Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-26 00:00:00

Позивач Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «УНІКА» (далі по тексту ПрАТ «СК УНІКА») звернувся до суду з позовом до відповідача про відшкодування майнової шкоди в порядку суброгації. Свої вимоги позивач мотивує тим, що 23.01.2019 року між страховою компанією та [PERSON] було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту № 003298/4017/0000082, за умовами якого позивач застрахував майнові інтереси страхувальника, пов`язані з експлуатацією транспортного засобу «Mazda», д.н.з. [NUMBER] . 17.11.2019 року о 01.15 год. по вул.Столичне шосе (поблизу спортивної бази «Динамо») в м.Києві [PERSON] , керуючи автомобілем «Renault Logan», д.н.з. [NUMBER] , порушив вимоги п.п.10.1, 10.4 ПДР України, а саме при перестроюванні, зміною напрямку руху, не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам дорожнього руху, перед розворотом завчасно не прийняв відповідне крайнє положення на проїзній частині, призначеній для руху в цьому напрямку, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем «Mazda», д.н.з. [NUMBER] , що спричинило механічні пошкодження обох транспортних засобів. Винною особою у даній ДТП визнано відповідача відповідно до постанови Голосіївського районного суду м.Києва від 14.02.2020 року. Як зазначає позивач, на підставі вказаної постанови, заяви [PERSON] про подію, що має ознаки страхового випадку № 00327571 від 20.11.2019 року, звіту СОД [PERSON] про визначення вартості матеріального збитку вих. № 1408 від 24.11.2019 року, зобов`язуючої пропозиції з визначення вартості транспортного засобу платформи AUTOоnline ТОВ «Аудатекс Україна», ІД об`єкта 1202002269179746, шифр справи 00327571, закінчення торгів 04.03.2020 року, страхового акту № 00327571 від 10.03.2020 року, потерпілій особі було сплачено страхове відшкодування в розмірі 396 946,58 грн. відповідно до платіжного доручення № 141151 від 13.03.2020 року. Цивільно-правова відповідальність відповідача, як водія автомобіля «Renault Logan», д.н.з. [NUMBER] , була застрахована в ПАТ СК «Євроінс Україна» згідно полісу № ЕР 101775614. ПАТ «УПСК» було здійснено виплату в межах ліміту за вирахуванням франшизи та з урахування коефіцієнту фізичного зносу ТЗ в розмірі 99 000,00 грн. Відтак, різниця між фактичним розміром шкоди і відшкодованою шкодою склала 297 946,58 грн. Посилаючись на викладені обставини, позивач просить задовольнити його вимоги та стягнути з відповідача суму завданих збитків в розмірі 297 946,58 грн., а також витрати по сплаті судового збору в розмірі 4469,20 грн. Ухвалою судді Деснянського районного суду м.Києва від 22.09.2021 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін. Представник позивача у судове засідання не з`явився, до суду подав заяву про розгляд справи без участі представника, у якій позовні вимоги підтримав. Відповідачу судом надсилалася копія позовної заяви з копіями доданих документів, повістки з викликом у судове засідання та роз`яснено право подати в зазначений строк письмові пояснення з приводу визнання позовних вимог чи заперечення проти позовних вимог з посиланням на докази, якими вони обґрунтовуються. Відповідач з поясненнями чи запереченнями щодо позовних вимог до суду не звертався, в судове засідання не з`явився з невідомих причин, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Оскільки відповідач про розгляд справи повідомлявся належним чином, відзив на позовну заяву не подав та не повідомив причини його неподання, а також те, що зі сторони позивача не надходило заперечень щодо розгляду справи в порядку заочного провадження, суд вважає можливим розглянути спір відповідно до ст.ст. 280-282 ЦПК України та на підставі матеріалів справи постановити заочне рішення. Враховуючи, що сторони по справі в судове засідання не з"явились, відповідно до ст.247 ч.2 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши письмові матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позовна заява підлягає до задоволення, виходячи з наступного. Як встановлено судом і вбачається з матеріалів справи, 23.01.2019 року між ПрАТ «СК «ТАС» та [PERSON] було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту № 003298/4017/0000082, за умовами якого позивач застрахував майнові інтереси страхувальника, пов`язані з експлуатацією транспортного засобу «Mazda», д.н.з. [NUMBER] . Пунктами 1.8, 9.3 даного договору встановлено, що відшкодування збитків проводить без урахування зносу деталей, що замінюються при ремонті, а розмір страхового відшкодування визначається, виходячи з фактичного розміру збитків. 17.11.2019 року о 01.15 год. по вул.Столичне шосе (поблизу спортивної бази «Динамо») в м.Києві [PERSON] , керуючи автомобілем «Renault Logan», д.н.з. [NUMBER] , порушив вимоги п.п.10.1, 10.4 ПДР України, а саме при перестроюванні, зміною напрямку руху, не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам дорожнього руху, перед розворотом завчасно не прийняв відповідне крайнє положення на проїзній частині, призначеній для руху в цьому напрямку, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем «Mazda», д.н.з. [NUMBER] , що спричинило механічні пошкодження обох транспортних засобів. Постановою Голосіївського районного суду м.Києва від 14.02.2020 року [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, у вигляді штрафу в розмірі 340,00 грн. В результаті вказаної ДТП було пошкоджено забезпечений транспортний засіб «Mazda», д.н.з. [NUMBER] . 20.11.2019 року страхувальник [PERSON] звернувся із заявою про подію, що має ознаки страхового випадку. ПрАТ «СК «УНІКА» на виконання умов договору № 003298/4017/0000082 від 23.01.2019 року на підставі звіту СОД [PERSON] про визначення вартості матеріального збитку вих. № 1408 від 24.11.2019 року, зобов`язуючої пропозиції з визначення вартості транспортного засобу платформи AUTOоnline ТОВ «Аудатекс Україна», ІД об`єкта 1202002269179746, шифр справи 00327571, закінчення торгів 04.03.2020 року було складено страховий акт № 00327571 від 10.03.2020 року, на підставі чого було здійснено виплату страхового відшкодування в розмірі 396 846,58 грн. згідно платіжного доручення № 14151 від 13.03.2020 року. Оскільки цивільно-правова відповідальність відповідача, як водія автомобіля «Renault Logan», д.н.з. [NUMBER] , була застрахована в ПАТ «Євроінс Україна» згідно полісу № ЕР/101775614, то позивач звернувся до ПАТ «Євроінс Україна» з заявою про виплату страхового відшкодування, на підставі якої ПАТ «Євроінс Україна» здійснило виплату позивачу страхового відшкодування в розмірі 99000 грн. Згідно з частинами першою та другою статті 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Відповідно пункту 1 частини першої статті 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Згідно з вимогами статті 1192 ЦК України, розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. За правилом пункту 1 частини другої статті 22 ЦК України, реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. Відповідно до статті 993 ЦК України та статті 27 Закону України «Про страхування», до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Під час застосування наведених норм права підлягає урахуванню правовий висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18), відповідно до якого стаття 1191 ЦК України та стаття 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», з одного боку, і стаття 993 ЦК України та стаття 27 Закону України «Про страхування», з іншого боку, регулюють різні за змістом правовідносини. У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 зазначеного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Згідно зі статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування» до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією (пункти 68-70). У зазначеній постанові Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку, сформульованого Верховним Судом України у постанові від 23 грудня 2015 року у справі № 6-2587цс15, відповідно до якого страховик, який виплатив страхове відшкодування, має право самостійно обирати спосіб захисту свого порушеного права, зокрема, право вимоги до винної особи про стягнення коштів у розмірі виплаченого страховиком відшкодування. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18) викладений правовий висновок, відповідно до якого відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди». Отже, майнова шкода повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду лише у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком (франшиза, втрата товарної вартості, страховий ліміт). У постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15 зроблено висновок про те, що правильним є стягнення з винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати). Таким чином, відносини між сторонами у справі регулюються статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування». Позивач (який є страховиком потерпілої особи) виконав свої зобов`язання за договором добровільного страхування відповідно до умов, визначених у ньому, здійснивши відшкодування завданих збитків у повному обсязі. У зв`язку з виплатою позивачем страхового відшкодування, до ПрАТ «СК «УНІКА» (як до страховика потерпілої особи) перейшло право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування, тобто відбулася заміна кредитора у деліктних відносинах, що виникли у зв`язку із завданням шкоди відповідачем, у порядку суброгації. Відносини ж між відповідачем та його страховиком ПАТ СК «Євроінс Україна», мають подвійну правову природу та регулюються, по-перше, умовами, визначеними у договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, та правилами статті 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а по-друге, умовами, визначеними у договорі добровільного страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, та правилами статті 25 Закону України «Про страхування». Суд враховує те, що умовами договору № 003298/4017/0000082 від 23.01.2019 року добровільного страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів страховик ПрАТ «СК «УНІКА» на випадок виникнення деліктного зобов`язання взяв на себе зобов`язання відшкодувати шкоду, завдану забезпеченому транспортному засобу, в тому числі і вартість відновлювального ремонту. Також, вказаним договором визначено, що страхове відшкодування виплачується без урахування експлуатаційного (фізичного) зносу запасних частин, деталей і обладнання, що підлягають заміні. Таким чином, аналізуючи зібрані по справі докази в світлі наведених правових норм, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача, оскільки під час судового розгляду судом встановлено, що позивачем свої зобов`язання за договором № 003298/4017/0000082 від 23.01.2019 року виконано належним чином та в повному обсязі. Відтак, з урахуванням сплати ПАТ СК «Євроінс Україна» частини виплаченого страхового відшкодування відповідно до ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», саме відповідач має сплатити різницю між фактичним розміром шкоди і лімітом відповідальності свого страховика згідно полісу № ЕР/101775614, що становить 297 946,58 грн. Вказану суму необхідно стягнути з урахуванням вимог ст.993 ЦК України та ст.27 ЗУ «Про страхування», на які посилається позивач в обґрунтування своїх вимог. У рішенні Європейського суду з прав людини по справі «Коробов проти України» (заява № 39598/03 від 21 липня 2011 року) суд вказав, що при оцінці доказів, суд, як правило - застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростованих презумцій факту. Європейський суд з прав людини також вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення. Згідно ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З огляду наведеного, даючи оцінку наданим доказам в їх сукупності, суд вважає, що вищевикладене є достатніми та вичерпними підставами для задоволення позову. Оскільки суд задовольняє позовні вимоги, то відповідно до ст.141 ЦПК України стягує з відповідача на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 4469,20 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved