Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-01 00:00:00

І. ОПИСОВА ЧАСТИНА Короткий зміст позовних вимог У листопаді 2016 року [PERSON] звернувся з позовом до [PERSON] про виділ в натурі частки в спільній частковій власності та визначення порядку користування земельною ділянкою. Позов мотивувала тим, що йому належить 11\\20 частка в праві спільної часткової власності на домоволодіння по [ADDRESS] , яке розташовано на земельній ділянці загальною площею 689 кв.м. Іншим співвласником домоволодіння є [PERSON] . Вказував, що кожен співвласник має у фактичному користуванні частину приміщень та земельної ділянки. При цьому правовий режим спільної часткової власності перешкоджає позивачу розпоряджатися належним йому майномбез погодження з іншим співвласником. З урахуванням уточнених позовних вимог, в якому просив про поділ майна, що знаходиться у спільній частковій власності та визначення порядку користування земельною ділянкою та висновку судової будівельно-технічної експертизи і просив суд виділити йому в натурі частку домоволодіння та визначити порядок користування земельною ділянкою відповідно до варіанта N 4, наведеного у додатку N 7 до висновку судової будівельно-технічної експертизи N 115-041 від 02 січня 2018 року. Рух справи та процесуальні дії суду. Протоколом автоматизованого розподілу справи від 01.12.2016 року дана справа передана на розгляд судді Батченко О.В. Ухвалою судді від 01.12.2016 року відкрито провадження та справа призначена до розгляду у судовому засіданні на 11.01.2017 року. За заявою відповідача слухання справи відкладено на 22.02.2017 року. Розпорядженням керівника апарату за № 373 від 06.02.2017 року призначено повторний автоматизований розподіл справи у зв`язку із рішенням Вищої ради правосуддя від 31.01.2017 року про звільнення судді у відставку. Протоколом автоматизованого розподілу справи від 06.02.2017 року дана справа передана на розгляд судді Черенковій Н.П. Ухвалою судді від 09.02.2017 року дана цивільна справа прийнята до провадження . Сторони до судового засідання не з`явились 22.02.2017 року, в зв`язку з чим слухання справи відкладено на 04.04.2017 року. Ухвалою суду від 04.04.2017 року по справі призначено судову будівельно-технічну експертизу, виконання якої доручено Регіональній торгівельно-промисловій палаті Миколаївської області. До проведення експертизи провадження у справі зупинено. 25.04.2017 року від експерта [PERSON]. надійшло клопотання про надання додаткових матеріалів та оплату експертизи, яке отримано суддею 10.05.2017 року. Ухвалою суду від 10.05.2017 року відновлено провадження у справі та призначено до розгляду клопотання експерта на 19.05.2017 року. Ухвалою суду від 19.05.2017 року клопотання експерта - задоволено, постановлено про витребування від МБТІ інвентарної справи на житловий будинок [ADDRESS] , а також правовстановлюючі документи на даний житловий будинок на ім`я [PERSON] та [PERSON] . При цьому, в розпорядження експерта направлені геодезична зйомка земельної ділянки, інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав. На виконання ухвали на адресу суду 02.06.2017 року направлена інвентарна справа № 245. 13.09.2017 року на адресу суду надійшло клопотання експерта про надання додаткових матеріалів. Ухвалою суду від 14.09.2017 року відновлено провадження у справі та судове засідання призначено на 26.09.2017 року. Ухвалою суду від 26.09.2017 року клопотання експерта задоволено, направлено в її розпорядження технічний паспорт на домоволодіння станом на 17.02.2017 року та Декларацію про готовність до експлуатації об`єкта, будівництво якого здійснено на підставі будівельного паспорту, зареєстрованого Управлінням ДАБК 07.04.2017 року. Провадження у справі зупинено. 26.03.2018 року на адресу суду направлений висновок експерта №1125-041 від 02.01.2018 року судової будівельно-технічної експертизи, за висновками якої провести виділ частки технічно можливо, та розроблено експертом 2 варіанти розподілу будинку та визначення порядку користування земельною ділянкою. Ухвалою суду від 28.03.2018 року відновлено провадження, та справу призначено до судового розгляду на 30.05.2018 року. В зв`язку з неявкою сторін до судового засідання, слухання справи відкладено на 03.09.2018 року (з врахуванням надмірного навантаження суду та планової відпустки судді). Від представника відповідача - адвоката Лисенко В.С. надійшла заява про відкладення розгляду справи у зв`язку з чим слухання справи відкладено. 01.11.2018 року представником відповідача- адвокатом Сидоренко Т.В. надано клопотання про призначення у справі додаткової експертизи. Ухвалою суду від 04.12.2018 року у задоволенні даного клопотання відмовлено, та задоволено клопотання адвоката Душаченко В.В. (представника позивача), про виклик до судового засідання експерта [PERSON]. Судом допитаний експерт [PERSON] 27.02.2019 року від представника відповідача - адвоката Сидоренко Т.В. надійшло клопотання про призначення по справі повторної будівельно - технічної експертизи, яке мотивовано тим, що наданий висновок експерта суперечить матеріалам справи, є необгрунтованим, так як експертом за власною ініціативою був проведений перерахунок ідеальних часток співвласників домоволодіння, що призвело до помилкових висновків щодо надання можливих варіантів реального виділу 11\\20 часток домоволодіння з усіма господарськими та побутовими спорудами, що є у спільній частковій власності з урахуванням ідеальних часток та встановленого порядку користування. Ухвалою суду від 15.05.2019 року дане клопотання задоволено частково, та призначено по справі додаткову будівельно-технічну експертизу. На вирішення експерта поставлені питання щодо можливих варіантів виділу 11\\20 частини домоволодіння із господарськими та побутовими спорудами та визначення порядку користування земельною ділянкою, визначення вартості земельної ділянки. Провадження у справі зупинено. 05.09.2019 року на адресу суду направлений висновок № 125-052 від 25.07.2019 року, яким встановлено, що проведення виділу часток технічно можливо, та розроблено два варіанти розподілу будинку та визначення порядку користування земельною ділянкою. Ухвалою суду від 09.09.2019 року відновлено провадження, та справу призначено до судового розгляду на 15.11.2019 року. Слухання справи неодноразово відкладалось за клопотанням сторін, виклику експерта та інших причин. Сторони до судового засідання не з`явились, просили про розгляд справи у їх відсутності. При цьому, представник позивача- адвокат Куценко Ю.О. просив провести реальний розподіл по 4 варіанту експертизи, оскільки експертом Лесків С.А. не визначений розмір грошової компенсації. Представник відповідача - адвокат Сидоренко Т.В. просила провести виділ часток за першим варіантом висновку ескперта Лесків С.