Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-06 00:00:00

Позивачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] звернулись до суду із позовом до Теребовлянської міської ради Тернопільської області, в якому просять визнати за ними право власності на майно - житловий будинок із господарськими будівлями та спорудами, що в [ADDRESS] . Зокрема, позивач [PERSON] просить визнати за нею в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] , право власності на 3/16 частки житлового будинку із господарськими будівлями та спорудами, що в [ADDRESS] . Позивач [PERSON] просить визнати за нею право власності на 7/16 часток вказаного житлового будинку із господарськими будівлями та спорудами, з яких на ј, як за членом колишнього робітничого двору, та на 3/16 частки в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка [PERSON] , який помер [INFO] . Позивачі [PERSON] та [PERSON] просять визнати за ними, за кожною, в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] , право власності на 3/16 частки житлового будинку із господарськими будівлями та спорудами, що в [ADDRESS] . Позивачі не можуть отримати свідоцтво про право власності на вказане спадкове майно через відсутність у спадкодавця правовстановлюючих документів на нього. У судове засідання позивачі не з`явилися, у позові вказали про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримують із мотивів, викладених у позові, просять його задовольнити. Відповідач Теребовлянська міська рада Тернопільської області у судове засідання не з`явилась, подала до суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності та визнання позовних вимог. Приватний нотаріус Теребовлянського районного нотаріального округу Гордєєва Л.І. в судове засідання не з`явилась, хоча була належним чином повідомлена про час та місце судового розгляду. Суд, дослідивши та оцінивши докази, встановив Житловий будинок в [ADDRESS] (особовий рахунок № [NUMBER] )належить до робітничого двору, головою якого був [PERSON] . Дружиною [PERSON] є позивач у справі є [PERSON] , яка станом на 15 квітня 1991 року проживала разом із ним та була зареєстрована за адресою розташування зазначеного робітничого двору. На день смерті [PERSON] , який помер [INFO] , у вказаному будинковолодінні, окрім його дружини, були зареєстровані та проживали дочки спадкодавця [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (позивачі у справі). Зазначене підтверджується довідкою Теребовлянської міської ради Тернопільської області від 26.10.2021 року № 09 - 04/09/438. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 6 постанови від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», до правовідносин, що виникли до прийняття 15 квітня 1991 року Закону України «Про власність», застосовується чинне на той час законодавство. Так, відповідно до законодавства, діючого до прийняття 15 квітня 1991 року Закону України «Про власність», права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. Згідно з ст. 13 Закону Української РСР «Про сільську раду депутатів трудящих Української РСР» 1968 року зі змінами на вказані ради було покладено обов`язок здійснення обліку населення та ведення за встановленими формами погосподарських книг. Таким чином, записи у погосподарських книгах, визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності на житлові споруди. Спеціальним нормативним актом, який визначав порядок ведення погосподарського обліку в сільських радах є Вказівки по веденню книг погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затверджені наказом Центрального статистичного управління СРСР від 13.04.1979 № 112/5 (далі - Вказівки № 112/5), а згодом Вказівки по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затверджені Центральним статистичним управлінням СРСР 12.05.1985 № 5-24/26 (далі - Вказівки № 5-24/26), та Вказівки по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затверджені постановою Державного комітету статистики СРСР від 25.05.1990 року № 69 (далі - Вказівки № 69), які були замінені Інструкцією з ведення погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затверджених наказом Міністерства статистики України від 22.02.1995 № 48. Згідно із зазначеними Вказівками суспільна група господарства визначалась залежно від роду занять голови господарства (сім`ї). Особи, які працюють у колгоспі, але не є членами колгоспу, відносяться до суспільної групи робітників або службовців залежно від займаної посади. Виключенням із загального порядку були лише господарства, в яких проживали працюючі члени колгоспу. Такі господарства, незалежно від роду занять голови господарства, відносилися до господарств колгоспників. Оскільки спірний житловий будинок з господарськими спорудами відносився до суспільної групи робітничий двір, тому положення статей 120, 123 ЦК УРСР застосуванню не підлягають, оскільки майнові правовідносини господарства робітника були врегульовані загальними нормами цивільного, земельного та сімейного права. Він не мав статусу колгоспного двору, а тому немає підстав застосування до правовідносин у цій справі норм ЦК УРСР 1963 року, у тому числі за аналогією закону. Тому слід керуватися вимогами Кодексу про шлюб та сім`ю УРСР 1969 року, за яким суб`єктами права спільної сумісної власності вважалося подружжя. Так, згідно з ч.1 ст.22 даного Кодексу майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Відповідно до ч.1 ст.28 Кодексу про шлюб та сім`ю УРСР в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. Таким чином, житловий будинок з господарськими спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS] належав подружжю [PERSON] та [PERSON] в рівних частках по 1/2 частці кожному. [INFO] [PERSON] помер, що є часом відкриття спадщини на належне йому майно. Належну йому частку у зазначеному житловому будинку, яка складала Ѕ, успадкували його дружина та дочки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , оскільки із ним спільно проживали на день смерті та вступили в оперативне управління спадковим майном. Отже, після смерті [PERSON] позивачам у справі належить по 1/8 частці кожному у належному йому майні робітничого двору, розміщеного за адресою: [ADDRESS] , особовий рахунок № [NUMBER] . Відповідно до висновку ТзОВ «ТРІУМФ-2020» вартість житлового будинку загальною площею 62.4 кв.м, житловою площею 40.7 кв.м із господарськими будівлями за адресою: [ADDRESS] , складає 92800 грн. Позивач [PERSON] звернулася до приватного нотаріуса Теребовлянського районного нотаріального округу Гордєєвої Л.І. із заявою про прийняття спадщини після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] , однак у видачі їй свідоцтва про право на спадщину за законом відмовлено у зв`язку із тим, що відсутній правовстановлюючий документ на житловий будинок із господарськими будівлями та спорудами, які розташовані в [ADDRESS] . Із постанови приватного нотаріуса Теребовлянського районного нотаріального округу Гордєєвої Л.І. про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 1 жовтня 2021 року № 461/02-31 вбачається, що іншими спадкоємцями майна померлого є його дружина [PERSON] та дочки [PERSON] , [PERSON] . Відповідно до прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України 2003 року (пункти 4, 5) кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Правила книги шостої Цивільного кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. За змістом частини першої статті 529 ЦК УРСР, який діяв на час відкриття спадщини, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народжена після його смерті. Згідно зі статтею 548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до ч.1, 2 ст. 524 ЦК УРСР 1963 року, спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом; спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Згідно із статтею 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Статтею 41 Конституції України гарантовано право кожного володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Частиною першою статті 316 ЦК України поняття права власності визначено як право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. При цьому право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (ст. 328 ЦК України). Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Таким чином, аналізуючи докази у справі, суд приходить до висновку про те, що позивачу [PERSON] належить 5/8 частки у майні робітничого двору - житловому будинку із господарськими будівлями та спорудами, що в [ADDRESS] , особовий рахунок № [NUMBER] , з яких на Ѕ частки у майні подружжя, та на 1/8 частки після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , а позивачам [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] - по 1/8 частці у вказаному майні після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . Суд не приймає до уваги твердження позивачів про те, що позивач [PERSON] успадкував після смерті своєї матері [PERSON] , яка померла [INFO] , житловий будинок із господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] , який відносився до колгоспного двору (особовий рахунок № [NUMBER] ), оскільки ними не підтверджено належними та допустимими доказами, яке саме нерухоме майно відносилось до майна колгоспного двору за особовим рахунком № [NUMBER] , головою якого була [PERSON] . Судові витрати позивачі просять залишити за ними. Аналізуючи зазначені обставини, суд приходить до переконання, що позовні вимоги позивачів підлягають частковому задоволенню.

Outcome: partial