Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-31 00:00:00

позивач [PERSON] звернулась до Шевченківського районного суду м. Києва із вказаним позовом (а.с. 8 т. 2) та просила суд: встановити факт, що [PERSON] та [PERSON] , який помер [INFO] , проживали однією сім`єю як жінка та чоловік без реєстрації шлюбу в період з червня 2006 року до серпня 2020 року; визнати [PERSON] спадкоємцем четвертої черги після смерті [PERSON] . Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що вона проживала разом з [PERSON] з червня 2006 року як дружина та чоловік, без реєстрації шлюбу, в квартирі, що належала її матері [PERSON] , де з лютого 2011 року був зареєстрований [PERSON] . Вони прожили разом 14 років, мали спільний бюджет і побут, вели спільне господарство та спільно несли витрати. У лютому 2013 року [PERSON] захворів і вона супроводжувала його на лікування до Німеччини, весь час перебувала біля нього, потім двічі на рік їздила з ним до клініки на обстеження та контрольні перевірки. Завжди піклувалася про нього і в Києві. Коли він знаходився в лікарні кожного разу була біля нього цілодобово, супроводжувала під час курсів променевої терапії, хіміотерапії та в усіх інших випадках, купувала для нього ліки та все необхідне для лікування. Посилається на те, що після смерті [INFO] [PERSON] , вона займалась організацією його поховання і відповідні витрати несла особисто. Після смерті [PERSON] залишилось спадкове майно, до якого входить квартира [ADDRESS] , яку померлий придбав в квітні 2011 року. У позові позивач також зазначила, що після її звернення до нотаріуса Першої Київської державної нотаріальної контори Губко Ю.В. 02.11.2020 року щодо відкриття спадкової справи, їй була надана відповідь, що спадкова справа №1233/2020 заведена, але для отримання свідоцтва про право на спадщину їй потрібно рішення суду про встановлення факту проживання однією сім`єю не менше 5 років, а тому вона звернулася до суду з даним позовом. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.02.2021 року цивільну справу №761/4593/21 передано судді Пономаренко Н.В. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 12.02.2021 року позовну заяву залишено без руху для усунення недоліків. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 18.02.2021 року відкрито провадження у даній справі, розгляд справи вирішено проводи в порядку загального позовного провадження,встановлено процесуальний строк для подання заяв по суті справи. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 22.04.2021 року позовну заяву залишено без руху для усунення недоліків. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 28.07.2021 року за клопотанням позивача замінено первісного відповідача Шевченківську районну в м. Києві державну адміністрацію на належного відповідача Київську міську раду. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 28.07.2021 року закрито підготовче провадження у справі та призначено її до судового розгляду по суті в загальному позовному провадженні. 14.09.2021 року на адресу суду від відповідача Київської міської ради надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач, заперечуючи проти позову, зазначив, що письмові докази, які позивач долучила до позовної заяви, не доводять та не встановлюють юридичного факту щодо проживання [PERSON] та [PERSON] однією сім`єю у період з червня 2006 року по 30.08.2020 року. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 02.11.2021 року за клопотанням представника позивача залучено до участі у даній справі співвідповідача [PERSON] 03.12.2021 року на адресу суду від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач не заперечував проти позову та просив його задовольнити, зазначивши, що він є рідним племінником [PERSON] , який помер [INFO] . Також зазначив, що йому достеменно відомо, що [PERSON] протягом останніх 15 років проживав однією сім`єю як чоловік та дружина з позивачем [PERSON] . За цей час йому доводилося неодноразово бувати в них дома, спочатку вони проживали в квартирі по [ADDRESS] , а коли зробили ремонт у квартирі по [ADDRESS] , переїхали до цієї квартири. Ремонт робили разом, обговорювали дизайн, вибирали оздоблювальні матеріали, меблі, техніку, тощо. За роки сімейного життя подружжя неодноразово їздили на відпочинок за межі України. З того моменту як захворів його дядько, позивач завжди була з ним поряд, купувала йому ліки, їздила з ним до лікарів. В судовому засіданні позивач та представник позивача позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити. Відповідачі в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені в установлений законом порядок, у своїх відзивах на позовну заяву просили розглядати справу без їх участі. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, а також оцінивши наявні у справі докази, судом встановлені наступні обставини та відповідні ним правопорушення. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] після смерті якого відкрилася спадщина та за заявою [PERSON] від 02.11.2020 року Першою Київською державною нотаріальною конторою заведено спадкову справу №1233/2020. Листом від 02.11.2020 року Перша Київська державна нотаріальна контора повідомила [PERSON] , що відповідно до ст. 46 Закону України «Про нотаріат» їй необхідно надати рішення суду про встановлення факту проживання з померлим однією сім`єю не менше п`яти років, згідно зі ст. 1264 ЦК України. Також із спадкової справи вбачається, що до Першої Київської державної нотаріальної контори із заявоювід 02.03.2021 року про прийняття спадщинизвернувся відповідач [PERSON] , який є рідним племінником померлого [PERSON] . Вимогами п.5 ч.1 ст.315 ЦПК України передбачено розгляд справ судом про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка і жінки без шлюбу. Відповідно до ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Статтею 1264 ЦК України визначено, що у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 21 Постанови «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008 року, при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. За змістом ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Тлумачення вказаних норм права дає підстави для висновку, що для набуття права на спадкування за законом на підставі ст. 1264 ЦК України необхідне встановлення двох юридичних фактів, а саме: проживання однією сім`єю зі спадкодавцем; те, що на час відкриття спадщини має сплинути щонайменше п`ять років, протягом яких спадкодавець та особа (особи) проживали однією сім`єю. Крім того, з наведеного положення випливає основна ознака подружніх відносин: наявність факту ведення спільного господарства, тобто прийняття участі у спільних витратах, спрямованих на забезпечення життєдіяльності сім`ї. В постанові від 08.12.2021 року у справі №531/295/19 Верховний Суд прийшов до висновку, що для встановлення спільного проживання однією сім`єю до уваги беруться показання свідків про спільне проживання фактичного подружжя та ведення ними спільного побуту, документи щодо місця реєстрації (фактичного проживання) чоловіка та жінки, фотографії певних подій, документи, що підтверджують придбання майна на користь сім`ї, витрачання коштів на спільні цілі (фіскальні чеки, договори купівлі-продажу, договори про відкриття банківського рахунку, депозитні договори та інші письмові докази) тощо. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 ст. 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. За змістом ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Допитані в судовому засіданні свідок [PERSON] , яка є близькою подругою позивача та свідок [PERSON] , яка є дружиною близького друга [PERSON] , повідомили суду, що [PERSON] та [PERSON] почали проживати разом з червня 2006 року, після першого знайомства, за місцем проживання [PERSON] на [ADDRESS] , а згодом в квартирі по [ADDRESS] . Вони жили однією сім`єю як чоловік та дружина, вели спільне господарство, їздили разом відпочивати. Також свідки підтвердили, що позивач піклувалася про [PERSON] коли він захворів у 2013 році, допомагала йому вирішити різні питання щодо його лікування, та їздила з ним до Німеччини на лікування, а коли він помер, то похованням займалася [PERSON] . Із досліджуваних в судовому засіданні письмових доказів судом встановлені наступні обставини. [PERSON] з 15.02.2011 року був зареєстрований в квартирі [ADDRESS] , що підтверджується копією паспорта на [PERSON] . Власником даної квартири на підставі договору дарування квартири від 11.09.2001 року являється [PERSON] , яка є матір`ю позивача. Також в матеріалах справи містяться письмові докази щодо проходження лікування [PERSON] в Німеччині, з яких вбачається, що позивач супроводжувала [PERSON] на лікування, як і містяться письмові докази щодо придбання позивачем для нього ліків (66-75). Даний факт також підтвердили допитані в судовому засіданні свідки. Суд приймає до уваги твердження сторони позивача, що мати позивача [PERSON] весь час хвороби [PERSON] допомагала їй , що підтверджується договорами про надання медичних послуг [PERSON] , в яких представником пацієнта значиться мати позивача - [PERSON] . Факт спільного проживання позивача з [PERSON] також підтверджується спільними фотографіями, а також письмовими доказами щодо спільних подорожей за межі України(копії закордонних паспортів на ім`я [PERSON] та [PERSON] , копії договорів про надання туристичних послуг та авіаквитків) (а.с. 33-65). Матеріали справи також містять письмові докази, які підтверджують що похованням [PERSON] займалася позивач та її мати, при цьому похований [PERSON] в склепі, який оформлений на ім`я матері позивача. З урахуванням вищенаведеного та зважаючи на те, що показання свідків не протирічать іншим зібраним по справі доказам, суд оцінює вказані показання як достовірні. Окрім того, враховуючи висновок Верховного Суду, викладений в постанові від 17.06.2020 року у справі №755/18012/16, про те, що для застосування положень ст.1264 ЦК України необхідною умовою є, зокрема, встановлення факту неперебування осіб у будь-якому іншому шлюбі, судом під час розгляду справи було перевірено на підставі письмових доказів, які містяться в матеріалах справи та встановлено, що в період з червня 2006 року по серпень 2020 року ні [PERSON] , ні [PERSON] не перебували з іншими особами в зареєстрованому шлюбі, що підтверджується копіями паспортів на ім`я [PERSON] та [PERSON] , виданих 28.08.1998 року та 09.10.1997 року відповідно, в яких відсутні відмітки про реєстрацію шлюбу, а також витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб з якого вбачається, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] був розірваний 05.11.1986 року. Судом при вирішенні даної справи, також взято до уваги відзив відповідача [PERSON] (рідний племінник та спадкоємець померлого [PERSON] ), який визнав позов [PERSON] та підтвердив, що [PERSON] протягом останніх 15 років проживав однією сім`єю як чоловік та дружина з позивачем [PERSON] . В даному випадку суд відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України вважає, що визнання позову відповідачем [PERSON] не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Відповідно до ч. 2 ст. 1259 ЦК України фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Оскільки стороною позивача доведено належними та допустимими доказами, що позивач [PERSON] та [PERSON] в період часу з червня 2006 року по серпень 2020 року проживали разом, вели спільне господарство, мали спільний бюджет, починаючи з 2013 року під час тяжкої хвороби [PERSON] . [PERSON] доглядала за ним, супроводжувала його на лікування до Німеччини, купувала йому ліки, а отже, мали взаємні права та обов`язки, що вказує на те, що вони проживали однією сім`єю як чоловік і жінка, під час спільного проживання кожен з них не перебував у зареєстрованому шлюбі з іншою особою, враховуючи, що відповідач [PERSON] визнав позов, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю як чоловіка і жінки без реєстрації шлюбу [PERSON] та [PERSON] у період з червня 2006 року по 30.08.2020 року та визнання [PERSON] спадкоємцем четвертої черги після смерті [PERSON] . Будь-яких доказів, які можуть спростувати доводи сторони позивача, матеріали справи не містять. На підставі викладеного,

Outcome: approved