Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-02 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду із позовом до Кам`янської міської ради, Адміністрації Заводського району Кам`янської міської ради про визнання права власності на гараж за набувальної давності. У своєму позові позивач просить суд визнати за нею право власності на гараж за набувальною давністю за адресою: [ADDRESS] , площа гаражу 29,2 кв.м. В обґрунтування позову позивач зазначив, що в 1987 році [PERSON] було надано дозвіл на подальшу експлуатацію гаражу за адресою: [ADDRESS] поблизу будинку її проживання. в зв`язку з тим, що [PERSON] дуже хворіла, вона дозволила їй користуватись гаражем та удосконалювати його. Тому ще в 1990 році вона побудувала новий та придатний до виконання гараж, таким чином вона вже багато років добросовісно користується гаражем за адресою: [ADDRESS] , який самотужки збудувала, про що свідчить технічний паспорт гаражу на 29,2 кв.м. В 1995 році померла [PERSON] , гаражем який вона збудувала ніхто не цікавиться, тому вона вважає гараж своєю власністю. В зв`язку з тим, що їй необхідні правовстановлюючі документи на гараж вона змушена звернутись до суду. В судовому засіданні позивач [PERSON] просила задовольнити позовні вимоги, крім того вважає заперечення викладені у відзиві взагалі безпідставні та не стосуються суті спору та не можуть бути враховані судом при прийняті рішення. Представник відповідача\~та третьої\~особи \~в судове\~засідання не\~з`явились надали\~заяву про\~розгляд справи\~за відсутністю\~представника Кам`янської міської\~ради та\~Департаменту комунальної\~власності земельних\~відносин та\~реєстрації речових\~прав на\~нерухоме майна\~міської ради\~з урахуванням\~позиції викладені\~у відзиві\~просили відмовити\~у задоволені\~позовних вимог.\~На обґрунтування\~відзиву зазначив,\~що згідно\~наданого позивачем акту обстеження об`єкту нерухомого майна від ОКП «Дніпродзержинське БТІ» від 11.05.2021 р. № 895, технічний паспорт на гараж від 06.05.2021 р., технічний висновок за результатами обстеження будівельної конструкції від 07.05.2021 № ІІ-015/21 та звіт про оцінку майна від 07.05.2021 р. вказано гараж № [NUMBER] за адресою [ADDRESS] площею 24,9 кв.м. Окрім того в дозволі на подальшу експлуатацію від 25.11.1987 р. № 154 виданого [PERSON] померлій [INFO] , чітко зазначено, що це дозвіл на подальшу експлуатацію саме металевого гаражу б/н в районі [ADDRESS] , що належав [PERSON] , крім того з твердженням, викладеними в позові, що людина похилого віку, яка зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS] продовжує користуватись гаражем, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] . 18 травня 2021 року ухвалою суду відкрито провадження по справі та призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження. 23 вересня 2021 року ухвалою суду закрито підготовче провадження у справі. Дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав. Відповідно до частини 1 статті 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно із частиною 1 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Зі змісту статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до статті 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (стаття 317 ЦК України). Судом встановлено,\~що дозвіл\~на подальшу\~експлуатацію від\~25.11.1987\~р.\~№ 154 саме металевого гаражу б/н в районі [ADDRESS] , виданий [PERSON] померлій [INFO] , який належав [PERSON] (а.с.6). Згідно акту обстеження нерухомого майна за адресою: гараж № [NUMBER] у дворі будинку [ADDRESS] рік побудови 1990, матеріал стін шлакоблок та загальна площа 24,9 кв.м.(а.с. 8). Згідно свідоцтва про смерть виданого відділом реєстрації актів громадського стану виконкому Заводської районної Ради депутатів м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області, [PERSON] , померла [INFO] , актовий запис 328 (а.с.9). Відповідно до звіту про оцінку майна, можлива безпечна експлуатація конструкцій гаражу № 21 (літ А-1), який розташований по [ADDRESS] (а.с.10-24). Згідно технічного паспорту виданого на ім`я [PERSON] гараж з оглядовою ямою [ADDRESS] збудований з цегли та бетону площею 29,2 кв.м. (а.с. 26-29). Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно з положеннями частин першої та четвертої статті 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Правовий інститут набувальної давності опосередковує один із первинних способів виникнення права власності, тобто це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, воно ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у частині першій статті 344 ЦК України, а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду (юридична легітимація). Аналізуючи поняття добросовісності заволодіння майном як підстави для набуття права власності за набувальною давністю відповідно до статті 344 ЦК України, слід виходити з того, що добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент його заволодіння не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього. Отже, йдеться про добросовісне, але неправомірне, в тому числі безтитульне, заволодіння майном особою, яка в подальшому претендуватиме на набуття цього майна у власність за набувальною давністю. Підставою добросовісного заволодіння майном не може бути, зокрема, будь-який договір, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність. Володіння майном за договором, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), виключає можливість набуття майна у власність за набувальною давністю, адже у цьому разі володілець володіє майном не як власник. Відповідна особа має добросовісно заволодіти саме чужим майном, тобто об`єкт давнісного володіння повинен мати власника або бути річчю безхазяйною (яка не має власника або власник якої невідомий). Нерухоме майно може стати предметом набуття за набувальною давністю, якщо воно має такий правовий режим, тобто є об`єктом нерухомості, який прийнято в експлуатацію. Аналогічний правовий висновок викладений у Постанові КЦС у справі № 214/3083/18 провадження № 61-4186св21. Статтею 335 ЦК України визначено, що безхазяйною є річ, яка не має власника або власник якої невідомий ; безхазяйні нерухомі речі беруться на облік органом, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно, за заявою органу місцевого самоврядування, на території якого вони розміщені. Про взяття безхазяйної нерухомої речі на облік робиться оголошення у друкованих засобах масової інформації; після спливу одного року з дня взяття на облік безхазяйної нерухомої речі вона за заявою органу, уповноваженого управляти майном відповідної територіальної громади, може бути передана за рішенням суду у комунальну власність; безхазяйні рухомі речі можуть набуватися у власність за набувальною давністю, крім випадків, встановлених статтями 336, 338,341 і 343 цього Кодексу. Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтею 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Згідно до ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ч. 1ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Згідно із ч. 4 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. Враховуючи вищевикладене, повно та всебічно дослідивши надані докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, [PERSON] не надала жодних доказів того, що гараж збудовано в 1990 році. В матеріалах позовної заяви, зокрема акту обстеження об`єкту нерухомого майна від 11.05.2021 р. № 895 та технічного паспорту на спірний гараж від 06.05.2021 р. , зазначено рік забудови 1990, але жодні докази та раніше видані документи, які б підтверджували рік забудови нерухомого майна та його введення в експлуатацію до 1992 р. позивачем не надано, а тому унеможливлює задоволення позовних вимог [PERSON] . Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України у зв`язку з відмовою в позові, судовий збір віднести за рахунок позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed