Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-23 00:00:00

У червні 2021 [PERSON] звернувся до суду з позовом до Концерну «Міські теплові мережі» про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. В обґрунтування позову зазначав, що 21.05.2021 наказом № 454 позивача було звільнено з посади водія автотранспортних засобів підрозділу вантажного автотранспорту Вознесенівського району управління з транспорту Концерну «Міські теплові мережі», на підставі п. 2 ч. 1 ст. 41 КЗпП України. Вказане звільнення позивач вважає незаконним, необґрунтованим та таким, що відбулося з порушенням КЗпП України і процедури звільнення. Підставою для звільнення позивача стало порушення трудових обов`язків, що нібито проявилось у порушенні правил проведення операцій з товарними цінностями при здаванні металобрухту, проте, відповідачем не врахований факт того, що з ним договору про матеріальну відповідальність з підприємством ніколи не укладалося і жодних випадків за час його роботи на підприємстві, які би давали підстави стверджувати про порушення ним регламенту щодо обліку, зберігання та здавання металобрухту в Концерні «Міські теплові мережі», затвердженого наказом відповідача №2224 від 16.09.2020 не було. Позивач працював у Концерні без жодних зауважень. За час роботи на посаді водія у Концерні «Міські теплові мережі» до нього з боку керівництва не було претензій, оскільки він завжди сумлінно виконував свою роботу, дотримувався посадових обов`язків, правил внутрішнього трудового розпорядку та стандартів, регламентів, інструкцій підприємства тощо. Стосовно ситуації, що відбулася 31.03.2021, яка стала приводом незаконного звільнення позивача, він надав пояснення керівництву, що 31.03.2021 він заїхав до АЗС та СТО, де він постійно ремонтує свій автомобіль з бригадою [PERSON] , який попрохав відвести декілька мішків металобрухту, що зберігався на території дільниці транспортування по [ADDRESS] . 07.05.2021 складено акт про службове розслідування порушення трудової дисципліни працівниками Концерну «Міські теплові мережі», з аналізу руху автомобіля [NUMBER] , належного Концерну «Міські теплові мережі» згідно подорожніх листів і програми NaviTrack. У ході аналізу виявлено відхилення від заданих маршрутів автомобіля Газель [NUMBER] , за яким закріплений постійний водій [PERSON] , неодноразове відвідування пункту прийому металобрухту за адресою: [ADDRESS] у робочі дні: 14.01.2021 о 13:07, 18.01.2021 о 13:42, 21.01.2021 о 12:00, 01.02.2021 о 14:36, 03.02.2021 о 13:06 та 13:46, 12.02.2021 о 09:02, 18.02.2021 о 10:05, 10:45 та 15:23, 22.02.2021 об 11:50, 23.02.2021 о 14:35, 15:14, 01.03.2021 о 13:20, 04.03.2021 о 13:35, 10.03.2021 о 14:30, 15:07, 19.03.2021 о 14:00, 14:48, 30.03.2021 об 11:05, 15:00, 31.03.2021 о 08:52. За результатами розслідування комісією зроблені висновки про факти порушення законодавства, а саме трудових обов`язків водія [PERSON] , який здійснив виїзд за адресою: [ADDRESS] , яку він регулярно відвідував на автомобілі Газель [NUMBER] без вказівки маршруту у подорожньому листі. За даною адресою знаходиться прийом металобрухту. За фактом порушення трудової дисципліни працівниками Концерну «Міські теплові мережі», що виявилося у вчиненні винних дій, комісія запропонувала: звільнити позивача, водія філії Вознесенівського району за порушення трудових обов`язків, що полягають у здійсненні працівниками винних дій, які дають підстави для втрати довір`я до нього, за п. 2 ч. 1 ст. 41 КЗпП України 21.05.2021, наказом № 454 генерального директора Грек О.С. його було звільнено, незважаючи на порушення процедури прийняття рішення підприємством. На думку позивача наказ про звільнення не відповідає вимогам трудового законодавства, оскільки не зазначено у ньому в чому конкретно полягає порушення позивачем трудових обов`язків, а також через порушення адміністрацією накладення дисциплінарного стягнення відносно [PERSON] поза межами місячного строку, передбаченого ст. 148 КЗпП України. У службовому розслідуванні відповідачем не надано жодного доказу причетності [PERSON] до крадіжки металобрухту, навпаки відповідач навмисно замовчує обставини, що грошових коштів на ремонт та обслуговування автомобілів Концерном не виділялось і всі водії, які працюють на автомобілях проводять дрібний ремонт самотужки, за свій власний рахунок, і про знаходження позивача у гаражі СТО за адресою: [ADDRESS] для проведення дрібного ремонту керівнику управління транспорту, начальнику дільниці ТТЕ [PERSON] у дати відхилення від маршруту було відомо. З боку позивача не було жодних винних дій, які б були підставою для його звільнення на підставі п. 2 ч. 1 ст. 41 КЗпП України, у зв`язку з чим він звернувся до суду з позовом за захистом порушених прав. Посилаючись на вказані обставини, позивач просив суд визнати незаконним та скасувати наказ № 454 від 21.05.2021 про звільнення [PERSON] з посади водія автотранспортних засобів підрозділу вантажного автотранспорту Вознесенівського району управління з транспорту Концерну «Міські теплові мережі» на підставі п. 2 ч. 1 ст. ст. 41 КЗпП України, у зв`язку з втратою довір`я; поновити [PERSON] на посаді водія автотранспортних засобів підрозділу вантажного автотранспорту Вознесенівського району управління з транспорту Концерну «Міські теплові мережі»; стягнути з Концерну «Міські теплові мережі» на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу з 21.05.2021 по день ухвалення рішення, а також стягнути з Концерну «Міські теплові мережі» витрати на надання правової допомоги у розмірі 5 902 грн., судові витрати покласти на відповідача. Ухвалою судді від 01.07.2021 прийнято до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження позовну заяву [PERSON] до Концерну «Міські теплові мережі», встановлено учасникам справи строки для подання заяв по суті справи. 27.07.2021 до суду надійшов відзиву Концерну «Міські теплові мережі», у якому відповідач з позовними вимогами не погоджується та просить відмовити у задоволенні позову [PERSON] . В обґрунтування відзиву зазначено, що позивач працював на посаді водія автотранспортних засобів філії Вознесенівського району Концерну «Міські теплові мережі». З робочою інструкцією водія автотранспортних засобів автотранспортної дільниці Концерну «Міські теплові мережі» ділянки автотранспорту (району), затвердженою генеральним директором 23.05.2017, він був ознайомлений під підпис 31.03.2021 о 8 годині 52 хвилини працівниками управління безпеки було встановлено та зафіксовано на відео зйомку факт знаходження автомобіля ГАЗ 270: державний номер [NUMBER] у робочий час на пункті приймання металобрухту за адресою: м. Запоріжжя, вул. [ADDRESS]. Автомобілем керував Позивач, оскільки останній закріплений за ним, відповідно до розпорядження Концерну «Міські теплові мережі». Так, доповідною запискою від 05.04.2021 начальника управління безпеки Концерну «Міські теплові мережі» було доведено до відома генерального директора про вивіз металобрухту з території підприємства. Наказом по Концерну «МТМ» від 12.04.2021 № 755 було створено комісію для проведення службового розслідування, встановлених доповідною запискою фактів. Актом службового розслідування від 07.05.2021 було встановлено факт порушення працівниками Концерну «МТМ» трудової дисципліни (копія Акту додається). Стосовно позивача в Акті було встановлено наступні обставини: Згідно GPS трекера встановленого на автомобілі Газель державний номер [NUMBER] , з`ясовано, що даний автомобіль відвідував пункт прийому металобрухту, що розташований за адресою: [ADDRESS] , неодноразово, а саме: 14.01.2021р., 18.01.2021р., 21.01.2021р., 01.02.2021р., 12.02.2021р., 18.02.2021р., 22.02.2021р., 23.02.2021р., 01.03.2021р., 04.03.2021р., 10.03.2021р., 19.03.2021р., 30.03.2021р., 31.03.2021р. Маршрут руху автомобіля і дати зафіксовано згідно програми Navi Track. 31.03.2021 у причетних працівників, в тому числі у Позивача, було взято пояснення щодо здачі металобрухту. Всі працівники пояснили, що вони здавали у робочий час зібраний на території Концерну «Міські теплові мережі» металобрухт та здавали його на приймальному пункті металобрухту з метою отримання матеріальної вигоди у вигляді грошових коштів. Пояснення Позивача щодо «мілкого» ремонту автомобіля на СТО, що знаходиться поруч з пунктом приймання металобрухту, до уваги комісією не було взято, оскільки: -відповідно до подорожніх листів з 14.01.2021 по 31.03.2021, автомобіль ГАЗ 2705 державний номер [NUMBER] виїжджав у справному стані, та повертався теж у справному стані, про що свідчить підпис механіка [PERSON] ; -між Концерном «Міські теплові мережі» та ФОП [PERSON] було укладено договори № 329/2020 від 04.03.2020 та № 237/2021 від 23.03.2021 на виконання послуг з ремонту і технічного обслуговування мототранспортних засобів і супутнього обладнання. Жодного разу автомобіль не ремонтувався, оскільки заявок від водія [PERSON] на його ремонт не надходило (копії договорів додаються); -у заявках на зазначені дати про виділення техніки для перевезення персоналу бригади ЦТП майстра [PERSON] для виконання виробничих завдань, за адресою: [ADDRESS] , виконання робіт не відбувалося. Таким чином, позивач систематично порушував трудову дисципліну та п. 4.6. робочої інструкції автотранспортних засобів автотранспортної дільниці Концерну «Міські теплові мережі» ділянки автотранспорту (району), затвердженою генеральним директором 23.05.2017, яким передбачено, що «водій несе відповідальність за: використання автомобіля в невиробничих цілях». Вищенаведені обставини, які свідчать про те, що Позивач систематично використовував автомобіль та паливно-мастильні матеріали, відповідно, у своїх корисних цілях, призвело до втрати довіри адміністрації Концерну «Міські теплові мережі» до позивача. 21.05.2021 [PERSON] було звільнено з підприємства за п. 2 ч. 1ст. 41 КЗпП України. І як вважає відповідач, звільнення позивача відбулося у відповідності до норм чинного законодавства, тому воно є законним та обґрунтованим. 05.08.2021 позивачем [PERSON] подано відповідь на відзив Концерну «Міські теплові мережі», у якій зазначено, що, на думку відповідача, підставою для його звільнення стало порушення трудових обов`язків, що нібито проявилося у порушенні правил проведення операцій з товарними цінностями при здаванні металобрухту, проте, відповідачем не врахований факт того, що з ним договору про матеріальну відповідальність підприємством ніколи не укладалось і жодних випадків за час його роботи на підприємстві не було. Концерн «Міські теплові мережі» можливо і уклав договір з ФОП [PERSON] , але ремонт автомобіля Газель [NUMBER] позивач здійснював за власний рахунок. Керівництво Концерну «Міські теплові мережі» , перевіривши наявність металобрухту на території Концерну і не встановивши нестачу металобрухту, на підставі службової записки начальника управління з безпеки, створило комісію для необхідності встановлення фактичних обставин порушення трудових обов`язків працівниками Концерну «Міські теплові мережі» , винних осіб у вчиненні проступку. Використання автомобіля в невиробничих цілях відповідачем не доведена і не обґрунтована, відповідачем не встановлено в яких саме невиробничих цілях позивач використовував автомобіль Газель [NUMBER] . Згідно Робочої Інструкції водія автотранспортних засобів Концерну «Міські теплові мережі» від 23.05.2017, відсутні пункти порушення та недотримання водіями Концерну GPS трекера, який встановлено на транспортних засобах Концерну. При розгляді справ про накладення дисциплінарного стягнення за порушення трудової дисципліни адміністрація підприємства повинна була зазначити в чому конкретно полягає дисциплінарне порушення., чого у даному випадку зроблено не було. 13.08.2021 до суду надійшли заперечення Концерну «Міські теплові мережі» на відповідь на відзив, у яких зазначено, що думка позивача про те, що його звільнено через «порушення правил проведення операцій з товарними цінностями при здаванні металобрухту» є хибною. Позивача було звільнено з підприємства за п. 2 ч. 1ст. 41 КЗпП України (розірвання трудового договору у випадку винних дій працівника, який безпосередньо обслуговує грошові, товарні або культурні цінності, якщо ці дії дають підстави для втрати довір`я до нього з боку власника або уповноваженого ним органу) з наступних підстав: Позивач працював у Концерні «МТМ» водієм. Відповідно до Розпорядження по Концерну № 11 від 09.02.2021р., за ним був закріплений автомобіль Газель 2705 вантажопасажирський, державний номер [NUMBER] . Відповідно до п.2.1. Розпорядження № 11, [PERSON] повинен був забезпечувати експлуатацію і обслуговування закріпленого автомобіля згідно інструкціям і технічним умовам. Відповідно до п. 2.2. Розпорядження №11, позивач повинен був забезпечувати збереження та безаварійну експлуатацію закріпленого автомобіля. Однією з додаткових підстав розірвання трудового договору з ініціативи роботодавця, відповідно до пункту 2 статті 41 КЗпП України, є вчинення винних дій працівником, який безпосередньо обслуговує грошові, товарні або культурні цінності, якщо ці дії дають підстави для втрати довір`я до нього з боку роботодавця. Під терміном «обслуговування грошових та матеріальних цінностей» слід розуміти, що працівник, який обслуговує грошові і матеріальні цінності, є той працівник, що має доступ та працює із такими цінностями безпосередньо і це становить основний зміст його трудових обов`язків. За загальним правилом з такими працівниками укладають письмові договори про повну матеріальну відповідальність. Проте, звільнити за пунктом 2 статті 41 КЗпП можна й коли з працівником договір про повну матеріальну відповідальність не укладався, але роботодавець відповідно до закону мав право на його укладення. Позивач виконував операції, пов`язані з безпосереднім обслуговуванням матеріальних цінностей, що становлять основний зміст його трудових обов`язків, тобто він експлуатував, обслуговував та ніс матеріальну відповідальність за збереження матеріальних цінностей, а саме, автомобіля Газель 2705 вантажопасажирський, державний номер [NUMBER] . Пунктом 4.6. робочої інструкції водія автотранспортних засобів автотранспортної дільниці Концерну «МТМ» ділянки автотранспорту (району), передбачено, що «водій несе відповідальність за використання автомобіля в невиробничих цілях». У даному випадку «використання автомобіля в невиробничих цілях» - є зміна руху автомобіля та його перебування у робочий час на пункті приймання металобрухту. Дана обставина підтверджується майстром [PERSON] , який безпосередньо давав вказівку що треба заїхати у пункт прийому металобрухту за адресою: [ADDRESS] , щоб здати «декілька мішків» металобрухту. Позивач систематично порушував п.4.6. робочої інструкції, змінював на власний розсуд маршрут руху автомобіля у робочий час у своїх особистих корисних інтересах. Згідно GPS трекера встановленого на автомобілі Газель державний номер [NUMBER] , з`ясовано, що даний автомобіль відвідував пункт прийому металобрухту, що розташований за адресою : [ADDRESS] , неодноразово. Згідно пояснень позивача, членів бригади слюсарів, що безпосередньо перебували у автомобілі 31.03.2021р. та майстра [PERSON] , вони на пункті приймання металобрухту здавали «декілька мішків металобрухту». Вищенаведені обставини, свідчать про те, що Позивач систематично використовував автомобіль та паливно-мастильні матеріали у робочий час, у власних інтересах, приймаючи участь у перевезенні та продажу привласнених матеріальних цінностей Концерну (металобрухту), тобто, використовував автомобіль у невиробничих цілях. Такі дії могли призвести у подальшому до завдання матеріальної шкоди підприємству, що й стало підставою для втрати довіри адміністрації Концерну «МТМ» до позивача. Укладені договори Концерну на ремонт автотранспортних засобів та відсутність заявок від водія та механіка про необхідність ремонту автомобіля Газель, державний номер [NUMBER] , свідчать про те, що автомобіль був справний та ремонтувати його не було потреби. Пояснення позивача щодо здійснення «мілкого» ремонту на СТО, що знаходиться поруч з пунктом прийому металобрухту, не мають під собою жодних обґрунтувань, які б, підтверджувалися документально. У судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги в повному обсязі, просили позов задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві та відповіді на відзив. Представник відповідача у судовому засіданні просила суд відмовити у задоволенні позовних вимог з підстав, зазначених у відзиві на позовну заяву та запереченнях на відповідь на відзив. Дослідивши матеріали цивільної справи, заслухавши пояснення сторін та їх представників, допитавши свідків безпосередньо у судовому засідання, суд встановив такі обставини та відповідні їм правовідносини. [PERSON] перебував у трудових відносинах із Концерном «Міські теплові мережі», де з 06.03.2017 працював на посаді водія автотранспортних засобів підрозділу вантажного автотранспорту ділянки Вознесенівського району, управління з транспорту. Згідно наказу № 454 від 21.05.2021, позивача [PERSON] звільнено з роботи, у зв`язку з втратою довір`я (п. 2 ч. 1 ст. 41 КЗпП України). За змістом наказу № 454 від 21.05.2021, його прийнято на підставі наказу про звільнення [PERSON] за вчинення дисциплінарного проступку № 1160 від 21.05.2021. Відповідно до наказу № 1160 від 21.05.2021 «Про звільнення [PERSON] за вчинення дисциплінарного проступку», його винесено Концерном «Міські теплові мережі» у зв`язку із обставинами, встановленими у ході проведення службового розслідування. Так, як зазначено у наказі, на підставі акту про службове розслідування порушення трудової дисципліни працівниками Концерну «Міські теплові мережі» від 07.05.2021, який складений за фактом неодноразового відвідування пункту прийому металобрухту за адресою: [ADDRESS] , у період з 14.01.2021 по 31.03.2021, бригадою з ремонту філії Вознесенівського району, а саме: перевіркою управління з безпеки було проведено аналіз маршрутів руху автомобіля Газель [NUMBER] , належного Концерну «Міські теплові мережі», згідно подорожніх листів і програми NaviTrack. Виявлено, що водій [PERSON] у період з 14.01.2021 по 31.03.2021 неодноразово відхилявся від заданих маршрутів, за адресою: [ADDRESS] , де знаходиться пункт прийому металобрухту. Даний факт підтверджено GPS трекером, який встановлено на газелі [NUMBER] . Автомобіль у робочий час рухався за маршрутом: [ADDRESS] (закритий склад, де здійснюється різка металобрухту для виробничих цілей) - [ADDRESS]. 31.03.2021 о 08:52 співробітником з управління безпеки виявлено, що автомобіль Газель [NUMBER] знаходиться у пункті прийому металобрухту, заїхавши в бокс заднім ходом у вантажний, відкритий відсік і були чутні явні звуки вивантаження важкого брухту. Даний факт підтверджено матеріалами фото, відео фіксації, письмовими поясненнями [PERSON] , в яких він підтвердив, що 31.03.2021 вивіз на службовому автомобілі, разом із бригадою з ремонтів філії і продав, металобрухт. Службовим розслідуванням встановлено порушення трудових обов`язків водієм [PERSON] , який виконує роботи пов`язані з перевезенням (транспортуванням) металобрухту, що полягають у вчиненні працівником винних дій щодо порушення правил проведення операцій з товарними цінностями. Такі дії дають підстави для втрати до нього довіри. Статтею 43 Конституції України передбачено, що громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Право громадян на працю забезпечується державою, а трудовий договір може бути розірваний лише з підстав і в порядку, передбаченому трудовим законодавством (ст.ст. 2, 36, 40, 41 КЗпП України). Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений статтею 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи. Аналіз вказаних норм трудового законодавства дає підстави для висновку, що у справах, в яких оспорюється незаконне звільнення, саме роботодавець повинен довести, що звільнення відбулося у відповідності до вимог законодавства про працю. Згідно п. 4 ч. 1 ст. 36 КЗпП України, підставою припинення трудового договору, серед інших, є його розірвання з ініціативи власника або уповноваженого ним органу (статті 40, 41). Як роз`яснено у п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів», при розгляді справ про поновлення на роботі судам необхідно з`ясовувати, з яких підстав проведено звільнення працівника згідно з наказом (розпорядженням), і перевіряти їх відповідність законові. Суд не в праві визнати звільнення правильним, виходячи з обставин, з якими власник або уповноважений ним орган не пов`язували звільнення. Якщо обставинам, які стали підставою звільнення, в наказі (розпорядженні) дана неправильна юридична кваліфікація, суд може змінити формулювання причин звільнення і привести його у відповідність з чинним законодавством про працю. Пунктом 2 ч. 1 ст. 41 КЗпП України передбачено, що трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний у разі винних дій працівника, який безпосередньо обслуговує грошові, товарні або культурні цінності, якщо ці дії дають підстави для втрати довір`я до нього з боку власника або уповноваженого ним органу. Розірвання трудового договору за пунктом 2 частини першої статті 41 КЗпП України можливе за таких умов: 1) безпосереднє обслуговування працівником грошових, товарних або культурних цінностей (прийом, зберігання, транспортування, розподіл тощо); 2) винна дія працівника; 3) втрата довір`я до працівника з боку власника або уповноваженого ним органу. Звільнення з підстави втрати довір`я може вважатися обґрунтованим, якщо працівник, який безпосередньо обслуговує грошові або товарні цінності (зайнятий їх прийманням, зберіганням, транспортуванням, розподілом і т.п.), вчинив умисно або необережно такі дії, які дають власнику або уповноваженому ним органу підстави для втрати до нього довір`я (зокрема, порушення правил проведення операцій з матеріальними цінностями). Аналогічний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду України від 24.09.2014 у справі № 6-104цс14, від 23.12.2015 у справі № 6-1093цс15, від 20.04.2016 у справі № 6-100цс16, неодноразово підтриманого Верховним Судом у постановах від 16.12.2020 у справі № 640/10031/16-ц (провадження № 61-2606св19), від 02.06.2021 у справі № 585/2261/19 (провадження № 61-3959св21), 03.11.2021 у справі № 183/7157/18 (провадження № 61-11397св20) та інших. У пункті 28 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» судам роз`яснено, що звільнення з підстав втрати довір`я може бути визнано обґрунтованим, якщо працівник, який безпосередньо обслуговує грошові кошти або товарні цінності (зайнятий їх прийманням, зберіганням, транспортуванням, розподілом і т. п.) вчинив умисно або необережно такі дії, які дають власнику або уповноваженому ним органу підстави для втрати до нього довір`я (зокрема, порушення правил проведення операцій з матеріальними цінностями). Виходячи з розуміння безпосереднього обслуговування грошових і товарних цінностей можна дійти висновку, що основне коло працівників, які безпосередньо обслуговують грошові та товарні цінності, - це особи, які одержують їх під звіт. Вирішуючи під час розгляду справи про поновлення на роботі працівника, звільненого за пунктом 2 частини першої статті 41 КЗпП України, питання щодо віднесення позивача до кола працівників, які безпосередньо обслуговують грошові та товарні цінності, суд у кожному конкретному випадку повинен з`ясувати: чи становить виконання операцій, пов`язаних з таким обслуговуванням цінностей, основний зміст трудових обов`язків позивача; чи носить виконання ним указаних дій відповідальний, підзвітний характер з наявністю обліку, контролю за рухом і зберіганням цінностей. Як встановлено судом, між Концерном «Міські теплові мережі» та [PERSON] договір про матеріальну відповідальність не укладався. Згідно його робочої інструкції до його обов`язків не входить виконання робіт, пов`язаних з перевезенням (транспортуванням) металобрухту та проведення операцій з товарними цінностями. У своєму відзиві на позов та запереченнях на відповідь відзив, представник Концерну «Міські теплові мережі» наполягала на порушенні [PERSON] п. 4.6 робочої інструкції водія автотранспортних засобів автотранспортної дільниці Концерну «Міські теплові мережі» ділянки автотранспорту (району). Відповідно до п. 4.6. вказаної робочої інструкції, з якою був ознайомлений під підпис [PERSON] , водій несе відповідальність за використання автомобіля в невиробничих цілях. Разом із тим, згідно наказу про звільнення позивача, йому не інкримінувалось порушення вимог п. 4.6. Робочої інструкції водія щодо використання автомобіля в невиробничих цілях, і вказане порушення не визнано таким, що призвело до втрати довір`я до позивача. Згідно із Наказом № 1160 від 21.05.2021, підставою для втрати довіри до позивача стало саме встановлення службовим розслідуванням порушень трудових обов`язків водієм [PERSON] , який виконує роботи пов`язані з перевезенням (транспортуванням) металобрухту, що полягають у вчиненні працівником винних дій щодо порушення правил проведення операцій з товарними цінностями. Як встановлено у ході службового розслідування, яке проводилось комісією, створеною наказом генерального директора Концерну «Міські теплові мережі» від 12.04.2021 № 755, водій [PERSON] у період з 14.01.2021 по 31.03.2021 неодноразово відхилявся від заданих маршрутів, за адресою: [ADDRESS] , де знаходиться пункт прийому металобрухту. Даний факт підтверджено GPS трекером, який встановлено на газелі [NUMBER] . Обставини відвідування об`єктів, що розташовані за адресою: [ADDRESS] , у робочий час позивач [PERSON] не заперечував, як при наданні пояснень при проведенні службового розслідування, так і у судовому засіданні. Разом із тим, зазначав, що його поїздки за вказаною адресою були пов`язанні з відвідуванням ним станції технічного обслуговування (СТО), для здійснення незначного ремонту транспортного засобу, який був за ним закріплений, а не пункту приймання металобрухту. При