Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-06 00:00:00

У жовтні 2021 року [PERSON] звернулася до суду із позовом про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок залиття квартири. В обґрунтування заявлених вимог позивач посилалася на те, що на підставі договору купівлі-продажу їй належить квартира [ADDRESS] . У 2016-2017 роках позивач здійснила в цій квартирі капітальний ремонт. Власником квартири [ADDRESS] , яка знаходиться над квартирою позивача є [PERSON] 30 вересня 2018 року із квартири відповідача внаслідок несправності пральної машини відбулось залиття квартири позивача, а саме: кімнати площею 12,9 кв.м. Потрапивши до квартири відповідача, позивач довідалась, що у квартирі [ADDRESS] проживають орендарі. 25 жовтня 2018 року працівниками ЖЕД «Липкижитлосервіс» було складено акт про залиття квартири, відповідно до якого причиною залиття зазначена несправність пральної машини в квартирі відповідача. Орендарі від підпису акта відмовились. Крім того, в акті про залиття були зафіксовані пошкодження, що стались внаслідок залиття, а саме: на стелі з`явились великі брудні мокрі плями. Позивач неодноразово намагалась вирішити питання з відповідачем щодо відшкодування шкоди, завданої з її вини, однак остання на контакт не йде та кошти сплачувати відмовляється. Розмір майнової шкоди позивач оцінює у 29135,92 грн, яка розрахована на підставі кошторису будівельної організації, що буде здійснювати ремонтні роботи у квартирі позивача. Крім того, діями відповідача позивачу завдано моральну шкоду, яка виразилась в негативних емоціях та переживаннях з приводу пошкодження майна та неможливості нормального користування житлом, порушенням звичного способу життя, необхідності докладання додаткових зусиль для його нормалізації. Разом з тим, для того, щоб зробити ремонт стелі квартири, позивач повинна буде виїхати з квартири та орендувати інше житло щонайменше на 30 днів. Такий переїзд завдасть значної шкоди для бюджету сім`ї позивача, адже оренда аналогічної квартири в цьому ж районі становить 40 000 грн. Вказана сума також є витратами позивача пов`язаними з неправомірними діями відповідача, тому повинна бути стягнута з відповідача. На підставі наведеного, позивач просила стягнути з відповідача 29135,92 грн майнової шкоди, 50865 грн моральної шкоди, 40 000 грн - витрати на оренду квартири, витрати на правову допомогу та на сплату судового збору. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 13 жовтня 2021 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду у спрощеному позовному провадженні з викликом сторін. Відповідач, яка належним чином повідомлена про відкриття провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження за зареєстрованим місцем проживання та у порядку ч. 11 ст. 128 ЦПК України не скористалася своїм правом подати відзив на позовну заяву, тому в силу ч. 8 ст. 178 ЦПК України, суд вирішує справу за наявними матеріалами. На підставі ч. 1 ст.280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явилася в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подала відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила задовольнити з викладених у позові підстав. Суд, заслухавши думку представника позивача, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин цієї справи, на які позивач послався як на підставу своїх вимог, що викладені у позовній заяві та підтверджені доданими до неї доказами, які були досліджені судом, за відсутності заперечень відповідача, на засадах верховенства права, відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, прийшов до висновку про можливість постановлення по справі заочного рішення та часткового задоволення позовних вимог. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У відповідності до ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що позивач на підставі договору купівлі-продажу від 01 липня 2016 року належить квартира [ADDRESS] , квартира відповідача [ADDRESS] - знаходиться над квартирою позивача. Згідно з актом про залиття квартири від 25 жовтня 2018 року, складеним працівниками ЖЕД «Липкижитлосервіс» про те, що 30 вересня 2018 року у будинку [ADDRESS] сталося залиття через несправність в квартирі [ADDRESS] пральної машини. В кімнаті площею 12,5 кв.м на стелі (водоемульсійна фарба) мокрі плями на площі 1,2 кв.м. Згідно із дефектним актом на ремонт квартири [ADDRESS] та кошторисом вартості ремонтних робіт, складеним підрядною організацією на замовлення [PERSON] вартість ремонтних робіт становить 29135,92 грн. Статтею 22 ЦК України визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Згідно з частинами першою, другою статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. За змістом частини другої статті 1166 ЦК України, цивільне законодавство у деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини; якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичної підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. Судами першої та апеляційної інстанції встановлено факт завдання позивачу майнової шкоди, внаслідок залиття водою її квартири. Відповідно до статті 322 ЦК України, власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з пунктом 2.3.6 Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року № 76, у разі залиття, аварії квартир складається відповідний акт, який повинен встановлювати причини залиття, зокрема чи залиття спричинено унаслідок несправності внутрішньобудинкових мереж водопостачання та водовідведення та з`ясування питання чи не було це наслідком недбалості осіб, мешканців квартир або інші обставини, що могли спричинити залиття. Форма вказаного акта встановлена в додатку № 4 до Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій. Відповідно до п. 7 Правил користування приміщенням житлових будинків та прибудинкових територій, затверджених Постановою Кабінету міністрів від 24 січня 2006 року № 45, власники квартир, наймачі та орендарі зобов`язані забезпечувати збереження сантехнічного обладнання та при появі несправностей вжити заходів їх усунення власними силами. За змістом частини другої статті 1166 ЦК України, у справах про завдання шкоди діє презумпція вини відповідача, тобто позивач має надати суду лише докази наявності шкоди, а докази спростування своєї вини має надати відповідач. Оскільки відповідачем не спростовано обставин, на які посилається позивач та не спростовано вину, суд приходить до висновку про порушення прав позивачів з боку відповідача та стягнення з неї суми заподіяних збитків в сумі 29135,92 грн. Щодо заявлених позивачами вимог про відшкодування моральної шкоди, суд приходить до наступних висновків. Поняття моральної (немайнової) шкоди і порядок її відшкодування визначається статтею 23 ЦК України. Зокрема, підставами для відшкодування моральної шкоди можуть бути порушення майнових, особистих немайнових прав особи, а також зобов`язань у випадках, передбачених договором або законом. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. У пунктах 3, 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 (зі змінами та доповненнями) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Сам по собі факт порушення права, за відсутності доведеної наявності вищезазначених втрат немайнового характеру, не є підставою для відшкодування моральної шкоди, а її наявність відповідно до загальних засад змагальності цивільного процесу підлягає доведенню особою, яка порушує питання про її відшкодування. Враховуючи те, що відповідач своїми неправомірними діями порушив права позивача, суд, з урахуванням принципів розумності та справедливості, оцінює розмір відшкодування за спричинену моральну шкоду у розмірі 1 000 грн. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 09 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), N 37801/97, п. 36, від 01 липня 2003 року). Статтею 81 ЦПК України на сторін покладено обов`язок довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно зі статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Звертаючись до суду з позовом, позивач просила стягнути з відповідача витрати на оренду квартири в сумі 40 000 грн на час ремонту її квартири на строк 30 днів. Разом з тим, площа залиття квартири становить 1,2 кв. м в кімнаті площею 12,9 кв.м. При цьому, площа квартири, що належить позивачу становить 101,3 кв.м, тобто площа залиття квартири є незначною, що виключає необхідність для переїзду позивача та її родини в орендовану квартири. Таким чином, позивач не довела необхідність переїзду на орендовану квартиру під час проведення ремонтних робіт. Ураховуючи викладене, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову. Що стосується вимог позивача про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу, то в порушення ст. ст. 137 та 141 ЦПК України позивач не надала договір про надання професійної правничої допомоги, не вказала розмір витрат на оплату послуг адвоката, не надала детальний опис робіт та доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Отже, підстави для стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу - відсутні. З урахуванням часткового задоволення позову та відповідно до ст. 141 ЦПК України, підлягають стягненню з відповідача також понесені позивачем судові витрати у вигляді сплаченого судового збору пропорційно задоволеним позовним вимогам в сумі 918 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial