Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-23 00:00:00

07 червня 2021 року ОСББ «Робоча 71» звернулося до суду із позовом до відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] із вимогою про солідарне стягнення заборгованості із сплати внесків на утримання будинку у розмірі 8116 гривень 40 копійок, судових витрат у розмірі 2270 гривень та витрат на правову допомогу у розмірі 6000 гривень (а. с. 1-8). В обґрунтування позовних вимог зазначено, що відповідно до вимог п. 2 розділу І Статуту ОСББ «Робоча 71», затвердженого загальними зборами співвласників багатоквартирного будинку «Робоча 71» протоколом № 2 від 02 серпня 2017 року, об`єднання діє відповідно до Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку», чинного законодавства України та Статуту. Так, п. 1 розділу ІІ Статуту визначено, що метою створення ОСББ є забезпечення і захист прав співвласників, дотримання ними своїх обов`язків, належне утримання та використання спільного майна будинку, забезпечення своєчасного надходження коштів для сплати всіх платежів передбачених законодавством та цим Статутом. Протоколом № 2 загальних зборів ОСББ «Робоча 71» від 05 грудня 2015 року було встановлено розмір щомісячних внесків на утримання будинку і прибудинкових територій (квартплата з 01 січня 2016 року по 01 березня 2016 року 1,5 грн/кв.м., з 01 березня 2016 року по 01 серпня 2016 року 1,7 грн/кв.м., з 01 вересня 2016 року по 31 березня 2017 року - 2,00 грн/кв.м.). Протоколом № 1 загальних зборів ОСББ «Робоча 71» від 25 лютого 2017 року було встановлено розмір щомісячних внесків на утримання будинку і прибудинкових територій у розмірі 2,50 грн/кв.м. для квартир, що знаходяться на першому поверсі, так як у відповідача. Протоколом № 1 загальних зборів ОСББ «Робоча 71» від 06 червня 2018 року було встановлено розмір щомісячних внесків на утримання будинку і прибудинкових територій у розмірі 5,00 грн/кв.м. Вказано, що відповідачі проживають у кв. [ADDRESS] , тому є споживачами послуг ОСББ «Робоча 71», та у період часу з 31 січня 2016 року по 31 грудня 2020 року сплачували внески на утримання будинку не в повному обсязі. Таким чином, за вказаний період часу за ними утворилася заборгованість перед позивачем у розмірі 6902 гривні. Вказана заборгованість відповідачами не погашена, вона на разі об`єктивно існує і не може бути списана, оскільки утримання будинку та прибудинкової території здійснюється всіма співвласниками у рамках затвердженого кошторису. Позивачем на адресу відповідачів неодноразово направлялися вимоги про сплату заборгованості та акти звірки взаємних розрахунків за період заборгованості з січня 2016 року по січень 2021 року, проте незважаючи на такі дії позивача, заборгованість жодним з відповідачів сплачена не була. Тому, позивач вимушений звернутися із вказаним позовом до суду, в якому він прохає стягнути із відповідачів заборгованість, що утворилася за ними за період часу з листопада 2017 року по грудень 2020 року, у розмірі 8116 гривень 40 копійок з яких: сума основного боргу - 6902 гривні, інфляційні витрати 844 гривні 90 копійок, 3% річних 369 гривень 50 копійок, судовий збір у розмірі 2270 гривень разом із витратами на правову допомогу у розмірі 6000 гривень (а. с. 1-8). Ухвалою суду від 23 червня 2021 року у справі відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін та призначено судове засідання на 11 годину 00 хвилин 09 серпня 2021 року (а. с. 145), копія якої надіслана учасникам справи 12 липня 2021 року за вихідним № 15342/21-вих/2/204/1584/21 (а. с. 147) та яка ними отримана 30 липня 2022 року, підтвердженням чого є рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення (а. с. 155-158). 26 жовтня 2021 року на адресу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська відповідачами подано спільне клопотання про відмову в задоволенні позову в повному обсязі (а. с. 173-176). В обґрунтування клопотання зазначено, що жодних вимог позивача про сплату заборгованості, актів звірки взаємних розрахунків та квитанцій вони не отримували. Вказали, що з наданих позивачем накладних № № 4909400969810 ( [PERSON] ), 4909400969801 ( [PERSON] ), 4909400969798 ( [PERSON] ), 4909400969780 ( [PERSON] ) вбачається, що позивач в них вказав один номер телефону для всіх відповідачів [NUMBER] , який не належить жодному з них. Натомість, вказаний номер телефону належить одному з працівників позивача, бухгалтеру [PERSON] , що підтверджується протоколом зборів № 1 від 25 лютого 2017 року. При цьому, вказали, що в будинку відсутні поштові скриньки, а свідомо вказані позивачем невірні номери телефонів відповідачів позбавили їх можливості отримати вказану поштову кореспонденцію, бо на телефонні дзвінки відповідала працівниця позивача. Вказане свідчить про удавання позивачем направлення на адресу відповідачів вказаних вимог та актів звірки. Щодо витрат на правову допомогу відповідачами вказано, що позивачем до договору про надання правової допомоги надано акти виконаних робіт, з яких вбачається, що відповідачами у них значиться [PERSON] , а не [PERSON] . Крім того, вказано на те, що у позовній заяві позивач прохає стягнути витрати на правову допомогу у розмірі 6000 гривень, натомість в актах виконаних робіт вказана сума 12000 гривень, тобто позовні вимоги не співпадають із розрахунками. Вважають, що вказане свідчить про недостовірність відомостей позивача щодо витрат на правову допомогу і є здирництвом по відношенню до них, а тому не може бути прийняте судом до уваги у якості доказів на правову допомогу. Також вказано, що розрахунок стягнення з відповідачів 3 % річних та інфляційних витрат позивачем здійснено без врахування Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19) від 17 березня 2020 року № 530-ІХ та Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо підтримки платників податків на період здійснення заходів, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 17 березня 2020 року № 533-ІХ, якими на період дії карантину або обмежувальних заходів, пов`язаних із поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19) та протягом 30 днів з дня його відміни забороняється нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені) за своєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги. Щодо стягнення суми основного боргу відповідачами зазначено про те, що позивачем порушено строки позовної давності. Так, позивач звертається до суду із вказаним позовом із вимогою про стягнення заборгованості за період часу з листопада 2017 року по грудень 2020 року, при цьому, розрахунок заборгованості, надає починаючи з січня 2016 року, що не відповідає вимогам ст. 257 ЦПК України щодо загальної позовної давності, а відтак не може бути задоволений судом. Також вказано, що [PERSON] є працівником ДП «ВО ПМЗ ім. О.М. Макарова» та станом на 29 вересня 2021 року має невиплачену заробітну плату у сумі 89636 гривень, а [PERSON] не працює та перебуває на обліку в Дніпровському центрі зайнятості, та внаслідок стійкого порушення стану здоров`я потребує на постійній основі психологічної, соціальної та побутової реабілітації, значних зусиль та витрат на лікування, необхідних на відновлення попереднього стану. Разом з цим вказано, що [PERSON] працює в ТОВ «ПС ЗОШ «Прімус інтер парес скул» на посаді лікаря-педіатра та, за останні 11 місяців, отримала заробітну плату у розмірі 55435 гривень 87 копійок, що становить 5039 гривень 62 копійки на місяць, а [PERSON] має на утриманні малолітню доньку 2021 року народження та непрацюючу дружину. Тому прохають визнати позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню. Представник позивача адвокат Ганжа М.Г., у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій позовні вимоги підтримує в повному обсязі (а. с. 153). Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності (а. с. 199), в якій зазначила про те, що позовні вимоги не визнає в частині стягнення витрат на правову допомогу у розмірі 6000 гривень. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності (а. с. 200), в якій зазначив про те, що позовні вимоги не визнає в частині стягнення витрат на правову допомогу у розмірі 6000 гривень. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнали частково, зокрема, в частині суми основного боргу за останні 3 роки. Разом з цим, надали суду спільне клопотання відповідачів про розстрочення вказаних витрат на три роки (а. с. 205). Обґрунтування надали аналогічні тексту клопотання від 25 жовтня 2021 року. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення відповідачів, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням кожен окремо та в їх сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог з огляду на наступне. Судом встановлено, що 12 листопада 2015 року в Єдиному державному реєстрі про проведення державної реєстрації юридичної особи зареєстровано ОСББ «Робоча 71», що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а. с. 40). Протоколом № 2 загальних зборів ОСББ «Робоча 71» від 05 грудня 2015 року встановлено розмір щомісячних внесків на утримання будинку і прибудинкових територій (квартплата з 01 січня 2016 року по 01 березня 2016 року 1,5 грн/кв.м., з 01 березня 2016 року по 01 серпня 2016 року 1,7 грн/кв.м., з 01 вересня 2016 року по 31 березня 2017 року - 2,00 грн/кв.м.) (а. с. 32-33). Протоколом № 1 загальних зборів ОСББ «Робоча 71» від 25 лютого 2017 року було встановлено розмір щомісячних внесків на утримання будинку і прибудинкових територій у розмірі 2,50 грн/кв.м. для квартир, що знаходяться на першому поверсі, так як у відповідача (а. с. 34-35). Протоколом № 1 загальних зборів ОСББ «Робоча 71» від 06 червня 2018 року було встановлено розмір щомісячних внесків на утримання будинку і прибудинкових територій у розмірі 5,00 грн/кв.м. (а. с. 36-39). Відповідачі зареєстровані у квартирі [ADDRESS] , що підтверджується формою «А» реєстрації місця проживання (а. с. 10-11). Згідно з вимогами ст. ст. 12,\~13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до вимог\~ст. ст. 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Нормами ст.\~89\~ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Згідно з вимогами ч. 1\~ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Приписами п. 1 ч. 2\~ст.\~11\~ЦК України визначено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори. Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2\~ст. 14 ЦК України, цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї. Приписами ст.\~509\~ЦК України\~визначено, що\~зобов`язанням\~є правовідношення,\~в якому\~одна сторона\~(боржник)\~зобов`язана\~вчинити на\~користь другої\~сторони (кредитора)\~певну дію\~(передати\~майно,\~виконати роботу,\~надати послугу,\~сплатити гроші\~тощо)\~або утриматися\~від вчинення\~певної дії\~(негативне\~зобов`язання),\~а кредитор\~має право\~вимагати від\~боржника виконання\~його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених\~статтею 11\~цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Відповідно до вимог\~ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог\~ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 610 ЦК України\~передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Приписами ч. 1\~ст.\~612\~ЦК України визначено, що\~боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором. Нормами ст.\~319\~ЦК України\~визначено,\~що власник\~володіє,\~користується,\~розпоряджається своїм\~майном на\~власний розсуд та\~має право\~вчиняти щодо\~свого майна\~будь-які\~дії,\~які не\~суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Крім того, вимогами ч. 4 ст. 319 ЦК України визначено, що власність зобов`язує. Згідно з\~вимогами ч.\~1\~ст.\~5 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», спільне майно багатоквартирного будинку є спільною сумісною власністю співвласників. Приписами ст. 7 Закону України\~«Про особливості\~здійснення права\~власності у\~багатоквартирному будинку» визначено\~обов`язки співвласників\~багатоквартирного будинку,\~зокрема:\~забезпечувати належне\~утримання та\~належний санітарний,\~протипожежний і\~технічний стан\~спільного майна\~багатоквартирного будинку; забезпечувати\~технічне обслуговування\~та у\~разі необхідності\~проведення поточного\~і капітального\~ремонту спільного\~майна багатоквартирного\~будинку; використовувати\~спільне майно\~багатоквартирного будинку\~за призначенням; додержуватися\~вимог правил\~утримання багатоквартирного\~будинку і\~прибудинкової території,\~правил пожежної\~безпеки,\~санітарних норм; виконувати\~рішення зборів\~співвласників; забезпечувати\~додержання