Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-02 00:00:00

[PERSON] у липні 2021 року звернулась до суду з позовом до [PERSON] , третя особа: ПН КМНО Гамаль І.М., про визнання договору іпотеки недійсним. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що покійний чоловік позивача, [PERSON] , 22.10.2019 уклав договір позики із [PERSON] . На забезпечення договору позики, між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір іпотеки, в якому іпотечним майном виступила, належна [PERSON] квартира [ADDRESS] . Позивач стверджує, що договір іпотеки недійсний, в зв`язку із тим, що предметом договору виступила квартира, що набута [PERSON] під час шлюбу із позивачем та є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, у свою чергу позивач не надавала нотаріальної згоди на укладення вказаного договору іпотеки, чим порушено положення ЦК України, Сімейного кодексу України та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції країни від 22.02.2012 №296/5. Враховуючи викладене, позивач просила суд визнати недійсним договір іпотеки від 22.10.2019, укладений між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом ПН КМНО Гамаль І.М. 22.10.2019 та зареєстрований у реєстрі за № 5183 та виключити з Державного реєстру іпотек, реєстраційний запис тип обтяження, зареєстрований 22.10.2019, стосовно квартири [ADDRESS] , яка була предметом договору іпотеки від 22.10.2019, а також зобов`язати відповідача повернути позивачу оригінали документів. Ухвалою судді Дарницького районного суду м.Києва від 03.08.2021 провадження у справі відкрито та призначено розгляд справи у підготовчому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Дарницького районного суду м.Києва від 07.12.2019 закрито підготовче судове засідання та справу призначено до розгляду по суті. Позивач та її представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали та наполягали на задоволенні позову. Представник відповідача у судовому засіданні позовних вимог не визнав, заперечував проти їх задоволення, з підстав викладених у відзиві на позов. Третя особа у судове засідання не з`явилась, була належним чином повідомлена про час, день та місце розгляду справи. Заслухавши позивача, її представника та представника відповідача, вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Як встановлено судом 22.10.2019 між [PERSON] , який виступав позичальником та [PERSON] , який виступав позикодавцем, був укладений договір позики, який було посвідчено ПН КМНО Гамаль І.М. та зареєстровано в реєстрі за No5183. За умовами вказаного договору позичальник ( [PERSON] ) взяв у борг у позикодавця ( [PERSON] ) грошові кошти у сумі 225 984,00 грн. строком до жовтня 2022 року та зобов`язався щомісячно здійснювати погашення боргу у сумі 4708,00 грн. до 22 числа кожного місяця на вказані реквізити в договорі позики або шляхом передачі готівкових коштів. Крім того, відповідно до п. 10 договору позики, сторони досягли згоди, що виконання позичальником зобов`язання за цим договором буде забезпечуватись іпотекою квартири [ADDRESS] , власником якої є позичальник [PERSON] [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 28.04.1995. [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 02.07.2021. Позивач стверджує, що 03.07.2021 знайшла договори, а саме: договір позики та договір іпотеки з яких вона дізналась, що - квартира [ADDRESS] є предметом іпотеки. Судом також встановлено та не заперечується сторонами спору, що спірну квартиру [PERSON] отримав на підставі договору міни від 30.07.2004, тобто під час перебування у шлюбі з позивачем, проте вказана квартира не є об`єктом права спільної ї власності. Позивач вказує на те, що вона не надавала нотаріальної згоди на укладення договору іпотеки в порядку, що передбачений діючим законодавством та Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, але згідно вимог чинного законодавства предмет іпотеки був особистою приватною власністю [PERSON] та будь-яка згода на розпорядження квартирою не потребувалась. Право власності на предмет іпотеки зареєстроване за іпотекодавцем у Державному реєстрі на нерухоме майно 22.10.2019 ПН КМНО Гамаль І.М. , реєстраційний номер об`єкта нерухомого 194283238000, номер запису про право власності: 33788665. Відповідно до договору міни від 30.07.2004, посвідчений ПН КМНО Щербак Т.В., вказаний договір було укладеного між [PERSON] та [PERSON] . Згідно умов зазначеного договору було здійснено обмін квартирами [ADDRESS] , що належала [PERSON] , на квартиру [ADDRESS] , що належала [PERSON] . Квартира [ADDRESS] належала [PERSON] на підставі довідки ЖБК "Весна" №259 від 25.12.1992, дублікату довідки виданий ЖБК "Весна" за №2 від 24.06.2004 та зареєстрованої КМ БТІ 15.07.2004 за реєстровим №211/32122. З наведеного вбачається, що право власності на квартиру [ADDRESS] [PERSON] набув ще 25.12.1992, тобто до укладення шлюбу із позивачем. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто. У постанові Верховного Суду від 18.06.2018 у справі № 711/5108/17 зроблено висновок щодо застосування п. 3 ч. 1 ст. 57 СК України та вказано, що у випадку набуття одним із подружжя за час шлюбу майна за власні кошти, таке майно є особистою приватною власністю. Вказаний договір міни від 30.07.2004 було здійснено без доплат, тобто спільні кошти подружжя [PERSON] для отримання квартири [ADDRESS] не витрачались, а тому отримана квартира [PERSON] не належала до спільної власності подружжя. За змістом ч. 1 ст. 203, ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, і, зокрема, коли зміст правочину суперечить ЦК України, іншим актам цивільного законодавства. Отже, підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог щодо відповідності змісту правочину ЦК України та іншим актам цивільного законодавства саме на момент вчинення правочину. За змістом статей 572, 575 ЦК України іпотека є видом забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні й користування іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки. Відповідно до статті 578 ЦК України та статті 6 Закону України «Про іпотеку» майно, що є у спільній власності, може бути передане в заставу (іпотеку) лише за згодою усіх співвласників. Згідно із частиною першою статті 219 ЦК України у разі недодержання вимоги закону про нотаріальне посвідчення одностороннього правочину такий правочин є нікчемним. Разом з тим, суд не може взяти до уваги доводи позивача та її представника про необхідність її нотаріальної згоди на укладення договорів позики та договору іпотеки між [PERSON] та [PERSON] , оскільки, враховуючи належність спірної квартири [PERSON] на праві особистої приватної власності, вони суперечать нормам чинного законодавства. На підставі викладеного, суд приходить до висновку що позовні вимоги про визнання договору іпотеки від 22.10.2019 недійсним не підлягають задоволенню. Крім того, також не підлягають задоволенню і інші вимоги позивача, оскільки є похідними від вимоги про визнання договору іпотеки недійсним. Частинами 1, 2, 3 та 4 ст.12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В тому числі, суд враховує вимоги ст.80 ЦПК України, зокрема достатність доказів для вирішення справи, наданих до суду. Повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не ґрунтуються на вимогах закону, обставини справи не підтверджено певними засобами доказування, а тому позовну заяву необхідно залишити без задоволення. Відповідно до ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. З огляду на відхилення позовних вимог судові витрати стягненню з відповідача не підлягають.

Outcome: dismissed