Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-27 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до Корольовського районного суду м. Житомира з позовом, в якому просить: визнати незаконним звільнення [PERSON] з роботи за п.2 ст. 41 Кодексу законів про працю України та скасувати наказ про звільнення №233-Ос від 23.02.2021 року; поновити [PERSON] на посаді менеджера (управителя) з питань регіонального розвитку; зобов`язати ТОВ «Т-Стиль» внести відповідні записи до трудової книжки [PERSON] ; стягнути з ТОВ «Т-Стиль» на користь [PERSON] середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. В обґрунтування позову позивач вказала, що 22.04.2016 року вона була прийнята на роботу до ТОВ «Т-Стиль» на посаду продавця-консультанта відповідно до наказу №94 від 21.04.2016 року. В подальшому, 21.09.2018 року її було переведено на посаду адміністратора магазину, а 29.09.2018 року - на посаду менеджера (управителя) з питань регіонального розвитку. За бажанням роботодавця була проведена інвентаризація в магазині в м. Житомирі, за результатами якої був встановлений факт недостачі матеріальних цінностей. Після чого, 23.02.2021 року її було звільнено у зв`язку з втратою довір`я згідно п. 2 ст. 41 Кодекс законів про працю України. Вважає, що її звільнення було незаконним, оскільки договір про повну матеріальну відповідальність або колективну матеріальну відповідальність з нею не укладався, та основними її посадовими обов`язками були розвиток мережі магазинів, контроль за діяльністю магазинів. Ухвалою від 22.03.2021 року позовну заяву залишено без руху та надано строк для усунення недоліків. 02.04.2021 року позивач усунула недоліки позовної заяви шляхом подання позовної заяви в новій редакції. Ухвалою від 05.04.2021 року позовну заяву залишено без руху та надано строк для усунення недоліків. 21.04.2021 року позивач усунула недоліки позовної заяви шляхом сплати судового збору. Ухвалою від 22.04.2021 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження. Судове засідання призначено на 26.05.2021 року 19.05.2021 року від ТОВ «Т-Стиль» надійшов відзив на позовну заяву, в якому викладено прохання відмовити у задоволенні позову в повному обсязі, у зв`язку з недоведеністю позовних вимог. Також зазначено, що за наслідками проведення інвентаризації у магазині ТМ «Goldi Льонокомбінат» та службового розслідування було встановлено факт того, що працівники магазину не забезпечили збереження майна ввіреного їм та переданого згідно актів приймання-передачі. Нестача товару спричинена неналежним виконання обов`язків працівників щодо збереження майна, саме це стало підставою для звільнення працівників, зокрема, [PERSON] , на підставі п. 2 ч. 1 ст. 41 КЗпП України. Наголошено, що доводи [PERSON] в спростування того факту, що вона була матеріально-відповідальною особою, є голослівними та не відповідають дійсності. Так, при переведенні на посаду менеджера (управителя) з питань регіонального розвитку, 29.09.2018 року з [PERSON] укладено договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність, за умовами якого, працівник був зобов`язаний забезпечити збереження матеріальних цінностей ТОВ «Т-Стиль», які знаходяться в магазині та інше. Крім того, за період з 29.09.2018 року по лютий 2021 року, [PERSON] підписала кілька тисяч актів приймання матеріальних цінностей (товару) та фактично отримала товар, що може бути підтверджено численними свідками, що повністю спростовує твердження про те, що позивач не відповідала за збереження майна ТОВ «Т-Стиль» та не була матеріально-відповідальною особою. Вказує, що позивач не надала суду жодних доказів того, що вона не була матеріально-відповідальною особою, тому до неї неправомірно застосовано положення ст. 41 КЗпП України (а.с.42-45). 26.05.2021 року в судовому засіданні за клопотанням представника позивача оголошено перерву для ознайомлення з матеріалами справи. 28.05.2021 року від позивача [PERSON] надійшла відповідь на відзив, в якому просить позов задовольнити повністю. Також звертає увагу, що в матеріалах справи відсутній сам акт службового розслідування №42/2-ОД від 22.02.2021 року, а згідно наказу №42-ОД від 22.02.2021 року та протоколу засідання комісії ТОВ «Т-Стиль» з службового розслідування так і не встановлено яким чином та на підставі чого, яких дій або документів була встановлена нестача. Відповідач підтверджує факт того, що акти прийому-передачі товару підписувалися всіма працівниками магазину та не доводить той факт, що між працівниками магазину укладався договір колективної (бригадної) матеріальної відповідальності. Працівники були звільнені, а вина жодного з них не встановлена. Щодо тверджень відповідача про те, що вона є матеріально-відповідальною особою не заслуговують на увагу, оскільки посада яку вона займала, (менеджер (управитель) з питань регіонального розвиту), відсутня в переліку посад і робіт, що заміщуються або виконуються, безпосередньо пов`язані із зберіганням, обробкою, продажом (відпуском), перевезенням або застосуванням у процесі виробництва переданих їм цінностей, і вказує на те, що з нею не міг укладатись договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність, оскільки вказана посада не передбачає безпосереднє обслуговування матеріальних цінностей і не є основним її змістом. Крім того, з договору від 29.09.2018 року про повну індивідуальну матеріальну відповідальність вбачається, що посада зазначена іншим почерком, ніж той, яким заповнений договір, а сам договір укладався з працівником, що займає посаду продавця-консультанта, хоча на той момент, вона займала посаду менеджера (управителя) з питань регіонального розвитку. Наголосила, що копія посадової інструкції згідно вимог кадрового діловодства та законодавства видається працівнику під підпис, однак, докази того, що вона отримувала копію посадової інструкції менеджера (управителя) з питань регіонального розвитку відповідач не надав (а.с.87-92). 15.06.2021 року в судовому засіданні було задоволено клопотання представника відповідача та оголошено перерву з метою надання доказів. 29.06.2021 року від представника відповідача ТОВ «Т-Стиль» - адвоката Курило Р.М. надійшли письмові заперечення на відповідь на відзив, в яких просить відмовити у задоволенні позову у повному обсязі у зв`язку з недоведеністю позовних вимог. Також зазначає, що за наслідками проведення службового розслідування було складено Акт службового розслідування №42/2-Од від 22.02.2021 року та Протокол засідання комісії ТОВ «Т-Стиль» №42/1-Од від 22.02.2021 року, яким було встановлено той факт, що працівники магазину не забезпечили збереження майна ввіреного їм та переданого згідно актів приймання-передачі. Нестача товару спричинена неналежним виконанням обов`язків працівниками щодо збереження товару, при цьому, [PERSON] мала беззаперечний обов`язок щодо належного контролю та перерахунку матеріальних цінностей при прийманні товару. Більше того, після виявлення великої нестачі товару 13.01.2021 року, жодних пояснень щодо можливих причин виявлення нестачі, працівники магазину та [PERSON] адміністрації не надали, натомість відмовилися від підписання документів. Також наголосив, що [PERSON] на постійній основі здійснювала приймання товару у магазині ТМ « [INFO] », що розташований за адресою: [ADDRESS] , що відбувалось в межах укладених договорів про колективну (бригадну) матеріальну відповідальність. Зокрема, при переведенні [PERSON] на посаду адміністратора магазину ТОВ «Т-Стиль», між нею та керівником підприємства було укладено Договір про колективну (бригадну) матеріальну відповідальність №83 від 21.09.2018 року. Також, для працівників магазину ТОВ «Т-Стиль», які були звільнені 22.02.2021 року, була встановлена колективна (бригадна) матеріальна відповідальність, що підтверджується Договором про колективну (бригадну) матеріальну відповідальність №104 від 28.11.2019 року. На виконання своїх посадових обов`язків, за період з 25.11.2020 року по 22.02.2021 року [PERSON] було прийнято під підпис товарно-матеріальні цінності на підставі ряду актів приймання передачі за договорами про колективну бригадну матеріальну відповідальність. При цьому, за період з 29.09.2018 року по лютий 2021 року, [PERSON] підписала кілька тисяч накладних-вимог на переміщення товарів та фактично отримала за ними товар, що може бути підтверджено численними документами та свідками, що повністю спростовує абсурдне та неправдиве твердження про те, що позивач не відповідала за збереження майна ТОВ «Т-Стиль» та не була матеріально-відповідальною особою. Поряд з цим, з моменту переведення на посаду менеджера управителя з питань регіонального розвитку, [PERSON] перебувала у відрядженні лише один раз з 01.10.2018 року по 06.10.2018 року, що спростовує її твердження про те, що її основними функціональними обов`язками було «відкриття інших магазинів та постійні відрядження». Щодо посилання позивача на те, що «власник або уповноважений ним орган не має права вимагати від працівника виконання роботи, не обумовленої трудовий договором», слід зазначити про те, що жодних заяв, скарг чи будь-яких інших звернень до роботодавця, або контролюючих органів, що покладення на [PERSON] посадових обов`язків, які не обумовлені її посадовою інструкцією - в матеріалах справи відсутні. Вкотре наголошує на тому, що прийняття та збереження товарно-матеріальних цінностей було основним змістом трудових обов`язків [PERSON] , які вона без будь-яких нарікань виконувала з 29.09.2018 року по лютий 2021 року, при цьому, підписавши тисячі первинних бухгалтерських документів щодо прийняття товарно-матеріальних цінностей, тому доводи позивача не відповідають фактичним обставинам правовідносин між сторонами і є намаганням ввести суд в оману (а.с.104-109). 14.07.2021 року судове засідання відкладено, у зв`язку з неявкою представника ТОВ «Т-Стиль» - адвоката Курила Р.М., який за станом здоров`я не зміг прибути в судове засідання. 27.08.2021 року представником ТОВ «Т-Стиль» - Рощиною Р.Б. подано до суду письмові поясненні аналогічні письмовим запереченням від 29.06.2021 року. 27.08.2021 року в судовому засіданні оголошена перерва, у зв`язку з витребуванням доказів за клопотанням представника позивача. 13.09.2021 року в судовому засіданні оголошена перерва для ознайомлення з матеріалами справи за клопотання представника відповідача. 17.09.2021 року в судовому засіданні оголошено перерву до 08.10.2021 року для надання письмових пояснень. 08.10.2021 року дана цивільна справа не виносилась у судове засіданні, у зв`язку із зайнятістю судді у розгляді кримінального провадження. 22.10.2021 року дана цивільна справа не виносилась у судове засіданні, у зв`язку із тимчасовою непрацездатністю судді. 16.11.2021 року судове засідання відкладено, у зв`язку з неявкою представника ТОВ «Т-Стиль» - Рощини Р.Б., який за станом здоров`я не зміг прибути в судове засідання. 25.11.2021 року в судовому засіданні оголошена перерва, у зв`язку з витребуванням доказів та визнанням явки позивача обов`язковою. 09.12.2021 року судове засідання відкладено, у зв`язку з неявкою представника ТОВ «Т-Стиль» - Рощини Р.Б., який за станом здоров`я не зміг прибути в судове засідання. 17.12.2021 року фіксування судового засідання не здійснювалось, у зв`язку з неявкою усіх учасників справи. 21.01.2022 року в судовому засіданні оголошена перерва. В даному судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали та просили задовольнити. Позивач надала пояснення, що приймання товару не було основним її обов`язком за посадою, товари приймалися будь-яким працівником магазину, заперечувала що підписувала договір про повну індивідуальну відповідальність та колективну матеріальну відповідальність. Вказала, що їздила у відрядження та відкривала нові магазини. Представник відповідача в судовому засіданні заперечив щодо заявлених позовних вимог та просив відмовити у їх задоволенні. Вказав на підписані договори про повну індивідуальну та колективну матеріальну відповідальність з позивачем, на належне проведене службове розслідування та на правомірність звільнення. Ухвалою суду від 28.01.2022р. у задоволенні клопотання позивача [PERSON] від 28.05.2021р. про призначення судової почеркознавчої експертизи на предмет виконання рукописного тексту у договорі про повну індивідуальну матеріальну відповідальність від 29.09.2018р., а також клопотання позивача [PERSON] від 12.07.2021р. про призначення судової почеркознавчої експертизи на предмет належності підпису у договорі про колективну (бригадну) матеріальну відповідальність №104 від 28.11.2019р. - відмовлено. Частиною 1 статті 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною 1 статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч.1 ст.5 ЦПК України). Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до вимог ч.2 ст.77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права. Згідно з практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонами матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Суд, вислухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши подані заяви по суті справи, дослідивши надані документи і матеріали, з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, в межах остаточних позовних вимог, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті дійшов наступних висновків. Відповідно до ч. 1ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених законом. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників (ч. 1 ст. 82 ЦПК України). Судом встановлені наступні фактичні обставини. На підставі наказу №94 від 21.04.2016 року [PERSON] була прийнята на роботу продавцем-консультантом магазину ТОВ «Т-Стиль» ТМ «Льонокомбінат «Goldi» з 22.04.2016 року (а.с. 46 том 1). Наказом №260/1-к від 17.09.2018 року [PERSON] було переведено на посаду адміністратора магазину ТОВ «Т-Стиль» ТМ «Льонокомбінат «Goldi» з 21.09.2018 року (а.с. 47 том 1). Так, відповідно до Розділу 2 "Завдання та обов`язки" посадової інструкції адміністратора (магазину) №57/2015 від 23.09.2015 року, затвердженої директором ТОВ «Т-Стиль», адміністратор контролює організацію торгово-технологічного процесу, правильне оформлення торговельного залу, викладання товарів, наявність цінників, збереження товарно-матеріальних цінностей, додержання правил торгівлі, правильність застосування цін та якість надання торговельних послуг покупцям; консультує покупців з питань розміщення товарів у магазині, наявності товарів у продажу, їх якості та цін; контролює своєчасне поповнення робочого запасу товарів, правильне використання торговельно-технологічного обладнання; розглядає претензії покупців, що пов`язані з торговельним обслуговуванням, та приймає обґрунтовані рішення; вживає заходів щодо прискорення обслуговування покупців, створення для них комфортних умов торговельного обслуговування, запобігання і ліквідації конфліктних ситуацій, що виникають під час обслуговування покупців; стежить за раціональним розміщенням продавців-консультантів та касирів торговельного залу на робочих місцях; контролює додержання працівниками правил безпечного ведення робіт, протипожежного захисту, виробничої санітарії та гігієни, правил внутрішнього трудового розпорядку; проводить інвентаризацію; складає товарні звіти, акти на брак, акти приймання та здавання при передаванні матеріальних цінностей; готує пропозиції щодо матеріального заохочення найбільш старанних працівників; інформує виконавчого директора підприємства про наявні недоліки; здійснює контроль за виконанням працівниками вказівок керівництва підприємства щодо торговельного обслуговування населення; дотримується правил внутрішнього трудового розпорядку, вимог даної посадової інструкції, правил та норм охорони праці, правил техніки безпеки та протипожежного захисту (а.с.12-14 том 4). Аналогічні положення містяться в Розділі 2 "Завдання та обов`язки" посадової інструкції адміністратора (магазину) від 01.09.2019 року, затвердженої директором ТОВ «Т-Стиль» (а.с. 15-19). 21.09.2018 року ТОВ «Т-Стиль», в особі керівника підприємства, установи, організації директора [PERSON]., з одного боку, і члени колективу (бригади) магазину ТОВ «Т-Стиль» «Льонокомбінат Goldi» в особі керівника колективу (бригадира) адміністратора Кец Тетяни Павлівни, з другого боку, уклади договір про колективну (бригадну) матеріальну відповідальність №83 від 21.09.2018 року, а саме про те, що колектив (бригада) бере на себе колективну (бригадну) матеріальну відповідальність за незабезпечення зберігання майна та інших цінностей, переданих йому для продажу товарів та здійснення касових операцій, а власник зобов`язується створити колективну (бригаді) умови, необхідні для належного виконання прийнятих за договором зобов`язань (а.с.110-112 том 1). На підставі наказу №277/1-к від 29.09.2018 року [PERSON] переведено на посаду менеджера (управителя) з питань регіонального розвитку ТОВ «Т-Стиль» ТМ «Льонокомбінат «Goldi» з 29.09.2018 року (а.с. 48 том 1). Так, відповідно до Розділу 2 "Завдання та посадові обов`язки" посадової інструкції менеджера (управителя) з питань регіонального розвитку №133 від 06.03.2018 року, затвердженої директором ТОВ «Т-Стиль», менеджер (управитель) з питань регіонального розвитку виконує такі функціональні завдання та обов`язки: 2.1. розробляє стратегічні цілі з питань регіонального розвитку; 2.2. на основі комплексного вивчення, проведення маркетингових досліджень та аналізу діяльності регіону забезпечує розроблення проектів поточних і перспективних планів його технічного та економічного розвитку; 2.3. визначає оптимальну стратегію економічної діяльності регіону, обґрунтовує економічні розрахунки, та планові показники з урахуванням досягнень науки і техніки, організації виробництва та праці; 2.4. контролює організацію торгово-технологічного процесу, правильне оформлення торговельного залу, викладання товарів, наявність цінників, збереження товарно-матеріальних цінностей, додержання правил торгівлі, правильність застосування цін та якість надання торговельних послуг покупцям (за умови відсутності адміністратора магазину здійснює приймання/відпуск товару); 2.5. контролює своєчасне поповнення робочого запасу товарів, правильне використання торговельно-технологічного обладнання; 2.6. проводить внутрішній облік та інвентаризацію товарно-матеріальних цінностей згідно облікових відомостей (за умови відсутності адміністратора магазину); 2.7. проводить аналіз і розрахунок основних економічних показників діяльності регіону з використанням сучасних методик і обґрунтувань; 2.8. складає товарні звіти, акти на брак, акти приймання та здавання при передаванні матеріальних цінностей; 2.9. здійснює методичне керівництво і організацію роботи з упровадження, удосконалення та підвищення ролі економічних методів управління на місцевому та регіональному рівні; 2.10. на основі даних статистичної звітності та бухгалтерського обліку з основних показників господарської діяльності підприємств регіону оцінює їх експортний потенціал, розраховує можливості зовнішньоекономічної діяльності; 2.11. здійснює контроль за виконанням працівниками вказівок керівництва підприємства щодо торговельного обслуговування населення; 2.12. прогнозує потреби в матеріальних, фінансових та трудових ресурсах на регіональному рівні; 2.13. бере участь у роботі щодо вдосконалення організації виробництва, підвищення продуктивності праці та ефективності виробництва; 2.14. обґрунтовує та пропонує шляхи економії всіх видів ресурсів; 2.16. бере участь у маркетингових дослідженнях зовнішнього ринку з метою визначення потенційних споживачів та прогнозування попиту на продукцію; забезпечує складання встановленої звітності; 2.17. підтримує необхідні зв`язки з підприємствами регіону, органами державної влади та місцевого самоврядування; 2.18. знає, розуміє і застосовує діючі нормативні документи, що стосуються його діяльності; 2.19. веде встановлену документацію і підготовляє звітність у встановлені терміни; 2.20. дотримується правил внутрішнього трудового розпорядку, вимог даної посадової інструкції, правила та норми охорони праці, виробничої санітарії, правила техніки безпеки та пожежної безпеки (а.с.56-60 том 1). Відповідачем вказується, що 29.09.2018 року між ТОВ «Т-Стиль», в особі директора, та працівником [PERSON] , який займає посаду менеджера (управителя) з питань регіонального розвитку укладено договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність (а.с.55 том 1, а.с. 234 том 3). Відповідно до п. 1 вказаного договору, працівник, що займає посаду продавця-консультанта та виконує роботу безпосередньо пов`язану із збереженням та продажем переданих йому матеріальних цінностей приймає на себе повну матеріальну відповідальність за незабезпечення збереження ввірених йому ТОВ «Т-Стиль» матеріальних цінностей, і у зв`язку з викладеним зобов`язується, зокрема, забезпечувати збереження матеріальних цінностей ТОВ «Т-Стиль», які знаходяться в магазині. Також вбачається, що 28.11.2019 року ТОВ «Т-Стиль», в особі керівника підприємства, установи, організації директора [PERSON]., з одного боку, і члени колективу (бригади) магазину ТОВ «Т-Стиль» «Льонокомбінат Goldi» в особі керівника колективу (бригадира) адміністратора Кец Тетяни Павлівни, з другого боку, уклади договір про колективну (бригадну) матеріальну відповідальність №104 від 28.11.2019 року, а саме про те, що колектив (бригада) бере на себе колективну (бригадну) матеріальну відповідальність за незабезпечення зберігання майна та інших цінностей, переданих йому для продажу товарів та здійснення касових операцій, а власник зобов`язується створити колективну (бригаді) умови, необхідні для належного виконання прийнятих за договором зобов`язань (а.с.113-115 том 1, а.с. 235 том 3). 25.11.2020 року на виконання договору про колективну (бригадну) матеріальну відповідальність №104 від 28.11.2019 року, укладеного між ТОВ «Т-Стиль» (власник, в особі [PERSON] ) та членами колективу (колектив, в особі [PERSON] ) було складено акт приймання-передачі майна (а.с.116 том 1). В подальшому, наказами №05-Од від 11 січня 2021 року, №34-Од від 02.02.2021 року, №38-Од від 15.02.2021 року було наказано провести інвентаризацію активів, які знаходяться у приміщеннях магазину за адресою: [ADDRESS] (а.с.121-122,134-135,144-145 том 1). 22.02.2021 року було винесено наказ №42-Од про проведення службового розслідування зі встановленням факту та причин недостачі, втрати товарно-матеріальних цінностей магазину ТМ «GOLDI» (а.с. 51, 158 том 1). За наслідками проведення службового розслідування було складено протокол засідання комісії ТОВ «Т-Стиль» №42/1-Од від 22.02.2021 року, за яким було встановлено, що працівники магазину ТМ « [INFO] », який знаходиться за адресою [ADDRESS] , на яких покладено матеріальну відповідальність та посадові обов`язки, було вчинено ряд дій або бездіяльності, що призвело до значної нестачі товарно-матеріальних цінностей та матеріальних збитків (а.с. 52-54, 159-161 том 1), а також складено Акт службового розслідування №42/2-Од від 22.02.2021 року (а.с.162-164 том 1 ). Наказом директора ТОВ «Т-Стиль» [PERSON]. від 23.02.2021 №233-Ос про звільнення, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 41 КЗпП України звільнено з роботи [PERSON] - менеджера (управителя) з питань регіонального розвитку магазину ТОВ «Т-Стиль» ТМ «Льонокомбінат «Goldi», з 23.02.2020 року у зв`язку з втратою довіри (а.с.49 том 1). Також 23.02.2021 року на адресу [PERSON] направлено повідомлення про звільнення, згідно якого адміністрація товариства інформує про розірвання укладеного трудового договору відповідно до п. 2 ст. 41 КЗпП України (а.с. 50 том 1). Вказане повідомлення отримано [PERSON] 02.03.2021 року (а.с. 50 том 1). За змістом ч.ч. 1,6 ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Порядок та механізм поновлення порушених трудових прав працівників визначений главою XV КЗпП України. Нормою статті 233 КЗпП України визначено строки для звернення до суду за вирішенням трудових спорів. Так, працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. [PERSON] звернулася до суду з позовом про поновлення на роботі в межах місячного строку з дня вручення їй повідомлення про звільнення (розірвання трудового договору). Кодекс законів про працю України регулює трудові відносини всіх працівників, сприяючи зростанню продуктивності праці, поліпшенню якості роботи, підвищенню ефективності суспільного виробництва і піднесенню на цій основі матеріального і культурного рівня життя трудящих, зміцненню трудової дисципліни і поступовому перетворенню праці на благо суспільства в першу життєву потребу кожної працездатної людини. Законодавство про працю встановлює високий рівень умов праці, всемірну охорону трудових прав працівників. Держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи (ст.51 КЗпП України). Трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір. За порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана, звільнення (ст.147 КЗпП України). Підставами припинення трудового договору є, зокрема, розірвання трудового договору з ініціативи працівника (статті 38,39), з ініціативи власника або уповноваженого ним органу (статті 40,41) або на вимогу профспілкового чи іншого уповноваженого на представництво трудовим колективом органу (стаття 45) (п.4 ч.1 ст.36 КЗпП України). Отже, крім підстав передбачених статтею 40 цього Кодексу, трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний також у випадках винних дій працівника, який безпосередньо обслуговує грошові, товарні або культурні цінності, якщо ці дії дають підстави для втрати довір`я до нього з боку власника або уповноваженого ним органу (п.2 ч.1 ст.41 КЗпП України). Звільнення [PERSON] відбулось саме на підставі вказаного пункту. Правовий аналіз цієї норми матеріального права дає підстави для висновку про те, що вона не передбачає настання для роботодавця негативних наслідків, чи наявності завданої роботодавцю матеріальної шкоди як обов`язкової умови для звільнення працівника; звільнення з підстави втрати довір`я може вважатися обґрунтованим, якщо працівник, який безпосередньо обслуговує грошові або товарні цінності (зайнятий їх прийманням, зберіганням, транспортуванням, розподілом і т.п.), вчинив умисно або необережно такі дії, які дають власнику або уповноваженому ним органу підстави для втрати до нього довір`я (зокрема, порушення правил проведення операцій з матеріальними цінностями). Виходячи з викладеного та розуміння безпосереднього обслуговування грошових і товарних цінностей слідує, що основне коло працівників, які безпосередньо обслуговують грошові та товарні цінності, - це особи, які, зокрема, одержують їх під звіт. Вирішуючи під час розгляду справи про поновлення на роботі працівника, звільненого за пунктом 2 частини першої статті 41 КЗпП України, питання щодо віднесення позивача до кола працівників, які безпосередньо обслуговують грошові та товарні цінності, суд у кожному конкретному випадку повинен з`ясувати: чи становить виконання операцій, пов`язаних з таким обслуговуванням цінностей, основний зміст трудових обов`язків позивача; чи носить виконання ним указаних дій відповідальний, підзвітний характер з наявністю обліку, контролю за рухом і зберіганням цінностей. Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у своїй Постанові від 29.11.2018 № 211/5910/16-ц дійшов висновку, що звільнення з підстав втрати довіри проводиться власником, якщо працівник, який безпосередньо обслуговує грошові або товарні цінності (зайнятий їх прийманням, зберіганням, перевезенням, розподілом і т. п.) вчинив умисно або необережно такі дії, які дають власнику або уповноваженому ним органу підстави для втрати до нього довіри (зокрема порушення правил проведення операцій з матеріальними цінностями). Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п.28 постанови №9 від 6 листопада 1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів», при розгляді справ про поновлення на роботі осіб, звільнених за пунктом 2 ст.41 КЗпП, судам слід враховувати, що розірвання трудового договору з цієї підстави, не є заходом дисциплінарного стягнення і тому вимоги статей 148, 149 КЗпП про строк і порядок застосування дисциплінарних стягнень на ці випадки не поширюються. Разом з тим при вирішенні справ про звільнення з вказаних підстав суди мають брати до уваги відповідно час, що пройшов з моменту вчинення винних дій, наступну поведінку працівника і інші конкретні обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Звільнення з підстав втрати довір`я (п.2 ст.41 КЗпП) суд може визнати обґрунтованим, якщо працівник, який безпосередньо обслуговує грошові або товарні цінності (зайнятий їх прийманням, зберіганням, транспортуванням, розподілом тощо), вчинив умисно або необережно такі дії, які дають власнику або уповноваженому ним органу підстави для втрати до нього довір`я (зокрема, порушення правил проведення операцій з матеріальними цінностями). При встановленні у передбаченому законом порядку факту вчинення працівниками розкрадання, хабарництва і інших корисливих правопорушень ці працівники можуть бути звільнені з підстав втрати довір`я до них і у тому випадку, коли зазначені дії не пов`язані з їх роботою. Аналізуючи зазначені вище положення, суд дійшов про наявність підстав для задоволення позову з наступних підстав. Як вказувалося вище, наказом №260/1-к від 17.09.2018 року [PERSON] було переведено на адміністратора магазину ТОВ «Т-Стиль» ТМ «Льонокомбінат «Goldi» з 21.09.2018 року. На підставі наказу №277/1-к від 29.09.2018 року [PERSON] переведено на менеджера (управителя) з питань регіонального розвитку ТОВ «Т-Стиль» ТМ «Льонокомбінат «Goldi» з 29.09.2018 року. Вбачається, що на момент перебування позивача на посаді менеджера (управителя) з питань регіонального розвитку, діяла посадова інструкція адміністратора від 01.09.2019р. Відповідно до п. 1.5 посадової інструкції адміністратора (магазину) від 01.09.2019 року, на час відсутності адміністратора, його обов`язки виконує особа, призначена виконавчим директором підприємств у встановленому порядку. Дана особа набуває відповідні права і несе відповідальність за якісне і своєчасне виконання покладених на неї обов`язків. В Розділі 2 вказаної інструкції також зазначені завдання та обов`язки адміністратора, однак, в переліку обов`язків адміністратора (магазину) відсутні функції безпосередього приймання товару. Слід зазначити, що як в посадовій інструкції адміністратора від 01.09.2019 (пункт 2.9) так і в посадовій інструкції менеджера (управителя) з питань регіонального розвитку (п. 2.8) вказано, що працівник «складає товарні звіти, акти на брак, акти приймання та завдання при передаванні матеріальних цінностей». Суд також зазначає, що між ТОВ «Т-Стиль» та [PERSON] було укладено договір про колективну (бригадну) матеріальну відповідальність №83 від 21.09.2018 року. Вказаний договір підписаний [PERSON] в день її переведення на посаду адміністратора та діяв вказаний договір з 21.09.2018 року. Однак, уже з 29.09.2018 року [PERSON] було переведено на посаду менеджера (управителя) з питань регіонального розвитку і на момент її звільненя діяв договір від 28.11.2019 року №104 про колективну (бригадну) матеріальну відповідальність укладений між ТОВ «Т-Стиль», як власником, та керівником колективу - адміністратором. При цьому, у пункті 3 вказаного договору зазначено, що при тимчасовій відсутності керівника (бригадира) керівництво колективом (бригадою) здійснюється іншим його (її) членом, який призначається власником за погодження з членами колективу (бригади). Крім того, в пункті 10 договору про колективну (бригадну) матеріальну відповідальність від 28.11.2019 року вказується, що прийом цінностей, ведення обліку і подання звітності про рух цінностей здійснюється в установленому порядку керівником колективу (бригадиром), а при тимчасовій відсутності останнього - членом колективу (бригади), визначеним власником. Тобто, керівник колективу (бригадир) є адміністратор, функції якого може виконувати інший представник, визначений власником. Однак, наказу про покладення на менеджера обов`язку адміністратора не було, при цьому, менеджер не є членом колективу (бригади) за договором про колективну (бригадну) матеріальну відповідальність ні від 21.09.2018 року, ні від 28.11.2019 року. Суд також звертає увагу, що в договорі про повну індивідуальну матеріальну відповідальність від 29.09.2018 року наявні протиріччя, зокрема, в ньому міститься письмовий запис про «менеджера (управителя) з питань регіонального розвитку (Кец Т.П.)», однак в друкованому тексті міститься запис про працівника., який займає посаду продавця консультанта. Тому суд не бере до уваги вказаний договір, оскільки вказані протиріччя не дають можливості встановити фактичні правовідносини між сторонами. Представник відповідача у своєму відзиві посилався на те, що [PERSON] було прийнято під підпис товарно-матеріальні цінності на підставі актів приймання передачі за договором про колективну бригадну матеріальну відповідальність №104 від 28.11.2019 року. Слід зазначити, що хоча [PERSON] і підписувала акти приймання передачі, однак, вона не була членом колективу, оскільки посада менеджера не входила до колективу і наказу про покладення обов`язків адміністратора на менеджера не було. Отже, з аналізу матеріалів справи слід дійти висновку, що працівник, який займає посаду менеджера не відноситься до членів колективу (бригади) менеджера, відповідно не може нести матеріальну відповідальність. Також з цих підстав до обов`язків менеджера не могли входити повноваження на приймання передачу товарно-матеріальних цінностей. Такі обов`язки могла виконувати особа, яка займає посаду менеджера за умови покладення на неї таких обов`язків власником, за умови, що члени колективу погодять таку особу на прийняття товарно-матеріальних цінностей. Сама по собі норма в п. 2.8 посадової інструкції менеджера (управителя) з питань регіонального розвитку по складанню товарних звітів, актів на брак, актів приймання та завдання при передаванні матеріальних цінностей не свідчить, що дана посада пов`язана з безпосередньою роботою з матеріальними цінностями. Власник повинен був на реалізацію такого обов`язку видати відповідний наказ та включити менеджера до складу колективу (бригади) конкретного магазину. Враховуючи, що посадова інструкція менеджера (управителя) з питань регіонального розвитку не містить відомостей про повну матеріальну відповідальність працівника, не доведеність факту укладання з [PERSON] як менеджером договору про повну індивідуальну матеріальну відповідальність, суд не бере до уваги посилання відповідача на постанову Верховного Суду №592/8437/20 від 02.06.2021 року, оскільки в зазначеній справі інші обставини (мало місце зайняття особою одночасно двох посад, під час перебування на одній з яких і укладався договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність). Отже, в ході судового розгляду суду не надано доказів того, що посада менеджера відноситься до членів колективу (бригади), не надано доказів того, що на [PERSON] , як менеджера, покладено обов`язок щодо безпосереднього приймання передачі товарно-матеріальних цінностей, і що такий обов`язок, з урахуванням решти покладених обов`язків, становит основний зміст трудових обов`язків позивача. Також, не надано доказів того, що [PERSON] ознайомлена із посадовою інструкцією адміністратора ТОВ «Т-Стиль». Таким чином, виходячи з обставин справи та зібраних у справі доказів слід дійти висновку, що позивач отримуючи товарні цінності, підписуючи акти приймання-передачі товару діяла як адміністратор, а не менеджер. Згідно з ч.1 ст.235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, в тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Згідно з частиною 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідного до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. ст.12,81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Відповідно до ч. 1 п. 1 ч. 2 ст.76, ч. 1,2ст.77, ч. 1 ст.95 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема письмовими, речовими і електронними доказами. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Відповідно до частин першої та другої статті 83 ЦПК України, сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Суду не надано доказів того, що посадові обов`язки [PERSON] становлять виконання операцій, пов`язаних з обслуговуванням цінностей, чи носить виконання ним указаних дій відповідальний, підзвітний характер з наявністю обліку, контролю за рухом і зберіганням цінностей. Повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку, установивши, що в ході розгляду справи не надано доказів того, що до основної роботи працівника входили обов`язки щодо зберігання товарно-матеріальних цінностей, суд дійшов висновку про відсутність у роботодавця підстав для звільнення [PERSON] з посади менеджера (управителя) з питань регіонального розвитку ТОВ «Т-Стиль» у зв`язку із втратою довіри (пункт 2 частини першої статті 41 КЗпП України). Згідно ч. 2 ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи. При цьому, при обчисленні розміру заробітної плати за час вимушеного прогулу суд виходить з п. 10 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100. Відповідно до п.2 Порядку обчислення середньої заробітної плати визначений Постановою Кабінету міністрів України № 100 від 08.02.1995 року «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати», обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Як вбачається із матеріалів справи розмір середньоденного заробітку позивача за грудень 2020 року - січень 2021 року становить 642,01 грн. Середній заробіток за час вимушеного прогулу, тобто за період з 24.02.2021 року по 28.01.2022 року включно (233 робочих днів) буде становити 149588,33 грн., виходячи з розрахунку: 642,01 грн. х 233 робочих днів. Таким чином, стягненню підлягає середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 149588,33 грн. за мінусом загальнообов`язкових податків та зборів, що стягуються з нарахованої заробітної плати. Щодо розподілу судових витрат. Відповідно до частини першої статті 133 Цивільного процесуального кодексу України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. За приписами статті 137 ЦПК України визначено, що з витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Як вбачається з матеріалів справи, представництво інтересів позивача [PERSON] здійснював адвокат Хоменко Сергій Олександрович, який діє на підставі договору про надання правничої допомоги від 11.03.2021 року та ордеру про надання правової допомоги №096032. В Постанові Верховного Суду від 18 серпня 2021 року у справі № 300/3178/20 вказується, що витрати на надану професійну правничу допомогу в разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною, чи тільки має бути сплачено. Згідно висновків Верховного Суду зроблених в постанові від 19 липня 2021 року по справі № 910/16803/19 вказано, що зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони. Відповідач будь-яких заяв по справі, а також заперечень щодо розміру судових витрат не подавав. Таким чином вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд присуджує до стягнення з відповідача на користь позивача витрати на правничу допомогу у розмірі 15000,00 грн. На підставі ч.1 ст. 141 ЦПК України з відповідача також підлягають стягненню на користь позивача судові витрати у вигляді сплаченого судового збору пропорційно до задоволених позовних вимог у розмірі 908,00 грн.

Outcome: approved