дні позивач мав здійснювати, виходячи із розміру встановленого тарифного окладу на кожний період та встановленої норми тривалості робочого часу на кожен місяць спірного періоду, а не із загального розміру заробітної плати, яка включала окрім тарифного окладу й інші складові - винагороди та премії, оплату щорічної відпустки, оплату періоду тимчасової непрацездатності тощо. Зазначені виплати не підлягають врахуванню при обчисленні розміру заробітної плати в силу положень статті 107 КЗпП України. Наданий позивачем розрахунок не відповідає вимогам чинного законодавства, а тому не може бути використаний, як підтвердження розміру позовних вимог про стягнення заробітної плати. Таким чином, позивачем не надано доказів притягнення його з ініціативи відповідача до виконання роботи у вихідні, святкові та неробочі дні під час трудових відносин, а наданий ним розрахунок заборгованості по заробітній платі не відповідає вимогам закону. Відтак позовні вимоги про стягнення заробітної плати за роботу у вихідні та святкові дні, не підлягають задоволенню у повному обсязі з огляду на їх безпідставність та недоведеність.

Outcome: dismissed