Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-03 00:00:00

У січні 2020 року позивач звернулася до Голосіївського районного суду міста Києва із вказаним позовом, в якому просила: 1) на підставі ст. 651 Цивільного кодексу України розірвати договір №17001901 від 17.09.2019 про надання правової допомоги/юридичних послуг, укладений між Фізичною особою-підприємцем [PERSON] та [PERSON] у зв`язку з істотним порушенням його умов ФОП [PERSON] (відповідачем 1); 2) стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Одеський центр правового захисту» (попередня назва «Одеський центр правового захисту») (відповідач-2) на користь [PERSON] грошові кошти в сумі 9914,79 грн., в тому числі 9000,00 грн. (як суму коштів, перерахованих [PERSON] на виконання умов Договору №17001901 від 17.09.2019), 768,82 грн. (як розмір пені за несвоєчасне виконання зобов`язання за договором №17001901 від 17.09.2019), 73,97 грн. (як розмір трьох відсотків за користування грошовими коштами [PERSON] ); 72,00 грн. (як суму інфляційних збитків [PERSON] ). В обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, що 13.09.2019 вона була затримана органами правопорядку Республіки Кіпр в міжнародному пункті пропуску «Аеропорт Ларнака» у зв`язку з нібито порушенням внутрішнього законодавства у формі незаконного перетину кордону через закритий пункт пропуску, у зв`язку з чим її було поміщено в камеру попереднього утримання, а 15.09.2019 видворено із території Республіки Кіпр із вилученням паспорта громадянина України для виїзду за кордон. Вважаючи свої права та охоронювані законом інтереси порушеними, позивач по прибуттю на територію України вирішила скористатись правовою допомогою Центру правової допомоги, реклама якого була розміщена в мережі Інтернет на веб-сайті www.uriscousult.com.ua, та який, на думку позивача, належав ТОВ «Одеський центр правового захисту» (код ЄДРПОУ 43226743). 17.09.2019 у приміщенні відповідача-2 за адресою: м. Київ, вул. Антоновича, буд. 58, 5-ий поверх, яке орендується ним в Інституту електрозварювання ім. Є.О. Патона Національної академії наук України на підставі договору № 1727/А від 01.09.2019, відбулася первинна консультація, на якій співробітники відповідача-2 з`ясували фактичні обставини та запропонували правову допомогу у виді підготовки та подання відповідних звернень до Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, Міністерства закордонних справ України та Консульського відділу Посольства Республіки Кіпр в Україні, а також забезпечення особистого прийому позивачки в зазначених установах. У цей же день 17.09.2019 в приміщенні ТОВ «Одеський центр правової допомоги» та за повного організаційно-технічного сприяння його співробітників (офіс-менеджер, юрист первинної консультації тощо) позивачу було надано для підписання договір №17001901 про надання правової допомоги/юридичних послуг, який був виготовлений на офіційному бланку з логотипом відповідача-2, однак виконавцем та підписантом за яким був ФОП [PERSON] , податковий номер [NUMBER] (відповідач-1). В рахунок оплати послуг за вказаним договором позивач сплатила частину коштів в сумі 300,00 грн. готівкою, а решту коштів в сумі 8700,00 грн. перерахувала на картковий рахунок, вказаний співробітниками відповідача-2. 18.09.2019 позивачка отримала від представника відповідача-2 для підписання заяви до Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, Посольства Республіки Кіпр в Україні та Міністерства закордонних справ України про порушення прав [PERSON] , які були підписані нею та подані представником відповідача-2 до вказаних установ. Позивач стверджує, що послуги відповідачів не призвели до позитивних результатів для неї, через що вона була змушена вирішувати правову проблему щодо вилучення компетентними органами іноземної держави власного закордонного паспорта самостійно, шляхом звернення до органів Державної міграційної служби України, із власноручно підготовленою заявою про видачу паспорта громадянина України для виїзду за кордон та отримання такого паспорта повторно. Позивач вважає, що відповідач-1 не надав їй послуг, які би підпадали під визначення «правової допомоги» чи «правових послуг», оскільки він не є юристом чи адвокатом. У зв`язку з істотним порушенням відповідачем-1 договірних умов позивач просить суд на підставі ст. 651 Цивільного кодексу України розірвати договір №17001901 від 17.09.2019 та на підставі ст. ст. 549, 625, 1212 Цивільного кодексу України стягнути з відповідача-2 кошти в сумі 9000,00 грн. як вартість оплачених, але не отриманих послуг за договором, 768,82 грн. як розмір пені за несвоєчасне виконання зобов`язання, 73,97 грн. як розмір трьох відсотків за користування грошовими коштами, 72,00 грн. як суму інфляційних збитків, а також покласти на відповідачів судові витрати. Згідно з ухвалою судді Голосіївського районного суду міста Києва Мазур Ю.