Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-01 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовною заявою про визнання договору купівлі - продажу нерухомого майна № 96/0649, а саме квартири [ADDRESS] , укладений відповідно з вимогами, встановленими ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», який зареєстрований на Одеській універсальній товарній біржі GIP в Журналі реєстрації правочинів по об`єктам нерухомості, реєстраційний номер 96/0649 від 29.05.1996 року, що відбувся між [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , діючою від імені [PERSON] , від імені неповнолітньої [PERSON] , 1986 року народження дійсним. Позивач зазначає, що станом на цей час, відповідно до діючого законодавства їй необхідно визнати даний правочин дійсним. У зв`язку з цим, вона звернулась до суду з позовом, яким просять визнати дійсним договір купівлі - продажу нерухомого майна. Позов мотивується тим, що 29 травня 1996 року, між [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , діючою від імені [PERSON] , від імені неповнолітньої [PERSON] , 1986 року народження було укладено договір купівлі - продажу нерухомого майна № 96/0649, а саме квартири загальною площею 44,6 кв.м., яка складається з двох житлових кімнат житловою площею 24,9 кв.м., а також: коридору, кухні, санвузла, вбудованої шафи, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , яка належала [PERSON] , [PERSON] на підставі Свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER] від 24.09.1993р., виданого УЖКГ Одеської міської ради, зареєстрованого в МБТІ м. Одеси під № 152 стр. 62 кн. 86 пр. від 16.06.1994р., [PERSON] на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом № 4-2160 від 23.05.1996р., посвідченого Восьмою Одеською державною нотаріальною конторою, зареєстрованого в МБТІ м. Одеси під № 171 пр.р. 152 стр. 40 від 23.05.1996р. Договір купівлі - продажу квартири було укладено відповідно з вимогами, встановленими ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», який зареєстрований на Одеській універсальній товарній біржі GIP в Журналі реєстрації правочинів по об`єктам нерухомості, реєстраційний номер № 96/0649 від 29.05.1996 року. Вказана квартира за домовленості сторін була продана за 600 (шістсот) мільйонів карбованців, які були отримані - «Продавцем» до підписання даного договору та новими власниками квартири стали [PERSON] та [PERSON] . На час укладення договору, у травні місяці 1996 року, ані позивачі, ні відповідачі не знали, що правочин, в відповідності до ст. 47 ЦК України (1963 року) підлягає нотаріальному посвідченню, оскільки на той час також був чинним Закон України «Про товарну біржу», відповідно до ст. 15 якого, правочини зареєстровані на біржі, подальшому нотаріальному посвідченню не підлягають. Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 21 жовтня 2021 року відкрито провадження у вказаній цивільній справі. Роз`яснено відповідачу, що у випадках ненадання відзиву у встановлений строк без поважних причин, суд згідно вимог ч.8 ст. 178 та ч.2 ст. 191 ЦПК України розглядатиме справу за наявними матеріалами. 06 жовтня 2021 року, представником позивача - адвокатом Безбабною А.О. надано на адресу суду уточнення до позовної заяви. 14 грудня 2021 року, представником позивача - адвокатом Безбабною А.О. надійшла заява про підтримання позовних вимог, не заперечувала проти винесення судом заочного рішення та розглядом справи за їх відсутністю. (а.с. 31). Відповідачі у судове засідання не з`явились, про дату, час і місце проведення якого повідомлялись у встановленому законом порядку. Відзив на адресу суду не надали, що відповідно до ст. 223 ЦПК України, не перешкоджає розгляду справи по суті на підставі наявних доказів. Окрім того відповідачі про розгляд справи повідомлялись на офіційному веб-сайті суду. Представник третьої особи Одеської універсальної товарної біржи GIP до суду також не з`явився, про час та місце слухання справи третя особа повідомлялась у встановленому законом порядку, причини не явки суду повідомлені не були. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у відповідності до ч.2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з розглядом справи за відсутності учасників справи. Враховуючи вимоги ст. 223 ЦПК України та ст.6 Конвенції Про захист прав людини та основних свобод, ратифікованої Законом України 17.07.1997 року, з метою недопущення затягування розгляду справи, суд вважає за необхідне розгляд справи провести за відсутності відповідачів. Відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України, суд вважає за можливе ухвалити по справі заочне рішення за письмовою згодою позивача. (а.с. 31). Суд, дослідивши письмові докази по справі, встановивши факти і відповідні їм правовідносини, дійшов наступного: Згідно договору купівлі - продажу нерухомого майна № 96/0649, укладеного на Одеській універсальній товарній біржі GIP [PERSON] , діюча від імені [PERSON] , від імені неповнолітньої [PERSON] , 1986 року народження продала, а [PERSON] , [PERSON] купили квартиру [ADDRESS] . Відповідно до відмітки на звороті даного договору, договір купівлі - продажу зареєстровано в КП «ОМБТІ» 06.06.1996 року. Так, відповідно до листа КП «Бюро технічної інвентаризації Одеської міської ради» від 11.08.2021 року № 6597 наданого [PERSON] повідомлено, що право власності на квартиру [ADDRESS] зареєстроване за « [PERSON] », ( П.І.Б. вказане російською мовою згідно із записом у реєстровій книзі) та ще одною фізичною особою (форма власності та розмір часток у правовстановлювальному документі не вказані) на підставі договору №96/0649 купівлі - продажу нерухомого майна, зареєстрованого Одеською універсальною товарною біржою GIP 29.05.1996р. Реєстрація від 06.06.1996р. (запис у реєстровій книзі: 171 пр, стор.41, р. № 152). Позивач зазначає, що сторони договору, домовились всіх істотних умов правочину, продавець та покупець виконали всі істотні умови договору: покупці розрахувались згідно умов договору, а продавець отримала кошти. Враховуючи те, що правовідносини між сторонами виникли під час дії Цивільного кодексу України 1963 року, тому мають регулюватися саме його нормами. Відповідно до ст. 153 ЦК Української РСР 1963 року, договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Згідно ст. 15 Закону України «Про товарні біржі» № 1957 XII від 10 грудня 1991 року в редакції, яка діяла на час укладення договору купівлі - продажу в 1995 році, угоди, зареєстровані на біржі, не підлягали нотаріальному посвідченню. Угода вважалась укладеною з моменту її реєстрації на біржі. Відповідно до ч.2 ст. 47 ЦК УРСР, якщо одна із сторін повністю або частково виконала угоду, яка потребує нотаріального посвідчення, а інша ухиляється від нотаріального посвідчення угоди, суд вправі за вимогою виконавчої сторони визнати угоду дійсною. В цьому разі подальше нотаріальне посвідчення угоди не потребується. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч.2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Судом встановлено, що з підстав недодержання вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину нікчемним є тільки правочини, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов`язковому нотаріальному посвідченню. У зв`язку з недодержанням вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину договір може бути визнано дійсним лише з підстав, встановлених статтями 218 та 220 ЦК України. Згідно ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ст. 13 ЦПК України, суд розглядаю справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Отже, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що між сторонами дійсно був укладений договір купівлі - продажу квартири [ADDRESS] та всі істотні умови даного договору сторонами були виконані. При вчиненні правочину дії сторін були спрямовані на встановлення цивільних прав та обов`язків, перехід права власності, всі сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, мали вільне волевиявлення, що відповідало внутрішній волі на досягнення наслідків, а саме купівлі - продажу квартири, правочини були реальними і вчинені у формі, дозволенній чинним законодавством України в 1996 році. При таких обставинах, суд вважає, що позовні вимоги правомірні, підтверджені нормами ст. 47 ч.2 ЦК України в редакції 1963 року, що регулювала дані правовідносини на час укладення договору купівлі - продажу і підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожному доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. У зв`язку з тим, що відповідач ухиляється від нотаріального посвідчення угоди, і така можливість втрачена, правочин підлягав державній реєстрації і така реєстрація не була проведена, враховуючи неможливість вирішення цього питання в іншому порядку, ніж судовому, суд приходить до висновку про необхідність захисту прав шляхом задоволення позову.

Outcome: approved