Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-26 00:00:00

26 грудня 2019 року в провадження суду надійшла позовна заява Акціонерного Товариства КБ «ПриватБанк» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості, відправлена поштовим зв`язком 17 грудня 2019 року. В обґрунтування позову позивач зазначив, що АТ КБ "ПриватБанк" та [PERSON] 28 квітня 2007 року уклали кредитний договір 70003. Згідно вказаного договору позивач зобов`язався надати [PERSON] кредит у розмірі 81 543 гривні на строк до 10 листопада 2018 року, а відповідач зобов`язалася повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлені кредитним договором. Відповідно до договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, [PERSON] повинна надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно кредитного договору. У разі порушення зобов`язання за кредитним договором, відповідач сплачує банку відсотки за користування кредитом у подвійному розмірі на місяць, нараховані від суми непогашеної в строк заборгованості за кредитом. Позивач свої зобов`язання за договором та угодою виконав, видавши відповідачу кредит у розмірі 81 543 гривні. В порушення умов кредитного договору, [PERSON] свої зобов`язання не виконала, а саме: не здійснювала погашення заборгованості за кредитом у встановленому договором порядку та строки. У зв`язку із зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором відповідач станом на 30 жовтня 2019 року має заборгованість в розмірі 286 598,65 гривень, яка складається із: - 64 578,76 гривень - заборгованість за кредитом (тілом кредиту), - 1 342,46 гривень - заборгованість по відсотках за користування кредитом, - 206 077,49 гривень - пеня за несвоєчасність виконання зобовязання за договором, а також штрафи відповідно до договору: - 1 000,00 гривень - штраф (фіксована частина) - 13 599,94 гривень - штраф (процентна складова). В забезпечення виконання зобов`язання за договором 70003 було укладено договір поруки з поручителем [PERSON] в забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором [PERSON] . Відповідно до умов договору поруки, а саме: п.5, позивачем було направлено на адресу відповідачів письмову вимогу із зазначенням невиконаних зобов`язань за договором 70003. Згідно п.6 договору поруки, поручитель зобов`язаний виконати зобов`язання, зазначені в письмовій вимозі кредитора протягом п`яти календарних днів з моменту її отримання. Вказана вимога була залишена без задоволення. Просить суд стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за кредитним договором 70003 від 28 квітня 2007 року в розмірі 286 598,65 гривень, визначену станом на 30 жовтня 2019 року та судовий збір по справі. В судове засідання представник позивача не з`явився, надав заяву, в якій просить суд розглядати справу в його відсутність, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідачі в судове засідання не з`явилися, про дати розгляду справи повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили. 31 січня 2020 року відповідач [PERSON] подала суду заяву про застосування строків позовної давності та відзив на позовну заяву. Ухвалою Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 31 січня 2020 року відзив на позовну заяву відповідача [PERSON] було залишено без розгляду та повернуто відповідачу. 31 січня 2020 року [PERSON] та [PERSON] подали зустрічний позов до АТ КБ "ПриватБанк" про захист прав споживачів про визнання кредитного договору, договору поруки недійсним та договору іпотеки. Ухвалою Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 03 лютого 2020 року зустрічну позовну заяву було повернуто позивачам за зустрічним позовом та роз`яснено їх право на звернення до суду в загальному порядку з позовною заявою. Постановою Дніпровського апеляційного суду від 18 червня 2020 року апеляційну скаргу [PERSON] на ухвалу Першотравенського міського суду Дніпропетровської області про повернення без розгляду зустрічної позовної заяви було залишено без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін. Постановою Верховного Суду від 27 жовтня 2020 року касаційну скаргу [PERSON] на ухвалу Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 03 лютого 2020 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 18 червня 2020 року залишено без задоволення. 