Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-23 00:00:00

10.08.2021 року позивач [PERSON] звернулася до суду з вищевказаною позовоною заявою на обґрунтування якого вказала, що квартира за адресою [ADDRESS] (далі квартира) належить на праві спільної сумісної власності [PERSON] та членам його сім`ї: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . У даному житлі на постійній основі проживала вона разом із [PERSON] (до дня смерті [INFO] ) та [PERSON] (до дня своєї смерті [INFO] ). Після смерті [PERSON] та [PERSON] вона звернулася до нотаріуса Луцького районного нотаріального округу Волинської області із заявою про прийняття спадщини за законом та видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, однак нотаріусом в усному порядку повідомлено про неможливість задоволення такого звернення у зв`язку з пропуском строку на подання заяви на прийняття спадщини. Відтак, у позасудовому порядку оформити свої спадкові права на 1/6 частку квартири, що належала померлому [PERSON] та 1/6 частку квартири, що належала [PERSON] вона позбавлена можливості. Враховуючи наведене, просить суд встановити факт її постійного спільного проживання разом із померлими [PERSON] та [PERSON] з 1986 року по дату відкриття спадщини за адресою: [ADDRESS] , та як наслідок, визнати за нею в порядку спадкування за законом після смерті останніх на 1/3 частку квартири (по 1/6 за кожним із померлих). До початку судового засідання від позивача [PERSON] надійшла заява з проханням розгляд справи проводити у її відсутності, заявлені позовні вимоги підтримує у повному обсязі (а.с. 26). \~ \~ \~ \~Відповідачі [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з`явилися, від них на адресу суду надійшли аналогічні за своїм змістом заяви про визнання позову, у яких вони просять суд розгляд справи проводити без їх участі та щодо задоволення позову не заперечують (а.с. 24, 25, 27). Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд приходить до наступного. Відповідно до ч. 1, 4 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Як вбачається із свідоцтва про право власності на житло від 09.06.1993 року, виданого комітетом по майну комунальної власності Луцької міської ради згідно з розпорядженням № 18-р від 09.06.1993 року, [PERSON] та членам його сім`ї: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності належить квартира за адресою [ADDRESS] (а.с. 8). Судом встановлено, що частка кожного із співласників квартири не виділена в натурі, а тому така, у відповідності до вимог ст. 370 ЦПК України, складає 1/6 частку. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть [NUMBER] (а.с. 9). [INFO] померла [PERSON] , про що свідчить копія свідоцтва про смерть [NUMBER] (а.с. 9-зворот). Після смерті [PERSON] та [PERSON] відкрилась спадщина на належні кожному із них 1/6 частку в квартирі за адресою [ADDRESS] . Згідно ст.ст. 1217, 1223 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст. ст. 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Статтею 1258 ЦК України встановлено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Відповідно до ст. 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Як встановлено судом, спадкоємці першої, другої та третьої чергу право на спадкування за законом після смерті [PERSON] та [PERSON] до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини не зверталися, у зв`язку з чим відповідні спадкові справи не заводилися (а.с. 37). Як вбачається з відповіді приватного нотаріуса Луцького міського нотаріального округу Волинської області Спіріної І.В. на усне звернення [PERSON] щодо отримання свідоцтва на право на спадщину за законом, позивачці роз`яснено, що підстав для видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , та [PERSON] яка померла [INFO] немає, оскільки заяву про прийняття спадщини у відповідну нотаріальну контору у встановлений законодавством строк подано не було, а факт спільного проживання позивачки із спадкодавцями не підтверджений (а.с. 44). У своїй позовній заяві позивачка зазначила, що вона постійно проживала разом з батьком на день його смерті, тим самим прийняла спадщину у визначеному законом порядку. Згідно ст.\~293,\~ч.\~2\~ст.\~315\~ЦПК України,\~суд в\~порядку окремого\~провадження розглядає\~цивільні справи\~про встановлення\~фактів,\~що має\~юридичне значення. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Разом з тим, пунктом 2 постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» визначено, що справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Факт постійного проживання [PERSON] із спадкодавцями [PERSON] та [PERSON] протягом не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини, тобто до смерті останніх, знайшов своє підтвердження в ході розгляду даної справи. Також, суд приймає до уваги й визнання позову відповідачами у справі. Оцінюючи надані докази в їх сукупності, суд вважає доведеним, що позивач [PERSON] постійно проживала разом [PERSON] , який помер [INFO] , та [PERSON] яка померла [INFO] , по дату їх смерті. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦПК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Спадкування, за нормами ст.ст. 1216, 1218, 1220 Цивільного Кодексу України, перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців), що відкривається внаслідок смерті особи, і до складу спадщини входять усі права та обов`язки, які належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини та не припинились внаслідок його смерті. Пунктом 3 постанови Пленуму ВСУ № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року визначено, що згідно з правилами статті 1220 ЦК часом відкриття спадщини слід вважати день смерті особи, зазначений у свідоцтві про смерть, виданим відповідним державним органом реєстрації актів цивільного стану. Таким чином, судом встановлено, що позивачка прийняла спадщину після смерті спадкодавця шляхом спільного проживання із спадкодавцями [PERSON] та [PERSON] на час відкриття спадщини. Отже, позивачці як спадкоємиці [PERSON] та [PERSON] належить майно 1/3 частка квартири за адресою [ADDRESS] . Наявність спадкового майна в натурі підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 09.06.1993 року, виданого комітетом по майну комунальної власності Луцької міської ради згідно з розпорядженням № 18-р від 09.06.1993 року, які були дослідженими під час розгляду справи. Оскільки, позивач позбавлена можливості оформити спадкові права через нотаріальну контору, у зв`язку з тим, що їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, а також вона позбавлена можливості в інший спосіб реалізувати своє право, в частині успадкування майна, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення. У свою чергу, факт спільного проживання [PERSON] із спадкодавцями [PERSON] та [PERSON] за адресою [ADDRESS] , починаючи з 1986 року не знайшов свого підтвердження під час розгляду справи, а тому в задоволенні даної частини позовних вимог суд вважає за необхідне відмовити за необгрунтованістю. На підставі ст. ст. 1216, 1218, 1233, 1234, 1258, 1261, 1268-1270 ЦК України,

Outcome: partial