А . Судом постановлено про розгляд справи у відсутності сторін, що відповідає приписам ст. 223 ЦПК України. ІІ. ОБСТАВИНИ СПРАВИ ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ [PERSON] належить 11/20 частка в праві спільної часткової власності на житловий будинок, який знаходиться в [ADDRESS] . Житловий будинок розташований на земельній ділянці площею 689 кв. м. Дана частка будинку належить позивачу на підставі договору дарування від 28.02.2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Євтушенко А.М. ( реєстровий 281). За даним договором, [PERSON] передає у власність [PERSON] 11\\20 частин домоволодіння, яке в цілому складається з житлового будинку кам`яного, площею 50,6 кв.м., загальною 82,7 кв.м.,зазначений на плані за літ.А, житлового будинку кам`яного, житловою площею 60,8 кв.м, загальною площею 75,1 кв.м., зазначений на плані за літ.Б, погріба Впд, сараю В, вбиральні Д, навісу И, огорожі 1,3,4 споруди 2. Власником іншої 9\\20 частки в праві спільної часткової власності на вказаний будинок є [PERSON] . Дана частка належить відповідачу на підставі договору купівлі-продажу від 26.07.1993 року, посвідченого державним нотаріусом Першої Митколаївської державної нотаріальної контори Балкіною О.Л. (реєстровий 3-4798). За даним договором [PERSON] , [PERSON] продали, а [PERSON] купила 9\\20 частин домоволодіння. На земельній ділянці розташований жилий кам`яний будинок, жилою площею 50,6 кв.м., зазначений на плані літ.А, жилий кам`яний будинок жилою площею 60,8 кв.м.,зазначений літ.Б, льох кам`яний Впд вбиральня кам`яна Д, навіс И, огородження № 1, 3, 4, ворота № 2. За Державним актом на право власності на земельну ділянку серії АЗ №143705 від 03.12.2008 року, [PERSON] та [PERSON] є власниками земельної ділянки площею 689 кв.м., яка розташована по [ADDRESS] . За матеріалами інвентарної справи МБТІ за № 245 вбачається наступне. В період з 02.02.1948 року по 17.02.2017 року відбулись певні зміни щодо будов та споруд, які знаходяться на земельній ділянці по [ADDRESS] . Станом на 30.03.1956 року за Актом обстеження домоволодіння [ADDRESS] , [PERSON] (нині власниця [PERSON] ), виділено: земельна ділянка - 354 кв.м., в тому числі під жилими спорудами - 82 кв.м., під нежилими - 29 кв.м., під двором- 243 кв.м. [PERSON] (нині [PERSON] ), виділено площа земельної ділянки - 365 кв.м., під жилими - 105 кв.м., нежилими - 17 кв.м., під двором - 243 кв.м. Станом на 2018 рік, житлові будинки переплановані, деякі господарські будівлі знесено та побудовані нові. Так, на протязі всього часу проведені наступні зміни житлових будинків і господарських споруд: сарай літ.Г, який знаходиться у користуванні [PERSON] переплановано в прибудову до житлового будинку літ.Б-1; сарай літ.В, який знаходився у користуванні обох співвласників, реконструйовано у частину житлового будинку літ.А-1 (приміщення 1-7, 1-8, 1-9, 1-10); погріб літ.в (знаходився під сараєм літ.В), який знаходився у користуванні обох співвласників, знаходиться у користуванні [PERSON] під частиною житлового будинку літ.А-1 (приміщення 1-7); уборна літ.WC - знесена; побудовано гараж літ.Л, сарай літ.Я. За кожним із колишніх, а нині існуючих співвласників на протязі всього часу закріплено житловий будинок літ. Б-1 ( [PERSON] ), житловий будинок літ.А-1 ( [PERSON] ), та на даний час проведена реконструкція будинку з надбудовою мансарди літ. Амс. На земельній ділянці, площею 689 кв.м. знаходяться два житлових будинки, а саме літ.А-1 з мансардою Амс, житловий будинок Б-1 з господарськими будовами та спорудами. Між співвласниками склався тривалий, певний порядок користування приміщеннями житлових будинків в складі двох окремих частин з окремими входами в будинки та єдиним входом на земельну ділянку. За Декларацією про готовність до експлуатації об`єктів, будівництво якого здійснено на підставі будівельного паспорту, зареєстровано в Управлінні ДАБІ у Миколаївській області 07.04.2017 року, технічний паспорт , самочинних будов немає. При цьому, враховуючи, що житловий будинок літ.А-1 було перебудовано та надбудовано мансарду, введення господарських будівель: гаражу літ.Л, сараю літ.Я, значно збільшує частку у домоволодінні. До складу спірного домоволодіння [ADDRESS] . входять наступні узаконені будівлі: літ.А-1 - одноповерховий житловий будинок 1917 року побудови, з прибудовами літ.А2, а, а-2 та мансардою Амс у складі приміщень: 1-1, 1-3, 1-4, 1-5, 1-6, 1-7, 1-8, 1-9, 1-10. Мансарда 1-11, 1-12. 1-13, 1-14, що разом складає по житловому будинку літ.А-1- 178,9 кв.м. житлова - 79,0 кв.м. ( [PERSON] ). Літери Б-1 - одноповерховий будинок 1917 року побудови, з прибудовами літ. Б-1. б-11-1, б-1. У складі приміщень: 2-2, 2-3, 2-4, 2-5, 2-6, 2-7, 2-8, 2-9, 2-10, 2-11, що складає по житловому будинку літ.Б-1- 81, 6 кв.м. в томі числі житлова- 54,2 кв.м. Надвірні узаконені господарські будівлі - літ.Л гараж 1977 року- 47, 1 кв.м., літ.Я- 2005 року- 29,9 кв.м., огорожі з воротами 1, 3, 4. Площі земельних ділянок, що виділяються, та знаходяться у користуванні співвласників на день обстеження з врахуванням виконаної геодезичної зйомки.При цьому, вказана земельна ділянка домоволодіння складає 689 кв.м., що на 30,0 кв.м менше від площі -719 кв.м., яка вказана в Акті поділу. Висновком судової будівельно-технічної експертизи №115-041 від 02 січня 2018 року встановлена наявність у кожної зі сторін відокремленої частини будинку з самостійним виходом. Експертом [PERSON] запропоновано 2 варіанти розподілу будинку та визначення порядку користування земельною ділянкою. ВАРІАНТ №1. Виділ домоволодіння з урахуванням сформованого порядку користування житловим будинком та господарськими будовами та спорудами. Фактичні частки співвласників після виділу житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами складає: - У позивача [PERSON] - 15/100 частки, що на 40/100 менше, ніж його ідеальна частка; - У відповідача [PERSON] - 85/100 частки, що на 40/100 більше, ніж його ідеальна частка. Реконструкція житлового будинку, літ. А-1 з мансардою, літ. Амс, що знаходиться у користуванні [PERSON] , введеного в експлуатацію [PERSON] ( додаток 1). Також, відповідно до матеріалів Інвентарної справи МБТІ за нею закріплено користування даним житловим будинком. Після реконструкції житлових будинків (літ. Б-1 і А-1 з мансардою, літ. Амс), знесення і побудови господарських споруд частки між співвласниками не перераховувались. Назва приміщеньВартість 1 кв.м.Запропонована площа, згідно варіантуФактична частка, згідно варіантуВідступ від ідеальних часток, грн. допоміжнажитлова Позивач [PERSON] 55/100 частки 2-21163,416,67678.51 2-31163,41 11.І12913.85 2-41163,41 21.224664.29 2-51163,41 9,811401,42 2-61163,417,89074,598 2-91163,416,67678,51 2-101163,41 12,114077,26 2-111163,416,47445,82 Разом по частині будинку94934,26 1/2 Огорожі (лит.№ 1,3,4)5914,00 1/2 Споруда (лнт.№2)209 15 Разом по домоволодінню101057,26 15/100що на 40/100 менше ідеальної частки Відповідач [PERSON] 45/100 частки 1-12644,1211.129349,73 1-32644,12 12,733580,32 1-42644,12 7,519830,90 1-52644,12 27,773242,12 1-62644,127,720359,72 1-72644,1239,8105235,98 1-82644,1237932,36 1-92644,123.79783,24 1-Ю2644,126.116129,13 1-112644,127.820624,14 1-122644,12 31,182232,13 1-132644,125.614807,07 1-142644,1215.139926,21 Разом по частині буднику473033,07 Гараж, літ. Л64659 Сарай, літ.Я30433 1/2 Огорожі (лит.№ 1,3,4)5914,00 1/2 Споруда (лит.№2)209 85 Разом по домоволодінню574248,07 85/100що на 40/100 більше ідеальної частки Сума грошової компенсації, яку повинен сплатити позивачу [PERSON] (15/100) відповідач [PERSON] (85/100) за відхилення від ідеальної частки складе: 40/100 х 675306,00 грн. = 270122,40 гривень На дату проведення експертизи в користуванні співвласників знаходяться ізольовані приміщення в житлових будинках, при цьому будь-які роботи по переобладнанню не потрібно. Графічно розроблений виділ житлового будинку [ADDRESS] надано в Додатку №3. За варіантом №2: - У позивача [PERSON] - 29/100 частки, що на 26/100 менше, ніж його ідеальна частка; - У відповідача [PERSON] - 71/100 частки, що на 26/100 більше, ніж її ідеальна частка. Реконструкція житлового будинку, літ. А-1 з мансардою, літ. Амс, що знаходиться у користуванні [PERSON] , введеного в експлуатацію [PERSON] (додаток 1). Також, відповідно до матеріалів Інвентарної справи МБТІ за нею закріплено користування даним житловим будинком. Після реконструкції житлових будинків (літ. Б-1 і А-1 з мансардою, ліг. Амс), знесення і побудови господарських споруд частки між співвласниками не перераховувались. Сума грошової компенсації, яку повинен сплатити позивачу [PERSON] (15/100) відповідач [PERSON] (85/100) за відхилення від ідеальної частки складе: 29/100 х 675306,0 грн. = 195838,74 гривень Назва приміщень Вартість 1 кв.м. Запропонована площа, згідно варианту Фактична частка, згідно варіанту Відступ від ідеальних часток, грн. допоміжня| житлова Позивач [PERSON] 55/100 частки 2-21163,416,67678,51 2-31163,41 II.112913,85 2-41163,41 21,224664,29 2-5 2-61163.41 1163.417,89074,5989,811401,42 2-91163,416,67678,51 2-101163,41 12,114077,26 2-111163,416,47445.82 Разом по частині будинку 94934,26 Гараж, літ. Л64659 Сарай. літ.Я30433 1/2 Огорожі (лит.№1,3,4)5914,00 1/2 Споруда (лит.№2)209 29 Разом по домоволодінню196149,26 29/100що на 26/100 менше ідеальної частки Відповідач [PERSON] 45/100 частки 1-12644,1211,129349,73 1-32644,12 12,733580.32 1-42644,12 7,519830,90 1-52644,12 27,773242,12 1-62644,127,720359,72 1-72644,1239,8105235,98 1-82644,1237932,36 1-92644,123,79783,24 1-102644,126,116129,13 1-112644,127,820624.14 1-122644,12 31,182232,13 1-132644,125,614807,07 1-142644,1215,139926,21 Разом по частині будинку473033,07 1/2 Огорожі (лит.№1,3,4)5914,00 1/2 Споруда (лит.№2)209 71 Разом по домоволодінню479156,07 що на 26/100 більше ідеальної частки На дату проведення експертизи в користуванні співвласників знаходяться ізольовані приміщення в житлових будинках, при цьому будь-які роботи по переобладнанню не потрібно. Графічно розроблений виділ житлового будинку [ADDRESS] надано в Додатку №3. Розрахований розмір (площа) досліджуваної земельної ділянки, загальною площею 689,0 кв.м. відповідно до ідеальних часток співвласникам належить: 11/20 (55/100) частки - [PERSON] - 378,95 кв.м; 9/20 (45/100) частки - [PERSON] - 310,05 кв.м. На підставі вищевикладених положень, виходячи з особливостей розташування житлового будинку, дворових будов і споруд на земельній ділянці, з урахуванням технічних норм і конфігурацій земельної ділянки на розгляд суду надається чотири варіанти визначення порядку користування земельною ділянкою. ВАРІАНТ №1.Відповідно до першого варіанту виділу частки домоволодіння з урахуванням його фактичного користування. Вхід (в`їзд), літ. №1, на земельну ділянку залишається в загальному користуванні позивача і відповідача. Графічно розроблений порядок користування земельною ділянкою по [ADDRESS] надано в Додатку №4. Враховуючи геометричну форму земельної ділянки і цільність забудови, пропонується наступний варіант порядку користування земельною ділянкою: Загальна площа земельної ділянки для загального користування відповідачами (проїзд, доріжки) для [PERSON] і [PERSON] становить 226,90 кв.м. (по 113,45 кв.м. кожному співвласнику) з єдиним виходом на [ADDRESS] з відділенням за точками по лінії земельної ділянки 1,2,10,11,12,4,5,6,19,18,17,16,15,14,13,9, якими позначені поворотні точки межі земельної ділянки. (На плані «Додаток 4» позначені червоним кольором). Позивачу [PERSON] надається частина земельної ділянки, загальною площею 291,65 кв.м, з житловим будинком, літ. «Б-1», літ. «б/н», літ. «б11» з відділенням за точками по лінії земельної ділянки 2,3,4,12,11,10; 8,2,21,20,19,6,7, якими позначені поворотні точки межі земельної ділянки. (На плані «Додаток 4» позначені голубим кольором). Площа земельної ділянки під забудовами становить - 109,20 кв.м. а саме: - під Житловим будинком, літ. «Б-1», літ. «б/н», літ. «б11»- 109,20 кв.м. загальною площею - 81,60кв.м, житловою площею - 54,20кв.м., допоміжних приміщень - 27,40 кв.м, у складі приміщень: «2-2», «2-3»; «2-4»; «2-5», «2-6», «2-9», «2-10», «2-11»; Площа земельної ділянки вільної від забудови становить - 182,45 кв.м. Загальна площа наданої земельної ділянки становить 291,65кв.м., що на 87,3 кв.м. (13/100 частки) менше від ідеальної частки. Огорожі залишити у користуванні співвласників відповідно до встановленого порядку користування земельною ділянкою. Запропонований варіант порядку користування земельною ділянки можливий за умови обов`язкового доступу сторін на ділянки, що залишаються в їх особистому користуванні для обслуговування зовнішніх стін будівель, що їм належать. ВАРІАНТ №3. Відповідно до другого варіанту виділу частки домоволодіння наближеного до ідеальних часток співвласників. Вхід (в`їзд), літ. №1, на земельну ділянку залишається в загальному користуванні позивача і відповідача. Графічно розроблений порядок користування земельною ділянкою по [ADDRESS] надано в Додатку №6. Враховуючи геометричну форму земельної ділянки і щільність забудови, пропонується наступний варіант порядку користування земельною ділянкою: Загальна площа земельної ділянки для загального користування відповідачами (проїзд, доріжки) для [PERSON] і [PERSON] становить 203,16 кв.м. (по 101,58 кв.м. кожному співвласнику) з єдиним виходом на [ADDRESS] з відділенням за точками по лінії земельної ділянки 1,2,11,12,13,4,5,6,19,18,17,16,15,14,10, якими позначені поворотні точки межі земельної ділянки. (На плані «Додаток 6» позначені червоним кольором). Позивачу [PERSON] надається частина земельної ділянки, загальною площею 378,95 кв.м, з житловим будинком, літ. «Б-1», літ. «б/н», літ. «б11» з господарськими будовами та спорудами: Гараж, літ. Л, Сарай, літ. Я із відділенням за точками по лінії земельної ділянки 2,3,4,13,12,11; 7,6,5,9,8, якими позначені поворотні точки межі земельної ділянки. (На плані «Додаток 6» позначені голубим кольором). Площа земельної ділянки під забудовами становить - 184,67 кв.м. а саме: - під Житловим будинком, літ. «Б-1», літ. «б/н», літ. «б11» - 109,20 кв.м, загальною площею - 81,60 кв.м, житловою площею - 54,20 кв.м., допоміжних приміщень - 27,40 кв.м, у складі приміщень: «2-2», «2-3»; «2-4», «2-5», «2-6», «2-9», «2-10», «2-11»; - під Гаражем, літ. Л - 46,70 кв.м; - під Сараєм, літ. Я - 28,77 кв.м. Площа земельної ділянки вільної віл забудови становить - 194,28 кв.м. Загальна площа наданої земельної ділянки становить 378,95 кв.м. щовідповідає ідеальній частці [PERSON] . Огорожі залишити у користуванні співвласників відповідно до встановленого порядку користування земельною ділянкою. Запропонований варіант порядку користування земельною ділянки можливий за умовиобов`язкового доступусторін на ділянки, що залишаються в їх особистому користуванні для обслуговування зовнішніх стін будівель, що їм належать. ВАРІАНТ №4. Відповідно до першого варіанту виділу частки домоволодіння з урахуванням його фактичного користування. Вхід (в`їзд), літ. №1, на земельну ділянку залишається в загальному користуванні позивача і відповідача. Графічно розроблений порядок користування земельною ділянкою по [ADDRESS] надано в Додатку №7. Враховуючи геометричну форму земельної ділянки і щільність забудови, пропонується наступний варіант порядку користування земельною ділянкою: Загальна площа земельної ділянки для загального користування відповідачами (проїзд, доріжки) для [PERSON] і [PERSON] становить 99,66кв.м. (по 49,83кв.м. кожному співвласнику) з єдиним виходом на [ADDRESS] з відділенням за точками по лінії земельної ділянки 1,2,9,10,11,4,5,6,7,8, якими позначені поворотні точки межі земельної ділянки. (На плані «Додаток 7» позначені червоним кольором). Позивачу [PERSON] надається частина земельної ділянки, загальною площею 186,30кв.м, з житловим будинком, ліг. «Б-1», літ. «б/н», літ. «б11» з відділенням за точками по лінії земельної ділянки 2,3,4,11,10,9, якими позначені поворотні точки межі земельної ділянки. (На плані «Додаток 7» позначені голубим кольором). Площа земельної ділянки під забудовами становить - 109,20 кв.м, а саме: - під Житловим будинком, літ. «Б-1», літ. «б/н», літ. «б11» - 109,20кв.м, загальною площею - 81,60кв.м, житловою площею - 54,20кв.м., допоміжних приміщень - 27,40 кв.м, у складі приміщень: «2-2», «2-3»; «2-4», «2-5», «2-6», «2-9», «2-10», «2-11»; Площа земельної ділянки вільної від забудови становить - 77,10кв.м. Загальна площа наданої земельної ділянки становить, 186,30кв.м., що на192,65 кв.м. (27/100 частки) менше від ідеальної частки. Огорожі залишити у користуванні співвласників відповідно до встановленого порядку користування земельною ділянкою. Запропонований варіант порядку користування земельною ділянки можливий за умови обов`язкового доступу сторін на ділянки, що залишаються в їх особистому користуванні для обслуговування зовнішніх стін будівель, що їм належать. Згідно постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» п.І8е: «....Учасник спільної часткової власності має право вимагати виділення належної йому частки зі складу земельної ділянки (у тому числій разом з іншими учасниками, які цього вимагають) або виплати рештою учасників грошової компенсації за цю частку при неможливості її виділення та отримання в його володіння, користування частини спільної земельної ділянки, що відповідає розміру його частки. Учаснику спільної сумісної власності зазначене право належить за умови попереднього визначення розміру рівних земельних часток, якщо інше не передбачено законом або не встановлено судом...»; Сума компенсації ДЛЯ ПЕРШОГО ВАРІАНТУ порядку користування земельною ділянкою, що повинна бути сплачена ДРУГИМ співвласником від ідеально належної, на користь ПЕРШОГО співвласника складе: 13/100 частки х 1 035 912 грн. = 134 669 гри. (сто тридцять чотири тисячі шістсот шістдесят дев`ять гривень) Сума компенсації ДЛЯ ДРУГОГО ВАРІАНТУ порядку користування земельною ділянкою, що повинна бути сплачена ДРУГИМ співвласником від ідеально належної, на користь ПЕРШОГО співвласника складе: 10/100 частки х 1 035 912 гри. = 103 591 гри. (сто три тисячі п`ятсот дев`яносто одна гривня) Для ТРЕТЬОГО ВАРІАНТУ порядку користування земельною ділянкою відповідає ідеальним часткам співвласників, тому сума грошової компенсації відсутня. Сума компенсації ДЛЯ ЧЕТВЕРТОГО ВАРІАНТУ порядку користування земельною ділянкою, що повинна бути сплачена ДРУГИМ співвласником від ідеально належної, на користь ПЕРШОГО співвласника складе: 27/100 частки х 1 035 912 гри. = 279 696 грн. (двісті сімдесят дев`ять тисяч шістсот дев`яносто шість гривень) Висновком додаткової судової будівельно-технічної експертизи № 125-052 від 25.07.2019 року, встановлена технічна можливість визначити два варіанти поділу будинку та порядку користування земельною ділянкою за даною адресою , та запропоновано два варіанти. При цьому, експертом встановлено наступне. Розбіжність між ідеальною та реальною часткою співвласників виникла в результаті перебудови житлового будинку літ.А-1 з надбудовою мансарди та перебудови надвірних господарських будівель гаражу літ.Л, сараю літ.Я, які знаходяться в користуванні [PERSON] та введені в експлуатацію на підставі Декларації про готовність до експлуатації об`єктів, будівництво якого здійснено на підставі будівельного паспорту від 07.04.2017 року. За першим варіантом у користування позивача виділяється житловий будинок літ.Б-1, надвірні узаконені господарські будівлі 11\\20 частин №№ 1,3,4- огорожа з воротами. При цьому, [PERSON] виділяється земельна ділянка - 180,16 кв.м., [PERSON] - 508, 84 кв.м., 87, 36 кв.м. - земельна ділянка у загальному користуванні.(графічний додаток 2). За другим варіантом розподіл будинку такий же, а за користуванням земельної ділянки, [PERSON] виділяється 226, 14 к.м., [PERSON] - 462, 85 кв.м, земельна ділянка площею 179, 35 кв.м. залишається у загальному користуванні (додаток 3) . ІІІ. ПОЗИЦІЯ СУДУ Поняття спільної часткової власності визначено у частині першій статті 356 ЦК України як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності. Спільна часткова власність є специфічною конструкцією оскільки, існує: (а) множинність суб`єктів. Для права власності характерна наявність одного суб`єкта, якому належить відповідне майно (наприклад, один будинок - один власник). Навпаки, спільна часткова власність завжди відзначається множинністю суб`єктів (наприклад, один будинок - два співвласники); (б) єдність об`єкта. Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно в цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними процентами від цілого чи у дробовому вираженні. Згідно з частиною третьою статті 358 ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Згідно з частинами першою, другою статті 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 травня 2021 року у справі N 501/2148/17 (провадження N 61-22087св19) зроблено висновок, що "відповідно до статті 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. Виходячи з аналізу змісту наведених норм права, поняття "поділ" та "виділ" не є тотожними. При поділі майно, що знаходиться в спільній частковій власності, поділяється між усіма співвласниками, і правовідносини спільної часткової власності припиняються. При виділі частки правовідносини спільної часткової власності, як правило, зберігаються, а припиняються лише для співвласника, частка якого виділяється. Винятком з цього правила є ситуація, коли майно належить на праві спільної часткової власності двом співвласникам, - тоді має місце поділ спільного майна. Тобто, поділ спільного майна відрізняється від виділу частки співвласника або припинення його права на частку в спільному майні однією суттєвою ознакою - у разі поділу майна право спільної часткової власності на нього припиняється. Спірне майно належить на праві спільної часткової власності двом співвласникам, у зв`язку з чим виділ частки в цьому майні лише для позивача є неможливим, а можливий поділ цього майна в натурі між сторонами, у разі якого право спільної часткової власності на нього припиняється". За такого, домоволодіння належить на праві спільної часткової власності двом співвласникам, виділ частки в цьому майні лише для позивача є неможливим, тому слід провести поділ майна та визначити порядок користування земельною ділянкою. IV. ДЖЕРЕЛА ПРАВА ТА ЇХ ЗАСТОСУВАННЯ. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, коли закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспорюваного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулась до суду, суд відповідно до викладеного у позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. (ст. 5 ЦПК України). Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Відповідно до ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності, згідно ч. І ст. 356 ЦК України та ч. І ст. 86 ЗК України, є спільною частковою власністю. Виходячи зі змісту загальних засад регулювання права власності, що встановлені ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Норми ст. ст. 317, 319 ЦК України передбачають, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном, яке він здійснює на власний розсуд і усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Однак ,в ч. І ст. 358 ЦК України зазначено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою, що також знайшло своє відображення і в ч. І ст. 88 ЗК України, відповідно до якої володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюються за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди - у судовому порядку. Таким чином, з моменту набуття позивачем та відповідачем права спільної часткової власності на житловий будинок, сторони мають право лише за взаємною згодою володіти та користуються спільним майном, і за жодних правових підстав не мають права вчиняти дій, які б не були узгоджені обома співвласниками. Тому, актами цивільного законодавства України надано право співвласникам на поділ та виділ майна, що є у їх спільній частковій власності, зокрема. У відповідності до ч. І та ч. 2 ст. 367 ЦК України, майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. На відміну від вказаного вище положення акту цивільного законодавства, яке надає право співвласнику майна здійснювати його поділ у нату рі, ст. 88 ЗК України, як спеціальною нормою, яка регулює земельні правовідносини, передбачено, що учасник спільної часткової власності має право вимагати виділення належної йому частки із складу земельної ділянки як окремо, так і разом з іншими учасниками, які вимагають виділення. Проте, наведені вище норми гарантують кожному із співвласників право на поділ (виділ) в натурі того майна, яке знаходиться у їх спільній частковій власності і після здійснення якого, право спільної власності припиняється, кожен із співвласників набуває право особистої приватної власності на майно, що утворюється в результаті його поділу (виділу), і зміст якого проявляється, перш за все, у здійсненні правомочності щодо володіння, користування та розпорядження майном за своєю волею, на власний розсуд, незалежно від волі інших осіб. Як випливає з положення ч. І та ч. З ст. 367 ЦК України та ст. 88 ЗК України, поділ в натурі майна, яке перебуває у спільній частковій власності, може бути здійснено за домовленістю між співвласниками, шляхом укладання договору про поділ нерухомого майна, який повинен бути вчинений у письмовій формі з обов`язковим його нотаріальним посвідченням учасниками правочину. Проте, в тому випадку, якщо один із співвласників виявив бажання, не залежно від його мотивів, здійснити поділ у натурі майна, що перебуває у спільній частковій власності, однак інший співвласник перешкоджає йому в реалізації такого права будь-яким шляхом, що унеможливлює досягнення домовленості між ними щодо укладання договору про поділ нерухомого майна, такий співвласник має право на звернення до суду з відповідним позовом про поділ (виділ) спільного майна в натурі і таке право підлягає судовому захисту. Такі висновки позивача ґрунтуються на положенні ст. 15, 16 ЦК України та ст. 152 ЗК України, відповідно до яких кожній особі гарантується право на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, шляхом звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільного права та інтересу може бути визнання права або застосування інших способів захисту, встановлених законом, зокрема поділу (виділу) в натурі майна, що є у спільній частковій власності. Щодо оцінки наявності підстав для захисту цивільного права. Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України). Дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Згідно зі статтею 13 ЦК України цивільні права особа здійснює умежах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства. У зв`язку з цим, добросовісність при правовому регулюванні цивільних відносин повинна розглядатися як відповідність реальної поведінки учасників таких відносин вимогам загальносоціальних уявлень про честь і совість. Іншими словами, щоб бути добросовісним, дії та вчинки учасників цивільних відносин мають здійснюватися таким чином, щоб вони викликали схвальну оцінку з боку суспільної моралі, зокрема в аспекті відповідності застосованих засобів правового регулювання тим цілям, які перед ним ставляться. І, навпаки, реалізація правового регулювання цивільних відносин буде недобросовісною, якщо соціальна свідомість відторгає її як таку, що не відповідає задекларованій меті. Цивільний оборот ґрунтується на презумпції добросовісності та чесності учасників цивільних відносин, які вправі розраховувати саме на таку поведінку інших учасників, яка відповідатиме зазначеним критеріям і уявленням про честь та совість. Відповідно до частини третьої статті 16 ЦК України суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої-п`ятої статті 13 цього Кодексу. Аналіз частини другої статті 13 ЦК України дає підстави для висновку, що недобросовісна поведінка особи, яка полягає у вчиненні дій, які можуть у майбутньому порушити права інших осіб, є формою зловживання правом. Формулювання «зловживання правом» необхідно розуміти, як суперечність, оскільки якщо особа користується власним правом, то його дія дозволена, а якщо вона не дозволена, то саме тому відбувається вихід за межі свого права та дію без права, «injuria». Сутність зловживання правом полягає у вчиненні уповноваженою особою дій, які складають зміст відповідного суб`єктивного цивільного права, недобросовісно, в тому числі всупереч меті такого права. Термін «зловживання правом» свідчить про те, що ця категорія стосується саме здійснення суб`єктивних цивільних прав, а не виконання обов`язків. Обов`язковою умовою кваліфікації дій особи як зловживання правом є встановлення факту вчинення дій, спрямованих на здійснення належного відповідній особі суб`єктивного цивільного права. Заборона зловживання правом по суті випливає з якості рівнозваженості, закладеної такою засадою, як юридична рівність учасників цивільних правовідносин. Ця формула виражає втілення в цивільному праві принципів пропорційності, еквівалентності, справедливості під час реалізації суб`єктивних цивільних прав і виконання юридичних обов`язків. Здійснення суб`єктивних цивільних прав повинно відбуватись у суворій відповідності до принципів правомірності здійснення суб`єктивних цивільних прав, автономії волі, принципів розумності і добросовісності. Їх сукупність є обов`язковою для застосування при здійсненні усіх без винятку суб`єктивних цивільних прав. Розглядаючи поняття розумності та добросовісності як принципів здійснення суб`єктивних цивільних прав необхідно враховувати, що розумною є поведінка особи, яка діє у межах, не заборонених їй договором або актами цивільного законодавства. Виходячи із аналізу норм, закріплених у ЦК України, поняття «добросовісність» ототожнюється із поняттям «безвинність» і навпаки, «недобросовісність» із «виною». Такий висновок випливає із того, що за діяння, якими заподіяно шкоду внаслідок недобросовісної поведінки, може наступати відповідальність (наприклад, частина третя статті 39 ЦК України), а оскільки обов`язковим елементом настання відповідальності, за загальним правилом, є вина, то такі діяння є винними. Дослідження питання про здійснення особою належного їй суб`єктивного матеріального права відповідно до його мети тісно пов`язане з аналізом фактичних дій суб`єкта на предмет дотримання вимоги добросовісності. За такого,суд враховує конкретні обставини цієї справи щодо наявності обставин, визначених частинами другою та третьою статті 13 ЦК України, застосовує загальні засади цивільного права - принцип справедливості, добросовісності та розумності, а також керується однією з аксіом цивільного судочинства: «Placuit in omnibus rebus praecipuum esse iustitiae aequitatisque quam stricti iuris rationem», що означає: «У всіх юридичних справах правосуддя й справедливість мають перевагу перед строгим розумінням права». Суд наголошує, що застосовуваний спосіб захисту цивільних прав та інтересів позивачів має відповідати критерію ефективності відновлення порушеного права, що є неприпустимим у разі запровадження істотного дисбалансу між правами та інтересами особи, яка просить застосувати такий спосіб захисту, та правами й інтересами іншої особи, стосовно якої такі примусові заходи належить застосувати. У разі встановлення істотного дисбалансу між правами й інтересами сторін спору, що матиме місце у спірних правовідносинах у разі задоволення поданого позову, суд встановлює порушення меж здійснення цивільних прав. За таких обставин, оскільки між сторонами фактично досягнута домовленості про поділ (виділ) в натурі житлового будинку та земельної ділянки, однак у спосіб, передбачений законом це не закріплено, позивач має право на звернення до суду за захистом свого майнового права, шляхом здійснення поділу житлового будинку в натурі, відповідно до складеного порядку користування, з метою припинення права спільної часткової власності на це майно. Звертається судом увага на практику розгляду справ про поділ житлового будинку та земельної ділянки Верховним судом України, з метою забезпечення правильного і однозначного застосування судом норм матеріального права, які регулюють даний спір, зокрема: відповідно до абз. 1 п. 6 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» від 4 жовтня 1991 року (з подальшими змінами та доповненнями), при вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що це можливо, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом (квартиру). Виділ також може мати місце при наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири. Верховний суд України в п. 7 Постанови Пленуму «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» роз`яснив судам, що в спорах про поділ будинку в натурі учасникам спільної часткової власності на будинок може бути виділено відокремлену частину будинку, яка відповідає розміру їх часток у праві власності. Якщо виділ технічно можливий, але з відхиленням від розміру часток кожного власника, суд з врахуванням конкретних обставин може провести його зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації учаснику спільної власності, частка якого зменшилась. Крім того, в абз. 4 п. 7 та п. 8 Постанови «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», Пленум Верховного суду України роз`яснив, що при поділі жилого будинку суд зобов`язаний зазначити в рішенні, яка відокремлена частина будинку конкретно виділяється і яку частку в будинку вона складає, а також, які підсобні будівлі передаються власнику. Різні господарські будівлі (літні кухні, сараї тощо) є підсобними будівлями і складають з будинком одне ціле. Щодо порядку користування земельною ділянкою: такий виділ землі базується за тими ж принципами та методичними підходами, які застосовуються до поділу житлового будинку, за виключенням того правила, що у випадку виділу в натурі частки земельної ділянки, співвласнику якому вона виділяється, надається право саме на ту частину землі, на якій розташована відокремлена частина житлового будинку, що виділяється співвласнику. Про можливість об`єднання в одному позові вимог про поділ житлового будинку та виділ частки земельної ділянки в натурі зазначив Верховний суд України, який п. 11 Постанови Пленуму «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» роз`яснив, що одночасно з розв`язанням спору про право власності на будинок, виділ частки або встановлення порядку користування конкретними приміщеннями суд може також вирішити позов, якщо він заявлений, про порядок використання і розпорядження земельною ділянкою між громадянами, яким жилий будинок належить на праві спільної власності. Стаття 15 ЦК України передбачає право на захист цивільних прав та інтересів: кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання… Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У відповідності до ст. 90 ЗК України ,власники земельних ділянок мають право: а) продавати або іншим шляхом відчужувати земельну ділянку, передавати її в оренду, заставу, спадщину; б) самостійно господарювати на землі; в) власності на посіви і насадження сільськогосподарських та інших культур, на вироблену продукцію; г) використовувати у встановленому порядку для власних потреб наявні на земельній ділянці загальнопоширені корисні копалини, торф, лісові насадження, водні об`єкти, а також інші корисні властивості землі; ґ) на відшкодування збитків у випадках, передбачених законом; д) споруджувати жилі будинки, виробничі та інші будівлі і споруди. 2. Порушені права власників земельних ділянок підлягають відновленню в порядку, встановленому законом. Згідно із ст. 152 ЗК України , Держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів. Відповідно до ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності, згідно ч. І ст. 356 ЦК України та ч. І ст. 86 ЗК України, є спільною частковою власністю. Норми закону передбачають, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном, яке він здійснює на власний розсуд і усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Однак, в ч. І ст. 358 ЦК України зазначено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою, що також знайшло своє відображення і в ч. І ст. 88 ЗК України, відповідно до якої володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюються за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди - в судовому порядку. Таким чином, з моменту набуття позивачем та відповідачем права спільної часткової власності на житловий будинок, сторони мають право лише за взаємною згодою володіти та користуються спільним майном, і за жодних правових підстав не мають права вчиняти дій, які б не були узгоджені обома співвласниками. Тому, актами цивільного законодавства України надано право співвласникам на поділ та виділ майна. Учасник спільної часткової власності має право вимагати виділення належної йому частки із складу земельної ділянки як окремо, так і разом з іншими учасниками, які вимагають виділення. Наведене гарантує кожному із співвласників право на поділ (виділ) в натурі того майна, яке знаходиться у їх спільній частковій власності і після здійснення якого, право спільної власності припиняється, кожен із співвласників набуває право особистої приватної власності на майно, що утворюється в результаті його поділу (виділу), і зміст якого проявляється, перш за все, у здійсненні правомочності щодо володіння, користування та розпорядження майном за своєю волею, на власний розсуд, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до вимог ч. 4 ст. 120 ЗК України ,при переході права власності на будівлю або споруду до кількох осіб право на земельну ділянку визначається пропорційно часткам осіб у вартості будівлі або споруди, якщо інакше не передбачене у договорі відчуження будівлі і споруди. В п. 21 постанови № 7 Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року вказано наступне: виходячи з того, що порядок користування спільною земельною ділянкою, у тому числі тією, на якій розташовані належні співвласникам жилий будинок, господарські будівлі та споруди, визначається насамперед їхньою угодою залежно від розміру їхніх часток у спільній власності на будинок, суд відповідно до ст. 88 ЗК України бере до уваги цю угоду при вирішені спорів як між ними самими, так і за участю осіб, котрі пізніше придбали відповідну частку в спільній власності на землю або на жилий будинок і для яких зазначена угода також є обов`язковою. Дана угода не ущемляє законні права сторін, не позбавляє їх можливості належно користуватися своєю частиною будинку, не суперечить архітектурно-будівельним, санітарним чи протипожежним правилам та єдиним можливим варіантом визначення порядку користування земельною ділянкою з урахуванням власності сторін та сталого порядку користування своїми земельними ділянками. Судом встановлено, що між власниками вказаних цього і сусідніх домоволодінь тривалий час ще до придбання своїх частин будинків був встановлений певний сталий порядок користування вказаною спільною земельною ділянкою загального користування. Згідно ст. 375 ЦК України власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди, створювати закриті водойми, здійснювати перебудову, а також дозволяти будівництво на своїй ділянці іншим особам. Власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно. Право власника на забудову здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням. Відповідно до ст. 316 ЦК України, ст. 41 Конституції України, ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року, право власності - це право особи на майно, яке він здійснює відповідно до Закону, по своїй волі і незалежно від волі інших осіб. Зміст права власності складаються із володіння, користування і розпорядження. Володіння майном - має на увазі юридично закріплену можливість фактично володіти майном, впливати на нього у будь-який момент, здійснювати відносно такого майна свою волю. Право користування полягає в юридично закріпленій можливості власника використовувати корисні якості майна для себе, отримувати з цього користь, вигоду. Розпорядження майном - це можливість власника встановлювати, змінювати, припиняти юридичне існування майна. Правовий режим спільної часткової власності визначається Главою 26 ЦК України з урахуванням інтересів усіх її учасників. Володіння, користування та розпорядження частковою власністю здійснюється за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди - спір вирішується судом. Незалежно від розміру часток, співвласники при здійсненні зазначених правомочностей мають рівні права. Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Частиною 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч.1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно зі ст. 1 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, кожна фізична та юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Згідно з п. 3 ч. 2 ст. 16 ЦК України, встановлено, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути припинення дії, яка порушує право. Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року у справі № 338/180/17, від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16, від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц та від 4 червня 2019 року у справі № 916/3156/17. Приписами ст. 182 ЦК України передбачено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. В силу вимог ст. 150 ЖК УРСР, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно з ЦК України, захист цивільних прав здійснюється в установленому порядку судом шляхом: визнання цих прав, припинення або зміни правовідношення, тощо. Згідно зі ст. 55 Конституції України, «Права і свободи людини і громадянина захищаються судом. … Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.». Виходячи з передбаченого ст. 8 Конституції України принципу верховенства права, наведені норми Конституції України надають людині можливість будь-якими незабороненими законом засобами самому захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Згідно з ч. 7 ст. 41 Конституції України використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію й природні якості землі. Тому якщо власник або співвласник будинку зведенням будівель і споруд погіршує права решти учасників спільної власності чи інших осіб, у тому числі погіршує для них екологічну ситуацію, то вони відповідно до ст. ст. 55, 124 Основного Закону та інших актів законодавства мають право заявляти в суді вимоги до знесення цих будівель і споруд (незалежно від того, зводились вони з відповідного дозволу чи без нього) або усунення допущених порушень іншим шляхом. Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованою Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, зокрема, статтею 1 Першого протоколу до неї, передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном. Не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Предметом регулювання статті 1 Першого протоколу до Конвенції є втручання держави у право на мирне володіння майном. У практиці ЄСПЛ (рішення ЄСПЛ у справах «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року, «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» від 21 лютого 1986 року, «Щокін проти України» від 14 жовтня 2010 року, «Сєрков проти України» від 07 липня 2011 року, «Колишній король Греції та інші проти Греції» від 23 листопада 2000 року, «Булвес» АД проти Болгарії» від 22 січня 2009 року, «Трегубенко проти України» від 2 листопада 2004 року, «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року) напрацьовано три критерії, які слід оцінювати на предмет сумісності заходу втручання у право особи на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу до Конвенції, а саме: чи є втручання законним; чи має воно на меті суспільний, публічний інтерес; чи є такий захід (втручання у право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям. Вимоги до доказів встановлені ст. 77 ЦПК України, якою встановлено, що письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. У відповідності до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Відповідно до ст. 263 ЦПК України: рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно із ст. 129 Конституції України, одним з основних принципів судочинства, є законність. Принцип законності визначається тим, що суд у своїй діяльності при вирішенні справ повинен правильно застосовувати норми матеріального права до взаємовідносин сторін. Згідно ст. 82 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Вирішення даної цивільної справи та прийняття відповідного обґрунтованого по ній рішення неможливе без встановлення фактичних обставин, вибору норми права та висновку про права та обов`язки сторін. Всі ці складові могли бути з`ясовані лише в ході доказової діяльності, метою якої є, відповідно до ЦПК, всебічне і повне з`ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин. Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки ст. 81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст. 43, 49 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні (ст. 43 ЦПК України), так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв`язок доказів у їх сукупності. При вирішенні даного спору, суд також враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. Зазначений Висновок також акцентує увагу й на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й відрізних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. Всебічне дослідження усіх обставин справи та письмових доказів, з урахуванням допустимості доказів та узгодженістю і несуперечністю між собою дають об`єктивні підстави вважати, що позов підлягає частковому задоволенню: слід провести розподіл за фактично проведеним, та відповідно до нього і визначити порядок користування земельною ділянкою, що відповідає заключенню експерта № 125-052 від 25.07.2019 року (варіант 1). Виписане вище свідчить, що підстав для стягнення грошової компенсації в даному випадку немає. За такого, належним та ефективним способом захисту порушеного права є: поділ в натурі житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , передавши позивачу [PERSON] право власності на будинок літ.Б-1, з прибудовами літ.»б''-1,б'-1, у складі приміщень 2-2 - коридор, площею 6,6 кв.м., 2-3-житлова кімната, площею 11, 1 кв.м., 2-4-житлова кімната, площею 21, 2 кв.м., 2-5-їдальня-житлова, площею 9,8 кв.м., 2-6- кухня, площею 7, 8 кв.м., 2-7-коридор, площею 3, 4 кв.м., 2-8-кухня, площею 10, 5 кв.м, 2-9- санвузол, площею 6, 6 кв.м., 2-10- житлова кімната площею 12,1 кв.м., 2-11- коридор, площею 6, 4 кв.м., 11\\20 частин № 1,3, 4- огорожа з воротами; визначення за [PERSON] право приватної власності на будинок лтери А-1 з прибудовами літери А2,а, а2 та мансарду літери Амс у складі приміщень : 1-1-гладільня, площею 11, 1 кв.м., 1-3-житлова кімната. площею12, 7 кв.м., 1-4-житлова кімната, площею 7, 5 кв.м., 1-5-гостьова- площею 27,7 кв.м., 1-6-коридор, площею 7,7 кв.м., 1-7-кухня-їдальня, площею 39,8 кв.м., 1-8-котельня, площею 3,0 кв.м., 1-9- сауна, площею 3, 7 кв.м., 1-10- санвузол, площею 6, 1 кв.м., мансарда 1-11- кладова, площею 7, 8 кв.м., 1-12-житлова кімната, площею 31, 1 кв.м., 1-13-кладова, площею 5, 6 кв.м., 1-14-коридор зі сходами, площею 15, 1 кв.м., 9\\20 частин № 1,3,4-огорожа з воротами; встановлення порядку користування земельною ділянкою та виділити сторонам в користування частки відповідно до висновку № 125-052 судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи по матеріалам цивільної справи №490/11579/16 від 25 липня 2019 року відповідно до сталого порядку користування земельною ділянкою: варіант № 1, додаток № 2 .З припиненням права спільної часткової власності [PERSON] та [PERSON] на домоволодіння [ADDRESS] . Згідно позиції Європейського суду з прав людини, сформованої, зокрема у справах "Салов проти України", "Проніна проти України" та "Серявін та інші проти України": принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії"). V. ЩОДО СУДОВИХ ВИТРАТ За приписами ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать: витрати на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведення експертизи; пов`язані із витребуванням доказів, проведенням огляду доказів, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи. Згідно ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови у задоволенні позову на позивача. За такого, з відповідача підлягає стягненню судовий збір у сумі 276,00 грн., який сплачений позивачем відповідно до квитанції №0699-5147-7210-3040 від 30.11.2016 року у сумі 552,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial