Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-24 00:00:00

У жовтні 2019 року [PERSON] (далі - позивач) звернулася до суду з позовом до Державного підприємства «УКРЖИТЛОСЕРВІС» (далі - ДП «УКРЖИТЛОСЕРВІС», відповідач, підприємство) про стягнення невиплаченої заробітної плати, компенсації за невикористану відпустку, середнього заробітку за час затримки розрахунку, у якому, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 02.03.2021 року, просила стягнути з відповідача на свою користь заборгованість по заробітній платі за травень 2019 року - липень 2019 року в сумі 15 491,03 грн, компенсацію за щорічну відпустку в сумі 5 504,58 грн, з урахуванням податку з доходів фізичних осіб та військового збору; середній заробіток за весь період затримки розрахунку в сумі 149 876,64 грн, з урахуванням податку з доходів фізичних осіб та військового збору; вирішити питання про розподіл судових витрат. Обґрунтовуючи позовні вимоги, [PERSON] посилалася на те, що 01.11.2018 року була прийнята на роботу провідним юрисконсультом підприємства. 09.07.2019 року вона подала заяву про звільнення з посади провідного юрисконсульта за згодою сторін. Наказом від 09.07.2019 року № 67 її було звільнено з роботи за згодою сторін (п. 1 ч. 1 ст. 36 КЗпП України). Однак на день звільнення не було проведено повного розрахунку. Згідно з довідкою ДП «УКРЖИТЛОСЕРВІС» станом на 09.07.2019 року, заборгованість підприємства перед позивачкою з виплати заробітної плати та грошової компенсації за невикористану щорічну відпустку на день звільнення складає 20 995,61 грн, з яких:за травень 2019 року - 7 188,33 грн, за червень 2019 року - 7 188,33 грн, за липень 2019 року, з компенсацією за невикористану щорічну відпустку - 8 222,29 грн. За період часу, що минув з дня звільнення і до подачі цього позову до суду відповідач не перерахував на рахунок позивача жодних коштів. Таким чином, на дату звернення з даним позовом заборгованість (невиплачена заробітна плата та компенсація за невикористану відпустку) відповідача перед позивачем складає 20 995,61 грн. Крім того, через несплату вказаної заборгованості позивачка має право на стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки належних виплат. У зв`язку з цим позивачка просила позов задовольнити. Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.10.2019 року справу було передано судді Печерського районного суду м. Києва Григоренко І.В. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 11.12.2019 року в порядку загального позовного провадження відкрито провадження у цій справі та призначено підготовче засідання у справі на 15.06.2020 року. Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 15.06.2020 року у зв`язку із задоволенням клопотання позивача про відкладення розгляду справи, підготовче засідання на підставі п. 3 ч. 2 ст. 198 ЦПК України було відкладено до 07.09.2020 року. Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 07.09.2020 року у зв`язку з неявкою представника відповідача щодо якого відсутні докази про отримання ним повідомлення про дату час та місце судового засідання, підготовче засідання на підставі п. 1 ч. 2 ст. 198 та п. 1 ч. 2 ст. 223 ЦПК України було відкладено до 22.12.2020 року. У зв`язку з перебуванням 22.12.2020 року судді у відпустці справу перепризначено на 02.03.2021 року. Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 02.03.2021 року у зв`язку з неявкою представника відповідача щодо якого відсутні докази про отримання ним повідомлення про дату час та місце судового засідання, підготовче засідання на підставі п. 1 ч. 2 ст. 198 та п. 1 ч. 2 ст. 223 ЦПК України було відкладено до 05.04.2021 року. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 05.04.2021 року підготовче провадження у цій справі закрито та призначено її до судового розгляду по суті в загальному позовному провадженні на 12.05.2021 року. У зв`язку з перебуванням 12.05.2021 року судді на лікарняному справу перепризначено на 14.06.2021 року. Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 14.06.2021 року у зв`язку із неявкою в судове засідання учасників справи та відсутності доказів про вручення їм повідомлення про дату, час і місце судового засідання, розгляд справи на підставі п. 1 ч. 2 ст. 223 ЦПК України відкладено до 25.01.2022 року. В судове засідання 25.01.2022 року сторони не з`явилися. Позивач подала заяву про розгляд справи без її участі. ДП «УКРЖИТЛОСЕРВІС» відзив на позовну заяву не подало. Суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності учасників справи та ухвалити заочне рішення відповідно до статті 280 ЦПК України. Згідно з п. 2 ч. 1, ч. 3 ст. 49 ЦПК України крім прав та обов`язків, визначених у ст. 43 цього Кодексу: позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. До закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви. У справі, що розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, зміна предмета або підстав позову допускається не пізніше ніж за п`ять днів до початку першого судового засідання у справі. Оскільки ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 05.04.2021 року підготовче провадження у цій справі закрито, тому суд розглядає позов з врахуванням уточнених позовних вимог в редакції від 02.03.2021 року. Всі інші заяви про уточнення позовних вимог, подані після закінчення підготовчого засідання суд не приймає. Дослідивши письмові докази у справі у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, з огляду на таке. Суд встановив, що [PERSON] перебувала у трудових відносинах з ДП «УКРЖИТЛОСЕРВІС». Наказом від 01.01.20218 року № 166 [PERSON] була прийнята на посаду провідного юрисконсульта, що підтверджується трудовою книжкою. Наказом від 09.07.2019 року № 67 позивачку було звільнено з роботи за згодою сторін (п. 1 ч. 1 ст.36 КЗпП України). Однак, в день звільнення з позивачкою не було проведено повного розрахунку. Згідно з довідкою ДП «УКРЖИТЛОСЕРВІС» станом на 09.07.2019 року, заборгованість підприємства перед [PERSON] з виплати заробітної плати на день звільнення складає 20 995,61 грн, з яких: за травень 2019 року - 7 188,33 грн, за червень 2019 року - 7 188,33 грн, за липень 2019 року 6 618,95 грн, з яких 5 504,58 грн - сума компенсації за невикористану щорічну відпустку. Відповідно до ч. 1 ст. 47 КЗпП України роботодавець зобов`язаний у день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні (стаття 116) та провести з ним розрахунок у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника. Згідно з ч. 1 ст. 83 КЗпП України у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи. Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Відповідно до ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною 2 ст. 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Крім того, за змістом ст.ст. 76, 77 ЦПК України, суд встановлює наявність або відсутність обставин, котрими обґрунтовують свої вимоги і заперечення сторони, на підставі доказів, які містять інформацію щодо предмета доказування. З наданих доказів суд встановив, що товариство при звільнені не виплатило позивачці заробітну плату в загальному розмірі 20 995,61 грн, з яких: за травень 2019 року - 7 188,33 грн, за червень 2019 року - 7 188,33 грн, за липень 2019 року 6 618,95 грн, з яких 5 504,58 грн - сума компенсації за невикористану щорічну відпустку (суми зазначені з урахуванням податку з доходів фізичних осіб та військового збору). Таким чином суд встановив, що на час розгляду справи існує заборгованість зі сплати заробітної плати та не виплачена компенсація за невикористану відпустку. За змістом статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Всі суми, належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день його звільнення. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать; в разі невиконання такого обов`язку з вини власника або уповноваженого ним органу наступає передбачена ст. 117 КЗпП України відповідальність. Таким чином, закон покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність. Метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема захист права працівника на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя. Відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця. Загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Відповідно до ч. 1 ст. 9 ЦК України така спрямованість притаманна і заходу відповідальності роботодавця, передбаченому ст. 117 КЗпП України. У зв`язку позивачка має право на стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку. Середній заробіток працівника визначається відповідно до ст. 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок). Цей Порядок застосовується, зокрема у випадку, коли згідно з чинним законодавством виплати провадяться виходячи із середньої заробітної плати (пункт 1 Порядку). Пунктом 2 Порядку передбачено, що у випадку збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Згідно з пунктом 5 Порядку нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. Відповідно до пункту 8 Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно із графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства. Отже, середньоденна заробітна плата за попередні два місяці, що передували місяцю звільнення позивачки (липень 2019 року) вираховується шляхом ділення нарахованої заробітної плати за травень 2019 - червень 2019 на кількість робочих днів у цих двох місяцях (22 робочих днів у травні 2019 року + 18 робочих днів у червні 2019 року = 40 робочих дні). Нарахована заробітна плата згідно з розрахунками відповідача складає: за травень 2019 року 8 929,60 грн, за червень 2019 року - 8 929,60 грн = 17 859,20 грн. 17 859,20грн:40 робочі дні=446,48 грн. Таким чином, середньоденна заробітна плата позивачки складає 446,48 грн. З моменту звільнення позивачки, тобто з 09.07.2019 року до подання заяви про уточнення позовних вимог від 02.03.2021 року минуло 417 робочих днів. 417 робочих днів (дні затримки розрахунку) х 446,48 (середньоденна заробітна плата) = 186182,16 грн. Середній заробіток за час затримки розрахунку за зазначений період складає 186 182,16 грн без вирахування податків та зборів, з яких: 18 % - податок на доходи фізичних осіб, 1,5% - військовий збір. Отже роботодавець має сплатити позивачці з урахуванням належних до сплати податків та зборів суму 149 876,64 грн (186182,16 - 19,5%). Повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позовну заяву необхідно задовольнити та стягнути з відповідача на користь позивачки заборгованість по заробітній платі за період з травня 2019 року по липень 2019 року включно у розмірі 15 491,03 грн (7 188,33 + 7 188,33 + 1 114,37), компенсацію за невикористану щорічну відпустку у розмірі 5 504,58 грн, а також середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 09.07.2019 року по 02.03.2021 року в розмірі 149 876,64 грн (з урахуванням податку з доходів фізичних осіб та військового збору). Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Оскільки, суд задовольняє позовні вимоги в повному обсязі, то з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 768,40 грн на відшкодування судових витрат, понесених на сплату судового збору за подання позовної заяви. На підставі викладеного, відповідно до ст.ст. 83, 116, 117 Кодексу законів про працю України,

Outcome: approved