Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-01 00:00:00

06 жовтня 2021 року Акціонерне товариство «Кредобанк» звернулося до суду із позовом до відповідачів про стягнення заборгованості за кредитним договором №CL-226510 від 11 жовтня 2019 року в сумі 121 895 грн, посилаючись на те, що позичальник [PERSON] , отримавши за умовами договору кредитні кошти в сумі 101 000 грн під 35% річних в строк до 10 жовтня 2024 року взятих на себе зобов`язань за договором не виконує, у зв`язку із чим виникла заборгованість, яку в добровільному порядку сплатити відмовляється, а тому позивач просить його вимоги задовольнити. Крім цього АТ «Кредобанк» посилаючись на те, що позичальник на час укладення договору перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , кредитні кошти отримав на поточні потреби, а тому в силу ст.ст.61,65 СК України вона несе солідарну відповідальність разом із позичальником чоловіком за зобов`язаннями, що виникли з кредитного договору №CL-226510 від 11 жовтня 2019 року. Представник позивача в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи без його участі. Відповідачі в судове засідання, не з`явилися хоча про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. У зв`язку із неявкою відповідачів суд із згоди представника позивача ухвалив здійснити заочний розгляд справ відповідно до ст.ст.280-281 ЦПК України на підставі наявних у ній доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Як встановлено в судовому засіданні 11 жовтня 2019 року між АТ «Кредобанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір №CL-226510, за умовами якого останній отримав кредитні кошти в сумі 101 000 грн., під 35 відсотків річних із кінцевим строком повернення 10 жовтня 2024 року. Умовами кредитного договору було визначено кредитні кошти надаються на поточні потреби в сумі 62 428 грн 60 коп., а також на погашення (рефінансування) кредитної заборгованості позичальника перед ПАТ «Альфа-Банк» в сумі 38 571 грн 40 коп. Про те, позичальник взяті на себе зобов`язання виконував неналежним чином, внаслідок чого станом на 18 червня 2021 року його заборгованість перед позивачем становить 121 895 грн 60 коп., з яких 95 325 грн 21 коп. заборгованість за тілом кредиту, 26 570 грн 39 коп. заборгованість за відсотками. 17 травня 2021 року відповідачу [PERSON] направлялася досудова вимога щодо дострокового стягнення заборгованості, яка позичальником була отримана 25 травня 2021 року. Дані факти підтверджуються кредитним договором, анкетою-заявою, меморіальними ордерами №59024611 про перерахування коштів в сумі 38 571 грн [PERSON] відповідно до кредитного договору №501162292 від 15 липня 2019 року, №59014644 про перерахування [PERSON] коштів в сумі 62 428 грн 60 коп., статутом АТ «Кредобанк», розрахунком заборгованості. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Ч.1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк, або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язуються надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірові та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст.611 п.1 даного Кодексу у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема - припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору. Відповідно до ст.625 ч.1 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Належність майна до об`єктів права спільної сумісної власності визначено статтею 61 СК України, згідно з частиною третьою якої, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Норма частини третьої статті 61 СК України кореспондує частині четвертій статті 65 цього Кодексу, яка передбачає, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового (частина друга статті 65 СК України). За нормами сімейного законодавства умовою належності того майна, яке одержане за договором, укладеним одним із подружжя, до об`єктів спільної сумісної власності подружжя є визначена законом мета укладення договору - інтереси сім`ї, а не власні, не пов`язані із сім`єю інтереси одного з подружжя. Отже, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то цивільні права та обов`язки за цим договором виникають в обох із подружжя, незважаючи на відсутність в законі прямої вказівки на солідарну відповідальність. При вирішенні спору про порядок виконання подружжям зобов`язань, що виникають з правочинів, вчинених в інтересах сім`ї, суди повинні керуватися тим, що подружжя має відповідати за такими зобов`язаннями солідарно усім своїм майном. Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 червня 2020 року у справі № 14-712цс19 та підтверджений Великою Палатою Верховного Суду в ухвалі від 09 вересня 2020 року у справі № 14-127цс20. Як передбачено ст. 541 ЦК України, солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання. Аналіз указаних норм права дає підстави для висновку, що солідарне зобов`язання виникає лише у випадках, передбачених договором чи актом чинного законодавства. Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Тобто, визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї і за таким договором подружжя набуває спільні цивільні права, то за цим договором в обох із подружжя виникають і цивільні обов`язки. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Однак, позивачем доказів того, що отримані кредитні кошти були використані саме в інтересах сім`ї суду надано не було, [PERSON] своєї згоди на отримання кредиту не надавала, крім цього частина отриманого кредиту в сумі 38 571 грн 40 коп. була перерахована в порядку рефінансування іншого кредиту отриманого [PERSON] в ПАТ «Альфа-Банк». Наведена позивачем практика Верховного Суду стосувалася існування солідарного обов`язку подружжя щодо виконання грошових зобов`язань із повернення кредитних коштів за наявності письмової згоди одного з подружжя на отримання кредиту іншим з подружжя та існування презумпції спільної сумісної власності щодо цих коштів, які були використані в інтересах сім`ї. Таким чином, суд приходить до висновку, що оскільки доказів того, що кредит було отримано в інтересах сім`ї матеріали справи не містять, підстави для покладення солідарного обов`язку на [PERSON] щодо повернення кредитних коштів АТ «Кредобанк» відсутні. Враховуючи, що кредитні зобов`язання відповідачем [PERSON] не виконані, з нього на користь кредитора слід стягнути заборгованість із тіла кредиту в сумі 95 325 грн 21 коп., заборгованість із відсотків в сумі 26 570 грн 39 коп., а всього 121 895 грн 60 коп. Судові витрати по справі складаються із судового збору в сумі 2 270 грн, крім цього позивач просив стягнути також витрати на правову допомогу в сумі 12 189 грн 56 коп., що становить 10 відсотків від ціни позову, яку обґрунтовував укладеним договором про надання правової допомоги. Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських послуг (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхньої вартості, виходячи з конкретних обставин справи. Такий правовий висновок викладений Верховним Судом в постановах від 29 січня 2020 року у справі № 367/4910/17-ц та від 02 березня 2020 року у справі № 370/27/16-ц. Разом з тим, позивачем не надано детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, в договорі також не визначено розмір витрат на правову допомогу, у зв`язку з чим в цій частині вимоги задоволенню не підлягають. Враховуючи викладене, відповідно до ст.141 ЦПК України сплачений позивачем судовий збір в сумі 2 270 грн слід стягнути з відповідача [PERSON] на користь АТ «Кредобанк».

Outcome: partial