Ю. від 15.01.2020 справу передано за підсудністю на розгляд до Подільського районного суду міста Києва. Ухвалою судді Подільського районного суду міста Києва Ковбасюк О.О. від 04.03.2021 відкрито провадження у справі та справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін, надано відповідачам строк для подання відзиву на позов. Представник відповідача-2 подав до суду відзив на позов, в якому просив відмовити в задоволенні позовних вимог до товариства, мотивуючи тим, що спірний договір було укладено між позивачем і відповідачем-1, а відповідач-2 не має відношення до спірного договору, за яким він не брав на себе ніяких зобов`язань та не приймав грошових коштів, а отже, є неналежним відповідачем. Крім того, зазначає, що твердження позивача про нібито надання відповідачем-2 первинної консультації за договором, укладення договору у приміщенні, що орендується відповідачем-2, за повного організаційно-технічного сприяння його співробітників, на офіційному бланку з логотипом відповідача-2 не підтверджені жодними доказами. Крім того, представник відповідача-2 вказав на необхідність заміни відповідача-2 - Товариства з обмеженою відповідальністю «Одеський центр правового захисту» на правонаступника - Товариство з обмеженою відповідальністю «Центр правової допомоги у місті Київ» на підставі ст. 55 ЦПК України. У судове засідання позивач та його представник не з`явились, представник позивача подав клопотання про розгляд справи за відсутності сторони позивача, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити. Відповідач-1 у судове засідання не з`явився, відзив на позов не подав, про причини неявки суд не повідомив, про дату час та місце судового засідання повідомлявся належним чином. Представник відповідача-2 у судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, просив у позові відмовити з підстав, викладених у відзиві на позов. Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі обставини та дійшов таких висновків. 17.09.2019 між [PERSON] , як замовником, та Фізичною особою-підприємцем [PERSON] , як виконавцем, було укладено договір №17001901 про надання правової допомоги/юридичних послуг, відповідно до якого виконавець зобов`язався за дорученням замовника надати юридичні послуги/правову допомогу, поіменно в переліку послуг, зазначених в п.1.2 цього Договору, а замовник зобов`язався сплатити грошові кошти за надані послуги (п.1.1.). Зі змісту договору вбачається, що зміст послуг полягав у правовому аналізі ситуації замовника, підборі нормативно-правових актів, виїзді юриста (п. 1.2., п. 3.5.), а також те, що сторонами узгоджено розмір оплати за надання послуг в сумі 9000,00 грн., строк оплати - 17.09.2019 (п. 3.1.) та порядок оплати, відповідно до якого виплата винагороди і компенсація витрат здійснюється замовником шляхом внесення готівкових коштів у касу виконавця або безготівковим перерахуванням коштів на банківський рахунок в порядку і строки, передбачені договором (п. 3.4.); зобов`язання замовника по оплаті послуг вважаються виконаними в момент надходження грошових коштів на розрахунковий рахунок виконавця або отримання готівкових грошових коштів виконавцем (п. 3.8.). Вказаним договором передбачено, що виконавець не надає, а замовник не має права вимагати від виконавця запевнення і різні гарантії позитивного результату щодо юридичних послуг, що входять в предмет цього договору, крім гарантій сумлінного виконання своїх обов`язків з надання замовнику якісної юридичної (правової) допомоги (п. 2.1.4.), а також встановлено право виконавця призупинити дію договору або відмовитись від виконання зобов`язань за договором в разі неналежного виконання своїх обов`язків замовником по оплаті послуг виконавця або неподання замовником документів, обов`язкових для виконання цього договору (п. 2.3.3., п. 4.2.). У розділі 6 договору зазначені реєстраційні та банківські реквізити виконавця, а саме: юридичну адресу: 84200, Донецька обл., м. Дружківка, вул. Машинобудівників, буд. 60,/1; фактичну адресу: 03150, м. Київ, вул. Антоновича, буд. 58; номер рахунку: [NUMBER] в Приватбанку, МФО 335548, ідентифікаційний код 3123824610. У верхній частині першого аркуша договору міститься графічне зображення терезів разом зі словосполученням «Центр Правової Допомоги», тел. [NUMBER] ; [NUMBER] - відділ контролю якості; адреса: 03150, Київ, Антоновича 58; веб-сайт: urisconsult.com.ua; електронна скринька: cpd.kiev.ua@gmail.com. 17.09.2019 відповідачем-1 було отримано готівкові кошти в сумі 300,00 грн. в якості плати за юридичні послуги за договором № 17001901, що підтверджується підписом та печаткою ФОП [PERSON] на розписці. Згідно квитанції ПриватБанку № BASS_9933902809 від 17.09.2019, платником [PERSON] з карткового рахунку № [NUMBER] на картковий рахунок № [NUMBER] , що належить [PERSON] було перераховано кошти в сумі 8717,00 грн. (з яких 17,00 грн. - комісія банку) з призначенням платежу: ТСО, поповнення карти/рахунку. Згідно відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, 19.11.2018 до ЄДРПОУ було внесено запис № 22670000000006039 про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця [PERSON] , місцезнаходження: [ADDRESS] ; основний вид діяльності: 69.10 Діяльність у сфері права. Згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань № 1005767904 від 20.09.2019 до ЄДРПОУ було внесено запис № 10711020000044802 від 11.09.2019 про державну реєстрацію юридичної особи - Товариства з обмеженою відповідальністю «Одеський центр правового захисту» (скорочене найменування: ТОВ «Одеський центр правового захисту»), ідентифікаційний код: 43226743; місцезнаходження: 04080, м. Київ, вул. Вікентія Хвойки, буд. 10; основний вид діяльності: 69.10 Діяльність у сфері права; учасник та керівник: [PERSON] ; тел. [NUMBER] . Згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань № 1006929581 від 21.07.2020 до ЄДРПОУ було внесено зміни до відомостей про Товариство з обмеженою відповідальністю «Одеський центр правового захисту», а саме: 30.06.2020 за № 10711070001044802 - зміна складу та інформації про засновників (змінено на засновника [PERSON] ); 10.07.2020 за № 10711050003044802 - зміна повного найменування, зміна скороченого найменування, інші зміни (змінено на Товариство з обмеженою відповідальністю «Центр правової допомоги у місті Київ» (скорочене найменування: ТОВ «Центр правової допомоги у м. Київ»); 21.07.2020 за № 10711070004044802 - зміна керівника юридичної особи (змінено на [PERSON] ). Жодних дій, які б свідчили про припинення юридичної особи відповідача-2 шляхом реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення), заміни кредитора в зобов`язанні, заміни особи у відносинах, у розумінні положень ст. 55 ЦПК України, не відбулося, позаяк рішеннями відповідача-2 було лише перейменовано Товариство з обмеженою відповідальністю «Одеський центр правового захисту» на Товариство з обмеженою відповідальністю «Центр правової допомоги у місті Київ», змінено склад учасників та керівництво. Зміна назви юридичної особи не тягне на собою правонаступництва у зв`язку з відсутністю нового учасника цивільних відносин, якому мають перейти права та обов`язки особи, яка вибула, а є лише підставою для проведення державної реєстрації змін до відомостей про юридичну особу, що містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань. Таким чином, оскільки сама лише зміна найменування юридичної особи не означає припинення юридичної особи шляхом реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення), заміни кредитора в зобов`язанні чи заміни особи у відносинах, які породжують правонаступництво та наслідком чого є залучення правонаступника відповідного учасника справи, суд не вбачає підстав для застосування у даній справі положень ст. 55 ЦПК України. З листа вих. №67/1098 від 28.10.2019, наданого Інститутом електрозварювання ім. Є.О. Патона Національної академії наук України, вбачається, що між Інститутом та Товариством з обмеженою відповідальністю «Одеський центр правового захисту», код ЄДРОПУ 43226743, було укладено договір № 1727/А від 01.09.2019 про строкове платне користування майном за адресою: м. Київ, вул. Антоновича, 58, 5 поверх, на строк до 31.12.2020. 25.11.2019 позивач направила на адресу місцезнаходження відповідачів цінним листом з описом № 0911209671215 та № 0911209671223 досудову вимогу (претензію) про повернення коштів в сумі 9000,00 грн., сплачених за договором № 17001901 від 17.09.2019 про надання правової допомоги/юридичних послуг. Вказані поштові відправлення повернулись позивачу через неможливість її вручення адресатам, що підтверджується трекінгом відправлень Укрпошти № 0911209671215 та № 0911209671223. Із встановлених судом обставин слідує, що між позивачем та відповідачем-1 склалися договірні правовідносини у сфері надання послуг, які регулюються нормами Цивільного кодексу України. Згідно зі ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно із статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Згідно із статтею 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання. Відповідно до статті 903 ЦК України у випадку, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. У разі неможливості виконати договір про надання послуг, що виникла не з вини виконавця, замовник зобов`язаний виплатити виконавцеві розумну плату. Якщо неможливість виконати договір виникла з вини замовника, він зобов`язаний виплатити виконавцеві плату в повному обсязі, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі ст. 907 ЦК України договір про надання послуг може бути розірваний, у тому числі шляхом односторонньої відмови від договору, в порядку та на підставах, встановлених цим Кодексом, іншим законом або за домовленістю сторін. Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У разі розірвання договору внаслідок істотної зміни обставин суд, на вимогу будь-якої із сторін, визначає наслідки розірвання договору виходячи з необхідності справедливого розподілу між сторонами витрат, понесених ними у зв`язку з виконанням цього договору (ч.3 ст. 652 ЦК України). Обґрунтовуючи позов, позивач, як на підставу розірвання договору у відповідності до ч.2 ст. 651 ЦК України, послалась на невиконання відповідачами своїх зобов`язань за договором, що значною мірою позбавило її того, на що вона розраховувала при укладенні договору, а саме на отримання кваліфікованої, оперативної правової допомоги і правого супроводу у питанні оскарження дій співробітників компетентних органів Республіки Кіпр відносно позивача та повернення їй вилученого паспорту громадянина України для виїзду за кордон. При цьому, позивач зазначає, що зі свого боку належним чином виконала свої зобов`язання за договором, в тому числі своєчасно та в повному обсязі сплатила винагороду. Зі змісту договору вбачається, що відповідач-1 зобов`язався надати позивачу юридичні послуги, які полягали у правовому аналізі ситуації замовника, підборі нормативно-правових актів, виїзді юриста (п. 1.2., п. 3.5. договору). Вказані види послуг можуть надаватись будь-якою особою, яка має відповідну фахову підготовку та не потребують наявності у виконавця послуг спеціальної ліцензії (дозволу) або права на заняття адвокатською діяльністю. Твердження позивача про відсутність у відповідача-1 фахової підготовки у сфері права не підтверджені належними доказами, отже відхиляються судом за недоведеністю. Твердження позивача про відсутність у відповідача-1 права на заняття адвокатською діяльністю відхиляються судом, оскільки предметом спірного договору не є послуги, які в силу ч. 3 ст. 131-2 Конституції України можуть надаватись виключно адвокатами (представництво іншої особи в суді, а також захист від кримінального обвинувачення). З відомостей з ЄДРПОУ вбачається, що на дату укладення спірного договору основним видом діяльності відповідача-1 була діяльність у сфері права (клас економічної діяльності 69.10), який згідно із ДК 009:2010 «Класифікація видів економічної діяльності» включає, зокрема, й загальні консультації та складання юридичних документів. До позовної заяви додано копії заяв, які за визнанням позивача були складені відповідачем на виконання договору № 17001901 від 17.09.2019 та подані до Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, Міністерства закордонних справ України та Консульського відділу Посольства Республіки Кіпр в Україні. Вказаним спростовується твердження позивача про невиконання відповідачами зобов`язань за договором та ненадання послуг. Досягнення позитивного результату для позивача не входило до предмету договору та до обов`язків виконавця. Навпаки, п. 2.1.4. договору передбачено, що виконавець не надає, а замовник не має права вимагати від виконавця запевнення і різні гарантії позитивного результату щодо юридичних послуг, що входять в предмет цього договору, крім гарантій сумлінного виконання своїх обов`язків з надання замовнику якісної юридичної (правової) допомоги. Стверджуючи про повне виконання своїх платіжних зобов`язань за договором, позивач не надала суду належних та допустимих доказів на підтвердження цієї обставини. Нормами глави 48 Цивільного кодексу України визначено такі принципи (умови) належного виконання зобов`язання: виконання зобов`язання