Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-27 00:00:00

До Володарського районного суду Київської області 14.04.2021 р. надійшов зазначений позов [PERSON] до ТОВ «Вердикт Капітал», треті особи: приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С., приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Малкова М.В., про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, та повернення стягнутих коштів, в якому Позивач (з урахуванням поданої до суду 13.09.2021 р. заяви представника Позивача про збільшення позовних вимог від 11.09.2021 р., т. 1, а.с. 202, та ) просить суд: - визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Горай О.С., № 113199 від 30.11.2020 р. про стягнення з Позивача на користь Відповідача грошових коштів у сумі 36 298,28 грн. у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 09.06.2010 р. № 500180028, укладеного з Публічним акціонерним товариством «Альфа-Банк» (далі - ПАТ «Альфа-банк»); - стягнути з Відповідача на користь Позивача безпідставно отримані кошти у сумі 11 882,57 грн., які були стягнуті в процесі виконавчого провадження № 63974042, відкритого приватним виконавцем Малковою М.В.; - стягнути з Відповідача на користь Позивача судовий збір у сумі 3 178,00 грн.; - стягнути з Відповідача на користь Позивача витрати на правову допомогу в сумі 2 900,00 грн. Надалі під час судового розгляду справи 20.01.2022 р. долучено письмові докази щодо витрат на правову допомогу, надану після подання позову у розмірі 6 000,00 грн. (т. 2, а.с. 76-89). На обґрунтування заявлених позовних вимог Позивач у позовній заяві зазначила, що в лютому 2021 року на адресу Акціонерного товариства «Городище-Пустоварівський цукровий завод», в якому вона працює, надійшов лист від приватного виконавця Малкової М.В. з доданою до нього постановою від 28.12.2020 р. про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи, винесену під час примусового виконання виданого приватним нотаріусом Горай О.С. виконавчого напису № 113199 від 30.11.2020 р. На підставі цієї постанови приватного виконавця із заробітної плати Позивача утримано частину коштів для їх перерахування на користь Відповідача. Як було зазначено, загальна сума боргу перед Відповідачем становила 36 298,28 грн. Надалі з відповіді на адвокатський запит представника Позивача стало відомо, що у названого вище приватного виконавця на примусовому виконанні перебуває виконавче провадження № 63974042 з примусового виконання виконавчого напису № 113199 від 30.11.2020 р., виданого приватним нотаріусом Гораєм О.С. про стягнення з неї (Позивача) на користь ТОВ «Вердикт Капітал» (Відповідача) заборгованості в згаданому вище розмірі. У відповідь на адвокатський запит Позивачем отримано копії виконавчого напису нотаріуса, заяви стягувача та постанови про відкриття виконавчого провадження. З отриманих документів Позивач дізналася, що з неї стягується заборгованість за кредитним договором № 500180028 від 09.06.2010 р., стягнення заборгованості проводиться за період з 16.01.2019 р. до 16.11.2020 р., загальна сума заборгованості складає 35 648,28 грн., в тому числі: прострочена заборгованість за кредитом - 2 979,84 грн.; прострочена заборгованість за несплаченими відсотками - 1 611,39 грн.; строкова заборгованість за комісією - 1 371,34 грн.; строкова заборгованість по несплаченим відсоткам - 10 880,71 грн.; строкова заборгованість за штрафами і пенями - 18 805,00 грн. Також за вчинення виконавчого напису нотаріуса стягнуто плату в розмірі 650,00 грн. Крім того, з отриманих документів Позивач дізналась про правонаступників ПАТ «Альфа-банку», останній - ТОВ «Вердикт Капітал» (Відповідач), проте про відступлення права вимоги її ніхто не повідомляв. Позивач вважає, що виконавчий напис було вчинено нотаріусом з порушенням вимог законодавства, оскільки: по-перше, цей виконавчий напис вчинено на кредитному договорі, що не був посвідчений нотаріально; по-друге, Відповідачем було пропущено строк звернення до нотаріуса за вчиненням виконавчого напису; по-третє, вони як боржник не була поінформована в установленому порядку про намір нотаріуса вчинити виконавчий напис; по-четверте, сума стягнення за виконавчим написом не є безспірною. Відтак, Позивач вважає наявними підстави для визнання спірного виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, відповідно стягнуті за цим виконавчим написом кошти підлягають поверненню на підставі статті 1212 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) із стягненням також з Відповідача на її користь судових витрат за сплату судового збору та оплату правової допомоги (т. 1, а.с. 1-8, 202). Ухвалою суду від 19.04.2021 р. визначено передати зазначений позов [PERSON] за територіальною юрисдикцією (підсудністю) до Дніпровського районного суду міста Києва з підстав, наведених у цій ухвалі суду (т. 1, а.с. 45-46). Ухвалою Київського апеляційного суду від 09.07.2021 р. названу ухвалу суду від 19.04.2021 р. скасовано, справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду (т. 1, а.с. 96-99). Після надходження справи із суду апеляційної інстанції 16.08.2021 р. (т. 1, а.с. 102) ухвалою суду від 16.08.2021 р. відкрито провадження в справі, призначено підготовче судове засідання на 13.09.2021 р., встановлено Відповідачеві строк для подання відзиву, Третім особам - для подання письмових пояснень щодо позову, а також задоволено клопотання Позивача та витребувано докази у Відповідача - ТОВ «Вердикт Капітал» і Третьої особи - приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. (т. 1, а.с. 114-117). Крім того, ухвалою суду від 16.08.2021 р. задоволено заяву Позивача про забезпечення позову та зупинено стягнення у виконавчому провадженні № 63974042 (т. 1, а.с. 110-112). Надалі до суду 27.08.2021 р. від Відповідача надійшли витребувані ухвалою суду від 16.08.2021 р. документи (т. 1, а.с. 119-151), 09.09.2021 р. - відзив на позов із запереченнями проти його задоволення (т. 1, а.с. 161-180), а також клопотання про зменшення витрат на правову допомогу (т. 1, а.с. 181-198). Від представника Позивача 13.09.2021 р. до суду надійшла зазначена вище заява про збільшення позовних вимог від 11.09.2021 р. (т. 1, а.с. 202-204). Крім того, до суду 14.09.2021 р. на виконання згаданої ухвали суду від 16.08.2021 р. від приватного нотаріус Горай О.С. надійшов лист про відсутність можливості подання доказів у справі (витребуваних названою ухвалою суду документів) через те, що Міністерством юстиції України анульовано його свідоцтво про право на зайняття нотаріальною діяльністю (наказ ним наразі оскаржується в судовому порядку), а витребувані судом документи 28.07.2021 р. були вилучені під час обшуку на підставі ухвали слідчого судді Богунського районного суду міста Житомира від 27.07.2021 р. (т. 1, а.с. 255). У подальшому за розпорядженням керівника апарату Володарського районного суду Київської області від 24.09.2021 р. № 19 проведено повторний автоматизований розподіл судової справи № 364/315/21 у зв`язку із закінченням повноважень судді Макаренко Л.А. (т. 2, а.с. 1), справу передано в провадження судді Ткаченка О.В. (т. 2, а.с. 2-3). Ухвалою суду від 28.09.2021 р. відкрито провадження в справі, визначено здійснення розгляду справи в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання на 26.10.2021 р. (т. 2, а.с. 4-6), відкладене на 15.11.2021 р. через неявку Відповідача і Третіх осіб, надалі - на 02.12.2021 р. за клопотаннями Позивача та її представника (т. 2, а.с. 24-26). 05.10.2021 р. від представника Позивача надійшла відповідь на відзив Відповідача, додано докази направлення цієї відповіді іншим учасникам справи (т. 2, а.с. 10-18). У підготовчому судовому засіданні 02.12.2021 р. представником Позивача було подано два клопотання про витребування доказів (т. 2, а.с. 28-30, 31-33), а також письмові пояснення (т. 2, а.с. 34-47). Ухвалою суду від 02.12.2021 р. відкладено підготовче судове засідання на 23.12.2021 р., задоволено клопотання сторони Позивача про витребування доказів, зобов`язано Житомирський обласний нотаріальний архів надати суду інформацію про те, чи передавав приватний нотаріус Горай О.С. документи нотаріального діловодства, у разі наявності - надати до Володарського районного суду Київської області належно завірену копію нотаріальної справи про вчинення виконавчого напису № 113199 від 30.11.2020 р. про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Вердикт капітал» коштів, а також зобов`язано Головне управління Національної поліції в Житомирській області надати суду інформацію про те, чи вилучалася органами досудового розслідування зазначена нотаріальна справа, у разі наявності - надати суду належно завірену копію названої вище нотаріальної справи (т. 2, а.с. 50-51). Ухвалою суду від 23.12.2021 р. підготовче провадження закрито, справу призначено до судового розгляду по суті на 20.01.2022 р. (т. 2, а.с. 62-63). У судовому засіданні 20.01.2022 р. Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] підтримали позов, просили задовольнити позовні вимоги повністю з підстав, викладених у позовній заяві (т. 1, а.с. 1-8), заяві про збільшення позовних вимог (т. 1, а.с. 202) та письмових поясненнях (т. 2, а.с. 34-35). Також Позивачем та її представником подано заяву про зняття з розгляду клопотання про витребування доказів від Житомирського обласного нотаріального архіву і Головного управління Національної поліції в Житомирській області (т. 2, а.с. 90). Витребувані ухвалою суду від 02.12.2021 р. документи до суду не надходили, при цьому за повідомленням Житомирського обласного нотаріального архіву передача документів нотаріуса Горая О.С. за станом на 10.01.2022 р. ще триває (т. 2, а.с. 72, 74). Представник Відповідача ТОВ «Вердикт Капітал» у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений, що підтверджено поштовим повідомленням (т. 2, а.с. 68), заяв, клопотань про відкладення судового засідання до суду не подавав, про причини неявки суд не повідомляв. Водночас у відзиві на позовну заяву, що надійшла до суду 09.09.2021 р. (т. 1, а.с. 161-180), Відповідач просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] , посилаючись на безспірність вимог про стягнення з неї заборгованості, що є підставою для вчинення виконавчого напису нотаріуса про стягнення відповідної кредитної заборгованості. Одночасно з цим відзивом до суду надійшло клопотання Відповідача про зменшення витрат на правову допомогу (т. 1, а.с. 181-183) з проханням відмовити Позивачеві у стягненні витрат на правничу допомогу, яке обґрунтовано відсутністю підтверджувальних доказів заявленого до стягнення розміру таких витрат. Крім того, як зазначалося, Відповідачем було подано до суду 26.08.2021 р. витребувані ухвалою суду від 16.08.2021 р. документи на підтвердження їх правонаступництва та права вимоги за кредитним договором № 500180028 від 09.06.2021 р., укладеним між Позивачем [PERSON] і АТ «Альфа-банк» (т. 1, а.с. 119-151). Треті особи - приватний нотаріус Горай О.С. та приватний виконавець Малкова М.В. до суду не з`явилися, про дату, час і місце судового розгляду справи повідомлялися (т. 2, а.с. 66, 71), заяв, клопотань про відкладення не подавали, про причини неявки суд також не повідомляли, письмових пояснень щодо позову суду не надавали. За загальним правилом частини першої статті 223 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Суд, заслухавши пояснення присутніх Позивача та її представника, розглянувши подані учасниками справи заяви по суті справи, інші заяви і клопотання з поясненнями, додані до них документи, оцінивши наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні (стаття 89 ЦПК України), вирішуючи справу, виходить з такого. З матеріалів справи судом встановлено, що Позивач - [PERSON] , [INFO] , уродженка м. Суми, громадянка України, підтверджено копією паспорту громадянина України серії [NUMBER] (т. 1, а.с. 19-20), 09.06.2010 р. уклала з ПАТ «Альфа-банк» Кредитний договір № 500180028, копія якого додана до позовної заяви (т. 1, а.с. 21). Відповідно до зазначеного Кредитного договору Позивачеві надано кредит у розмірі 10 000 грн. (десять тисяч гривень); процентна ставка за користування кредитом - 24 відсотка річних; дата остаточного повернення кредиту, яка є датою припинення нарахування відсотків, - 09.06.2013 р.; кредит надавався Позичальникові (Позивачу) для власних потреб шляхом безготівкового перерахування на картковий рахунок, відкритий в рамках зарплатного проекту (пункти 2.1-2.4 названого вище Кредитного договору). За умовами пунктів 2.6, 2.7 Кредитного договору платежі з повернення кредиту, сплати процентів за його користування, інших платежів за цим Договором здійснюються щомісячно, рівними частинами у сумах та в терміни, в порядку та на умовах, визначених цим Договором і відповідно до Графіку платежів, який є Додатком № 1 до цього Договору та його невід`ємною частиною; сукупна вартість кредиту з урахуванням вартості усіх супутніх послуг визначена в Додатку № 1, який є його невід`ємною частиною. Оцінюючи письмові докази щодо кредитних правовідносин Позивача з ПАТ «Альфа-банк», суд виходить з того, що згаданого вище Додатку № 1, який є невід`ємною частиною Кредитного договору № 500180028 від 09.06.2010 р. та який визначає як сукупну вартість кредиту, так і графік його погашення, матеріали справи не містить, а так само будь-яких інших доказів щодо сум сплачених Позивачем коштів на рахунок погашення кредиту, доказів на підтвердження наявної кредитної заборгованості та її розміру матеріали справи також не містять, учасниками справи суду не надавалися. Крім того, пунктом 2.8 Кредитного договору визначено розмір комісійної винагороди за послуги ПАТ «Альфа-банк», будь-які умови стосовно стягнення інших платежів, зокрема неустойки (штрафи, пеня), цей Договір не містить. Кредитний договір, укладений між ПАТ «Альфа-банк» і Позивачем, набрав чинності з моменту його підписання сторонами, що безпосередньо передбачено пунктом 6 Договору, та нотаріально не посвідчувався (т. 1, а.с. 21). Згідно з доданою до позовної заяви копією довідки АТ «Альфа-банк» від 29.03.2021 р. вих. № 27671-23.1 позичальник [PERSON] (Позивач) заборгованості за кредитним договором від 09.06.2010 р. № 500180028 перед АТ «Альфа-банк» не має у зв`язку з відступленням права вимоги до ТОВ «Кредитні ініціативи» на підставі Договору факторингу від 14.11.2016 р. (т. 1, а.с. 33). Доказів повідомлення Позивача про заміну кредитора у зобов`язанні як за станом на названу дату укладення Договору факторингу (14.11.2016 р.), так і на будь-яку іншу дату до видачі названої довідки АТ «Альфа-банк» (29.03.2021 р.) матеріали справи не містять, учасниками справи суду не надавалися. З наданих Відповідачем на виконання ухвали суду від 16.08.2021 р. документів судом встановлено, що згідно з Договором факторингу № 1 від 21.06.2016 р. (а не від 14.11.2016 р., як зазначено в згаданій вище довідці АТ «Альфа-банк») ПАТ «Альфа-банк» та ТОВ «Кредитні ініціативи» уклали цей Договір факторингу, за яким останньому відступлено права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, перелік який міститься в Додатку № 1 до Договору. Наведене підтверджено Відповідачем наданою суду копією витягу з цього Договору факторингу (т. 1, а.с. 121), проте самого згаданого Додатку № 1 (або його копії) з переліком відповідних боржників, зокрема Позивача [PERSON] , Відповідачем суду надано не було. Проте з копії Договору факторингу № 2019-1КІ/ВЕСТА від 26.12.2018 р., укладеного в подальшому між названим ТОВ «Кредитні ініціативи» та ТОВ «Фінансова компанія «ВЕСТА» і з Додатку 1-1 до цього Договору (т. 1, а.с. 122-132, 133-135) судом встановлено, що сторони домовилися про відступлення ТОВ «Фінансова компанія «ВЕСТА» належних ТОВ «Кредитні ініціативи» прав вимог до боржників за договорами, перелік яких міститься в Додатку № 1-1 до Договору, в тому числі до [PERSON] (Позивач), але дата і номер кредитного договору, укладеного з [PERSON] , викладені нерозбірливо (т. 1, а.с. 134). Надалі ТОВ «Фінансова компанія «ВЕСТА» та ТОВ «Вердикт Каптал» (Відповідач) уклали 16.01.2019 р. Договір відступлення прав вимоги № 16-01/19/1, копія якого надана суду Відповідачем (т. 1, а.с. 136-145). Згідно з цим Договором Відповідачеві відступлено право вимог до боржників за договорами, перелік яких міститься в Додатку № 1-1 до Договору. При цьому Відповідачем надано суду два згаданих Додатків № 1-1, а саме: один такий Додаток 1-1 надано суду як копію на двох аркушах за підписами обох сторін названого Договору (ТОВ «Фінансова компанія «ВЕСТА» та ТОВ «Вердикт Каптал») з переліком боржників, серед яких відсутнє зазначення боржника [PERSON] (т. 1, а.с. 146, 148); другий примірник (варіант) Додатку 1-1 надано суду в оригіналі за підписом лише генерального директора Відповідача (тобто без підпису іншої сторони договору - ТОВ «Фінансової компанії «ВЕСТА»), в цьому Додатку 1-1 зазначено лише одного боржника - [PERSON] . Наведені вище і встановлені судом суперечності в датах першого з названих Договорів - Договору факторингу № 1 від 21.06.2016 р. (або від 14.11.2016 р.), укладеного між ПАТ «Альфа-банк» та ТОВ «Кредитні ініціативи», а також суперечності відомостей у двох наданих суду Відповідачем різних за змістом Додатків № 1-1 до одного і того ж Договору відступлення прав вимоги від 16.01.2019 р. № 16-01/19/1 між ТОВ «Фінансова компанія «ВЕСТА» та ТОВ «Вердикт Каптал» (Відповідачем) не усунуто під час розгляду справи. Аналогічно на адвокатський запит представника Позивача [PERSON] . Відповідачем було надано відповідь і копії згаданих вище договорів щодо відступлення права вимоги, але із зазначенням, що копії цих договорів надаються без додатків (т. 1, а.с. 220-242), тобто без документів, що підтверджують наявність у Відповідача права вимоги саме до [PERSON] і саме по спірній кредитній заборгованості. З доданих до позовної заяви доказів судом встановлено, що 30.11.2020 р. приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм Олегом Станіславовичем (Третя особа) було вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 113199, про звернення стягнення з [PERSON] , [INFO] (Позивача) як боржника за Кредитним договором від 09.06.2010 р. № 500180028, укладеним нею з ПАТ «Альфа-Банк», правонаступником якого є названі вище юридичні особи, остання - ТОВ «Вердикт Капітал» (Відповідач); строк платежу за зазначеним Кредитним договором настав; боржником допущено прострочено платежів; стягнення заборгованості проводиться за період з 16.01.2019 р. до 16.11.2020 р.; сума заборгованості складає 35 648,28 грн., в тому числі: прострочена заборгованість за кредитом - 2 979,84 грн.; прострочена заборгованість за несплаченими відсотками - 1 611,39 грн.; строкова заборгованість за комісією - 1 371,34 грн.; строкова заборгованість по несплаченим відсоткам - 10 880,71 грн.; строкова заборгованість за штрафами і пенями - 18 805,00 грн. За вчинення виконавчого напису нотаріусом стягнуто плату в розмірі 650,00 грн., відтак загальна сума до стягнення зазначена 36 298,28 грн. (т. 1, а.с. 24). Розрахунку наведеної нотаріусом в оскаржуваному виконавчому написі заборгованості матеріали справи не містять. Водночас, як судом було встановлено і зазначено вище, суду не надано Додатку № 1 до названого Кредитного договору (або його копії), що за умовами цього Договору є невід`ємною частиною Кредитного договору № 500180028 від 09.06.2010 р. та який визначає сукупну вартість кредиту, графік погашення тощо. При цьому, зважаючи на наведені нотаріусом у виконавчому написі складові заборгованості, суд звертає також увагу не відсутність у Кредитному договорі будь-яких умов стосовно стягнення інших платежів, зокрема неустойки (штрафи, пеня), окрім розміру комісії за послуги банку - ПАТ «Альфа-банк» (т. 1, а.с. 21). Наведена в оскаржуваному виконавчому написі нотаріуса кредитна заборгованість відповідає відомостям, зазначеним у виписці з особового рахунку № [NUMBER] [PERSON] , що складена і підписана лише представником за довіреністю Відповідача ТОВ «Вердикт Капітал» (т. 1, а.с. 34), що, як зазначено вище, не підтверджено будь-якими іншими доказами, зокрема розрахунками банку - ПАТ «Альфа-банк». До того ж така виписка складена за період з 16.01.2019 р. до 16.11.2020 р., коли за умовами пункту 2.3. згаданого Кредитного договору від 09.06.2010 р. № 500180028 нарахування відсотків за користування кредитом мало бути вже припиненню з 09.06.2013 р. (т. 1, а.