18 лютого 2020 року відповідач [PERSON] подав відзив на позовну заяву та заяву про застосування строків позовної давності. У відзиві зазначив, що стягнення пені у розмірі 206 077,49 гривень є неправомірним, до вимоги про стягнення неустойки застосовується позовна давність в один рік. Пеня нараховується на прострочену суму за період прострочення, що не може перевищувати 1 рік, на суму кожного простроченого платежу нараховується неустойка, позовна давність в один рік починає свій перебіг з дати прострочення такого платежу. Позивач нарахував пеню від загальної заборгованості за кредитним договором, в яку включив платежі, прострочені понад один рік. Строк кредитного договору від 28 квітня 2007 року закінчився 28 квітня 2012 року у відповідності до додатку №1, строк за договором від 12 листопада 2013 року про внесення змін до кредитного договору сплив 10 листопада 2018 року, тобто строк позовної давності стосовно пені позивачем було прострочено. Позивач нарахував пеню за кредитним договором та договором від 12 листопада 2013 року про внесення змін до кредитного договору у розмірі 206 077,49 гривень, що перевищує половину суми, одержаної споживачем за цим кредитом. Позивач звертається також із позовом про стягнення процентів від штрафу в розмірі 13 599,94 гривень, ця вимога не відповідає п.2 ст.550 ЦК України, де зазначається, що проценти на неустойку, різновидом якої є штраф, не нараховуються. Позивач просить стягнути штраф в розмірі 1 000 гривень, а штраф і пеня є різновидами неустойки, тобто позивач намагається двічі стягнути суми, що є юридичною відповідальністю - штраф та пеня. Між відповідачем та позивачем не домовлено про збільшення строку позовної давності та автоматичну пролонгацію договору, тому слід застосовувати загальний строк позовної давності. Строк позовної давності щодо повернення кредиту за договором 70003 від 28 квітня 2007 року розпочався 29 квітня 2012 року та закінчився 29 квітня 2012 року, за договором від 12 листопада 2013 року про внесення змін до кредитного договору строк закінчився 13 листопада 2018 року. Строк позовної давності щодо договору поруки від 28 квітня 2007 року закінчився в ті ж терміни, а позивач з даним позовом звернувся в грудні 2019 року. Крім того, позивачем пропущені строки позовної давності, так як останній платіж за кредитним договором та договором про внесення змін до договору було сплачено [PERSON] 12 квітня 2015 року у розмірі 62 751,83 гривень, натомість позивач звернувся з позовом у грудні 2019 року. Домовленості про збільшення строку позовної давності не укладалося. Просить суд поновити строк на подання відзиву на позовну заяву, вважати поруку [PERSON] припиненою з 28 квітня 2012 року, відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. 09 квітня 2020 року позивачем було надано суду письмову відповідь на відзив, просить суд задовільнити позовні вимоги в повному обсязі. 06 травня 2020 року відповідач [PERSON] подав письмові заперечення на позовну заяву. 05 червня 2020 року позивач надав письмові пояснення по справі. Суд, вивчивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Відповідно ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до положень ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Зі змісту ст. 76-80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Докази повинні відповідати ознакам належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність - достатності. Статтями 12, 81 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно зі ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Судом встановлено, що 28 квітня 2007 року [PERSON] уклала з ЗАТ КБ "ПриватБанк", правонаступником якого є АТ КБ "ПриватБанк", кредитний договір №70003, відповідно до умов якого [PERSON] отримала кредит у вигляді відновлювальної кредитної лінії в розмірі 50 000 гривень на строк до 28 квітня 2012 року, зі сплатою процентів у розмірі 20% річних. Зазначений кредитний договір передбачає окремі зобов`язання з щомісячної сплати частини кредиту та процентів в розмірі 1 329,99 гривень. Відповідно п.7.1. договору строк дії договору - до повного виконання зобов`язань сторонами за даним договором. Строк позовної давності за письмовою домовленістю сторін встановлений 5 років (п.6.8. Договору). 28 квітня 2007 року [PERSON] уклав із ЗАТ КБ "ПриватБанк", правонаступником якого є АТ КБ "ПриватБанк", договір поруки, відповідно до умов якого [PERSON] взяв на себе солідарну відповідальність за зобов`язаннями [PERSON] за кредитним договором № 70003 від 28 квітня 2007 року. Строк дії договору поруки в ньому не встановлений, оскільки в п.10 договору зазначено, що він діє до повного виконання зобов`язань сторонами за кредитним договором. Строк позовної давності за письмовою домовленістю сторін встановлений 5 років (п.11 Договору Поруки). 12 листопада 2013 року позичальник [PERSON] уклала із ПАТ КБ "ПриватБанк" договір б/н "Про внесення змін до кредитного договору № 70003 від 28 квітня 2007 року", відповідно до умов якого сторони узгодили, що на день підписання цього договору заборгованість за кредитом складає 99 757,72 гривень. Також, сторони домовились зменшити заборгованість на 41 890,17 гривень та викладено кредитний договір №70003 в новій редакції, якою, серед іншого, встановлено графік платежів та в п.6.8. встановлено строк позовної давності тривалістю 15 років. Зазначений договір підписано позичальником [PERSON] та поручителем [PERSON] 12 листопада 2013 року поручитель [PERSON] уклав з ПАТ КБ "ПриватБанк" договір про внесення змін №1 до договору поруки №70003-4 від 28 квітня 2007 року, відповідно до умов якого [PERSON] взяв на себе солідарну відповідальність за зобов`язаннями [PERSON] за кредитним договором № 70003 від 28 квітня 2007 року в зміненій його редакції. Строк дії поруки (п.4.1 Договору) - 15 років після укладення. Строк позовної давності за письмовою домовленістю сторін (п.5.1. Договору Поруки) встановлений 15 років. Зазначений договір підписаний позичальником [PERSON] та поручителем [PERSON] . З копії банківської виписки з рахунку [PERSON] за кредитним договором №70003 від 28 квітня 2007 року вбачається, що остання отримала кредитні кошти та періодично здійснювала погашення заборгованості, останній платіж було здійснено 25 листопада 2015 року в сумі 1 500 гривень. Позичальник [PERSON] , підписуючи 12 листопада 2013 року договір "Про внесення змін до кредитного договору № 70003 від 28 квітня 2007 року" підтвердила загальний розмір та складові частини заборгованості за кредитним договором. Поручитель [PERSON] , підписуючи 12 листопада 2013 року договір про внесення змін №1 до договору поруки №70003-4 від 28 квітня 2007 року, також не заперечував проти його умов. Відповідно до умов кредитного договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, [PERSON] повинна надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно кредитного договору. У разі порушення зобов`язання за кредитним договором, відповідач сплачує банку відсотки за користування кредитом у подвійному розмірі на місяць, нараховані від суми непогашеної в строк заборгованості за кредитом. Позивач свої зобов`язання за договором та угодою виконав, видавши відповідачу кредит у розмірі 81 543 гривні. В порушення умов кредитного договору, [PERSON] свої зобов`язання не виконала, а саме: не здійснювала погашення заборгованості за кредитом у встановленому договором порядку та строки. У зв`язку із зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором відповідач станом на 30 жовтня 2019 року має заборгованість в розмірі 286 598,65 гривень, яка складається із: - 64 578,76 гривень - заборгованість за кредитом (тілом кредиту), - 1 342,46 гривень - заборгованість по відсотках за користування кредитом, - 206 077,49 гривень - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язання за договором, а також штрафи відповідно до договору: - 1 000,00 гривень - штраф (фіксована частина) - 13 599,94 гривень - штраф (процентна складова). Щодо наявності правових підстав для стягнення з відповідачів заборгованості, яка заявлена позивачем до стягнення, суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст.638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Принцип повернення, строковості та платності означає, що кредит має бути поверненим позичальником банку у визначений у кредитному договорі строк з відповідною сплатою за його користування. Згідно з ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Статтями 525, 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання не допускається. Згідно зі ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч.2 ст.615 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Аналіз наданих позивачем доказів у їх сукупності дає підстави для висновку, що позивач виконав прийняті на себе зобов`язання у повному обсязі, надав [PERSON] кредитні кошти, що підтверджується даними наданого суду розрахунку заборгованості, що у свою чергу також не спростовано відповідачами у справі. Водночас невиконання відповідачем своїх зобов`язань за вказаним договором, а саме: неповернення нею позивачу отриманих сум кредитних коштів підтверджується розрахунком заборгованості, що зумовило звернення позивача до суду із даним позовом. При цьому, доказів належного виконання умов договору, у порушення вимог ст.81 ЦПК України, відповідачем суду не надано. Згідно ч.1 ст. 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Відповідно до ст.554 Цивільного кодексу України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Відповідно до ст.543 Цивільного кодексу України у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-якого з них окремо. Солідарні боржники залишаються зобов`язаними доти, доки їхній обов`язок не буде виконаний у повному обсязі. Відповідно до умов договору поруки, а саме: п.5, позивачем було направлено на адресу відповідачів письмову вимогу із зазначенням невиконаних зобов`язань за договором №70003. Згідно п.6 договору поруки, поручитель зобов`язаний виконати зобов`язання, зазначені в письмовій вимозі кредитора протягом п`яти календарних днів з моменту її отримання. Вказана вимога була залишена без задоволення. Крім того, 01 грудня 2020 року [PERSON] та [PERSON] звернулися до Першотравенського міського суду Дніпропетровської області з позовом до АТ КБ "ПриватБанк", в якому просили суд визнати недійсним Договір б/н від 12 листопада 2013 року "Про внесення змін до кредитного договору № 70003 від 28 квітня 2007 року"; визнати недійсним Договір №1 від 12 листопада 2013 року "Про внесення змін до договору поруки № 70003-4 від 28 квітня 2007 року"; визнати недійсним Договір Іпотеки №70003-1 від 28 квітня 2007 року; застосувати наслідки недійсності вищезазначених правочинів. Постановою Дніпровського апеляційного суду від 07 грудня 2021 року в задоволені позовних вимог було відмовлено в повному обсязі. Згідно ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Таким чином, ухиляючись від повернення отриманих кредитних коштів і сплати заборгованості за кредитом у вказаному розмірі, відповідачі порушують зобов`язання за даним кредитним договором і права позивача. Стосовно строку позовної давності. Відповідачем [PERSON] подано заяву про застосування строку позовної давності та відмову в задоволенні позовних вимог у зв`язку із пропуском позивачем строку позовної давності. З даним твердженням суд не може погодитися, оскільки поняття "строк договору", "строк виконання зобов`язання" та "термін виконання зобов`язання» згідно з приписами ЦК України мають різний зміст. Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. А згідно з частиною другою цієї статті терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами, а термін - календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (стаття 252 ЦК України). Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору (частина перша статті 631 ЦК України). Цей строк починає спливати з моменту укладення договору (частина друга вказаної статті), хоча сторони можуть встановити, що його умови застосовуються до відносин між ними, які виникли до укладення цього договору (частина третя цієї статті). Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (частина четверта статті 631 ЦК України). Відтак, закінчення строку договору, який був належно виконаний лише однією стороною, не звільняє другу сторону від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання нею її обов`язків під час дії договору. Поняття "строк виконання зобов`язання" і "термін виконання зобов`язання" охарактеризовані у статті 530 ЦК України. Згідно з приписами її частини першої, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). З огляду на викладене строк (термін) виконання зобов`язання може збігатися зі строком договору, а може бути відмінним від нього, зокрема коли сторони погодили строк (термін) виконання ними зобов`язання за договором і визначили строк останнього, зазначивши, що він діє до повного виконання вказаного зобов`язання. Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Тобто, позовна давність - це встановлений законом строк, протягом якого особа, право якої порушено, може вимагати примусового здійснення або захисту свого права шляхом подання позовної заяви до суду. Згідно ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін (ч.1 ст. 259 ЦК України). Відповідно до п.6.8 Договору про внесення змін до Кредитного договору 70003 від 28 квітня 2007 року строк позовної давності за кредитним договором був збільшений до 15 років. Статтею 261 ЦК України встановлено, що за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Відповідно до ст.253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Згідно умов договору строк виконання зобов`язань спливає 10 листопада 2018 року. Позивач же звернувся до суду з позовом до відповідача 17 грудня 2019 року - до спливу строку позовної давності. Щодо правомірності нарахування процентів до повного погашення заборгованості за кредитним договором. У пункті 2.2.2 кредитного договору визначено обов`язок позичальника сплатити відсотки за користування кредитом відповідно до п. 2.3.1, 2.3.2, 2.З.З., 4.1, 4.2, 4.3, 4.4, 4.11 даного Договору. Згідно з п. 4.1 кредитного договору, за користування кредитом в період з дати списання коштів із позичкового рахунку до дати погашення кредиту згідно п.п. 1.2, 2.2.3, 2.3.3, 2.4.1, 4.11 цього договору, а також графіку погашення кредиту, відсотків і винагороди, який наведений в Додатку 1 до даного договору Позичальник сплачує відсотки. При непогашені кредиту в термін, встановлені Графіком погашення кредиту і відсотків, а також пп. 2.3.3, 4.11 цього Договору, заборгованість в частині вчасно непогашеної суми кредиту вважається простроченою. На залишок заборгованості по простроченій сумі кредиту нарахування відсотків здійснюється згідно з п.4.3 даного Договору з дати виникнення простроченої заборгованості. Отримані відповідачем кредитні кошти до теперішнього часу банку не повернені, тим самим, враховуючи що Договір (Заява) не є розірваним або припиненим згідно правових підстав визначених ст. ст. 599, 651, 654 ЦК України, відсутні підстави для припинення щомісячного нарахування відсотків на суму простроченої заборгованості по кредиту, як плату за весь час фактичного користування кредитними коштами. Щодо посилання відповідача на неправомірно нараховану суму неустойки. У відповідність ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплати неустойки. Згідно ст.627 ЦК України свобода договору включає вільне визначення сторонами його умов, де фіксуються взаємні права та обов`язки учасників. Укладаючи Договір позичальник не ставив під сумнів розумність і справедливість його умов, навпаки, укладаючи договір сторони розумно оцінювали умови, за яких він буде виконуватися, зокрема, зважувати відповідальність, яка настає, згідно з умовами Договору, при його невиконанні чи неналежному виконанні. При укладенні Договору сторони досягай згоди щодо його умов відповідно до ст.638 ЦК України. Таким чином, розумною вважається сума неустойки (штрафу та пені), яку сторони визначили та погодили при укладенні Договору. Згідно ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання; штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Згідно з ч.3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, що мають істотне значення. Пунктом 27 постанови ВССУ №5 від 30 березня 2012 року "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають з кредитних правовідносин" роз`яснено, що положення ч.3 ст. 551 ЦК України про зменшення розміру неустойки може бути застосоване судом лише за заявою відповідача. За відсутності клопотання відповідача, суд за власною ініціативою не має права зменшити розмір неустойки. Відповідач здійснював погашення кредиту з порушенням строків, визначених умовами кредитного договору, що підтверджується розрахунком заборгованості, наданим позивачем, також відповідач не надав суду жодного доказу важкого фінансового становища з моменту першого порушення умов кредитного договору, а саме: прострочення сплати кредиту. Оскільки відповідачами клопотання про зменшення розміру неустойки з правовим обґрунтуванням та належними доказами суду не заявлялося, суд вважає за необхідне позовні вимоги в цій частині також задовільнити. Стосовно нарахування пені та штрафу. Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Умовами кредитного договору, передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань по даному договору, внаслідок чого нарахування пені відбувається за кожний день прострочення. У той самий час згідно кредитного договору сторонами передбачена сплата штрафів як виду цивільно-правової відповідальності за інші правопорушення: один із них - несвоєчасне повернення кредиту, процентів за користування кредитом та комісій. Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Позивач просить суд стягнути з відповідача 206 077,49 гривень пені та 14 599,94 гривень штрафів (фіксована та процентна складова), що суперечить вищевикладеному, а тому, суд вважає за необхідне задовільнити позовні вимоги в цій частині частково, стягнувши з відповідача на користь позивача лише пеню, не стягуючи суму 14 599,94 гривень - штрафів. Таким чином, підлягають задоволенню позовні вимоги позивача про стягнення солідарно з відповідачів 64 578,76 гривень заборгованості за тілом кредиту, 1 342,46 гривень заборгованості за відсотками за користування кредитом та 206 077,49 гривень пені за несвоєчасність виконання зобов`язання за договором. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, саме: судовий збір. Позивачем при пред`явленні позову до суду сплачено судовий збір в розмірі 4 298,98 гривень. Позовні вимоги задоволені частково на суму 271 998,71 гривень, що становить 95% від ціни позову, тому підлягає стягненню з відповідачів на користь позивача судовий збір в розмірі 4 084,03 гривні. На підставі викладеного,

Outcome: approved