належними сторонами (ст. 527 ЦК України); виконання у належний спосіб (ст. 529 ЦК України); належний строк (термін) виконання зобов`язанням (ст. 530 ЦК України); належне місце виконання зобов`язанням (ст. 532 ЦК України), а також щодо належного предмета. Із встановлених судом обставин вбачається, що позивач лише частково виконала свої зобов`язання за договором, сплативши готівкою відповідачу-1 кошти в сумі 300,00 грн., в той час як договором було передбачено сплату 9000,00 грн. в строк - 17.09.2019. Суд відхиляє доводи позивача про сплату нею решти 8700,00 грн. за договором № 17001901 від 17.09.2019 в безготівковій формі на підставі квитанції ПриватБанку № BASS_9933902809 від 17.09.2019, оскільки: 1) платіж здійснений не позивачем, а іншою особою; 2) платіж здійснений на користь іншої особи, яка не є стороною договору та за реквізитами, які не зазначені в договорі; 3) призначення платежу не вказує на оплату послуг за спірним договором. Умови договору №17001901 від 17.09.2019 передбачають сплату коштів на розрахунковий рахунок виконавця або готівкою безпосереднього виконавцю - ФОП [PERSON] (п. 3.8.). Матеріали справи не містять доказів, що на момент виникнення спірних правовідносин (укладення договору № 17001901 від 17.09.2019, сплати позивачем коштів 17.09.2019 в сумі 8700,00 грн.) [PERSON] був працівником чи представником відповідача-1 чи відповідача-2, уповноваженим на ведення переговорів, укладення договорів та прийняття коштів, у зв`язку з цим суд відхиляє доводи позивача про внесення коштів на картковий рахунок [PERSON] є належним виконанням договору № 17001901 від 17.09.2019. Отже, позивачем не доведено належне виконання своїх зобов`язань за договором № 17001901 від 17.09.2019, що є підставою для призупинення виконавцем надання послуг за договором (п. 2.3.3. договору ) або односторонньої відмови від договору (п. 4.2.). Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для розірвання договору № 17001901 від 17.09.2019 на підставі ч. 2 ст. 651 ЦК України, оскільки позивачем не надано доказів на підтвердження невиконання умов договору відповідачем-1, у зв`язку з чим у задоволенні відповідної позовної вимоги слід відмовити. Стосовно позовної вимоги про стягнення з відповідача-2 грошових коштів в сумі 9914,79 грн. суд також не вбачає підстав для її задоволення, оскільки позивачем не підтверджено належними і допустимими доказами факту виникнення у відповідача-2 зобов`язань за договором № 17001901 від 17.09.2019. Судом встановлено, що договір № 17001901 від 17.09.2019 укладено позивачем з відповідачем-1, а відповідач-2 не є зобов`язаною стороною за вказаним договором., Суд відхиляє доводи позивача про надання відповідачем-2 первинної консультації за спірним договором, укладення договору у приміщенні, що орендується відповідачем-2, за повного організаційно-технічного сприяння його співробітників, на офіційному бланку з логотипом відповідача-2, оскільки вказані доводи не підтверджені належними і допустимими доказами. Відповідно до ст. 647 ЦК України договір є укладеним у місці проживання фізичної особи або за місцезнаходженням юридичної особи, яка зробила пропозицію укласти договір, якщо інше не встановлено договором. Із встановлених судом обставин вбачається, що на момент укладення спірного договору зареєстрованим місцезнаходженням відповідача-1 була адреса: [ADDRESS] ; зареєстрованим місцезнаходженням відповідача-2 була адреса: 04080, м. Київ, вул. В. Хвойки, буд. 10. Спірний договір не містить відомостей про місце його укладення, а зазначена у верхній частині першого аркуша договору адреса: 03150, Київ, Антоновича 58 не свідчить про знаходження за вказаною адресою лише відповідача-2. З листа Інституту електрозварювання ім. Є.О. Патона Національної академії наук України вих. № 67/1098 від 28.10.2019 вбачається, що будівля по [ADDRESS] є багатоповерховою і що частина цієї будівлі, а саме 5-й поверх, була надана у строкове платне користування Товариству з обмеженою відповідальністю «Одеський центр правового захисту», код ЄДРОПУ 43226743, на підставі договору № 1727/А від 01.09.2019. Однак ні з вказаного листа, ні з інших наявних у справі доказів неможливо становити, що Інститут є єдиним власником будівлі по [ADDRESS] і лише він володіє виключними правами на передачу приміщень у вказаній будівлі у користування іншим особам. Крім того, сумнівною видається можливість укладення 01.09.2019 Товариством з обмеженою відповідальністю «Одеський центр правового захисту» договору № 1727/А з огляду на те, що вказане товариство було зареєстроване в ЄДРПОУ 11.09.2019 згідно запису № 10711020000044802, отже до вказаної дати воно не мало цивільної правоздатності та не могло укладати будь-які договори, оскільки в силу ч. 4 ст. 91 ЦК України цивільна правоздатність юридичної особи виникає з моменту її створення, а відповідно до ч. 4 ст. 87 ЦК України юридична особа вважається створеною з дня її державної реєстрації. Отже, саме по собі зазначення у спірному договорі адреси: [ADDRESS] не свідчить, що договір було укладено за вказаною адресою, а тим більше, що стороною вказаного договору було ТОВ «Одеський центр правового захисту». Не свідчить про вказану обставину і наявність у верхній частині першого аркуша договору графічного зображення терезів разом зі словосполученням «Центр Правової Допомоги», тел. [NUMBER] ; [NUMBER] - відділ контролю якості; веб-сайт: urisconsult.com.ua; електронна скринька: [INFO] , оскільки позивачем не доведено, а судом не встановлено, що вказані зображення та засоби зв`язку належать відповідачу-2. Крім того, вказані відомості не є визначальними при укладенні договору, а визначальним є воля певної особи (фізичної чи юридичної) на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, яка у разі укладення договору у письмовій формі засвідчується підписом сторони договору (ч. 2 ст. 207 ЦК України). Із встановлених судом обставин вбачається, що сторонами договору є [PERSON] як замовник, що засвідчено її підписом на договорі, та ФОП [PERSON] як виконавець, що засвідчено його підписом і печаткою на договорі. Відповідач-2 не є ані стороною договору, ані надавачем послуг чи отримувачем коштів за договором. Отже, саме позивач та відповідач-1 є учасниками цивільно-правових відносин та носіями прав і обов`язків, що випливають з договору № 17001901 від 17.09.2019 про надання правової допомоги/юридичних послуг, відповідно, саме відповідач-1 є належним відповідачем за вимогами позивача у даному спорі. У постанові Верховного Суду від 25.07.2018 у справі № 462/3355/16-ц зазначено, що неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві. У пункті 39 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.02.2020 у справі № 304/284/18 зазначено, що належним відповідачем має бути така особа, за рахунок якої можливо задовольнити позовні вимоги. Суд захищає порушене право чи охоронюваний законом інтерес позивача саме від відповідача (близькі за змістом висновки сформульовані у пункті 7.17 постанови Великої Палати Верховного Суду від 25.06.2019 у справі № 910/17792/17). Якщо позовна вимога заявлена до особи, яка не є учасником спірних правовідносин (тобто, не до тієї особи, яка має відповідати за цією вимогою), така особа є неналежним відповідачем. Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. Вказаний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17.04.2018 у справі № 523/9076/16-ц. При цьому, якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі (ч. 2 ст. 51 ЦПК України). Слід зазначити, що суд позбавлений можливості замінювати неналежного відповідача чи залучати співвідповідача за власною ініціативою, така заміна можлива виключно за клопотанням позивача, оскільки тільки він вправі розпоряджатись своїми процесуальними правами. Суд, встановивши під час розгляду справи, що позов заявлено до неналежного відповідача, відмовляє у задоволенні такого позову. Тобто, пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову. Відповідна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 17.04.2018 у справі № 523/9076/16-ц та від 30.01.2019 у справі №552/6381/17. За вказаних обставин, враховуючи, що позивач пред`явив позовну вимогу про стягнення коштів за договором № 17001901 від 17.09.2019 до ТОВ «Одеський центр правового захисту», яке не є ані стороною спірного договору, ані надавачем послуг чи отримувачем коштів, тобто, не до тієї особи, яка має відповідати за цією вимогою, тобто до неналежного відповідача у справі, суд дійшов висновку, що у задоволенні зазначеної позовної вимоги слід відмовити. З цих підстав суд не вбачає необхідності надавати оцінку іншим аргументам та доказам сторін, оскільки пред`явлення позовної вимоги до неналежного відповідача є самостійною та достатньою підставою для відмови у задоволенні такої позовної вимоги. У зв`язку з відмовою у задоволенні позову суд, на підставі ч. 1, п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, відмовляє у стягненні з відповідача на користь позивача судових витрат. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed