Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-26 00:00:00

І. Виклад позиції позивача. 24 вересня 2021 року позивач звернувся до суду з вказаною позовною заявою до відповідача про стягнення заборгованості, в якій просив стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за договором №1689936 про надання коштів у позику на умовах споживчого кредиту від 24.12.2019 року у сумі 18\~480,00 грн. та понесені судові витрати по оплаті судового збору в сумі 2270,00 грн. В обґрунтування позовних вимог вказує, що 24 грудня 2019 року між ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] укладено договір №1689936, згідно якого відповідач отримав кредит в розмірі 12 000, 00 грн. Позивач свої зобов`язання, передбачені кредитним договором виконав в повному обсязі, надавши відповідачу кредит. Відповідач передбачені кредитним договором зобов`язання щодо своєчасності погашення кредиту та сплати нарахованих відсотків за користування кредитом належним чином не виконав, внаслідок чого виникла заборгованість, у розмірі 18 480, 00 грн., яка складається з: 12 000,00 грн. - заборгованість за кредитом (тіло кредиту); 6\~480, 00 грн. - сума заборгованості по несплаченим відсоткам за користування кредитом. Оскільки відповідач продовжує ухилятися від виконання своїх зобов`язань і не погашає заборгованість, позивач змушений звернутись до суду з даним позовом. ІІ. Виклад позиції відповідача. 22.12.2021 року [PERSON] подала відзив, у якому просила в задоволенні позову відмовити у повному обсязі з огляду на наступне. Як вбачається із позовної заяви та доданих до неї копій матеріалів відповідач письмового договору кредиту з товариством не укладала та не підписувала. Долучений до позову договір без підписів сторін є недійсним. Крім того, наданий позивачем розрахунок заборгованості не може вважатися письмовим доказом та підтверджувати наявність у відповідача заборгованості відповідно до ст. 9 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». ІІ. Процесуальні дії суду у справі. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 01.10.2021 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням викликом сторін. Судове засідання призначено на 01.11.2021 року. У зв`язку з перебуванням головуючої судді у відпустці 01.11.2021 року справа не розглядалася, судове засідання призначено на 24.11.2021 року. За клопотанням відповідача розгляд справи відкладено на 20.12.2021 року. У зв`язку з неявкою сторін розгляд справи відкладено на 27.01.2022 року. 22.12.2021 року відповідач [PERSON] подала відзив на позовну заяву. Представник позивача в судове засідання не з`явився, у раніше поданій заяві від 30.12.2021 року подав клопотання про розгляд справи за його відсутності, проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідач у судове засідання не з`явилася, 26.01.2022 року подала заву про розгляд справи у її відсутності. Проти задоволення позову заперечила з підстав викладених у відзиві. З урахуванням приписів статті 223 ЦПК України, враховуючи предмет і підстави позову та встановлений ст. 78 ЦПК України імператив згідно якого обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування, беручи до уваги згоду представника позивача про розгляд справи у його відсутності, викладу відповідачем своєї позиції у відзиві на позовну заяву та заяви про розгляд справи у відсутності відповідача, суд постановив розглянути справу за відсутності учасників справи, крім того, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. У відповідності до ч. 8 ст. 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Розглянувши подані письмові пояснення учасниками справи, з`ясувавши фактичні обставини, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що надані сторонами докази та повідомлені ними обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, є достатніми для прийняття рішення у справі в порядку спрощеного позовного провадження, як це передбачено ст. 279 ЦПК України. Інші процесуальні дії (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо) не застосовувались. ІІІ. Фактичні обставини справи, встановлені судом та зміст правовідносин. ТОВ «Авентус Україна» має статус небанківської фінансової установи, внесено до Державного реєстру фінансових установ, як фінансова компанія та здійснює діяльність з надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, що підтверджується Розпорядженням Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг №426 від 28.02.2017 року, Свідоцтвом про реєстрацію фінансової установи серії ФК №870 від 28.02.2017 року, ліцензією виданою за розпорядженням №756 від 28.03.2017 року. 24 грудня 2019 року між ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] укладено договір №1689936 про надання коштів у позику на умовах споживчого кредиту, згідно якого відповідач отримала кредит в розмірі 12 000, 00 грн. строком на 30 днів. Відповідач прийняв на себе зобов`язання сплачувати проценти за користування кредитом, здійснювати повернення кредиту та відсотків щомісячними платежами згідно умов договору, що підтверджується вказаним вище кредитним договором споживчого кредиту з графіком платежів. Відповідно до п. 1.5 Договору загальна вартість позики на дату укладення договору складає: за зниженою ставкою 18\~156, 00 грн.; за стандартною ставкою 18\~480, 00 грн. З п.1.8 договору вбачається, що після вчинення клієнтом дій згідно з п. 4.3 цього договору, та у разі якщо залишок суми позики складає не менше ніж 400 грн. (п.1.7 договору), товариство має право, але не обов`язок, продовжити строк користування кредитом. 24.12.2019 року відповідачкою було підписано паспорт споживчого кредиту. Згідно листа ТОВ ФФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ» від 02.09.2021 року за вих. №5136-ВП відповідно договору №ВП-200417-1 від 20.04.2017 року було здійснено за дорученням ТОВ «Авентус Україна» 24.12.2019 року здійснено переказ коштів на суму 12\~000, 00 грн., маска картки [NUMBER] , код авторизації 362070, номер транзакції в системі WayForPay. З розрахунку заборгованості за договором №1689936 від 24.12.2019 вбачається, що загальна заборгованість відповідачки станом на 13.09.2021 року перед позивачем становить 18\~480, 00 грн., з них: 12 000,00 грн. - заборгованість за кредитом (тіло кредиту); 6\~480, 00 грн. - сума заборгованості по несплаченим відсоткам за користування кредитом. ІV. Оцінка Суду. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися в суд за захистом свого цивільного права у випадку його порушення з вимогою про примусове виконання зобов`язання в натурі. Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При вирішенні цивільного спору суд керується Конституцією України, законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовує інші правові акти, враховує завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами, особливості предмета спору та ціну позову, складність справи, її значення для сторін та час, необхідний для розгляду справи, покладення доведення обставин, які мають значення для справи, саме сторонами, права яких є рівними, як і покладення саме на кожну сторону ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій та з урахуванням меж заявлених вимог та заперечень та обсягу поданих доказів. Відповідно до ст. 633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Положенням ч. 1 ст. 634 ЦК України встановлено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Згідно ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Як вбачається із справи, у договорі №1689936 від 24.12.2019 року про надання коштів у позику на умовах споживчого кредиту, [PERSON] погодилася з умовами кредитного договору, Умовами і правилами надання банківських послуг, Графіком платежів та Паспортом споживчого кредиту, підписала одноразовим ідентифікатором та отримала їх примірники у мобільному додатку. У статті 3 ЗУ «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до частини першої статті 5 ЗУ «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ це документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Згідно частин першої та другої статті 6 ЗУ «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію(оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (пункт 6 частини першої статті 3 ЗУ «Про електронну комерцію»). У статті 11 ЗУ «Про електронну комерцію» передбачено порядок укладення електронного договору. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до ЗУ «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів (стаття 12 ЗУ «Про електронну комерцію»). Згідно статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. У частинах першій та другій статті 639 ЦК України зазначено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Відповідно до частини першої статті 640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною (частина перша статті 642 ЦК України). Отже, між сторонами виникли зобов`язальні правовідносини, в тому числі і ті, що витікають з кредитного договору. Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Відповідно до змісту договору, про надання коштів у позику на умовах споживчого кредиту від 24.12.2019 року, відповідач був ознайомлений і погодився з його умовами. Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту (ч. 1 ст. 527 ЦК України). Ст. 530 ЦК України визначено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України). Відповідно до положень ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. З розрахунку заборгованості наданого представником позивача вбачається, що станом на 13.09.2021 року [PERSON] заборгованість за договором укладеним між сторонами 24.12.2019 року не погашає. Відповідачем заявлений розмір заборгованості до стягнення не спростовано, альтернативного розрахунку суду не надано, суд вважає доведеним обов`язок відповідача і його невиконання по сплаті строкових платежів за користування кредитними коштами та відсотків, з огляду на що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі шляхом стягнення з відповідача заборгованості за наданим кредитом у розмірі 18 480, 00 грн., з яких: 12 000,00 грн. - заборгованість за кредитом (тіло кредиту); 6 480, 00 грн. - сума заборгованості по несплаченим відсоткам за користування кредитом. З огляду на викладене позовні вимоги підлягають задоволенню. V. Заходи забезпечення позову (заяви). Заходи забезпечення позову (заяви) судом не застосовувалися. VI. Розподіл судових витрат між сторонами. Частиною першою ст. 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір та інші судові витрати покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно платіжного доручення №13387 від 08 вересня 2021 року позивачем сплачено 2 270, 00 грн. судового збору, який з урахуванням задоволення позовних вимог, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача в рахунок відшкодування судового збору. На підставі ст. ст. 207, 526, 530, 626, 628, 633, 638, 1048, 1054, 1055 ЦК України,

Outcome: approved