цьому, СТО знаходиться за однією адресою із пунктом прийому металобрухту, що у тому числі підтверджується і відеозаписом, який долучено до матеріалів справи, що здійснений 31.03.2021 працівником управління безпеки Концерну «Міські теплові мережі». Як зазначено у акті службового розслідування порушення трудової дисципліни працівниками Концерну «Міські теплові мережі» від 07.05.2021, за результатами його проведення комісією встановлено, що бригадою, яка очолювалася [PERSON] , у складі слюсарів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , та водієм [PERSON] , 31.03.2021 з території відповідача було вивезено металобрухт з метою продажу. На час проведення засідання комісії суму завданої матеріальної шкоди встановити не представилось можливим, оскільки тривала позапланова інвентаризація металобрухту. За результатами службового розслідування комісією було запропоновано звільнити позивача [PERSON] за порушення трудових обов`язків, що полягають у здійсненні працівником винних дій, які дають підстави для втрати довір`я до нього. Службовим розслідуванням встановлено порушення трудових обов`язків водієм [PERSON] , який безпосередньо виконує роботи пов`язані з перевезенням (транспортуванням) металобрухту, що утворюється під час виконання робіт з демонтажу при виконанні ремонтних робіт на об`єктах. Факт порушення трудових обов`язків, а саме здавання металобрухту, що утворюється після виконання ремонтних робіт, зафіксований за допомогою відеозапису 31.03.2021 та підтверджений письмовими та усними поясненнями [PERSON] , [PERSON] та ними не оспорюється. Разом із тим, як вже зазначено судом, згідно робочої інструкції [PERSON] , на останнього не покладено обов`язків з безпосереднього виконання робіт, пов`язаних з перевезенням (транспортуванням) металобрухту, що утворюється під час виконання робіт з демонтажу при виконанні ремонтних робіт на об`єктах. Що стосується нібито встановленого факту порушення трудових обов`язків, а саме здавання металобрухту, що утворюється після виконання ремонтних робіт, слід зазначити, що ці порушення не знайшли свого належного підтвердження у ході розгляду справи, і відповідачем не підтверджено факт завдання матеріальної шкоди Концерну «Міські теплові мережі» діями позивача. У судовому засіданні за клопотанням позивача були допитані свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , які не заперечували того факту, що вони 31.03.2021 здавали металобрухт за адресою: [ADDRESS] , куди на прохання їх привіз [PERSON] , який у той час їхав на СТО, що знаходиться за однією адресою із пунктом здачі металобрухту. Про те, що вони мають намір здати металобрухт вони [PERSON] не повідомляли. Металобрухт, який вони здавали 31.03.2021, не належав Концерну «МТМ», а він збирався ними протягом тривалого проміжку часу у підвалах будинків, в яких їх бригада проводила ремонтні роботи. Металобрухт, який утворювався в результаті виконання ремонтних робіт тепломереж бригада завжди повертала на підприємство, оскільки матеріали необхідні для виконання ремонтних робіт бригада отримувала від Концерну взамін на демонтовані бригадою матеріали. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] , який працює у Концерні «Міські теплові мережі» на посаді начальника дільниці транспортування теплової енергії у філії Вознесенівського району, пояснив, що він згідно своїх посадових обов`язків розподіляє транспортні засоби Концерну по бригадам. [PERSON] декілька разів його попереджав про те, що буде по дорозі виконувати дрібний ремонт транспортного засобу, який він використовував у своїй роботі. Від водіїв Концерну йому відомо, що коли транспортний засіб перебуває у неробочому стані, то вони не отримують доплату за класність. Будь-яких претензій до роботи [PERSON] ні він, ні будь-хто із слюсарів, майстрів, не мали. Про випадки розкрадання [PERSON] майна Концерну йому нічого не відомо. Допитані за клопотанням відповідача свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] повідомили, що під час проведення службового розслідування не було встановлено нестачі товарно-матеріальних цінностей та металобрухту Концерну, але у ході службового розслідування було встановлено факт нераціонального використання у робочий час транспортного засобу, який використовував у своїй роботі [PERSON] . Представник відповідача в судовому засіданні повідомила, що в результаті проведеної інвентаризації не встановлено нестачі металобрухту, або інших матеріальних цінностей Концерну. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із ч. 1 ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. У ході судового розгляду цивільної справи, відповідачем Концерном «Міські теплові мережі» не надано достатніх доказів на підтвердження законності та обґрунтованості звільнення позивача [PERSON] з роботи на підставі п. 2 ч. 1 ст. 41 КЗпП України, оскільки не доведено, що позивачем вчинено умисно або необережно такі дії, які дали Концерну «Міські теплові мережі» обґрунтовані підстави для втрати довір`я до позивача. Відтак, на підставі досліджених у ході судового розгляду цивільної справи доказів, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] про визнання незаконним та скасування наказу № 454 від 21.05.2021, яким позивача звільнено з роботи, та про поновлення його на роботі є законними та обґрунтованими. Вирішуючи позовні вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, суд виходить з наступного. Частиною 7 ст. 235 КЗпП України передбачено, що рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню. Згідно ч. 2 ст. 235 КЗпП України, при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Розрахунок суми заробітної плати за час вимушеного прогулу здійснюється у відповідності з приписами Кабінету Міністрів України «Про затвердження порядку обчислення середньої заробітної плати» від 08.02.1995 року № 100 (далі - Порядок № 100). Згідно з п. 2 Порядку № 100, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Відповідно до п. 5 Порядку № 100, основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньо годинна) заробітна плата працівника, яка згідно з п. 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів за цей період. Відповідно до ст. 43 Конституції України, право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. За ст. 47 КЗпП України, роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу. Загальна тривалість вимушеного прогулу позивача за період з 22.05.2021 по 24.01.2022 включно склала 169 робочих днів. Згідно довідки № ТС000000177 від 27.05.2021 про заробітну плату (грошове забезпечення, винагороду за цивільно-правовим договором) для розрахунку виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, середньоденна заробітна плата (дохід) позивача складає 554 грн. 03 коп. Вказаний розмір середньоденної заробітної плати обрахований судом з урахуванням положень Постанови КМУ № 100, виходячи із розміру заробітної плати за останні два місяці роботи перед звільненням - 24 377 грн. 26 коп., яка поділена на 44 робочі дня. Відтак, сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу складає 93 630 грн. 84 коп. (169 робочих днів х 554 грн. 03 коп.). Крім того, позивачем [PERSON] заявлено вимоги про стягнення судових витрат, зокрема витрат на професійну правничу допомогу та судового збору. У відповідності до ч. 3 ст. 133 ЦПК України, витрати на професійну правничу допомогу відносяться до судових витрат як витрати, пов`язані з розглядом справи. Порядок визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу, розподілу витрат між сторонами визначається ст. 137 ЦПК України. Згідно ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Участь адвоката, який представляє інтереси позивача у справі і факт надання правової допомоги підтверджено, договором про надання правничої допомоги від 27.05.2021 №б/н, актом прийому-передачі виконаних послуг від 10.06.2021 за договором про надання правничої допомоги від 27.05.2021 на суму 5902 грн. 00 коп. та розрахунком суми гонорару адвоката за надану правову (правничу) допомогу. Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідач заперечень щодо розміру судових витрат, понесених позивачем, суду не подав, з клопотанням про зменшення розміру зазначених витрат до суду не звертався. Враховуючи вищевикладене, з Концерну «Міські теплові мережі» на користь [PERSON] підлягає стягненню сума витрат на правничу допомогу у розмірі 5 902 грн. 00 коп. Даний розмір витрат на професійну правничу допомогу належним чином підтверджений та обґрунтований позивачем. Крім того, у зв`язку із задоволенням позову, на підставі ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 908 грн. 00 коп.

Outcome: approved