Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-03 00:00:00

І. Зміст позовних вимог. У грудні 2021 року [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме житловим будинком по [ADDRESS] . Позовна заява мотивована тим, що вона є власником житлового будинку з надвірними будівлями, розташованого по [ADDRESS] , на підставі договору дарування від 20 травня 2013 року, в якому з 31 липня 2013 року зареєстровані її колишня невістка [PERSON] , [INFO] , та онука [PERSON] , [INFO] . З 2016 року відповідачі у спірному будинку не проживають, участі в утриманні житла не беруть, не сплачують комунальні послуги, їх особисті речі у будинку відсутні, перешкод у користуванні житлом вона та інші члени її сім`ї їм не чинять. Реєстрація відповідачів у даному будинку призводить до порушення її прав власника, позбавляє можливості оформити субсидію. ІІ. Заяви, клопотання та інші процесуальні рішення у справі. Ухвалою Менського районного суду Чернігівської області від 14 грудня 2021 року вказану позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, розгляд справи постановлено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, судове засідання призначено на 10 січня 2022 року. Вказаною ухвалою суду до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, залучено Березнянську селищну раду Чернігівського району Чернігівської області, як орган опіки та піклування. 10 січня 2022 року судове засідання з розгляду вказаної цивільної справи у зв`язку з викликом свідків відкладено на 03 лютого 2022 року. ІІІ. Позиції учасників судового провадження. Позивач, будучи належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явилась. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні підтримала позовну заяву, посилаючись на викладені в ній обставини, просила її задовольнити Відповідач [PERSON] , діючи в своїх інтересах та в інтересах малолітньої дитини - відповідача [PERSON] , в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, причини неявки суду не повідомили, заяв про розгляд справи за її участі, відзиву на позовну заяву суду не надала. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Березнянська селищна рада Чернігівського району Чернігівської області, діючи як орган опіки та піклування в інтересах малолітньої [PERSON] , в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, до суду надав заяву, в які підтвердив факт не проживання [PERSON] та [PERSON] за місцем своєї реєстрації більше трьох років, просив розглянути справу без його участі, при ухваленні рішення у даній справі поклався на розсуд суду. ІV. Фактичні обставини встановлені судом. [PERSON] є власником житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, розташованими по [ADDRESS] , на підставі договору дарування житлового будинку від 20 травня 2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Менського районного нотаріального округу Чернігівської області Ніколаєнком С.В. та зареєстрованого в реєстрі за №306 (а.с.7-8). Право власності на вказаний житловий будинок зареєстроване за [PERSON] , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №3678789 (а.с.9). З довідки №144 від 25 січня 2022 року, виданої Березнянської селищною радою Чернігівського району Чернігівської області, вбачається, що на підставі рішення 33 сесії 6 скликання Березнянської селищної ради «Про перейменування вулиць, провулків, площ смт Березна» від 09 жовтня 2015 року вулиця Кірова в селищі Березна перейменована на «вулицю Красилівську». Факт реєстрації відповідачів у будинку [ADDRESS] та їх не проживання за вказаною адресою підтверджується копією будинкової книги для прописки громадян, довідкою №3253 від 09 грудня 2021 року, виданою Березнянською селищною радою Чернігівського району Чернігівської області, актом обстеження умов проживання сім' [PERSON] від 06 грудня 2021 року, з яких вбачається, що відповідачі [PERSON] , [INFO] , та її донька [PERSON] , [INFO] , зареєстровані по [ADDRESS] з 31 липня 2013 року, проте з 2016 року за вказаною адресою не проживають (а.с.10-14). Відсутність відповідачів за місцем реєстрації більше одного року підтверджується також показаннями свідків, наданими в судовому засіданні. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показав, що з 2017 року проживає по сусідству з позивачем [PERSON] , знає її дітей, а саме доньку та синів, які на даний час проживають окремо, неодноразово бував в будинку позивача. Йому відомо, що дружина та донька [PERSON] , одного із синів позивачки, проживали в її будинку, проте після розлучення із сином невістка з онукою забрали свої речі та переїхали проживати до іншого житла. Він з 2017 року жодного разу не бачив відповідачів у будинку [PERSON] та їх речей. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показала, що позивача знає близько 15 років. Особисто знала її невістку [PERSON] , яка після розлучення з сином [PERSON] - [PERSON] , зібрала речі та з дитиною переїхали проживати до її батьків. Перешкод у користуванні житлом ні позивач, ні члени її сім`ї, відповідачам не чинили. V. Норми права, які підлягають застосуванню та мотиви суду, щодо оцінки аргументів наведених учасниками справи. Вирішення питання щодо розподілу судових витрат. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Положеннями статті 41 Конституції України регламентовано, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. За положеннями ст.47 Конституції, кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. У статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» зазначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Частиною 1 ст.383 ЦК та ст.150 Житлового кодексу Української РСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ними (нею) для особистого проживання і проживання членів їхніх сімей та інших осіб. Згідно з ч.1 ст.156 ЖК УРСР члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Відповідно до ч.4 ст.156 ЖК УРСР до членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в ч.2 ст.64 цього кодексу, а саме - подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. Статтею 317 ЦК встановлено, що власникові належить право володіння, користування і розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому, не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час. Статтею 405 ЦК передбачено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до вказаної норми закону при вирішенні питання про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, враховуються причини її відсутності. Підставою для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, може слугувати лише свідома поведінка такої особи, яка свідчить про втрату нею інтересу до такого житлового приміщення. Положеннями ст. 29 ЦК України визначено, що місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, а також особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу, чи закладу охорони здоров`я, в якому вона перебуває. В силу ст. 160 СК України місце проживання дитини визначається місцем проживання батьків. Неповнолітня дитина не має права вільно та самостійно обирати місце свого проживання, і набуває право користування житлом за місцем проживання батьків, або одного з батьків, з ким вона проживає. Права неповнолітньої дитини є похідним від права батьків (або одного з них). Причини не проживання неповнолітньої дитини за місцем реєстрації не залежить від волі дитини, а тому неможливо встановити їх характер (поважні або неповажні) окремо для неповнолітньої дитини, незалежно від причин відсутності батьків. Неповнолітня дитина не є самостійним суб`єктом житлових правовідносин, а набуття або втрата права користування житлом дитиною залежить від набуття або втрати такого права її батьками. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК, при цьому саме на позивача процесуальний закон покладає обов`язок довести факт відсутності відповідача понад встановлений ст.405 ЦК України строк у жилому приміщенні без поважних причин. Виходячи з викладеного вище, аналізуючи надані суду докази та доводи представника позивача в сукупності з письмовими доказами у справі та показаннями свідків, наданими в судовому засіданні, а також те, що відповідач [PERSON] , будучи належним чином повідомлена про розгляд справи, в судове засідання не з`явилася, відзиву на позовну заяву, письмових та електронних доказів, що підтверджують заперечення проти позову суду не надала, ту обставину, що батько малолітньої [PERSON] не зареєстрований та не проживає у спірному будинку, з урахуванням положень ст.160 СК України, суд дійшов висновку, що [PERSON] добровільно разом зі своєю малолітньою донькою [PERSON] змінили своє місце проживання, і є такими, що понад один рік без причин, які б могли бути визнані судом поважними, не проживають у спірному житловому будинку, належному на праві власності позивачу, не беруть участі в утриманні будинку, їх тривала відсутність за місцем реєстрації свідчить про те, що вони мають інше місце проживання, втратили інтерес до спірного житлового будинку, а отже є законні підстави для визнання їх такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Враховуючи положення ч.2 ст.141 ЦПК України з відповідача [PERSON] на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 908 грн.

Outcome: approved