вимог\~житлового і\~містобудівного законодавства\~щодо проведення\~реконструкції,\~реставрації,\~поточного і\~капітального ремонтів,\~технічного переоснащення\~приміщень або\~їх частин; відшкодовувати\~збитки,\~завдані майну\~інших співвласників\~та спільному\~майну багатоквартирного\~будинку; додержуватися\~чистоти в\~місцях загального\~користування і\~тиші згідно\~з вимогами\~законодавства; забезпечувати\~поточний огляд\~і періодичне\~обстеження прийнятого\~в експлуатацію\~в установленому\~законодавством порядку\~багатоквартирного будинку\~протягом усього\~життєвого циклу\~будинку та\~нести відповідальність\~за неналежну\~експлуатацію згідно\~із законом; своєчасно сплачувати за спожиті житлово-комунальні послуги. Аналогічні обов`язки\~співвласників визначені\~ст.\~15 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку». Відповідно до вимог ч. 2 ст. 7 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», кожний співвласник несе зобов`язання щодо належного утримання, експлуатації, реконструкції, реставрації, поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення спільного майна багатоквартирного будинку пропорційно до його частки співвласника. Згідно з\~вимогами ч.\~2\~ст.\~12 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», витрати на управління багатоквартирним будинком розподіляються між співвласниками пропорційно до їхніх часток співвласника, якщо рішенням зборів співвласників або законодавством не передбачено іншого порядку розподілу витрат. З аналізу положень статей\~11,\~319,\~322,\~509,\~526 ЦК України, статей\~1,\~5,\~7,\~12 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», статей\~15,\~20,\~22 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку»\~в їх системному взаємозв`язку вбачається, що кожний власник квартири у багатоквартирному будинку є одночасно співвласником спільного майна такого будинку, зокрема, приміщень загального користування та прибудинкової території, який має обов`язок щодо утримання зазначеного майна. Обов`язок утримання зазначеного майна виникає у співвласників багатоквартирного будинку безпосередньо з актів цивільного законодавства. При цьому витрати на утримання спільного майна у багатоквартирному будинку, витрати на оплату комунальних послуг (централізованого опалення) щодо нього входять до складу витрат на управління багатоквартирним будинком та, якщо рішенням зборів співвласників або законодавством не передбачено іншого порядку розподілу витрат, розподіляються між співвласниками пропорційно до їхніх часток співвласника, незалежно від факту використання ними належної їм квартири (нежитлового приміщення) та спільного майна, а також членства в об`єднанні співвласників багатоквартирного будинку. Приписами ч. 3 ст.\~12\~Закону України\~«Про особливості\~здійснення права\~власності у\~багатоквартирному будинку» передбачено, що невикористання власником належної йому квартири чи нежитлового приміщення або відмова від використання спільного майна не є підставою для ухилення від здійснення витрат на управління багатоквартирним будинком. Вимогами ст.\~15\~Закону України\~«Про об`єднання\~співвласників багатоквартирного\~будинку»,\~з-поміж\~іншого,\~встановлено,\~що співвласник\~зобов`язаний своєчасно і в повному обсязі сплачувати належні внески і платежі. Аналогічна норма міститься і в ст. 7 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку». Вимогами ч.\~1\~ст.\~13 ЦПК України\~визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Так, позивач в позовній заяві зазначає про стягнення з відповідачів заборгованості зі сплати внесків на утримання будинку та прибудинкової територій за період часу з листопада 2017 року по грудень 2020 року (а. с. 1-8). При цьому, з вказаною позовною заявою до суду він звернувся лише у червні 2021 року. В той же час, на підтвердження позовних вимог, позивачем надано таблицю розрахунків (а. с. 43-45), з якої вбачається, що позивачем здійснювалися нарахування відповідачам сум щомісячних внесків на утримання будинку і прибудинкової територій у період часу з 31 січня 2016 року по 31 грудня 2020 року, включно, та, за останніми рахується заборгованість у розмірі 6902 гривні. Також з даної таблиці вбачається, що позивачем здійснено розрахунок 3% річних та інфляційних нарахувань відповідачам за період часу з листопада 2017 року грудень 2020 року. З огляду на викладене, враховуючи те, що відповідачі належним чином не виконували своїх обов`язків щодо оплати наданих позивачем житлово-комунальних послуг, внаслідок чого за ними утворилась заборгованість за надані житлово-комунальні послуги у визначеному позивачем розмірі, позовні вимоги в частині стягнення внесків є обґрунтованими, але підлягають частковому задоволенню з огляду на наступне. Приписами ст. 257 ЦК України визначено строк загальної позовної давності тривалістю у три роки. Вимогами ч. 2 ст. 258 ЦК України встановлено спеціальну позовну давність, зокрема до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) - тривалістю в один рік. Статтею 253\~ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Початок перебігу позовної давності визначається статтею 261 ЦК України. Так, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила, а за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Оскільки заборгованість за житлово-комунальні послуги нараховувалась позивачем щомісяця, то перебіг загальної позовної давності слід рахувати для кожного щомісячного платежу окремо. З тих підстав, що відповідачами заявлено про застосування строків позовної давності щодо позовних вимог, які виходять за її межу, суд вважає за необхідне застосувати позовну давність до вимог в частині стягнення основного боргу за період часу з листопада 2017 року по травень 2018 року включно, у зв`язку зі спливом строків позовної давності, оскільки позивач з даним позовом звернувся до суду в червні 2021 року, тобто після спливу вказаного строку. З огляду на викладене, враховуючи те, що відповідачі належним чином не виконували своїх обов`язків щодо оплати наданих позивачем житлово-комунальних послуг, приймаючи до уваги пропущення позивачем строків позовної давності за платежами у період часу з листопада 2017 року по травень 2018 року включно, суд доходить висновку, що з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню заборгованість зі сплати внесків на утримання багатоквартирного будинку за період часу з червня 2018 року по грудень 2020 року включно, у сумі 6191 гривня 50 копійок, виходячи із розрахунку 101,50 гривень (за червень 2018 року) + 203 гривень * 30 місяців (за липень 2018 року - грудень 2020 року). Щодо стягнення інфляційних витрат та 3% річних, суд зазначає наступне. Відповідно до\~вимог ст.\~610\~ЦК України,\~порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з вимогами ч. 1\~ст. 612 ЦК України,\~боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Нормами ст. 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Приписами ст. 549 ЦК України визначено поняття неустойки. Так, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є\~неустойка,\~що обчислюється\~у відсотках\~від суми\~невиконаного або\~неналежно виконаного\~зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Разом з цим, вимогами ч. 2 ст. 258 ЦК України встановлено спеціальну позовну давність, зокрема до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) - тривалістю в один рік. Натомість, з наданого позивачем розрахунку (а. с. 43-45) вбачається, що розрахунок 3 % річних та інфляційних витрат ним проведено за період часу з листопада 2017 року по грудень 2020 року, тобто з порушенням строків позовної давності, а тому позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню. Відповідно до\~вимог ст. 141 ЦПК України,\~\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позивачем заявлено позовні вимоги на суму 8116 гривень 40 копійок, а задоволено судом на суму 6191 гривня 50 копійок, що становить 76,2 % заявлених позовних вимог, то з відповідачів на користь позивача повинно бути стягнуто судовий збір у розмірі 432 гривні 91 копійка з кожного, виходячи із розрахунку 2\~270 гривень *76,2%/100%/4. З огляду на викладене, з урахуванням складного матеріального становища відповідачів, суд вважає за необхідне відстрочити виконання даного рішення строком на 12 місяців від дати набрання ним законної сили. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: partial