с. 21), а номер рахунку Позивача, наведений у пункті 2.5 Кредитного договору, не відповідає номеру особового рахунку, зазначеного у виписці. Надалі Відповідачем було подано 08.12.2020 р. до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Малкової М.В. заяву про примусове виконання за виконавчим написом приватного нотаріуса Горая О.С. (т. 1, а.с. 23), за наслідками розгляду цієї заяви стягувача (Відповідача) приватним виконавцем Малковою М.В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження від 22.12.2020 р. (виконавче провадження № 63974042), копія якої 28.12.2020 р. направлена до виконання, зокрема за місцем роботи Позивача [PERSON] - до АТ «Городище-Пустоварівський цукровий завод». Також 28.12.2020 р. приватним виконавцем винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника. Наведене підтверджено доданими до позовної заяви копіями двох названих постанов приватного виконавця Малкової М.В., супровідного листа (т. 1, а.с. 25, 26, 27). У подальшому ухвалою суду від 16.08.2021 р. щодо задоволення заяви Позивача про забезпечення її позову зупинено стягнення у виконавчому провадженні № 63974042 стосовно примусового виконання оскаржуваного виконавчого напису нотаріуса (т. 1, а.с. 110-112), на виконання якої приватним нотаріусом Малковою М.В. 30.08.2021 р. винесено відповідну постанову про зупинення вчинення виконавчих дій (т. 1, а.с. 210). Під час здійснення виконавчого провадження № 63974042 з примусового виконання оскаржуваного виконавчого напису нотаріуса Горая О.С. (до 30.08.2021 р. - дня зупинення виконавчих дій згідно з названою вище ухвалою суду) з Позивача було стягнуто за місцем роботи частину заробітку в такому розмірі: спочатку 5 309,16 грн. (що підтверджено довідкою АТ «Городище-Пустоварівський цукровий завод» від 06.04.2021 р. № 70/1 та копіями платіжних доручень, т. 1, а.с. 28, 29-32); надалі - 6 573,41 грн. (згідно з довідкою названого підприємства від 01.09.2021 р. № 38 та копіями платіжних доручень, т. 1, а.с. 211, 212-219); загальний розмір коштів, що стягнуто з Позивача, становить 11 882,57 грн. Додані до письмових пояснень представника Позивача від 02.12.2021 р. роздруківки із сайту Єдиного державного реєстру судових рішень (копії) рішень Житомирського окружного адміністративного суду від 28.10.2021 р. у справі № 240/4296/21 та Галицького районного суду міста Львова від 12.11.2021 р. у справі № 461/6369/21 (т. 2, а.с. 34-47) суд не бере до уваги як неналежні докази, оскільки не містить інформацію щодо предмета доказування, тобто щодо обставин, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша, друга статті 77 ЦПК України). Будь-яких доказів на спростування вимог, доводів Позивача та поданих нею доказів Відповідачем суду не подавалося, окрім тих, що витребувані згаданою вище ухвалою суду від 16.08.2021 за клопотанням Позивача. Учасники справи зобов`язані, зокрема, сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи, подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази (пункти 2, 4 частини другої статті 43 ЦПК України). Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частини перша, п`ята, шоста статті 81 ЦПК України). Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина четверта статті 12 ЦПК України). Наведені засади цивільного судочинства неодноразово було роз`яснено судом учасникам справи (ухвали суду про відкриття провадження в справі від 16.08.2021 р. та від 28.09.2021 р., т. 1, а.с. 114-117, т. 2, а.с. 4-6). Вирішуючи питання щодо наявності передбачених законом підстав для задоволення позовної вимоги Позивача про визнання оскаржуваного виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, суд виходить з такого. За загальними положеннями, визначеним статтями 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання; за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу кожна особа має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес особи в один із способів, визначених частиною другою статті 16 ЦК України. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Порядок правового регулювання діяльності нотаріату в України, порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 названого Закону), зокрема, Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 р. № 296/5 (з подальшими змінами, далі - Порядок вчинення нотаріальних дій). Вчинення нотаріусом виконавчого напису є нотаріальною дією згідно з пунктом 19 частини першої статті 34 Закону України «Про нотаріат»); вчинення виконавчого напису нотаріусами регламентовано нормами глави 14 розділу ІІІ названого Закону, а також глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій. Так, згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість; перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 названого Закону визначено умови вчинення виконавчих написів, а саме: нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років; якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Аналогічні норми щодо умов вчинення виконавчих написів встановлено пунктом 1.3 Порядку вчинення нотаріальних дій. Отже, нотаріус вчиняє виконавчі написи за наявності таких двох умов одночасно: 1) за умови, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; 2) за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Відповідно до норм пунктів 3.2, 3.5 Порядку вчинення нотаріальних дій безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 р. № 1172 (зі змінами). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у згаданому Переліку документів. Нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду; право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти (стаття 50 Закону України «Про нотаріат»). За результатами аналізу наведених норм Велика Палата Верховного Суду, зокрема, в постанові від 23.06.2020 р. у справі № 645/1979/15-ц зробила висновок про те, що вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису. Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 р. № 1172 (зі змінами). Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з цим Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами у повному обсязі чи в їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно із зазначеним вище Переліком документів. Водночас порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Крім того, Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 21.09.2021 р. у справі № 910/10374/17, аналізуючи згаданий Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 р. № 1172 та внесені до цього Переліку зміни, звернула також увагу на те, що названий Перелік було доповнено постановою Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 р. № 662 після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин», згідно з яким кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, було віднесено до Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Проте постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 р. у справі № 826/20084/14 названу вище постанову Кабінету Міністрів України № 662 визнано незаконною та нечинною в частині, зокрема, доповнення згаданого вище Переліку розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин», яка ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 р. залишена без змін. З огляду на це Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що оскільки у судовому порядку постанову Кабінету Міністрів України № 662 визнано незаконною і нечинною у вказаній вище частині, кредитний договір, який не є нотаріально посвідченим, не входить до переліку документів, за якими може бути здійснено стягнення заборгованості у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса. Тому у разі вчинення виконавчого напису після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 р. у справі № 826/20084/14 на кредитному договорі, який не був посвідчений нотаріально, наявні підстави для визнання цього виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Зважаючи на наведене, суд, вирішуючи позовні вимоги [PERSON] , виходить з того, що приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм О.С, вчинено оскаржуваний Позивачем виконавчий напис № 113199 про звернення стягнення з [PERSON] як боржника за Кредитним договором від 09.06.2010 р. № 500180028, що не був посвідчений нотаріально, як встановлено судом і зазначено вище (т. 1, а.с. 21), 30.11.2020 р., тобто після згаданої постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 р., а відтак на той час, коли відповідний розділ Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 р. № 662 був вже нечинним. За таких встановлених судом обставин суд дійшов до висновку про наявність підстав для визнання виконавчого напису приватного нотаріуса Горая О.С. від 30.11.2020 р. таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням названим нотаріусом наведених вище умов вчинення виконавчого напису. Крім того, стосовно встановлення безспірності вимог у спірних правовідносинах суд бере до уваги правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 15.01.2020 р. у справі № 305/2082/14-ц, про те, що суд, вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно із зазначеним вище Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи сторін у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було не вирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Така правова позиція викладена Великою Палатою Верховного Суду також у постановах від 27.03.2019 р. у справі № 137/1666/16-ц, від 02.07.2019 р. у справі № 916/3006/17. З огляду на це суд виходить з того, що під час оцінки поданих сторонами доказів судом встановлено, що розрахунку наведеної приватним нотаріусом в оскаржуваному виконавчому написі заборгованості матеріали справи не містять. Така кредитна заборгованість Позивача [PERSON] наведена в оскаржуваному виконавчому написі нотаріуса виключно за відомостями наданої Відповідачем виписки з певного особового рахунку № [NUMBER] , який не зазначений у Кредитному договорі. Згадана виписка складена і підписана не банком - ПАТ «Альфа-банк» як первісним кредитором, а представником Відповідача ТОВ «Вердикт Капітал» (т. 1, а.с. 34), що, як було встановлено судом і зазначено вище, не підтверджено будь-якими іншими доказами, зокрема й розрахунками первісного кредитора - ПАТ «Альфа-банк» або випискою з рахунку Позивача в цьому банку, тобто випискою з рахунку, зазначеного у відповідному Кредитному договорі (пункт 2.5) як рахунку, на який Позивач [PERSON] мала перераховувати кошти на погашення заборгованості. Водночас, як судом було встановлено і зазначено вище, суду не надано Додатку № 1 до Кредитного договору від 09.06.2010 р. № 500180028 (або копії цього Додатку), що за умовами названого Кредитного договору є його невід`ємною частиною та саме який визначає сукупну вартість кредиту, графік погашення заборгованості. Також судом було встановлено, що наведені нотаріусом у виконавчому написі складові заборгованості не відповідають умовам названого Кредитного договору, оскільки в цьому Договорі відсутні будь-які умови щодо стягнення неустойки (штрафів, пені), інших платежів, окрім платежів на погашення кредиту, сплати відсотків за користування кредитом і комісії (у фіксованому розмірі) за послуги ПАТ «Альфа-банк», тобто за послуги первісного кредитора (т. 1, а.с. 21). До того ж судом було встановлено вище, що строк, зазначений у згаданій виписці ТОВ «Вердикт Капітал» (Відповідача) та, відповідно, в оскаржуваному виконавчому написі, за який стягується спірна заборгованість, в тому числі відсотки за користування кредитом, охоплює період з 16.01.2019 р. до 16.11.2020 р., що виходить за межи умов пункту 2.3. Кредитного договору від 09.06.2010 р. № 500180028, згідно з яким нарахування відсотків за користування кредитом припиняється з 09.06.2013 р. (т. 1, а.с. 21). За таких встановлених обставин суд погоджується з твердженнями Позивача про те, що сума заборгованості, що підлягала примусовому стягненню за оскарженим виконавчим написом нотаріуса, не є безспірною, оскільки наданий нотаріусу Гораю О.С. Відповідачем розрахунок заборгованості у згаданій виписці не ґрунтується на документах первісного кредитора - ПАТ «Альфа-банк» та містить платежі, що не передбачені умовами названого Кредитного договору. Крім того, суд погоджується з доводами Позивача щодо недоведеності Відповідачем наявності у нього права вимоги за Кредитним договором від 09.06.2010 р. № 500180028 з огляду на таке. Правонаступництвом є перехід суб`єктивного права (а у широкому розумінні - також і юридичного обов`язку) від однієї особи до іншої (правонаступника). Як зауважувала Велика Палата Верховного Суду, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки (частина перша статті 11 ЦК України). Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини, інші юридичні факти (пункти 1, 4 частини другої названої статті). Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (частина перша статті 509 ЦК України). Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу (частина друга статті 509 ЦК України). Внаслідок певної дії чи події сторону у зобов`язанні можна замінити на іншу особу, яка є її правонаступником або стосовно лише цивільних прав (обов`язків), або одночасно щодо цивільних прав і обов`язків. Тобто заміна сторони у зобов`язанні може бути наслідком або сингулярного правонаступництва (зокрема, на підставах договорів купівлі-продажу (частина третя статті 656 ЦК України), дарування (частина друга статті 718 ЦК України), факторингу (глава 73 ЦК України), або універсального правонаступництва (реорганізація юридичної особи (частина перша статті 104 ЦК України) чи спадкування (стаття 1216 ЦК України). Крім випадків, коли заміна кредитора не допускається (стаття 515 ЦК України), кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, зокрема, внаслідок передання ним його прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) (пункт 1 частини першої статті 512 ЦК України) чи правонаступництва (пункт 2 вказаної частини), яке за змістом тієї ж частини є універсальним). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 ЦК України). Тобто, правонаступництво прав чи обов`язків юридичної особи (кредитора або боржника) можливе і без правонаступництва юридичної особи у випадках заміни сторони у зобов`язанні. Наведені висновки викладено, зокрема, в постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.06.2020 р. у справі № 264/5957/17. Правонаступництво є самостійною підставою заміни кредитора у зобов`язанні; правонаступництво слід розглядати як певний юридичний механізм похідного правонабуття, за яким до правонаступника переходять суб`єктивні права та обов`язки попередника. Доказами правонаступництва щодо окремого зобов`язання може бути відповідний договір, на підставі якого воно виникло (зокрема, постанова Верховного Суду від 20.03.2018 р. у справі № 910/1972/17). З урахуванням того, що, як зазначалося вище з посиланням на позиції Великої Палати Верховного Суду, вчинення виконавчого напису фактично є позасудовим порядком реалізації права стягувача на примусове виконання зобов`язання боржником, тому суд вбачає можливим застосувати в даній справі позиції Верховного Суду щодо доведеності правонаступництва в аналогічних правовідносинах. Так, Верховний Суд, зокрема, у постанові від 13.04.2021 у справі № 910/11702/18 зазначив, що заміна сторони правонаступником відбувається, як правило, у випадках зміни суб`єкта права або обов`язку у правовідношенні, коли новий суб`єкт права повністю або частково приймає на себе права чи обов`язки попередника. У кожному конкретному випадку для вирішення питання про можливість правонаступництва суду слід аналізувати відповідні фактичні обставини, передбачені нормами матеріального права. З огляду на це суд, звертаючись до наданих Відповідачем первинних документів щодо зміни сторони кредитора в Кредитному договорі від 09.06.2010 р. № 500180028 та враховуючи встановлені судом обставини, виходить з того, що спочатку у даному кредитному зобов`язані первісний кредитор - ПАТ «Альфа-банк» відступив право вимоги ТОВ «Кредитні ініціативи», про зазначено в доданій до позовної заяви копії довідки АТ «Альфа-банк» від 29.03.2021 р. вих. № 27671-23.1 (т. 1, а.с. 33) та додатково випливає з копії Договору факторингу № 1 від 21.06.2016 р. (який суд бере до уваги з огляду на названу довідку первісного кредитора навіть з урахуванням неточності у зазначенні дати укладення Договору). Надалі ТОВ «Кредитні ініціативи» передав право вимоги до Позивача [PERSON] за згаданим Кредитним договором ТОВ «Фінансова компанія «ВЕСТА», що підтверджено суду копіями Договору факторингу № 2019-1КІ/ВЕСТА від 26.12.2018 р. та Додатку 1-1 до цього Договору з переліком боржників, включаючи [PERSON] , право вимоги до яких передано за цим Договором (т. 1, а.с. 122-132, 133-135). Надалі ТОВ «Фінансова компанія «ВЕСТА» та ТОВ «Вердикт Капітал» (Відповідач) уклали 16.01.2019 р. Договір відступлення прав вимоги № 16-01/19/1, копія якого надана суду Відповідачем (т. 1, а.с. 136-145). Водночас, як зазначалося вище, Відповідачем надано суду копії двох різних за змістом Додатків № 1-1 до цього Договору. Так, один такий Додаток 1-1 викладено на двох аркушах за підписами обох сторін названого Договору (ТОВ «Фінансова компанія «ВЕСТА» та ТОВ «Вердикт Капітал») з переліком боржників, серед яких відсутнє зазначення боржника [PERSON] (т. 1, а.с. 146, 148). Другий примірник (варіант) Додатку 1-1 надано суду в оригіналі за підписом лише генерального директора Відповідача (тобто без підпису іншої сторони договору - ТОВ «Фінансової компанії «ВЕСТА»), в цьому Додатку 1-1 зазначено лише одного боржника - [PERSON] . До того ж за умовами згаданого Договору відступлення прав вимоги від 16.01.2019 р. № 16-01/19/1 між ТОВ «Фінансова компанія «ВЕСТА» та ТОВ «Вердикт Капітал» (Відповідач) (т. 1, а.с. 136-145) новому кредитору (Відповідачеві) передавався Реєстр Боржників за формою, встановленою в Додатку № 1-2 з усіма заповненими даними про Боржників (пункт 2.3.1 цього Договору, т. 1, а.с. 137). Також на адвокатський запит представника Позивача Відповідачем було надано копію зазначеного Договору із формами Додатків до нього, з яких вбачається, що у Відповідача має бути наявний Реєстр боржників з даними щодо їх заборгованості, при цьому такі додатки складалися за підписами представників обох сторін Договору (т. 1, а.с. 220-242). Отже, навіть припустивши об`єктивну неможливість надання Відповідачем первинних документів у зобов`язаннях, стороною яких Відповідач не був, проте всі первинні документи у зобов`язанні (договорі), стороною якого є Відповідач, мають бути в наявності Відповідача. Відтак, наданий суду примірник Додатку 1-1 за підписом лише представника однієї сторони - Відповідача (без іншої сторони договору - ТОВ «Фінансової компанії «ВЕСТА») з урахуванням відсутності зазначення Позивача [PERSON] в іншому примірнику Додатку 1-1 за підписами обох сторін, не є, на переконання суду, належним і допустимим доказом відступу Відповідачеві права вимоги за згаданим вище Кредитним договором та, відповідно, доказом наявності у Відповідача права такої вимоги до Позивача [PERSON] . Крім того, як вже зазначалося судом, матеріали справи не містять доказів повідомлення Позивача про заміну кредитора в Кредитному договорі від 09.06.2010 р. № 500180028, а також суду не надано доказів повідомлення Позивача про відповідну заборгованість та необхідність її погашення. Як неодноразово зазначав Верховний Суд (зокрема, постанови 13.10.2021 р. у справі № 554/6777/17-ц, від 10.11.2021 р. у справі № 758/14854/20), що чинне законодавство України не зобов`язує нотаріуса викликати позичальника і з`ясовувати наявність чи відсутність його заперечень проти вимог позикодавця. Проте, право позичальника на захист його інтересів забезпечується шляхом направлення йому повідомлення про заборгованість та необхідність її погашення. Однак, враховуючи, що нотаріальне провадження є безспірним, для забезпечення такої безспірності нотаріусові бажано з`ясувати у позичальника наявність заперечень щодо вчинення виконавчого напису або сплати ним боргу. Учинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих кредитором повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень боржнику; повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка на письмовому повідомленні про його отримання. Неотримання боржником вимоги про усунення порушень за кредитним договором об`єктивно позбавляє його можливості бути вчасно проінформованим про наявність заборгованості та можливості надати свої заперечення щодо неї або оспорити вимоги кредитора. Якщо боржник не має можливості подати нотаріусу заперечення щодо вчинення виконавчого напису або висловити свою незгоду з письмовою вимогою про сплату боргу чи повідомити про наявність спору між нею та відповідачем щодо суми заборгованості, це об`єктивно виключає можливість вчинення виконавчого напису. Також судом наводилися вище приписи статті 88 Закону України «Про нотаріат» та пункту 1.3 Порядку вчинення нотаріальних дій щодо обов`язковості наявності двох умов вчинення нотаріусом виконавчого напису, однією з яких є умова, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала стосовно застосування цих законодавчих присів, що строк для звернення до нотаріуса за вчиненням виконавчого напису, передбачений статтею 88 названого Закону, безпосередньо пов`язаний з позовною давністю, встановленою ЦК України. Загальна позовна давність установлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Отже, загальний строк для звернення стягувача до нотаріуса за вчиненням виконавчого напису становить не більше трьох років з дня виникнення у стягувача права вимоги до боржника незалежно від суб`єктного складу сторін у правовідносинах, тобто цей строк підлягає застосуванню й у відносинах між юридичними особами. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено іншу позовну давність, виконавчий напис видається у межах цього строку. Фактично законом визначено, що строк для звернення до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису є таким самим, що й позовна давність для звернення до суду. Таким чином, різниця у правовій природі цих строків не має значення у цьому контексті. Тому і загальний строк для звернення до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису становить три роки (зокрема, постанови Великої Палати Верховного Суду від 02.07.2019 р. у справі № 916/3006/17, від 21.09.2021 р. у справі № 910/10374/17). За визначенням статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу; згідно зі статтею 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до частини першої статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно з правовими висновками Верховного Суду, викладеним, зокрема, в постанові від 09.10.2019 р. у справі № 401/3136/16-ц, перебіг позовної давності щодо повернення кредиту у цілому обчислюється із дня настання строку виконання основного зобов`язання, яким є строк виконання зобов`язання у повному обсязі (кінцевий строк повернення кредиту й платежів за ним) або у зв`язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково. Отже, беручи до уваги наведене та враховуючи визначену в пункті 2.3 Кредитного договору від 09.06.2010 р. № 500180028 дату остаточного повернення Позивачем кредиту - 09.06.2013 р., що встановлено із наданої суду копії цього Договору (т.1, а.с. 21), суд дійшов до висновку про те, що строк для звернення стягувача до нотаріуса за вчиненням виконавчого напису щодо зазначеної заборгованості сплив 09.06.2016 р., а відтак вчинення нотаріусом Гораєм О.С. виконавчого напису 30.11.2020 р., тобто через більш як чотири роки після спливу зазначеного строку, суперечить вимогам статті 88 Закону України «Про нотаріат», пункту 1.3 Порядку вчинення нотаріальних дій. Зважаючи на усе наведене, встановлені судом обставини та оцінивши в сукупності наявні докази, суд вважає заявлені Позивачем вимоги про визнання оскаржуваного напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, обґрунтованими. У зв`язку з цим підлягає вирішенню питання за вимогами Позивача про повернення стягнутих з неї коштів. Відповідно до частин першої, другої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно; особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави (глави 83 ЦК України) застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. За правовою природою конструкція зобов`язання, що виникає з безпідставного набуття майна (безпідставного збагачення), є формою реалізації охоронного правовідношення та виконує компенсаторну функцію. Зобов`язання, що виникають внаслідок безпідставного збагачення є протилежністю до зобов`язання з правочинів (договорів). Правочин, зокрема договір, як належна правова підстава встановлює зобов`язання з передання речі, виконання робіт (надання послуги), сплати коштів. Відповідно, за відсутності (або у подальшому відпадіння) правової підстави в особи виникає зобов`язання повернути те, що було отримано безпідставно (кондикція). Отримання майна, набутого без підстави, призводить до реституційного ефекту, прямо протилежного тому, що передбачено договором. Загальною ознакою кондикції є відсутність (або відпадіння у подальшому) правової підстави для утримання майна, набутого особою, до якої потерпілий звертається з кондикційним позовом. Як неодноразово зазначав Верховний Суд, зі змісту статті 1212 ЦК України можна зробити висновок, що особа, яка внаслідок правомірних або неправомірних дій або подій безпідставно збагатилася в результаті невигідних наслідків для іншої особи, зобов`язана повернути безпідставно набуте майно цій особі. Будь-яке збагачення визнається безпідставним, якщо особа, що збагатилася, не мала права на збагачення за рахунок потерпілого, або в разі, коли потерпілий не погоджувався на настання не вигідних для себе наслідків. Не має права на збагачення особа, що отримала його за недійсним актом, судовим рішенням або недіючою нормою права. Збагачення є безпідставним, і якщо потерпілий сам надав його для мети, що не була досягнена, або з очікуванням, яке не справдилося. Про виникнення зобов`язання, що виникають внаслідок безпідставного збагачення або збереження майна можна говорити у тому разі, коли дії особи або події призводять до протиправного результату, що юридично не обумовлений виникненням майнових вигод на стороні однієї особи за рахунок іншої. Саме цей протиправний результат у вигляді юридично безпідставних майнових вигод, що перейшли до набувача, є фактичною підставою для виникнення зобов`язань з повернення безпідставного збагачення. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Верховний Суд за результатами аналізу положень статті 1212 ЦК України дійшов до висновку, що фактичний склад, що породжує зобов`язання, які виникають внаслідок набуття або збереження майна без достатніх правових підстав, складається з таких елементів: 1) одна особа набуває або зберігає майно за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо вони відпали (майно набувається або зберігається без передбачених законом, іншими правовими актами або правочином підстав). Набуття майна однією особою за рахунок іншої полягає у збільшенні обсягу майна в однієї особи з одночасним зменшенням його обсягу в іншої особи. Набуття передбачає кількісний приріст майна, збільшення його вартості без понесення відповідних витрат набувачем. Безпідставне збереження майна полягає у тому, що особа мала витратити власні кошти, але не витратила їх через понесені втрати іншою особою або в результаті невиплати винагороди, що належить іншій особі. Для виникнення зобов`язань із повернення безпідставного набутого майна необхідно, щоб майно було набуте або збережене безпідставно. Безпідставним є набуття або збереження, що не ґрунтується на законі, іншому правовому акті або правочині. Набуття (збереження) майна визнається безпідставним, якщо його правова підстава відпала згодом. Відпадіння правової підстави полягає у зникнення обставин, на яких засновувалась юридична обґрунтованість набуття (збереження) майна. Одним із випадків відпадіння підстави набуття (збереження) може бути скасування вищою інстанцією рішення суду, що набуло чинності, або визнання судом таким, що не підлягає виконанню, виконавчого напису нотаріуса, на підставі якого було здійснено стягнення майна (коштів). Судовий акт про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, який набрав законної сили і за яким відбулося повне або часткове виконання є правовою підставою для виникнення зобов`язання з повернення майна, що набуто без достатньої правової підстави, оскільки з моменту ухвалення такого судового акту правова підстава вважається такою, що відпала. Відповідно до статті 1212 ЦК України у такому разі набувач такого майна з моменту набрання судовим актом законної сили, зобов`язаний повернути потерпілому все отримане майно. Наведені висновки викладено у постановах Верховного Суду від 06.03.2019 р. у справі № 910/1531/18, від 29.05.2019 р. у справі № 757/42443/15-ц, від 28.01.2020 р. у справі № 910/16664/18, від 08.09.2021 р. у справах № 201/6498/20, № 206/2212/18 тощо. Отже, зважаючи на викладене вище, суд, встановивши на підставі досліджених доказів, що під час виконавчого провадження № 63974042 з примусового виконання виконавчого напису приватного нотаріуса Горая О.С., стосовно якого суд дійшов висновку про наявність підстав для визнання цього виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, за період з дня відкриття виконавчого провадження постановою приватного виконавця Малкової М.В. від 22.12.2020 р. (т. 1, а.с. 25) до 30.08.2021 р. - дня зупинення виконавчих дій (т. 1, а.с. 210) з Позивача було стягнуто за місцем її роботи частину заробітку в розмірі 11 882,57 грн., що підтверджено довідками АТ «Городище-Пустоварівський цукровий завод» від 06.04.2021 р. № 70/1, від 01.09.2021 р. № 38 та копіями відповідних платіжних доручень, т. 1, а.с. 28, 29-32, 211, 212-219), які на тепер підлягають стягненню з Відповідача на підставі статті 1212 ЦК України як безпідставно набуті. Таким чином, враховуючи усе наведене, встановлені судом обставини та оцінивши наявні в справі докази, суд вважає заявлені Позивачем вимоги обґрунтованими, доведеними належними і допустимими доказами, що не спростовані Відповідачем, а відтак суд дійшов до висновку про наявність передбачених законом підстав для задоволення позову [PERSON] повністю. Крім того, на підставі імперативних приписів частин першої, пункту 1 частини другої статті 141 ЦПК України з Відповідача слід стягнути на користь Позивача понесені нею судові витрати: 1) за сплачений судовий збір за подання позовної вимоги з двома позовними вимогами (сумарно 1 816,00 грн., т. 1, а.с. 9), заяви про забезпечення позову (454,00 грн., т. 1, а.с. 10), апеляційних скарг (454,00 грн. х 2 = 908,00 грн., т. 1, а.с. 65, 69), загальний розмір до стягнення - 3 178,00 грн.; 2) за отриману правничу допомогу у загальному розмірі 8 900,00 грн., що підтверджено оригіналом квитанції № 24 від 14.04.2021 р. на названу суму (т. 1, а.с. 11), копією договору про надання правової допомоги від 22.02.2021 р. (т. 1, а.с. 35), копією ордеру адвоката серії КС № 088871 від 22.02.2021 р. (т. 1, а.с. 36), копією свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю (т. 1, а.с. 37), копіями додаткових договір до названого Договору (т. 1, а.с. 38-40; т. 2, а.с. 83-86), копією розрахунку № 1 витрат на правову допомогу від 12.04.2021 р., зокрема: за виготовлення і направлення трьох адвокатських запитів - по 300,00 грн. кожний; виготовлення позовної заяви, надання консультацій і роз`яснень (5 годин) - по 400,00 грн. за годину (т. 1, а.с. 41) з актом виконаних робіт (т. 1, а.с. 42), копією розрахунку № 2 витрат на правову допомогу, зокрема: на виготовлення і направлення апеляційних скарг на дві ухвали суду (по 2 години) - по 800,00 грн. кожна; заяви про збільшення позовних вимог - 400,00 грн.; відповіді на відзив Відповідача - 1 000,00 грн.; двох адвокатських запитів - по 300,00 грн. кожний; за участь у чотирьох судових засіданнях - по 600,00 грн. (т. 2, а.с. 87) з актом виконаних робіт (т. 2, а.с. 88). Також на підтвердження оплати зазначених послуг суду надано квитанцію № 24 від 14.04.2021 р. про оплату послуг з надання правової допомоги на суму 2 900,00 грн. (т. 1, а.с. 11) та розрахункову квитанцію серії АААА № 000062 - на суму 6 000,00 грн. (т. 2, а.с. 89). З огляду на надані суду докази оплаченої Позивачем правової допомоги суд вважає, що клопотання Відповідача про зменшення витрат на правову допомогу через недоведеність її належними і допустимими доказами (т. 1, а.с. 181-183) не підлягає задоволенню, оскільки Відповідачем не доведено, що витрати Позивача на оплату послуг адвоката не є співмірними (частини четверта-шоста статті 137 ЦПК України). У зв`язку з визнанням виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, судом не вбачається підстав для скасування застосованого ухвалою суду від 16.08.2021 р. забезпечення позову шляхом зупинення стягнення у відповідному виконавчому провадженні (т. 1, а.с. 110-112). Питання щодо скасування заходу забезпечення позову може бути вирішено судом за клопотанням учасника справи у порядку статті 158 ЦПК України. Зважаючи на складність справи складання повного рішення суду в справі відкладено в межах десятиденного строку з дня закінчення розгляду справи (частина шоста статті 259 ЦПК України). Відповідно до статей 15, 16, 18 Цивільного кодексу України, статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» та

Outcome: approved