Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-27 00:00:00

05 жовтня 2020 року позивач звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська із позовом до [PERSON] , вона же в інтересах неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, орган опіки та піклування Новокодацької районної у місті Дніпрі ради про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що йому на праві власності належить житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] . За вказаною адресою зареєстровані громадяни: [PERSON] , [INFO] , уповноважений власник, зареєстрований з 22.10.1988р.; [PERSON] , [INFO] син власника, зареєстрований з 10.02.2005р.; [PERSON] , [INFO] , невістка власника, зареєстрована з 16.11.2009р.; [PERSON] , [INFO] , онука власника, зареєстрована з 24.01.2017р.; [PERSON] , [INFO] , онук власника, зареєстрований з 24.01.2017р. Однак, ані Відповдіач , ані діти - [PERSON] та [PERSON] не проживають за вказаною адресою більше двох років без поважних причин, про що було складено акт від 01.09.2019р. Позивач зазначає, що [PERSON] являється дружиною його померлого сина - [PERSON] , померлого [INFO] , від шлюбу з яким у них народились діти - [PERSON] , 2010р.н., [PERSON] , 2016р.н. У 2017 році після смерті сина Позивача Відповідачка забрала дітей та виїхала з житлового будинка не повідомивши його про їх нове місце проживання. Враховуючи вищевикладене та посилаючись на обґрунтування позову позивач просить визнати [PERSON] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] такими, що втратили право користування житловим приміщенням, яке розташовано за адресою: [ADDRESS] , зі зняттям їх з реєстраційного обліку. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 09 жовтня 2020 року прийнято позов до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження із повідомленням (викликом) сторін. Представник позивача - адвокат Чіп Я.М. подав до суду письмову заяву про залишення без розгляду позовних вимог до неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Позовні вимоги до [PERSON] підтримує в повному обсязі та просить задовольнитию.Розгляд справи також просить провести без його участі та участі позивача, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Ухвалою суду від 28.01.2022 року позовні вимоги [PERSON] до неповнолітніх: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] залишено без розгляду. У судове засідання відповідач [PERSON] не з`явилась. Про день, місце та час розгляду справи повідомлялась належним чином. Про причини своєї неявки суд не повідомила. Відзив на позов не надала. Від представника третьої особи - органу опіки та піклування адміністрації Новокодацького району Дніпровської міської ради - Синько Т.М., надійшла заява про розгляд справи за відсутності представника, в якій представник просить ухвалити рішення відповідно до чинного законодавства. Згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). За згодою позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. У зв`язку з неявкою осіб, які приймають участь у справі, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Враховуючи викладене, суд вважає можливим провести розгляд справи на підставі наявних у ній даних та доказів. Суд, вивчивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи з наступних підстав. Встановлено, що на підставі договору про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинка на право особистої власності житловою площею не більше 60 кв.м. від 02.12.1982 року, зареєстрованого в реєстрі за №1-203, позивачу на праві власності належить житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] (а.с.14-15). Згідно довідки № 936 від 24.09.2020р. про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні осіб за адресою: [ADDRESS] , за вказаною адресою зареєстровані: [PERSON] , [INFO] , уповноважений власник, зареєстрований з 22.10.1988р.; [PERSON] , [INFO] син власника, зареєстрований з 10.02.2005р.; [PERSON] , [INFO] , невістка власника, зареєстрована з 16.11.2009р.; [PERSON] , [INFO] , онука власника, зареєстрована з 24.01.2017р.; [PERSON] , [INFO] , онук власника, зареєстрований з 24.01.2017р. (а.с.24). Але, судом встановлено, що діти [PERSON] та [PERSON] не значаться зареєстрованими за адресою: [ADDRESS] (а.с. 52-53). Із актів від 01.09.2019 року, від 01.10.2020 року, затверджених головою квартального комітету №10 Фоменко В.А., вбачається, що за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] та діти: [PERSON] , [PERSON] , фактично не проживають, їх особистих речей в будинку не має (а.с.31,32). [PERSON] дійсно зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с.54), але в зазначеному житловому буднику фактично не проживає, її особисті речі відсутні, а також відсутні речі дітей (а.с.31,32). Відповідно до ст. 41 Конституції України, право власності є непорушним. Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю і ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом, зокрема із правочинів, вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (ст. 328 ЦК України в редакції 2003 року). У відповідності до ст.. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно з ч.1 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Відповідно до ч.1 ст.6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов`язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. За змістом ч. 1 ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється, зокрема, на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Таким чином, рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, є самостійною та достатньою підставою дня зняття цієї особи з реєстрації. Аналогічний висновок щодо застосування норм права викладено у постанові Верховного Суду України від 16.01.2012р. №6-57цс11. Таким чином, оцінивши здобуті по справі докази, за своїм внутрішнім переконанням щодо їх належності допустимості, достовірності, а також достатності і взаємності зв`язку у сукупності, розглянувши спір в межах заявлених позовних вимог, суд приходить до висновку, що наявні правові підстави для задоволення позову в повному обсязі. Вирішуючи питання щодо судових витрат, згідно статті 141 ЦПК України суд приходить до висновку про необхідність стягнення із [PERSON] на користь Позивача (як платника) судового збору у розмірі 840,80 гривень.

Outcome: approved