Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-31 00:00:00

Заявник звернувся до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючих документів. В обґрунтування заявлених вимог покликається на те, що відповідно до паспорта громадянина України його зазначено « [PERSON] , [INFO] », проте в реєстраційному посвідченні, виданому Тернопільським обласним бюро технічної інвентаризації №250, заповненому 06 жовтня 1982 року на українській мові житловий будинок з надвірними побудовами [ADDRESS] зареєстровано на « [PERSON] , [INFO] ». Реєстраційне посвідчення на право особистої власності оформлено на підставі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 25.09.1982 року №2-7967, яким спадкоємцем є « [PERSON] », відтак існують розбіжності у написанні по-батькові заявника у зв`язку з чим він змушений звернутись до суду та просить встановити факт, що реєстраційне посвідчення, видане Тернопільським обласним бюро технічної інвентаризації №250, яким зареєстровано право особистої власності на житловий будинок з надвірними прибудовами [ADDRESS] на [PERSON] , [INFO] , належить [PERSON] , [INFO] . В судове засідання заявник та заінтересована особа не прибули, були належним чином повідомлені про час, дату і місце судового засідання, однак від заявника надійшла до суду заява про розгляд справи без його участі. У відповідності до вимог п.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання усіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що у свідоцтві про право на спадщину за заповітом від 25.09.1982 року, посвідченого державним нотаріусом Першої Тернопільської державної нотаріальної контори Василишином С.Й. та зареєстровано в реєстрі за №2-7967, спадкоємцями зазначеного в заповіті майна [PERSON] , померлої [INFO] , є [PERSON] , що проживає у [ADDRESS] . Відповідно до реєстраційного посвідчення від 06.10.1982 року, житловий будинок з надвірними побудовами [ADDRESS] зареєстровано за гр.. [PERSON] на праві особистої власності на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого Першою Тернопільською держнотконторою 25.09.1982 року за реєстром №2-7969 та записано в реєстрову книгу за №250. Разом з тим, як вбачається з паспорта громадянина України серії [NUMBER] , виданого Франківським РВ УМВС України у Львівській області 03.06.1998 року та довідки про присвоєння ідентифікаційного номера від 29.09.1998 року, заявник зазначений як « [PERSON] ». Окрім цього, заявник зазначений як « [PERSON] » і у Витязі з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №145006442 від 12.11.2018 року. Відповідно до ст. 293 ЦПК України, в порядку окремого провадження розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до п.6 ч.1 ст.315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.95 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» зазначено, що коли громадяни не можуть використати правовстановлюючі документи, оскільки зазначені в них дані не відповідають записам вихідних документів, а установи, які видали ці документи не можуть виправити допущені в них помилки, то відповідно до п.6 ч.1 ст. 256 ЦПК України (стара редакція ЦПК), громадяни мають право на звернення до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що всі документи, видані на ім`я « [PERSON] » та « [PERSON] » належать одній і тій же особі, відтак слід визнати встановленим факт належності [PERSON] правовстановлюючого документу, а саме: реєстраційне посвідчення, видане Тернопільським обласним бюро технічної інвентаризації №250, яким зареєстровано право особистої власності на житловий будинок з надвірними прибудовами [ADDRESS] .

Outcome: approved