Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-23 00:00:00

У червні 2021 року [PERSON] звернувся до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовом до Києво-Святошинського районного відділу управління державної міграційної служби України в Київській області, третя особа: [PERSON] , про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Заявлені позовні вимоги обґрунтовував тим, що він є власником Ѕ частини житлового будинку [ADDRESS] . Власником іншої Ѕ частини вищезазначеного будинку є [PERSON] . [PERSON] є матір`ю позивача та [PERSON] , яка, як зазначено в позовній заяві є безвісно відсутня. 21.12.2006 була заведена розшукова справа № 13-4504 з метою розшуку [PERSON] , 1956 року народження. Позивач зазначив, що [PERSON] більше року не проживає в будинку [ADDRESS] , що підтверджується актом депутата Горенської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області. Як вказано в позовній заяві, наявність реєстрації [PERSON] у вищезазначеному будинку позбавляє позивача реалізувати правомочності власника, завдає додаткові матеріальні витрати щодо оплати комунальних послуг. Позивач просив суд визнати [PERSON] , [INFO] , такою, що втратила право користування житловим будинком, який знаходиться по [ADDRESS] ; зобов`язати Києво-Святошинський районний відділ управління державної міграційної служби України в Київській області зняти з реєстрації [PERSON] , [INFO] , з вищезазначеного житлового будинку. 16 червня 2021 року ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області відкрито провадження у даній справі. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 12.11.2021 було закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду. В судовому засіданні позивач та [PERSON] підтримали заявлені позовні вимоги. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся у передбачений законодавством спосіб. Суд, вислухавши думку учасників процесу, дослідивши письмові докази по справі, приходить до висновку про відмову у задоволенні позову з огляду на наступне. Як встановлено в судовому засіданні, [PERSON] є власником Ѕ частини житлового будинку [ADDRESS] , що підтверджується копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 26.08.2010 № 27120257. Згідно копії свідоцтва про право на спадщину за заповітом за реєстровим № 2-915 від 03.07.2010, інша Ѕ частина вищезазначеного житлового будинку успадкована [PERSON] . Позивачем зазначено, що [PERSON] , 1956 року народження, є його матір`ю та зареєстрована в будинку [ADDRESS] . Згідно ст.319 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Частиною 2 ст. 405 ЦК України передбачено, що член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними і власником житла або законом. Згідно з ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. ч. 5, 6 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Звертаючись із вимогою про визнання [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням позивач не надав належних та допустимих доказів, що остання не проживає у вищезазначеному будинку без поважних причин понад рік. Як вбачається із копії акта депутата Горенської сільської ради від 17.08.2019, депутат зазначаючи, що [PERSON] , 1956 року народження, зареєстрована у будинку [ADDRESS] , але за вищевказаною адресою не проживає, не вказує який саме період остання там не проживає. Вказуючи, що [PERSON] є безвісно відсутньою позивач не надав до матеріалів справи рішення суду, яке є єдиним джерелом для встановлення даного факту. Більш того, [PERSON] просить суд визнати [PERSON] такою, що втратила право користування вищезазначеним житловим будинок, при цьому будучи лише власником Ѕ частини цього будинку. Зазначаючи, що власником іншої частини будинку є [PERSON] , який при цьому не є позивачем по справі, [PERSON] надав до суду лише копію свідоцтва про право на спадщину, що є лише підставою для проведення реєстрації права власності. Підтвердження права власності [PERSON] на іншу частину вищезазначеного будинку суду не надано. У зв`язку з чим, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясував усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, і з урахуванням того, що відповідно до ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні вимоги щодо визнання [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Також не підлягає задоволенню вимога щодо зобов`язання Києво-Святошинського районного відділу управління державної міграційної служби України в Київській області зняти з реєстрації [PERSON] , [INFO] , з вищезазначеного житлового будинку, оскільки така вимога є похідною від основної, в задоволенні якої суд відмовив. На підставі вищевикладеного, ст. ст. 319, 405 Цивільного кодексу України,

Outcome: dismissed