Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-30 00:00:00

19.11.2021 року представник ТОВ «Прості Займи» - Яворницька О.В. звернулася до суду із вказаним позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] на їх користь суму заборгованості за договором надання фінансових послуг № 181030-161324 від 31.10.2018 року в загальному розмірі 70 494,18 гривень та 2270,00 гривень сплаченого судового збору. Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що 31.10.2018 року між ТОВ «Прості Займи» та [PERSON] було укладено договір про надання фінансових послуг № 181030-161324 на суму 3 000,00 гривень, зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 60,00 гривень за кожен день такого користування, строком на 16 календарних днів, шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок відповідача, через платіжну систему ТОВ «Фінансова Компанія «ВЕЙ ФОР ПЕЙ», яка є учасником внутрішньодержавної платіжної системи «FLASHPAY». Вказаний кредитний договір укладено в ІТС Товариства в електронній формі. У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань станом на 27.09.2021 року за відповідачем утворилася заборгованість, яка складається з наступного: 2 980,00 гривень - сума кредиту, 62 401,20 гривень - проценти за користування кредитом, пеня - 1 500,00 гривень - індекс інфляції за весь період прострочення - 672,18 гривень, три проценти річних від простроченої суми - 2940,80 гривень, які позивач просить стягнути з відповідача та судовий збір у сумі 2 270,00 гривень Ухвалою суду від 01.12.2021 року відкрито провадження у даній справі та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Представник позивача в судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належними чином, подав заяву про розгляд справи без його участі, в якій зазначив про підтримання позовних вимог в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, про причини неявки суд не повідомила та не скористалася своїм правом подати відзив на позовну заяву, тому в силу ч. 8 ст. 178 ЦПК України, суд вирішує справу за наявними матеріалами Дослідивши та перевіривши зібрані у справі докази, суд приходить до такого висновку. Судом встановлено, що 31.10.2018 року між ТОВ «Прості Займи» та [PERSON] було укладено договір про надання фінансових послуг № 181030-161324 на суму 3 000,00 гривень, зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 60,00 гривень за кожен день такого користування, строком на 16 календарних днів до 15.11.2018 року, шляхом перерахування коштів на банківський рахунок. Кредитний договір було укладено в Інформаційно-телекомунікаційній системі (далі ІТС) в електронній формі. Згідно вказаного договору позичальник зобов`язався повернути кредит у розмірі 3 000,00 гривень та сплатити проценти у розмірі 960 ,00 гривень (а.с.11). З інформації щодо порядку та хронології дій щодо укладення електронного договору видно, що позивач 31.10.2018 року ознайомився з Правилами й умовами надання позики і підписав кредитний договір в порядку визначеному ст.ст.11, 12 Закону України «Про електронну комерцію» (а.с. 15). До матеріалів позовної заяви додано інформацію щодо порядку (процедури) отримання кредиту та підписання електронних договорів, в ній викладена покрокова інструкція, яка передбачає реєстрацію через Банк ИД в системі Google або Facebook, після чого вводяться персональні дані, реквізити карти, сума позики і термін, потім надходить смс з кодом підтвердження. Після перевірки даних про власника картки, у разі позитивного рішення, система генерує унікальний код для підтвердження підписання кредитного договору в порядку, передбаченому ст.ст.11, 12 Закону України «Про електронну комерцію», а потім переводить кошти на картку клієнта через платіжну систему за допомогою ТОВ ФК «Вей Фор Пей» (а.с.17-31). Відповідно до повідомленням ТОВ Фінансова компанія «ВЕЙ ФОР ПЕЙ» на банківську карту відповідача 31.10.2018 року було перераховано 3 000 гривень (а.с.16). У відповідності до ст.ст.526, 530 ЦК України зобов`язання повинно виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а якщо у зобов`язанні встановлений термін його виконання, то воно підлягає виконанню у цей термін. Відповідно до п.5 ч.1 ст.3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Згідно з ч.2 ст.6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Згідно ч.4, 6 ст.11 цього Закону пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Згідно ч.8 ст.11 цього Закону у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Статтею 12 цього Закону передбачено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Згідно з ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Статтею 599 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. З наданих позивачем розрахунків заборгованості вбачається, що станом на 27.09.2021 року за відповідачем утворилася заборгованість, яка складається з наступного: 2 980,00 гривень - сума кредиту, 62 401,20 гривень - проценти за користування кредитом, пеня - 1 500,00 гривень - індекс інфляції за весь період прострочення - 672,18 гривень три проценти річних від простроченої суми- 2 940,80 гривень. (а.с. 33-59). Відповідно до ч. 1 та 3 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою позикодавцю в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві. Згідно із ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів установлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Припис абзацу 2 ч. 1 ст. 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише в межах погодженого сторонами строку кредитування. Враховуючи викладене, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Зазначена правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постановах: від 27 січня 2021 року у справі № 755/22611/14-ц, провадження №61-10697св20, від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, провадження № 14-10цс18, від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц, провадження № 4-154цс18, від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц, провадження № 14-318цс18 З укладеного між сторонами Договору вбачається, що [PERSON] отримала позику строком на 16 днів, а саме до 15.11.2018. Тому суд не погоджується з наданим позивачем розрахунком, оскільки останнім проводиться нарахування процентів за користування кредитом після закінчення строку дії договору про надання фінансових послуг, яким не передбачено пролонгації, тобто після 15.11.2018 року . Як вбачається з матеріалів справи, відповідачка взяті не себе зобов`язання не виконала, у передбачений в договорі строк кошти (суму позики) та нараховані відсотки за користування позикою не повернула, внаслідок чого виникла заборгованість за основним зобов`язанням, яка складається із суми позики - 2980,00 грн. та процентів за користування позикою в межах строку кредитування за період з 31.10.2018 року по 15.11.2018 року в сумі 960 грн. Оскільки після закінчення строку кредитування у позикодавця відсутні правові підстави нараховувати передбачені договором проценти, тому вимога в частині стягнення з відповідача заборгованості по процентах за користування позикою за період з 15.11.2018 року по 27.09.2021 року є безпідставною та задоволенню не підлягає. Вирішуючи позовні вимоги щодо стягнення з відповідача, в порядку ч. 2 ст. 625 ЦК України, 3% річних від простроченої суми та індексу інфляції за весь період прострочення, суд враховує наступне. Згідно ч. 1, 2 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Суд не погоджується з правильністю нарахування позивачем трьох процентів річних та індексу інфляції, оскільки в ці суми ТОВ «Прості займи» було враховано відсотки за користування кредитом, нарахованих поза межами строку кредитування. Сума трьох процентів річних розраховується за формулою: (сума боргу х кількість прострочених днів х 3 : 100 : 365 (кількість днів у році)). Отже, 3 відсотки річних за прострочення виконання грошового зобов`язання складає 273,10 грн. Сума інфляції розраховується за формулою: сума боргу х процент інфляції - сума боргу. При цьому сума, внесена за період з 1 по 15 число відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а внесена з 16 по 31 число не індексується і розрахунок починається з наступного місяця. Враховуючи заборгованість за тілом кредиту в сумі 2980,00 грн., яка є доведеною та підлягає задоволенню, суд вважає, що з відповідача необхідно стягнути індекс інфляції за час прострочення у період з 15.11.2018 року по 19.11.2021 року, що складає 637,42 грн. Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України. Умовами кредитного договору передбачено, що при виникненні заборгованості відповідач зобов`язався сплатити пеню у розмірі 3,64% від суми заборгованості, починаючи з першого дня заборгованості, на 15-й день5,02%, на 30-й день7,67% (а.с. 11). З огляду на наведене вимога про стягнення з відповідача 1500 грн пені підлягає задоволенню. Отже, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову, а саме з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованвсть за тілом кредиту в розмірі - 2980,00 гривень, заборгованість за нарахованими відсотками в сумі 960,00, пеня в розмірі 1500 гривень; інфляційні збитки в розмірі 637,42 гривень, 3 % річних в розмірі 273,10 гривень, а всього загальна сума заборгованості становить 6350,52 гривень. При цьому суд зазначає, що Європейський суд з прав людини зауважує на тому, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Відповідно до частин першої-другої статті 141 Цивільного процесуального кодексу України з відповідача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог підлягає стягненню сума 908,00 грн. судового збору.

Outcome: partial