Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-30 00:00:00

1. Короткий зміст позовних вимог. У квітні 2021 року до Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю «ОСЕЛЯ» з позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] «про стягнення заборгованості», в якій позивач просить суд: - стягнути солідарно з [PERSON] , [PERSON] заборгованість за надані послуги на суму 9392,18 грн., з урахуванням встановленого індексу інфляції на суму 846,76 грн., трьох процентів річних від простроченої суми у розмірі 395,38 грн., пені на суму 29,96 грн. на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ОСЕЛЯ»; - стягнути з відповідачів на користь позивача судовий збір у розмірі 2270,00 грн. 2.Позиція сторони позивача. В обґрунтування позову позивач зазначає, що особовий рахунок № [NUMBER] на квартиру [ADDRESS] був відкритий 26.01.1985 року на ім`я [PERSON] , [INFO] , який 29.01.2019 р. знятий з реєстраційного обліку. Крім квартиронаймача за адресою: [ADDRESS] були зареєстровані та проживають його діти: дочка [PERSON] , [INFO] та син [PERSON] , [INFO] про що є відмітка у особовому рахунку, які є відповідачами по справі. Відповідачі є споживачами послуги з управлінням багатоквартирним будинком розташованим за адресою: [ADDRESS] , які надає позивач ТОВ "Оселя". Як стверджує представник позивача, він належним чином виконує взятий на себе обов`язок з надання відповідачам послуги з управління багатоквартирним будинком при будинкової території. Натомість відповідачі належним чином не виконує взяті на себе зобов`язання щодо своєчасної та у повному обсязі оплати за надані послуги, в наслідок чого утворилась заборгованість з її оплати за період з квітня 2018 року до лютий 2021 рік у сумі 9392,18 грн. Крім того боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Частиною першою статті 26 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» встановлено, що у разі несвоєчасного здійснення платежів за житлово-комунальні послуги споживач зобов`язаний сплатити пеню в розмірі, встановленому в договорі, але не вище 0,01 відсотка суми боргу за кожен день прострочення. Вказана норма закону передбачена п. 24 договору від 04.04.2019 р. На підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України, ст. 26 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» відповідачі зобов`язані сплатити інфляційні нарахування на суму 846,76 грн., 3% річних від простроченої суми боргу у розмірі 395,38 грн., пеню на суму 29,96 грн. та судові витрати у розмірі 2270,00 грн., сплачений судовий збір при подачі позовної заяви, тому наявні підстави для задоволення позовних вимог про стягнення боргу в повному обсязі. 3. Позиція сторони відповідачів. Відповідачі, [PERSON] та [PERSON] , не скористалися своїм правом та не подали в строк, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів із дня вручення ухвали про відкриття позовного провадження, відзив на позов, який має відповідати вимогам ст. 178 ЦПК України, та докази в підтвердження обставин, на яких ґрунтується заперечення, а також не подали зустрічний позов. 4. Процесуальні питання пов`язанні з розглядом справи. 06.04.2021 року до Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю «ОСЕЛЯ» з позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] «про стягнення заборгованості» (а.с.1-2). 06.04.2021 року протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддям, справу № 208/2480/21 передано в провадження судді Івченко Т.П. (а.с.20). 27.04.2021 року Ухвалою судді Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області відкрито провадження по справі та справу призначеного до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження (а.с.25). 16.11.2021 року Представником позивача [PERSON] до суду направлено заяви про відкладення розгляду справу у зв`язку з неможливістю бути присутнім у судовому засіданні, оскільки представник позивача перебуває на лікарняному (а.с.32). 11.02.2022 року Представником позивача [PERSON] через канцелярію суду подано заяву про розгляд справи без участі представника, на задоволенні позовних вимог наполягають у повному обсязі не заперечують проти заочного розгляду справи (а.с.37). Відповідачі [PERSON] та [PERSON] , будучи належним чином сповіщені про дату, час та місце судового розгляду, згідно з вимогами ст.130 ЦПК України, про причини неявки суду не повідомив, судові повістки - виклики направлялись відповідачам на останню відому суду адресу, та на адресу фактичного місця проживання, а тому в силу ст.131 ЦПК України, вважаються доставленими, що підтверджується рекомендованими повідомленнями, що знаходяться в матеріалах справи (а.с.29, 34) та на підставі ст. 223 ЦПК України, суд вважає причини неявки відповідачів неповажними, є достатньо матеріалів про права та відносини сторін, потрібність дачі особистих пояснень відповідачами відсутня, що дозволило суду ухвалити рішення на підставі наявних у справі доказів. Як передбачено п.2 ч. 7 ст. 128 ЦПК України у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається: фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. ЄСПЛ у рішенні у справі «В`ячеслав Корчагін проти Росії» (№ 12307/16) визначив, що якщо повістку було направлено за однією з відомих адрес, а особа ухиляється від її отримання, то особа може стежити за ходом справи з офіційних джерел, таких як веб-сторінка суду, а тому право такої особи на справедливий суд, гарантоване ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод порушено не було. Положеннями ст.174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Відповідно до ст. 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Відповідачі будучи повідомленим належним чином про розгляд справи відносно них, відзиву на позов не подали про причини неможливості вчинення процесуальних дій суду не повідомили. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Статтею 223 Цивільного процесуального кодексу України визначені наслідки неявки учасника справі у судове засідання. Зокрема, згідно з частиною 3 статті 223 Цивільного процесуального кодексу України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. Враховуючи, що у справі маються достатні дані про права і взаємовідносини сторін, суд розглядає справу за відсутності сторін. Таким чином, враховуючи згоду представника позивача про розгляд справи у його відсутності із ухвалення заочного рішення на підставі поданих позивачем документів та повторної неявки у судове засідання належним чином повідомлених про день, час та місце судового розгляду справи відповідачів і відсутності будь-яких заяв від них, суд вважає за можливе постановити розглянути справу за відсутності учасників справи із ухваленням заочного рішення, крім того, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У відповідності до ч. 8 ст. 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи, що дозволило суду вважати за необхідне визнати його неявку з неповажних причин, провести заочний розгляд справи, розглянути справу на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Розглянувши подані позивачем документи, з`ясувавши фактичні обставини, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що надані позивачем докази та повідомлені ним обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, є достатніми для прийняття рішення у справі в порядку спрощеного позовного провадження, як це передбачено ст. 279 ЦПК України. При цьому, судом враховано, що в силу вимог частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку. Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини 1 статті 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі «Смірнова проти України»). Відповідно до Листа Верховного Суду України головам апеляційних судів України № 1-5/45 від 25 січня 2006 року у цивільних, адміністративних і господарських справах перебіг провадження для цілей статті 6 Конвенції розпочинається з моменту подання позову і закінчується винесенням остаточного рішення у справі. Критерії оцінювання «розумності» строку розгляду справи є спільними для всіх категорій справ (цивільних, господарських, адміністративних чи кримінальних). Це - складність справи, поведінка заявника та поведінка органів державної влади (насамперед, суду). Відповідальність держави за затягування провадження у справі, як правило, настає у випадку нерегулярного призначення судових засідань, призначення судових засідань з великими інтервалами, затягування при передачі або пересиланні справи з одного суду в інший, невжиття судом заходів до дисциплінування сторін у справі, свідків, експертів, повторне направлення справи на додаткове розслідування чи новий судовий розгляд. Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, а збільшення кількості звернень до Європейського суду з прав людини не лише погіршує імідж нашої держави на міжнародному рівні, але й призводить до значних втрат державного бюджету. Сторонами не заявлено клопотань про витребування інших доказів, виклик свідків чи призначення судових експертиз, а тому суд вирішив справу на підставі наявних у ній доказів, відповідно до ст. ст. 12, 13 ЦПК України. 5. Фактичні обставини встановлені судом. Судом встановлено,що особовий рахунок № [NUMBER] на квартиру [ADDRESS] був відкритий 26.01.1985 року на ім`я [PERSON] , [INFO] , який 29.01.2019 р. знятий з реєстраційного обліку. Крім квартиронаймача за адресою: [ADDRESS] були зареєстровані та проживають його діти: дочка [PERSON] , [INFO] та син [PERSON] , [INFO] про що є відмітка у особовому рахунку, які є відповідачами по справі (а.с.6). Як встановлено судом, 10.12.2017 р. співвласниками багатоквартирного будинку [ADDRESS] .Стуса проведено зібрання, на якому обрано управителем багатоквартирного будинку - ТОВ «ОСЕЛЯ» та обрані уповноважені особи на підписання договору з управителем: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , рішення зборів співвласників оформлено протоколом відповідно вимогам, передбаченим ч. б, 7 ст. 10 ЗУ «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» (а.с.17). Згідно виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань основним видом економічної діяльності ТОВ «Оселя» є комплексне обслуговування об`єктів (а.с.18). На підставі типового договору про надання послуг з управління багатоквартирним будинком від 01.03.2018 року, укладеного між співвласниками багатоквартирного будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , ТОВ «ОСЕЛЯ» надає послуги з управління будинком співвласникам багатоквартирного будинку по вище вказаному адресу (а.с.7-10). Відповідно до п. 1 зазначеного вище Договору, управитель зобов`язався надавати Співвласникам послуги з управління будинком, що розташований за адресою [ADDRESS] цього договору вказує, що послуга полягає у забезпеченні Управителя належного утримання і ремонт спільного майна Будинку та його прибудинкової територіях, належних умов проживання і задоволення господарсько-побутових потреб, п.9 договору зобов`язує Співвласників оплачувати Управителю зазначену послугу, яка вноситься ними не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим, відповідно до встановленого тарифу у розмірі 3,8990 грн. (п.8 договору) (а.с.7-10). 04.04.2019 р. між ТОВ «ОСЕЛЯ» та споживачами послуги будинку [ADDRESS] укладений типовий договір про надання послуги з управління багатоквартирним будинком (а.с.11-16). Згідно умов договору, а саме: п.1, Управитель зобов`язується надавати Співвласникам послугу з управління багатоквартирним будинком, п. 11, Співвласники зобов`язується оплачувати Управителю зазначену послугу, яка вноситься ними не пізніше 30 числа місяця, наступного за розрахунковим, відповідно до встановленого тарифу у розмірі 4,0414 грн. (п.10 договору) (а.с.11-16). ТОВ «ОСЕЛЯ» відповідно умов договорів від 01.03.2018 p., 04.04.2019 p. виконувало та виконує свої зобов`язання відносно надання послуг з управління багатоквартирним будинком. В свою чергу Відповідачі свої зобов`язання у повному обсязі не виконали, чим порушили умови договорів. Співвласникам багатоквартирного будинку було надано послугу з управління будинком у період з квітня 2017 року по люти1 2021 рік, але на момент звернення із позовом до суду, відповідачі оплату за надані послуги не здійснював у повному обсязі, внаслідок чого виникла заборгованість за вказаний період у розмірі 9392,18 грн. На підтвердження вказаного розміру заборгованості позивачем надано розрахунок (а.с.4). Оскільки боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, згідно наданого позивачем розрахунку сума інфляції становить 846,76 грн., 3% річних становить 395,38 грн. та пеня складає 29,96 грн. за період з 01.04.2018 року по 01.02.2021 року (а.с.5). 6. Правові норми законодавства застосовані судом, висновки та мотиви прийнятого рішення. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі. Згідно п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України N 475/97-ВР від 17.07.97 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Положеннями ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтями 12, 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Вибір громадянами способу захисту своїх прав і свобод від порушень та протиправних посягань гарантовано ч. 4 ст. 55, ст. 124 Конституції України, відповідно до якої кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань та закріплено статтями 7, 12 Загальної декларації про права людини, ст. 13 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, що згідно зі статтею 9 Конституції України є складовою національного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. На підставі ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ст. 10-13 ЦПК України - суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Суд застосовує норми права інших держав у разі, коли це передбачено законом України чи міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах - не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Статтею 18 ЦПК України встановлено - судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом. Обов`язковість судового рішення не позбавляє осіб, які не брали участі у справі, можливості звернутися до суду, якщо ухваленим судовим рішенням вирішено питання про їхні права, свободи чи інтереси. Відповідно до ст. ст. 76,81 ЦПК України, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. У відповідності до ст.ст. 76-83 ЦПК України - доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами : 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Стаття 89 ЦПК України встановлює, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Стаття 95 ЦПК України передбачає, що письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги. За загальним правилом, встановленим статтею 9 ЗУ «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», який набрав чинності 01.07.2015 року, управління багатоквартирним будинком здійснюється його співвласниками. За рішення співвласників усі або частина функцій з управління багатоквартирним будинком можуть передаватися управителю. Згідно з п. 14 ч. І ст. 1 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017 р. та ст. 1 ЗУ «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» управитель багатоквартирного будинку - це фізична особа-підприємець або юридична особа - суб`єкт підприємницької діяльності, яка за договором із співвласниками забезпечує належне утримання та ремонт спільного майна багатоквартирного будинку та прибудинкової території та належні умови проживання і задоволення господарсько-побутових потреб. Відповідно ст.ст. 10, 11 ЗУ «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» та статті 15 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» договір про надання послуг з управління багатоквартирним будинком від імені всіх співвласників багатоквартирного будинку укладається з визначеним відповідно до законодавства управителем. Такий договір підписується уповноваженим (уповноваженими) на умовах, затверджених зборами співвласників, та є обов`язковим для виконання всіма співвласниками житлових та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку. Згідно ст. 10 «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» до повноважень зборів співвласників зокрема належить прийняття рішень з усіх питань управління багатоквартирним будинком, у тому числі про: «визначення управителя та його відкликання, затвердження та зміну умов договору з управителем; обрання уповноваженої особи (осіб) співвласників під час укладення, внесення змін та розірвання договору з управителем, здійснення контролю за його виконанням». Згідно ст. 9 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. До житлово-комунальної послуги належить у тому числі житлова послуга з управління багатоквартирним будинком. Постановою КМУ № 712 від 05.09.2018 р. затверджений Типовій договір про надання послуги з управління багатоквартирним будинком. Відповідно норм законів України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», «Про житлово-комунальні послуги», а також вказаної Постанови КМУ 01.03.2018 р. та 04.04.2019 р. між ТОВ «ОСЕЛЯ» та споживачами послуги будинку [ADDRESS] укладений типовий договір про надання послуги з управління багатоквартирним будинком. Згідно умов договорів (п.1) Управитель зобов`язується надавати Співвласникам послугу з управління багатоквартирним будинком, а Співвласники зобов`язується оплачувати Управителю зазначену послугу, яка вноситься ними не пізніше 20 числа (п. 9 договору від 01.03.2018 р.) та не пізніше 30 числа (п. 11 договору від 04.04.2019 р.) місяця, наступного за розрахунковим. ТОВ «ОСЕЛЯ» відповідно умов договорів від 01.03.2018 p., 04.04.2019 p. виконувало та виконує свої зобов`язання відносно надання послуг з управління багатоквартирним будинком. В свою чергу боржники свої зобов`язання у повному обсязі не виконали, чим порушили умови договорів. Особовий рахунок № [NUMBER] відкритий на [PERSON] , який 29.01.2019 р. знятий з реєстраційного обліку. Крім квартиронаймача за адресою: [ADDRESS] зареєстровані та проживають його дочка [PERSON] та син [PERSON] , про що є відмітка у особовому рахунку. Виходячи із змісту ст.ст. 67, 68 ЖК Української РСР, наймачі (власники) квартир зобов`язані щомісяця своєчасно вносити плату за комунальні послуги, до числа яких входять послуги з водопостачання гарячої води та опалення. Відповідно до ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Як зазначає ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається крім випадків, передбачених законом. Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору або вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною 1 ст. 530 ЦК України визначено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Положеннями частини 2 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до статті 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Частиною першою статті 26 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» встановлено, що у разі несвоєчасного здійснення платежів за житлово-комунальні послуги споживач зобов`язаний сплатити пеню в розмірі, встановленому в договорі, але не вище 0,01 відсотка суми боргу за кожен день прострочення. Вказана норма закону передбачена п. 24 договору від 04.04.2019 р. На підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України, ст. 26 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» боржник зобов`язаний сплатити інфляційні нарахування на суму 846,76 грн., 3% річних від простроченої суми боргу у розмірі 395,38 грн., пеню на суму 29,96 грн. За таких обставин, враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позов є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню повністю. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). 7. Розподіл судових витрат між сторонами. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить із положень статті 133 ЦПК України, відповідно до якої судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Частинами 1, 2 статті 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд стягує солідарно з відповідачів на користь позивача судові витрати по справі, пов`язані зі сплатою судового збору при подачі позову до суду, в сумі 2270 (дві тисячі двісті сімдесят) гривень 00 копійок.

Outcome: approved