Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-24 00:00:00

В липні 2020 року позивач АТ «Універсал Банк» звернулось до Шевченківського районного суду міста Києва із позовом до [PERSON] (далі по тексту - відповідач-1) та [PERSON] (далі по тексту - відповідач-2) про звернення стягнення на предмет іпотеки. Позовні вимоги мотивовані тим, що 20 листопада 2007 року між Відкритим акціонерним товариством «Банк Універсальний», правонаступником якого є АТ «Універсал Банк» та [PERSON] укладений кредитний договір № 001-2902/756-0468, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит на споживчі потреби у розмірі 85000,00 швейцарських франків на строк до 10 листопада 2022 року зі сплатою 11,45 % річних. 20 листопада 2007 року між ВАТ «Банк Універсальний» та [PERSON] був також укладений кредитний договір №001-2902/756-0473, відповідно до якого позичальнику наданий кредит на споживчі потреби у розмірі 48000,00 швейцарських франків строком до 10 листопада 2022 року зі сплатою 11,45 % річних. За умовами вказаних кредитних договорів [PERSON] зобов`язувалась здійснювати повернення кредиту шляхом сплати щомісячних платежів та процентів за користування кредитними коштами. На забезпечення виконання боржником ( [PERSON] ) своїх зобов`язань за цими кредитними договорами того ж дня між ВАТ «Банк Універсальний» (правонаступником якого є АТ «Універсал Банк») (іпотекодержатель) та Відповідачами - [PERSON] та [PERSON] (іпотекодавці) був укладений договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Русанюком 3.3. та зареєстрований в реєстрі за №7177. Відповідно до договору іпотеки [PERSON] та [PERSON] передали в іпотеку банку нерухоме майно, а саме належну їм на праві власності квартиру [ADDRESS] , загальною площею 52,90 кв.м. Згідно ч. 4 Договору іпотеки звернення стягнення здійснюється Іпотекодержателем у випадках та на підставах, передбачених законодавством України - у разі порушення основного зобов`язання. Звернення стягнення може здійснюватись за рішенням суду. Оскільки позичальник належним чином не виконував взятих на себе зобов`язань за кредитним договором, позивач звернувся до суду із позовом про солідарне стягнення заборгованості. Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 27 вересня 2016 року позов АТ «Універсал Банк» задоволено. Стягнуто солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь АТ «Універсал Банк» заборгованість за кредитними договорами від 20 листопада 2007 року у розмірі 125516,86 швейцарських франків (за офіційним курсом НБУ станом на 27 вересня 2016 року еквівалентно: 3 357 576, 00 грн.) Рішенням Апеляційного суду міста Києва від 21 грудня 2016 року апеляційну скаргу [PERSON] - відхилено. Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 27 вересня 2016 року в частині солідарного стягнення з [PERSON] на користь АТ «Універсал Банк» заборгованості за кредитними договорами від 20 листопада 2007 року у розмірі І 25 516,86 швейцарських франків, що за офіційним курсом Національного банку України станом на 27 вересня 2016 року еквівалентно 3 357 576 грн, та стягнення з [PERSON] та [PERSON] на користь АТ «Універсал Банк» судових витрат у справі у розмірі по 1 827 грн. 00 коп. з кожного - скасовано та ухвалено у цій частині нове рішення. Відмовлено у задоволенні позовних вимог про солідарне стягнення з [PERSON] на користь АТ «Універсал Банк» заборгованості за кредитними договорами від 20 листопада 2007 року у розмірі 125 516,86 швейцарських франків, що за офіційним курсом Національного банку України станом на 27 вересня 2016 року еквівалентно 3 357 576 грн. Верховним судом (Касаційний цивільний суд) прийнято постанову, якою Касаційну скаргу [PERSON] - залишено без задоволення. Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 27 вересня 2016 року в не скасованій при апеляційному перегляді частині та рішення Апеляційного суду м. Києва від 21 грудня 2016 року в частині позовних вимог акціонерного товариства «Універсал Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитними договорами залишено без змін. Факт укладання між Відкритим акціонерним товариством «Банк Універсальний» (правонаступник - АТ «Банк Універсальний») та [PERSON] кредитного договору № 001-2902/756-0468, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит на споживчі потреби у розмірі 85 000,00 швейцарських франків на строк до 10 листопада 2022 року зі сплатою 11,45 % річних. Кредитного договору №001 -2902/756-0473, відповідно до якого позичальнику наданий кредит на споживчі потреби у розмірі 48000,00 швейцарських франків строком до 10 листопада 2022 року зі сплатою 11,45 % річних. Отримання [PERSON] коштів за даним договором та факт порушення умов Кредитних договорів, що потягло за собою набуття АТ «Універсал Банк» права достроково вимагати повернення усієї суми кредиту та нарахованих відсотків підтверджується Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва по справі № 755/14967/15-ц від 27.09.2016 року, Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 21.12.2016 року, Постановою Верховного суду (Касаційний цивільний суд) від 24.07.2019 року. Згідно розрахунку заборгованості станом на 08.07.2020 року заборгованість за кредитним договором № 001-2902/756-0468 від 20.11.2007 року становить 148350,55 швейцарських франків, з яких: прострочена заборгованість по кредиту: 40279,21 швейцарських франків; сума дострокового стягнення кредиту: 26685,11 швейцарських франків); відсотки: 41977,33 швейцарських франків; підвищені відсотки: 39408,90 швейцарських франків. Згідно розрахунку заборгованості станом на 08.07.2020 року заборгованість відповідача-2 за кредитним договором № 001-2902/756-0473 від 20.11.2007 року становить 83740,94 швейцарських франків, з яких: прострочена заборгованість по кредиту: 23056,31 швейцарських франків; сума дострокового стягнення кредиту: 14758,20 швейцарських франків; відсотки: 23404,94 швейцарських франків; підвищені відсотки: 22521,48 швейцарських франків. Станом на день звернення до суду заборгованість відповідачами за рішенням суду не погашена, зобов`язання за кредитними договорами не виконані. Посилаючись на викладене, а також положення Закону України «Про іпотеку» позивач просив суд в рахунок часткового погашення заборгованості за Кредитними договорами №001-2902/756-0468 від 20 листопада 2007 року та №001-2902/756-0473 від 20 листопада 2007 року у розмірі 148350,55 швейцарських франків звернути стягнення па предмет іпотеки, а саме: квартиру [ADDRESS] загальною площею 52,90 кв. м, яка належить на праві власності [PERSON] та [PERSON] на підставі Свідоцтва про право власності на житло, виданого 02 березня 1994 року відділом приватизації державного житлового фонду Печерського району міста Києва, шляхом продажу па прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження» за початковою ціною, яка встановлюється на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності /незалежним експертом/ па стадії оцінки майна під час проведеним виконавчих дій. Ухвалою суду від 22.07.2020 року було відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче судове засідання на 21.10.2020 року. 19.10.2020 року від відповідача-2 надійшло клопотання про закриття провадження у справі. 20.10.2020 року від відповідача-2 надійшло клопотання про відкладення розгляду справи. 21.10.2020 року розгляд справи було відкладено на 18.02.2021 року за клопотанням відповідача-2. 28.01.2021 року від відповідача-2 надійшло клопотання про передачу справи до господарського суду міста Києва. 15.02.2021 року від представника позивача надійшли заперечення на клопотання щодо закриття провадження у справі. 17.02.2021 року від відповідача-1 надійшло клопотання про відкладення розгляду справи. Ухвалою суду від 18.02.2021 року було закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду справи по суті в судовому засіданні на 08.06.2021 року. Також хвалою суду від 18.02.2021 року в задоволенні клопотань відповідача-2 про закриття провадження у справі та передання справи за підсудністю було відмовлено. 07.06.2021 року від відповідача-1 надійшла заява про неналежність та недопустимість доказів, а саме: договору іпотеки ат витягу з Державного реєстру речових прав в частині зазначення іпотекодавця [PERSON] , оскільки він не є майновим поручителем та не отримував гроші в бору від банку. Також звернувся із заявою про передачу справи за підсудністю до господарського суду міста Києва у зв`язку із порушенням справи про банкрутство фізичної особи [PERSON] (відповідача-2). В судовому засіданні 08.06.2021 року було оголошено перерву в судовому розгляді до 30.08.2021 року та роз`яснено відповідачу-2 її право звернутись за правничою допомогою. 30.08.2021 року від відповідача-1 надійшло клопотання про відкладення розгляду справи з огляду на призначення органом опіки і піклування помічника [PERSON] . Судове засідання 30.08.2021 року було відкладено на 09.11.2021 року у зв`язку із перебуванням [PERSON] на лікуванні. 09.11.2021 року надійшло клопотання відповідача-1 про участь у справі законного представника. 09.11.2021 року представник позивача подав заяву про уточнення позову в частині виправлення технічної помилки без зміни змісту позовних вимог та підстав позову. 09.11.2021 року розгляд справи було відкладено на 25.01.2022 року за клопотанням представника відповідача-1 для ознайомлення з матеріалами справи. В судовому засіданні представник позивача позов підтримала та просила суд про його задоволення. Представник відповідача-1 та відповідач-2 проти позову заперечували та просили суд відмовити у його задоволенні. Суд, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши наявні матеріали справи, об`єктивно оцінивши докази у їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу. Судом встановлено, що 20 листопада 2007 року між Відкритим акціонерним товариством «Банк Універсальний» (далі - ВАТ «Банк Універсальний»), правонаступником якого є ПАТ «Універсал Банк», та [PERSON] укладений кредитний договір № 001-2902/756-0468, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит на споживчі потреби у розмірі 85 000,00 швейцарських франків на строк до 10 листопада 2022 року зі сплатою 11,45 % річних. 20 листопада 2007 року між ВАТ «Банк Універсальний» та [PERSON] був також укладений кредитний договір №001-2902/756-0473, відповідно до якого позичальнику наданий кредит на споживчі потреби у розмірі 48 000,00 швейцарських франків строком до 10 листопада 2022 року зі сплатою 11,45 % річних. За умовами вказаних кредитних договорів [PERSON] зобов`язувалась здійснювати повернення кредиту шляхом сплати щомісячних платежів та процентів за користування кредитними коштами. На забезпечення виконання [PERSON] своїх зобов`язань за цими кредитними договорами того ж дня між ВАТ «Банк Універсальний» (іпотекодержатель) та відповідачами [PERSON] та [PERSON] (іпотекодавці) був укладений договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Русанюком З. З. та зареєстрований в реєстрі за №7177. Відповідно до договору іпотеки [PERSON] і [PERSON] передали в іпотеку банку нерухоме майно, а саме належну їм на праві власності квартиру [ADDRESS] загальною площею 52,90 кв. м. Із матеріалів справи вбачається, що [PERSON] неналежним чином виконує свої зобов`язання за кредитними договорами, у зв`язку із чим утворилася заборгованість. Питання виконання [PERSON] умов кредитних договорів та розміру заборгованості було предметом судового розгляду. Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 27 вересня 2016 року, яке змінене рішенням Апеляційного суду місті Києва від 21 грудня 2016 року, із [PERSON] на користь ПАТ «Універсал Банк» стягнуто заборгованість за кредитними договорами від 20 листопада 2007 року № 001-2902/756-0468 та №001-2902/756-0473 у розмірі 125 516,86 швейцарських франків, що за офіційним курсом Національного банку України станом на 27 вересня 2016 року становить 3 357 576,00 грн. За умовами п.1.1 вказаного Договору іпотеки, для забезпечення повного і своєчасного виконання Боржником зобов`язань, визначених Основним договором, Іпотекодавець цим передає в іпотеку наступне нерухоме майно: квартира [ADDRESS] та належить Іпотекодавцю на праві приватної власності, що підтверджується Свідоцтвом про право власності на житло, виданим 02 березня 1994 року Відділом приватизації державного житлового фонду Печерського району м. Києва, згідно з розпорядженням (наказом) №892 від 02 березня 1994 року; зареєстрованим 05 березня 1994 року в Київському міському бюро технічної інвентаризації і записаного у реєстрову книгу за №1821. Предмет іпотеки складається з 1 жилої кімнати, загальна площа предмета іпотеки, становить 52,90 кв.м., жила площа - 22,20 кв.м. Згідно п.2.2. Договору іпотеки, ринкова вартість предмету іпотеки, згідно зі звітом незалежного суб`єкта оціночної діяльності, становить: 1 321 299,17 грн. Відповідно п.2.1.2 Договору іпотеки, у разі порушення Іпотекодавцем обов`язків, встановлених цим Договором, Іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання зобов`язань за будь-яким з вищевказаних Основного договору, що обумовлюють основне зобов`язання, а у разі невиконання Іпотекодавцем цієї вимоги - звернути стягнення на предмет іпотеки. Умовами п.4.2 Договору іпотеки передбачено звернення стягнення на предмет іпотеки, зокрема на підставі рішення суду. Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору і вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно з частиною першою статті 546 ЦК України передбачено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися заставою (іпотекою). Відповідно до статті 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Відповідно до частини першої статті 575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Згідно зі статтею 1 Закону України «Про іпотеку» (далі - Закон) іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Відповідно до частини першої статті 589 ЦК України у разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. Згідно зі статтею 7 Закону за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання. Відповідно до частин першої, третьої статті 33 Закону у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах, у тому числі у формі електронних торгів, у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», з дотриманням вимог цього Закону (стаття 41 Закону). Згідно з частиною першою статті 39 Закону в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. Таким чином, суд, встановивши наявність заборгованості за кредитними договорами та факт порушення взятих на себе зобов`язань позичальником, дійшов висновку про набуття банком права на звернення стягнення на предмет іпотеки із застосуванням процедури, передбаченої статтею 41 Закону, шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, визначеної Законом України «Про виконавче провадження». Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 червня 2019 року у справі № 205/578/14-ц, провадження № 14-48цс19 висловила правовий висновок, що саме по собі незазначення позивачем початкової ціни предмета іпотеки не може бути підставою для відмови у позові іпотекодержателя про на підставі рішення суду стягнення на предмет іпотеки. Доводи [PERSON] , які зводяться до незгоди із тим, що він є майновим поручителем за іпотечним договором, спростовуються наданими доказами учасниками справи, а саме договором іпотеки, згідно з яким відповідач-1 добровільно погодився передати в іпотеку банку частину квартири, яка йому належить. За змістом ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Таким чином, з огляду на вищевикладене, суд вважає, що позов в частині звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості є обґрунтованим. Проте, із матеріалів справи вбачається, що банк скористався своїм правом на дострокове погашення суми заборгованості за кредитними договорами, звернувшись із позовом до відповідача-2. Згідно із висновками про правильне застосування норм права, викладених в Постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (Провадження № 14-10цс18), зазначено, що: після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. А отже, позов в цій частині слід задовольнити частково та в рахунок погашення заборгованості за Кредитними договорами № 001-2902/756-0468 від 20 листопада 2007 року та № 001-2902/756-0473 від 20 листопада 2007 року у розмірі 125516,86 швейцарських франків звернути стягнення па предмет іпотеки, а саме: квартиру [ADDRESS] загальною площею 52,90 кв. м, яка належить на праві власності [PERSON] та [PERSON] на підставі Свідоцтва про право власності на житло, виданого 02 березня 1994 року відділом приватизації державного житлового фонду Печерського району міста Києва, шляхом продажу па прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження» за початковою ціною, яка встановлюється на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності /незалежним експертом/ па стадії оцінки майна під час проведеним виконавчих дій. Враховуючи викладене, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. На підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача-2 на користь позивача слід стягнути судові витрати в сумі 27086,50 грн. судового збору. Іншу частину судових витрат в сумі 27086,50 грн. судового збору слід компенсувати позивачу за рахунок держави на підставі ч. 6 ст. 141 ЦПК України (правова позиція Верховного Суду України у справі за № 6-1544цс17 від 18.10.2017 року), оскільки відповідач-1 звільнений від сплати судового збору як інвалід 2 групи.

Outcome: partial