Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-02 00:00:00

13 січня 2021 року та уточнено 15 вересня 2021 року [PERSON] , [PERSON] звернулися до Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області з позовом до відокремленого структурного підрозділу «П`ятихатська дистанція колії» Регіональної філії «Придніпровська залізниця» публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», виконкому Центрально-Міської у місті Кривому Розі районної ради про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю. Позовна заява мотивована тим, що з 1975 року позивачі добросовісно, відкрито та безперервно проживають у житловому приміщенні площею 69 кв.м, що розташоване за адресою: [ADDRESS] . Підставою користування вказаним житлом є ордер на надання житлової площі, виданий П'ятихатською дистанцією колії Придніпровської залізниці від 16.01.1975. Після виходу на пенсію [PERSON] неодноразово зверталася до керівництва П'ятихатської дистанції колії Криворізького відділення Придніпровської залізниці з проханням про дозвіл на приватизацію майна. В 2002 році начальник П'ятихатської дистанції колії Лихошерст В.В. надав згоду на приватизацію, проте жодних рішень на реалізацію цієї згоди отримано не було. В 2018 році на чергове звернення позивача, було отримано відповідь від Регіональної філії «Придніпровська залізниця» ПАТ «Українська залізниця» з інформацією про те, що на балансі Придніпровської залізниці зазначеного майна немає, та Придніпровська залізниця не володіє, не користується і не розпоряджається цим майном. Позивачі відкрито, безперервно володіють житлом більше 45 років, на вказане майно не претендують інші особи, а тому посилаючись на вищевикладені обставини просили суд задовольнити позовну заяву. Ухвалою суду від 10.08.2021 залучено до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - [PERSON] . Позивачі у судове засідання не з`явилися, надали суду заяви про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримують у повному обсязі. Представник відповідача відокремленого структурного підрозділу «П`ятихатська дистанція колії» Регіональної філії «Придніпровська залізниця» публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» Матченко В.М. у судове засідання не з`явилася, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позов визнає. Представник відповідача виконкому Центрально-Міської у місті Кривому Розі районної ради Туміш К.О. надала суду заяву про розгляд справи без участі представника виконкому, просить суд винести законне рішення за умови доведення усіх обставин справи. Третя особа, яка не заявляє самостійний вимог щодо предмету спору [PERSON] у судове засідання не з`явилася, про час, день та місце слухання справи повідомлялася належним чином. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що 16.01.1975 [PERSON] видано ордер на проживання, за адресою: [ADDRESS] , та яка заявою від 01.04.2002 зверталася до начальника П'ятихатської дистанції колії з проханням надати дозвіл на приватизацію квартири (а.с.15, 16). [PERSON] , [PERSON] зареєстровані та проживають за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копіями паспортів та домовою книгою (а.с.9-14). Згідно відомостей поверхового плану та експлікації внутрішніх площ до плану житлового будинку, квартира за адресою: [ADDRESS] , складається з 6/10 часток будинку № А-1 загальною площею 69 кв.м, житловою площею 34,5 кв.м, які складаються з приміщень: кімната 1-5 площею 9,9 кв.м, кімната 1-4 площею 16,6 кв.м, кімната 1-3 площею 8 кв.м, коридор 1,2 площею 5,7 кв.м, кухня 1.1 площею 10,1 кв.м, веранда 1-І площею 13,3 кв.м, коридор 1-ІІ площею 5,4 кв.м, а також літньої кухні «В» загальною площею 19,7 кв.м, та сараю «Д» площею 5,7 кв.м (а.с.17, 18). Листом головного інженера - першого заступника директора регіональної філії «Придніпровська залізниця» ПАТ «Укразалізниця» від 16.03.2018 [PERSON] роз`яснено, що на балансі регіональної філії «Придніпровська залізниця» ПАТ «Укразалізниця» об`єктів нерухомого майна за адресою: м. Кривий Ріг, залізнична казарма 57 км, немає. Об`єкти за вказаною адресою також не значаться і серед майна Державного підприємства «Придніпровська залізниця», переданого до статутного капіталу ПАТ «Українська залізниця» та закріпленого за ПАТ «Українська залізниця» на праві господарського відання, що затверджено Міністерством інфраструктури 18.08.2015 (а.с.25). Також, згідно листа в.о. начальника П'ятихатської дистанції колії від 06.06.2019 № 1603, встановлено, що залізнична казарма 57 км м. Кривий Ріг на балансі структурного підрозділу «П'ятихатська дистанції колії» не перебуває (а.с.27). Відповідно до положень статті 344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Правовий інститут набувальної давності опосередковує один із первинних способів виникнення права власності, тобто це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, воно ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у частині першій статті 344 Цивільного кодексу України, а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду (юридична легітимація). Так, набути право власності на майно за набувальною давністю може будь-який учасник цивільних правовідносин, якими за змістом статті 2 Цивільного кодексу України є фізичні особи та юридичні особи, держава Україна, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, іноземні держави та інші суб`єкти публічного права. Проте не будь-який об`єкт може бути предметом такого набуття права власності. Право власності за набувальною давністю можна набути виключно на майно, не вилучене із цивільного обороту, тобто об`єкт володіння має бути законним. Вказаний висновок узгоджений з постановою Верховного Суду від 10 лютого 2020 року у справі № 923/82/19. Починаючи з 1975 року по теперішній час позивачі проживають за адресою:[ADDRESS] , обслуговують квартиру, користуються нею відкрито та безперервно, а також сплачують комунальні послуги за вказаною адресою, що підтверджується договором про надання послуг централізованого постачання холодної води і водовідведення, та договором про користування електричною енергією для побутових споживачів (а.с. 19-23, 59-60). У пункті 9 постанови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» роз`яснено, що при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховували факт знаходження майна в її володінні; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено. Саме такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 29 березня 2018 року у справі № 175/4741/16. Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК України, а також частини четвертої статті 344 ЦК України, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Статтею 1 Першого протоколу до конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини 1950 року та основоположних свобод. Першого протоколу та протоколів № 2, 4. 7. та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Отже, оцінивши надані докази в їх сукупності, враховуючи те, що позивачі добросовісно заволоділи чужим майном і понад 10 років продовжують відкрито, добросовісно та безперервно користуватися квартирою за адресою: [ADDRESS] . Вони підтримують житло в належному стані, сплачують житлово-комунальні послуги, а також приймаючи до уваги те, що в даний час відсутній власник житла, оскільки залізниця, яка надавала житло своїм співробітникам, та органи місцевого самоврядування, на чиї території вказане майно розташоване не визнають себе власниками і не здійснюють будь-яких повноважень власника по відношенню до житла, тому суд вважає позовні вимоги позивачів обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved