Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-24 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про збільшення розміру аліментів, зазначивши, що згідно судового наказу Ладижинського міського суду від 24.11.2020, що вступив в законну силу 24.11.2020 з відповідача [PERSON] стягнуто на користь [PERSON] аліменти на неповнолітню дитину [PERSON] в розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі заяви до суду, а саме 11.11.2020 і до досягнення дитиною повноліття. Вказала, що з часу ухвалення рішення про стягнення аліментів розмір витрат на утримання дитини значно збільшився. Дитині була проведена операція по встановленню імплантатів, витрати на яку становили 8600 грн. Незабаром буде потрібна повторна операція. Тому просила збільшити розмір аліментів, які стягуються за судовим наказом виданим Ладижинським міським судом Вінницької області від 24.11.2020 року по цивільній справі № 135/1413/20 та стягувати з відповідача на її користь на утримання дитини аліменти в розмірі 1/4 частки від середньої заробітної плати в Україні по регіону з дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, однак подала до суду заяву, в якій просила розглянути справу у її відсутність, свої позовні вимоги підтримує, просила їх задовольнити. Не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] повторно не з`явився в судове засідання, хоча повідомлявся про час і місце судового розгляду справи належним чином. Так, 28.12.2021 [PERSON] одержав повістку в приміщенні Ладижинського міського суду Вінницької області. Клопотання про розгляд справи у його відсутності чи відкладення розгляду справи за наявності поважних причин до суду не направив. За таких обставин судом, з урахуванням положень ч. 1 ст. 280, ч. 2 ст. 191 та ч. 8 ст. 178 ЦПК України, було ухвалено розглядати справу заочно за наявними матеріалами справи. Дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, зважаючи на таке. Суд встановив що [PERSON] є батьком [PERSON] , [INFO] . Судовим наказом виданим Ладижинським міським судом Вінницької області 24.11.2020 з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] стягуються аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] в розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі заяви до суду, а саме 11.11.2020 і до досягнення дитиною повноліття. З копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] вбачається, що [PERSON] одружився з [PERSON] , після державної реєстрації шлюбу прізвище дружини змінено на « [PERSON] ». Позивач вказує, що сума стягуваних аліментів на даний час є недостатньою для належного матеріального утримання дитини. З копії рахунку-фактури №21/026 від 30.07.2021 вбачається, що було придбано набір імплантатів для ОМС на загальну суму 8600 грн для [PERSON] .. Згідно ч. 2 ст. 51 Конституції України, ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до положень ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до положень ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним і достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ч. 1 ст. 192 СУ України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно ч. 8, 9 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст.ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 05.02.2014 року по справі № 6-143 цс13, та є обов`язковою для застосування. Окрім цього, після винесення Верховним Судом України вказаного рішення, до частина 3 ст. 181 СК України, 08.07.2017 року набрали чинності зміни до ч. 3 ст. 181 СК України, згідно яких ч. 3 ст. 181 СК України викладена в наступній редакції. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Таким чином, саме одержувач аліментів наділений правом на звернення до суду із вимогою про зміну способу стягнення аліментів. При цьому, положення ч. 3 ст. 181 СК України в редакції з 08.07.2017 року не пов`язують право особи, яка звертається до суду з позовом про зміну способу стягнення аліментів з обов`язком надання доказів про наявність підстав для зміни розміру аліментів, оскільки таке право одержувачу аліментів гарантовано вказаною нормою СК України. З системного аналізу вищевказаних правових норм слідує висновок, що стягувачу аліментів надано виняткове право вибору та ініціювання подальшої зміни в судовому порядку способу стягнення аліментів (в частці від доходу платника або у твердій грошовій сумі). Оскільки закон не встановлює обов`язку доведення мотивів, на підставі яких позивач бажає скористатися такою можливістю, тому платник аліментів позбавлений можливості впливати на обрання способу стягнення аліментів, однак може звернутися до суду з позовом про зменшення їх розміру. Відповідач працездатний, має можливість надавати матеріальну допомогу на утримання дитини. Враховуючи викладене, суд вважає, що спосіб стягнення аліментів, які стягуються з відповідача слід змінити шляхом визначення їх розміру в частці від доходу відповідача, та стягувати з відповідача щомісячно 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Суд вважає, що виходячи із вимог частини 1 статті 192 СК України, у системному зв`язку положенням ст. 181, ч. 2 статті 182 СК України, спосіб стягнення аліментів підлягає зміні, оскільки дитина хворіє, а утримання неповнолітньої дитини у її віці потребує від батьків додаткових зусиль та матеріальних витрат, а з урахуванням зростання цін на споживчі товари і послуги, інфляції тощо, визначений у 2020 році розмір аліментів в розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку не є на даний час достатнім розміром для задоволення розумних потреб дитини, зокрема, для належного лікування, забезпечення повноцінного харчування, одягу, навчання та розвитку дитини. Визначаючи розмір аліментів, суд виходить із того, що аліменти - кошти на утримання дитини. Розмір коштів на утримання має відповідати певному рівню, достатньому для утримання та забезпечення нормальної життєдіяльності особи. Мінімальний розмір такого рівня, який мають забезпечити обоє батьків, визначений законодавчо - прожитковий мінімум і встановлюється законом про бюджет кожного року. Згідно з положеннями ст.183 СК України, розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини. При визначенні розміру аліментів суд, відповідно до ст. 182 СК України, враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, матеріальне становище платника аліментів і приходить до висновку, що відповідач [PERSON] є здоровою, працездатною людиною, має можливість працювати, зобов`язаний утримувати власну дитину і спроможний сплачувати аліменти на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу). Тому суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню. Згідно з вимогами ч.6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. При зверненні до суду з даним позовом [PERSON] не сплачено судовий збір, оскільки позивачка звільнена від його сплати. Таким чином, відповідно до вимог ст.141 ЦПК України з відповідача [PERSON] підлягає стягненню судовий збір в сумі 908 грн в дохід держави. На підставі викладеного та

Outcome: partial