Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-02 00:00:00

Стислий виклад позиції сторін. [PERSON] (позивач) подав до суду позовну заяву до Бібрської міської ради Львівського району Львівської області (відповідач), у якій просить визнати за ним право власності на спадкове майно після смерті [PERSON] , яка складається із житлового будинку, загальною площею 36,88 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та земельну ділянку, загальною площею 2,9620 га, що складається з 2-х наділів: 2,3287 га рілля, 0,6333 кормові угіддя, що розташовані на території Бібрської міської ради Львівської області. В обґрунтування своїх вимог щодо предмета спору покликається на те, що [INFO] померла його сестра [PERSON] . Після її смерті відкрилася спадщина, яка складається з житлового будинку, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] та земельна ділянка, загальною площею 2,9620 га. У період з 1946 по 2007 рік він проживав разом з сестрою та його батьком [PERSON] , який помер [INFO] . Після смерті його батька спадкова справа не відкривалася. Спадщину фактично прийняла [PERSON] , оскільки була прописана за вказаною адресою. Він проживав протягом останніх 10 років до смерті сестри разом з нею, оскільки вона є інвалідом дитинства і потребувала стороннього догляду, доглядав її, купував ліки, оплачував витрати на комунальні послуги. Після її смерті займався її похороном і надалі проживає в зазначеному будинку, проводить ремонтні роботи. Відповідач правом на подання відзиву не скористався. Позивач та його представник у судове засідання не з`явилися, однак представник позивача подала до суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, однак подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності за наявними в матеріалах справи документами. Третя особа у судове засідання не з`явилася, однак подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позов підтримує та просить задовольнити в повному обсязі. Заяви, клопотання, подані учасниками справи. Представником позивача подано заяву про розгляд справи без фіксації технічними засобами (а.с.109), клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з необхідністю долучення доказів (а.с.117), клопотання про приєднання до матеріалів справи документів (а.с.120), заяву про розгляд справи за відсутності її та позивача (а.с.123). Представником відповідача подано заяву про розгляд справи за його відсутності за наявними в матеріалах справи документами (а.с.106) Третьою особою подано заяву про розгляд справи за її відсутності, позов підтримує та просить задовольнити в повному обсязі (а.с.108, 115). Процесуальні дії у справі. Ухвалою від 02.06.2021 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено справу до відкритого підготовчого засідання в порядку загального позовного провадження (а.с.101-102). Ухвалою підготовчого засідання від 26.08.2021 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с.112-113). Ухвалою судового засідання від 16.11.2021 відкладено розгляд справи (а.с.118). Ухвалою судового засідання від 03.02.2022 постановлено проводити розгляд справи без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу (а.с.125). Суд, з`ясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, надавши оцінку кожному доказу окремо та зібраним у справі доказам у цілому, доходить висновку, що позов підлягає задоволенню повністю виходячи з такого. Фактичні обставини, встановлені судом, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. [PERSON] народилася [INFO] і її матір`ю записана [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження від 19.08.1969 (а.с.15). [PERSON] народився [INFO] і його батьками є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження від 29.08.2020 (а.с.10). Відповідно до свідоцтв про смерть Серія [NUMBER] від 27.08.2020, серія [NUMBER] від 15.06.2006, [PERSON] помер [INFO] , [PERSON] померла [INFO] у с. Старі Стрілища Жидачівського району Львівської області (а.с.14, 16). З технічного паспорта від 20.05.1991 вбачається, що в [ADDRESS] розташований житловий будинок, загальною площею 36,8 кв.м., житловою площею 16,1 кв.м. (а.с.17-21). Згідно з свідоцтвом про право особистої власності на жилий будинок від 15.01.1992, цілий житловий будинок, який знаходиться в [ADDRESS] дійсно належить на праві особистої власності колгоспному двору, головою якого є [PERSON] (а.с.22). Державним актом на право приватної власності на землю серії ІІ-ЛВ №078229, виданого 14.05.2001 на підставі рішення ХІІІ сесії ІІІ дем. скликання Жидачівської районної ради народних депутатів від 22.09.2000 №227, встановлено, що [PERSON] передано у приватну власність земельну ділянку площею 2,9620 гектарів в межах згідно з планом, яка розташована на території Новострілищанської селищної ради та призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Державний акт зареєстровано в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №229 (а.с.27-30). Відповідно до інформаційних довідок зі Спадкового реєстру №№59810967, 59810980, 62154462, заповіт від імені [PERSON] не посвідчувався, спадкова справа після смерті [PERSON] та [PERSON] не заводилися та свідоцтва про право на спадщину не видавалися (а.с.40, 47, 59) Приватний нотаріус Жидачівського районного нотаріального округу Медвідь Н.С. постановою від 01.03.2021 відмовив у видачі [PERSON] свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] у зв`язку з тим, що він пропустив піврічний термін з дня смерті спадкодавця, а також відсутній доказ постійного проживання спадкоємця з спадкодавцем на час відкриття спадщини (а.с.39). Згідно з довідкою Новострілищанської селищної ради №493 від 13.07.2020, [PERSON] проживав до дня своєї смерті, яка наступила у 1967 році з сином [PERSON] та племінницею [PERSON] за адресою [ADDRESS] (а.с.41). Відповідно до витягу з книги погосподарського обліку Новострілищанської селищної ради Жидачівського району Львівської області від 13.07.2020 №494, станом на 13.06.2006 по селу [ADDRESS] рахується господарство, головою якого була [PERSON] . Загальна площа 26 кв.м., житлова 16 кв.м. За господарством була закріплена земельна ділянка площею 0,37 га (а.с.42). Актами режиму проживання, складеним Виконавчим комітетом Бібрської міської ради 04.01.2021 та 01.03.2021, встановлено, що [PERSON] після смерті своєї двоюрідної сестри [PERSON] , яка померла [INFO] , вступив у володіння, користування, розпорядження спадковим майном за адресою [ADDRESS] . [PERSON] постійно проживав із своєю двоюрідною сестрою [PERSON] та продовжує проживати у [ADDRESS] по даний час. Крім цього посвідчено факт догляду [PERSON] за [PERSON] протягом останніх 10 років до її смерті та факт здійснення її поховання і оплату послуг, пов`язаних з похованням, встановлення пам`ятника (а.с.43, 121 ). Відповідно до довідки відділу ЦНАП виконавчого комітету Бібрської міської ради від 01.03.2021, [PERSON] проживає без реєстрації в житловому будинку по [ADDRESS] , який належав [PERSON] . Інші особи в будинку не зареєстровані (а.с.61). Довідкою ВК Бібрської міської ради від 04.01.2022 встановлено, що станом на 30.06.1990 згідно господарської книги за адресою: [ADDRESS] була зареєстрована лише [PERSON] , яка померла [INFO] (а.с.122). Зміст спірних правовідносин. Спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку з наявність у позивача права власності на спадкове майно у порядку спадкування за законом і неможливістю реалізації цього права (належного юридичного оформлення у позасудовому порядку) через його невизнання нотаріусом, який відмовив у видачі відповідного свідоцтва про право на спадщину. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. До спірних правовідносин, які виникли між сторонами, підлягають застосуванню норми Цивільного кодексу Української РСР (даної ЦК УРСР), Закону України «Про власність» (чинного на час виникнення спірних правовідносин) (далі Закон № 697-XII), Цивільного кодексу України (далі ЦК України) та Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України). Так, відповідно до статті 120 ЦК УРСР, майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності (стаття 112 цього Кодексу). Виходячи зі змісту цієї статті, кожен член колгоспного двору є учасником спільної сумісної власності на все майно двору незалежно від того, чи брав він участь в його придбанні. Нетривале перебування працездатного члена колгоспного двору у складі двору або незначна участь працею та коштами у веденні господарства можуть бути підставою для зменшення його частини. Згідно з частиною 2 статті 123 ЦК УРСР, розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. 15 квітня 1991 року набув чинності Закон № 697-XII, яким було передбачено право спільної власності громадян, гарантії захисту права власності, правомірності володіння майном. Положення статей 17, 18 Закону № 697-XII щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону (з 15 квітня 1991 року). До правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і зберіглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітні та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося. Отже, всі члени колгоспного двору, які були такими станом на 15.04.1991, мали право спільної сумісної власності на майно колгоспного двору. Спірні правовідносини щодо прийняття спадщини після смерті [PERSON] регулюються нормами ЦК України. Так, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (статті 1216 та 1218 ЦК України). Згідно з приписами статті 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення (частина 1 статті 1225 ЦК України). Положеннями статті 1258 ЦК України передбачено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Відповідно до\~частини 1\~статті 1265\~ЦК України,\~у п`яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення. Згідно з частиною 1 та 3 статті 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до приписів статті 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Застосовані судом вищенаведені норми права регулюють спірні правовідносини та визначають обсяг суб`єктивних прав та юридичних обов`язків, якими наділені сторони в цих правовідносинах. Крім цього, суд зважає на роз`яснення, викладені у пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності». Мотивована оцінка наведених сторонами аргументів щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Судом встановлено на підставі безпосередньо досліджених та оцінених наявних у справі доказів, що житловий будинок [ADDRESS] відносився до суспільної групи господарств колгоспний двір. Станом на 15.04.1991 лише [PERSON] була зареєстрована у даному господарстві, відтак вказаний житловий будинок належав їй на праві приватної власності. Крім цього, [PERSON] належало право власності на земельну ділянку загальною площею 2,9620 га в межах згідно з планом, яка розташована на території Новострілищанської селищної ради та призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва відповідно до Державного акта на право приватної власності на землю серії ІІ-ЛВ №078229 від 14.05.2001, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №229. Зазначені права власності продовжували належати [PERSON] на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок її смерті [INFO] . За життя [PERSON] особистого розпорядження не зробила, відтак на час її смерті спадкування відбулося за законом за правилами, встановленими ЦК України. Спадкоємців першої-четвертої черги за законом, які б були живі на час смерті [PERSON] та мали б (не втратили) право на спадкування, не встановлено. Єдиним спадкоємцем п`ятої черги за законом є [PERSON] , який вважається таким, що прийняв спадщину, оскільки постійно проживав разом із спадкодавицею на час відкриття спадщини і не заявляв про відмову від неї. Таким чином, [PERSON] має обґрунтоване право власності на житловий будинок, що знаходиться по [ADDRESS] та на земельну ділянку, площею 2,9620 га в межах згідно з планом, однак позбавлений можливості юридично оформити це право у визначений законом позасудовий спосіб у нотаріуса через відмову останнього у вчиненні нотаріальних дій. Враховуючи вищевикладене у своїй сукупності, а також зважаючи на те, що особисте майнове право [PERSON] не визнається, відтак позивач має законні сподівання на судовий захист цього права в силу приписів статті 16 ЦК України, у зв`язку з чим і звернувся до суду, тому суд, з огляду на обґрунтованість та підставність позову, вважає, що позов слід задовольнити повністю. На підставі статей 120, 121, 123 Цивільного кодексу Української РСР, статей 392, 1216, 1217, 1218, 1223, 1225, 1258, 1265, 1268 Цивільного кодексу України та

Outcome: approved