Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-23 00:00:00

До Ірпінського\~міського суду\~Київської області\~звернулась [PERSON] \~до ТОВ\~«Фінпром Маркет»,\~треті особи:\~приватний нотаріус\~Київського міського\~нотаріального округу\~Остапенко Є.\~М.,\~Мангушський районний\~відділ державної\~виконавчої служби\~Східного міжрегіонального\~управління Міністерства\~юстиції (м.\~Харків)\~про визнання\~виконавчого напису\~таким,\~що не\~підлягає виконанню.\~Позов мотивує\~тим,\~після недоотримання\~пенсії дізналась\~із листа\~№ 11410-11793/Б-04/8-1500/21\~від 13.07.2021\~Головного управління\~Пенсійного фонду\~України в\~Одеській області\~ про\~те,\~що на\~підставі постанови\~державного виконавця\~Мангушського районного\~відділу державної\~виконавчої служби\~Східного міжрегіонального\~управління Міністерства\~юстиції (м.\~Харків)\~Сапахи Ю.А.\~від 26.04.2021\~ВП №\~65168956\~з неї\~стягнуто заборгованості\~в загальній\~сумі 21874,92\~грн.\~(борг\~на користь\~ТОВ «Фінпром\~маркет» в\~сумі 19759,02\~грн.,\~виконавчий збір\~в сумі\~1975,90\~грн.,\~витрати виконавчого\~провадження у\~розмірі 140,00грн.) починаючи з червня 2021 року проводяться утримання зазначеного боргу по 20 відсотків від нарахованих пенсійних виплат. Разом з листом отримала копію постанови Мангушського районного відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) від 26.04.2021 ВП № 65168956 про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника. З даної постанови встановлено, що виконавче провадження відкрито на підставі виконавчого напису № 29831 виданого 07.12.2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. про стягнення з неї на користь ТОВ «Фінпром маркет» боргу у сумі 19759,02 грн. Про існування такої організації як ТОВ «Фінпром маркет», їй не відомо ніяких повідомлень або ж претензій від даної організації вона не отримувала. Вона не укладала та не підписувала жодного документу з ТОВ «Фінпром маркет», а ні в письмовій, а ні в електронній формі, які б свідчили про укладення договору, чи визнання якоїсь заборгованості. Тобто, їй взагалі невідомо, що це за заборгованість і з чого вона складається, як і невідома сама компанія ТОВ «Фінпром маркет». Невідомо з яких саме документів виходив нотаріус, на підставі яких вчиняв оскаржуваний виконавчий напис, та впевнена, що документи не є безспірними, оскільки жодного договору з ТОВ «Фінпром маркет» вона не підписувала, і коштів не отримувала. Претензії про наявність у неї боргу ТОВ «Фінпром маркет» не пред`являв, приватний нотаріус, також не направляв їй своїх документів (вимог або повідомлень). Вважає, що діями відповідача порушені її права та інтереси, оскільки відповідач не повідомляв їй про існування заборгованості та не надсилав письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання на її адресу. Просить суд визнати виконавчий напис № 29831 виданий 07.12.2020 року, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М., про стягнення з неї на користь ТОВ «Фінпром маркет» (код ЄДРПОУ 43311346) боргу в розмірі 19759,02 грн., таким, що не підлягає виконанню та стягнути з відповідача понесені судові витрати. В підготовче засідання позивач не з`явилась, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги просила задовольнити. В підготовче засідання відповідач не з`явився, подав до суду заяву в якій зазначає, що визнає позовні вимоги [PERSON] в частині визнання виконавчого напису виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М., зареєстрованого за № 29831 від 07.12.2020 р. таким що не підлягає виконанню та стягненню з ТОВ «Фінпром маркет» судового збору за подання позовної заяви в розмірі 454грн. та 227,00грн. у разі подання заяви про забезпечення позову (інші 50 відсотків судового збору повертаються позивачу з державного бюджету в порядку ч.1 ст.142 ЦПК України). Третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Третя особа Мангушський районний відділ державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) в підготовче засідання не забезпечив явку свого представника, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно постанови про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 26.04.2021 року по ВП № 65168956 головним державним виконавцем Мангушського районного відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) при примусовому виконанні виконавчого напису № 29831 виданого 07.12.2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Євгеном Михайловичем про стягнення з [PERSON] невиплачені в строк грошові кошти на користь ТОВ «Фінпром Маркет» у розмірі 19\~759, 02грн., - звернуто стягнення на доходи боржника [PERSON] . Відповідно до ст.18 ЦК України, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Порядок здійснення виконавчого напису нотаріусом регулюється Законом України «Про нотаріат», Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172, в редакції від 29.11.2001 року, Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012 року з наступними змінами. Виконавчий напис - це розпорядження нотаріального органу про примусове стягнення з боржника на користь кредитора грошових сум або передачу чи повернення майна кредитору, вчинене на документах, які підтверджують зобов`язання боржника. В основі вчинення цієї нотаріальної дії лежить факт безспірності певної заборгованості. Згідно з ч.1 ст.88 Закону України «Про нотаріат» № 3425-XII від 02.09.1993 року, зі змінами, нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Отже, виконавчий напис вчиняється нотаріусом за наявності двох умов: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем і якщо з моменту виникнення права на позасудове вирішення спору не минув строк, передбачений законом. Частиною 1 статті 87 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Згідно приписів ч.2 ст. 87 Закону України «Про нотаріат» перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Згідно з пунктами 1.1, 1.2, 3.2, 3.5 Глави 16 «Вчинення виконавчих написів» Розділу ІІ «Порядок вчинення окремих видів нотаріальних дій» Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України №296/5 від 22.02.2012 року, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29.06.1999 року. Під час вчинення виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29.06.1999 року. Пунктом 2 Розділу 2 «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» Переліку в редакції змін, внесених постановою Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 року, встановлено, що для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, подаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Разом з цим, Київський апеляційний адміністративний суд постановою від 22.02.2017 року, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року у справі № 826/20084/14, визнав незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» зокрема в частині пункту 2 змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Київський апеляційний адміністративний суд дійшов висновку про необхідність визнання нечинною Постанови Кабінету міністрів України № 662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині п.1 та п.2 зазначеної постанови. Згідно приписів ч.2 ст.265 КАС України у разі визнання рішенням суду нормативно-правового акта протиправним та нечинним, такий нормативно-правовий акт втрачає чинність повністю або в окремій його частині з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду. З огляду на викладене до спірних правовідносин підлягає застосуванню постанова Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» № 1172 в редакції від 29.11.2001 року. Така позиція суду узгоджується з правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 29 січня 2019 року, справа № 910/13233/17. Пунктом 1 зазначеного Переліку, в редакції від 29.11.2001 року, передбачено, що для одержання виконавчого напису за нотаріально посвідченими угодами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно, нотаріусу подаються: а) оригінал нотаріально посвідченої угоди; б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Позивач вказує, що не укладала та не підписувала жодного документу з ТОВ «Фінпром маркет», а ні в письмовій, а ні в електронній формі, які б свідчили про укладення договору, чи визнання якоїсь заборгованості. Невідомо з яких саме документів виходив нотаріус, на підставі яких вчиняв оскаржуваний виконавчий напис, та впевнена, що документи не є безспірними, оскільки жодного договору з ТОВ «Фінпром маркет» вона не підписувала, і коштів не отримувала. Претензії про наявність у неї боргу ТОВ «Фінпром маркет» не пред`являв, приватний нотаріус, також не направляв їй своїх документів (вимог або повідомлень). Відповідачем не подано до суду жодних доказів, які б спростовували пояснення позивача. Крім того не подано і кредитного договору, нотаріально посвідченого,згідно якого був здійснений спірний виконавчий напис нотаріусом. Отже, оспорюваний виконавчий напис, вчинений без надання нотаріусу оригіналу нотаріально посвідченого договору, чим порушено вимоги Переліку № 1172, що є порушенням вимог ст.87 Закону «Про нотаріат». Крім того, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду України від 5 липня 2017 року у справі № 6-887цс17, які також знайшли своє відображення в постанові Великої Палати Верховного Суду по справі № 320/8269/15-ц від 16 травня 2018 року, в якій Великою Палатою Верховного Суду наголошено на тому, що сам по собі факт подання стягувачем відповідних документів нотаріусу не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів ст.ст.15, 16, 18 ЦК України, ст.ст.50, 87, 88 Закону України "Про нотаріат", захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень ст.ст.87, 88 Закону України "Про нотаріат" у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. При цьому законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Отже, на думку суду, у даному випадку, нотаріус при вчиненні оспорюваного виконавчого напису не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за виконавчим написом, чим порушив норми Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Згідно ст. 12 та ст. 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, і сторони у справі мають рівні права щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. За таких обставин, суд приходить до висновку, що оспорюваний виконавчий напис нотаріусом було вчинено з порушенням чинного законодавства, а тому він підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. З урахуванням вищенаведеного, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, а також визнання відповідачем позову, суд приходить до висновку, що позовні вимоги слід задовольнити та визнати виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню. Також, при задоволенні позову у відповідності до ст.141 ЦПК України, з відповідача слід стягнути на користь позивача сплачений судовий збір. Відповідно до ч. 1 ст.142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. На підставі\~викладеного,\~

Outcome: approved