Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-02 00:00:00

Позивач, звернувшись до суду із цим позовом 24 грудня 2021 р., просила стягнути з відповідача [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , зареєстрованого по [ADDRESS] , на утримання сина [PERSON] , [INFO] , аліменти у твердій грошовій сумі 3000 (три тисячі) гривень, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісяця, до досягнення сином повноліття. На обґрунтування поданого позову позивач посилалася на перебування з відповідачем у шлюбі від якого народився син [PERSON] , [INFO] .. Син проживає разом із нею та перебуває на її утриманні та забезпеченні. Дитина швидко розвивається і її доходу на забезпечення нормальних умов життя не вистачає. Відповідач є здоровим та працездатним, але добровільно утримувати сина не бажає. Також, позивач подала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила задовольнити на підставах вказаних у ньому, про що до суду була подана відповідна заява. Відповідач позовні вимоги визнав частково, був згодний сплачувати щомісячно аліменти у розмірі 1 200 (тисяча двісті) гривень. Також, відповідач просив провести судовий розгляд за його відсутності про що до суду була подана відповідна заява. Судом встановлено наступне. Сторони по справі перебували у шлюбі, який 14 вересня 2020 р. був розірваний Березівським районним судом Одеської області, справа №494/737/20. Після розірвання шлюбу позивач отримала своє дошлюбне прізвище [PERSON] . В період сімейних стосунків у сторін народився [INFO] син [PERSON] , що було зареєстровано Шабельницькою сільською радою Миколаївського району Одеської області, та у книзі реєстрації народжень 07 березня 2008 р. був зроблений відповідний а.з. №02. Свідоцтво про народження [NUMBER] від 07 березня 2008 р.. Сторони по справі, згідно з поданим позовом є зареєстрованими за однією адресою по [ADDRESS] . Вивчивши матеріали справи, на підставі представлених доказів та доведення перед судом їх переконливості суд дійшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки, особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно з ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистостей дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Під інтересами дитини треба розуміти забезпечення умов, необхідних для її повноцінного фізичного, психічного і духовного розвитку, що є неодмінним атрибутом належного сімейного виховання. Згідно ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до досягненню ними повноліття. Таким чином і відповідач зобов`язаний утримувати свого сина по досягненню ним повноліття. За таких обставин суд вважає, що утримання належного рівня життя, виховання і розвитку здібностей своїх дітей є безпосередній обов`язок для відповідача і саме він може і повинен знаходити таку діяльність, яка б дала йому можливість на належному рівні допомагати забезпечувати його існування. Згідно ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно до положень ч.1, 2 ст.184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. З огляду на наведене позивач має право на звернення до суду із заявою про стягнення аліментів на утримання дитини у твердій грошовій сумі. При цьому розмір аліментів визначених судом підлягає індексації. Крім наведенного при визначенні розміру аліметів суд враховує положення ч.1,2 ст.182 СК України, за якими при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Як зазначено у ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Однак, ні позивач у поданному позові, ні відповідач у своїй заяві на надали належних, допустимих, достовірних в своєї сукупності достатніх доказів, в розумінні положень ст.ст.77-80 ЦПК України, на підтвердження вказаних ними сум розміру аліментів. Згідно до положень ст.7 Закону України «Про державний бюджет України на 2021 р.» прожитковий мінімум на дитину віком від 6-ти до 18-ти років з 1 грудня 2021 р. складає 2618 гривень. З огляду на вище викладене та враховуючи, що мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, то саме таку суму суд вважає за можливим піддати стягненню. Відповідно до ч.1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць Згідно ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. За таких обставин суд вважає за можливе проводити стягнення з 24 грудня 2021 р., тобто з часу звернення до суду із позовною заявою. Оскільки позивач звільнена від сплати судового збору при пред`явлені позову, то згідно ч.6 ст.141 ЦПК України з відповідача у дохід держави повинні бути частково стягнені відповідні судові витрати пропорційно задоволеним вимогам.

Outcome: partial