Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-31 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про визнання відповідача таким, що втратив право користування будинком [ADDRESS] . \~ \~ \~ \~В позові зазначив, що він є власником будинку [ADDRESS] , який він придбав на підставі договору купівлі-продажу від 21.12.1987 року, посвідченого державним нотаріусом П`ятої державної нотаріальної контори Говорченко Л.О., зареєстровано в реєстрі за № 1-7446. Зазначене право зареєстровано в ОП «Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації 02.02.1988 року. Відповідач, є сином її подруги дитинства, який з 2005 року в будинку не проживає, їм не користується, своїх речей там не має, витрат по оплаті житлово-комунальних послуг не несе. Перебування відповідача на реєстраційному обліку в належному позивачу будинку створює перешкоди у здійсненні ним права власності, спричиняє збитки через необхідність сплати житлово-комунальних послуг виходячи із кількості зареєстрованих осіб, тому він просить про усунення цих перешкод шляхом позбавлення відповідача права користування будинком, належним йому на праві приватної власності. Ухвалою судді від 11.10.2021 року позовну заяву прийнято до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) учасників процесу. Позивач до суду не з`явився, представник позивача надав письмове звернення, яке містить прохання про розгляд справи за її відсутності та відсутності позивача, задоволення позову, а також згоду на ухвалення рішення при заочному розгляді справи. Відповідач, належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи, до суду не з`явився з невідомих причин. Відзивів чи будь-яких заяви суду не надав. У відповідності до ст. 211, ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. З`ясувавши обставини справи і перевіривши їх доказами, суд знаходить позов таким, що підлягає задоволенню, виходячи з наступних міркувань. Судом встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу від 21.12.1987 року, посвідченого державним нотаріусом П`ятої державної нотаріальної контори Говорченко Л.О., зареєстровано в реєстрі за № 1-7446, позивачу на праві власності належить житловий будинок [ADDRESS] (а.с.8-11). Зазначене право зареєстровано в ОП «Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації 02.02.1988 року (а.с. 11). Відповідач [PERSON] з 28.04.2005 року зареєстрований в будинку [ADDRESS] , однак в означеному будинку не проживає з 2005 року, своїх речей там не має, витрат по оплаті житлово-комунальних послуг не несе, що підтверджується актом від 29.07.2021 року (а.с.13). Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд, а в силу ст. 383 ЦК власник жилого будинку має право використовувати помешкання, зокрема, для власного проживання, проживання інших осіб. До видів речових прав на чуже майно в силу ст. 395 ЦК України відноситься, зокрема, право користування, а в силу ст. 401 ЦК право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Згідно із ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Вирішуючи вимоги позову про позбавлення відповідача права користування належним позивачу будинком на користь позивача, суд виходить з того, що існування цього права може бути зумовлене його реалізацією, тобто постійним проживанням в житлі. Перебування відповідача на обліку в належному позивачу житлі створює для нього перешкоди у здійсненні повною мірою права власності, яке з урахуванням встановлених обставин та наведених норм закону підлягає захисту. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» підставою для знаття з реєстрації є, зокрема, остаточне рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням або про виселення. У зв`язку з викладеним право позивача, як вже зазначено, підлягає захисту в обраний ним спосіб. Хоча цивільним процесуальним законодавством і встановлено обов`язок суду розподілити судові витрати під час ухвалення рішення, проте позивач не заявив вимог щодо стягнення з відповідача, витрат понесених зі сплати судового збору, суддя приходить до висновку, що позивач бажає самостійно нести ці видатки, тому суд не вбачає підстав для обмеження особи в розпорядженні належним йому правом на власний розсуд.

Outcome: approved