Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-01 00:00:00

Позивач [PERSON] в особі свого представника адвоката Шурубора В.І. звернулася до Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк», треті особи, які не заявляють самостійних вимог: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Хара Наталія Станіславівна, приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Клітченко Оксана Анатоліївна про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню та стягнення коштів. Разом з позовною заявою до суду надійшла заява про забезпечення позову, шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого напису, вчиненного приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Наталією Станіславівною від 16.01.2021 року за № 504 про стягнення з [PERSON] на користь Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» заборгованості в сумі 42040 грн. 61 коп., а також шляхом скасування арешту на грошові кошти [PERSON] у виконавчому провадженні № 61118914, до закінчення розгляду справи, яка ухвалою суду від 30 серпня 2021 року задоволена. В обґрунтування своєї заяви позивач посилається на те, що приватним нотаріусом Харою Наталією Станіславівною був вчинений виконавчий напис за № 504 від 16.01.2020 року про стягнення з [PERSON] на користь Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» заборгованості за кредитним договором в сумі 42040 грн. 61 коп. Постановами приватного виконавця Клітченко Оксани Анатоліївни від 31.01.2020 року було відкрито виконавче провадження № 61118914 та накладено арешт на грошові кошти, які знаходяться на банківських рахунках позивача; постановою від 06.02.2020 року було звернуто стягнення на доходи позивача з відрахуванням коштів на погашення заборгованості за виконавчим написом. Позивач вважає, що виконавчий напис не підлягає виконанню, оскільки він був вчинений з грубим порушенням порядку вчинення виконавчого напису нотаріусом. З наведених вище підстав, позивач звертається до суду для захисту своїх прав та законних інтересів та просить суд: - Визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 504, вчинений 16.01.2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Наталією Станіславівною щодо стягнення з [PERSON] на користь Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» заборгованості в сумі 42040 грн. 61 коп.; - Стягнути з Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» на користь [PERSON] 7529 грн. 02 коп. безпідставно стягнутих за виконавчим написом коштів; - Стягнути з Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» на користь [PERSON] відшкодування витрат на професійну правничу допомогу адвоката в розмірі 10000 грн. (десять тисяч гривень) та сплачений позивачем судовий збір у розмірі 2270 грн. (дві тисячі двісті сімдесят гривень), разом 12270 грн. (дванадцять тисяч двісті сімдесят гривень). Ухвалою суду від 30 серпня 2021 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено до підготовчого судового засідання (а.с. 39-40). Окрім цього, ухвалено витребувати у Приватного нотаріуса Хари Наталії Станіславівни ( [ADDRESS] ) виконавчий напис\~та засвідчені\~копії всіх\~матеріалів нотаріальної\~справи щодо\~вчинення виконавчого\~напису від\~16.01.2020\~року за\~№ 504 про стягнення з [PERSON] на користь АТ «Перший український міжнародний банк» заборгованості в сумі 42040 грн. 61 коп. (сорок дві тисячі сорок гривень шістдесят одна копійка). 06 жовтня 2021 року до суду від представника позивача адвоката Шурубора В.І. надійшло клопотання про витребування у приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Клітченко Оксани Анатоліївни копію виконавчого напису про стягнення з [PERSON] на користь АТ «Перший український міжнародний банк» заборгованості в сумі 42040 грн. 61 коп. (сорок дві тисячі сорок гривень шістдесят одна копійка), яке ухвалою суду від 06 жовтня 2021 року задоволено. 02 листопада 2021 року на виконання ухвали суду від 06.10.2021 року від приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Клітченко О.А. до суду надійшла копія заяви № 1001203529601 на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та копію виконавчого напису № 504 від 16.01.2020 року (а.с. 59-63). Ухвалою суду від 08 листопада 2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду на 13 грудня 2021 року (а.с. 65-66). У зв`язку з неявкою у судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про розгляд справи, розгляд судового засідання було відкладено на 02 лютого 2022 року (а.с. 70). У судове засідання сторони не з`явилися, про розгляд справи судом повідомленні вчасно. Представник позивача адвокат Шурубор В.І. звернувся до суду із заявою, в якій просить розгляд справи проводити без участі позивача та її представника, позовні вимоги підтримує, не заперечує проти винесення заочного рішення. Представник відповідача АТ «Перший український міжнародний банк» відзиву, заяв та клопотань до суду не надіслав. Треті особи Приватний нотаріус Хара Н.С. та Приватний виконавець Клітченко О.А. заяв та клопотань до суду не надіслали. На підставі ч. 2\~ст. 247 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою технічного засобу не здійснюється. У зв`язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання, в порядку статті 280 ЦПК України, зі згоди позивача суд вважає можливим провести розгляд справи у відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 223 ЦПК України. Враховуючи вимоги частини 2 статті 247 ЦПК України «у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється». Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно та в повному обсязі проаналізувавши всі обставини справи, належність та допустимість доказів, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно положень до ст.ст.\~15,\~16 ЦК України\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, яке вона може здійснити шляхом звернення до суду у визначеному\~ЦПК України\~порядку (ст. 4 ЦПК України) і що також гарантовано\~ст.124 Конституції України. Відповідно до\~ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. У п. 33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі "Христов проти України" суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст. 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. У справі Bellet v. France Суд зазначив, що "стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права". Відповідно до вимог\~ст. 263 ЦПК України\~судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.\~\~Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно з вимогами\~ст. 264 ЦПК України\~під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;\~\~чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження;\~\~які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин;\~\~яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин;\~\~чи слід позов задовольнити або в позові відмовити;\~\~як розподілити між сторонами судові витрати;\~\~чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення;\~\~чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. Правилами\~ст. 12 ЦПК України\~визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до\~ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до частини першої статті 81 зазначеного вище Кодексу кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ч. 5\~ст. 81 ЦПК України).\~ Судом встановлено, що приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Наталією Станіславівною був вчинений виконавчий напис за № 504 від 16.01.2020 року про стягнення з [PERSON] на користь Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» заборгованості за кредитним договором в сумі 42040 грн. 61 коп. (а.с. 61-62). Постановами приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Клітченко Оксани Анатоліївни від 31.01.2020 року було відкрито виконавче провадження № 61118914 та накладено арешт на грошові кошти, які знаходяться на банківських рахунках позивача; постановою від 06.02.2020 року було звернуто стягнення на доходи позивача з відрахуванням коштів на погашення заборгованості за виконавчим написом (а.с. 9-13). Суд приймає до уваги усі подані позивачем докази, на підставі яких встановлені обставини справи, та вважає їх належними, допустимими, достовірними, а їх сукупність достатньою для встановлення обставин, що мають значення для справи. Зважаючи на те, що правовідносини, що виникли між сторонами по справі регулюються положеннями\~Цивільного кодексу України,\~Закону України «Про нотаріат», Порядку вчинення виконавчих дій нотаріусами України, затвердженого\~наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22 лютого 2012 року, суд дійшов висновку про необхідність їх застосування.\~\~ Відповідно до\~ст.18 ЦК\~нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом учинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, установлених законом. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється\~законом «Про нотаріат»\~та іншими актами законодавства (ч. 1\~ст. 39 цього закону). Згідно зі ст.\~87\~Закону України\~«Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться в безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Стаття 88\~Закону України\~«Про нотаріат» визначає умови вчинення виконавчих написів. Зокрема, нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Умови вчинення виконавчих написів визначені Порядком вчинення виконавчих дій нотаріусами України, затвердженим\~наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22 лютого 2012 року\~(далі - Порядок). Згідно з підпунктом 1.1 пункту 1 глави 16 розділу ІІ Порядку для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Підпунктом 3.1 пункту 3 глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, зокрема, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Підпунктом 1.2 пункту 1 глави 16 розділу ІІ Порядку визначено, що перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до п.2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджених\~постановою КабінетуМіністрів України№1172 від 29 червня 1999 року, для одержання виконавчого напису за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, додаються оригінал кредитного договору та засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашений розмір заборгованості. Тобто, нотаріус при вчиненні виконавчого напису не перевіряє можливість спору між сторонами щодо кредитної заборгованості, не встановлює права та обов`язки учасників правовідносин, а лише перевіряє наявність документів з урахуванням положень Переліку, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку, тобто перевіряє щоб документи, з яких обчислена заборгованість, не були спірні. Із правових позицій Верховного Суду,викладених у постанові від 14 серпня 2019 року по справі №569/8884/17, вбачається, що\~безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника\~це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (ст.88 закону «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками\~наданими стягувачем документами згідно з переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться в безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Відповідно до п.2.3 вищезазначеного Порядку вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу. Таким чином, учинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з відповідним переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З урахуванням приписів стст.15, 16, 18\~ЦК, стст.50, 87, 88\~Закону України «Про нотаріат»\~захист цивільних прав шляхом учинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне в стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить протилежного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, у судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи в їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Таку вимогу позивач не отримував. Лише після намаганні зняти власні кошти з картки, позивачу стало відомо про існування виконавчого напису, про звернення стягнення кредитної заборгованості в сумі 42040 грн. 61 коп. (сорок дві тисячі сорок гривень шістдесят одна копійка). З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку про відсутність визначених у\~ст. 88 Закону України «Про нотаріат»\~підстав для вчинення приватним нотаріусом виконавчого напису. На підставі вищевикладеного вбачається, що при вчиненні виконавчого напису було порушено вимоги щодо строків надіслання боржникові вимоги про сплату боргу та відсутність належних та допустимих доказів розміру заборгованості, що у своїй сукупності є підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. З матеріалів справи (а.с. 14), зокрема, з Відповіді Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області від 18.06.2021 року в рамках виконавчого провадження № 61118914 з [PERSON] були стягнуті грошові кошти на загальну суму 7529 грн. 02 коп. (сім тисяч п`ятсот двадцять дев`ять гривень дві копійки). Враховуючи те, що грошові кошти в сумі 7529 грн. 02 коп. (сім тисяч п`ятсот двадцять дев`ять гривень дві копійки) в рахунок погашення заборгованості були стягнуті з [PERSON] безпідставно, тому суд приходить до висновку про стягнення вищевказаних коштів на користь позивача з відповідача. Таким чином, позовні вимоги підлягають повному задоволенню. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 158 ЦПК України суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи. Враховуючи вимоги ч. 1 ст. 158 ЦПК України, суд приходить до висновку про скасування забезпечення позову в частині зупинення стягнення на підставі виконавчого напису № 504, вчиненого 16 січня 2020 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Наталією Станіславівною, який знаходиться на виконанні приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Клітченко Оксани Анатоліївни ВП № 61118914. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд виходить з наступного. За змістом ч. 1 п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Так, як позов задоволено, то з відповідача на користь позивача на підставі\~ст. 141 ЦПК України\~слід стягнути судові витрати в сумі 2270 грн. (дві тисячі двісті сімдесят гривень), які складаються із сплаченого позивачем судового збору, зокрема 908 грн. (дев`ятсот вісім гривень) за вимогу про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню; 908 грн. ( дев`ятсот вісім гривень) за вимоги про повернення безпідставно стягнутих коштів; 454 грн. (чотириста п`ятдесят чотири гривні) за подання заяви про забезпечення позову (а.с. 30, 33). Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При визначенні суми відшкодування судових витрат суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування позивачем надано Договір про надання правової допомоги №б/н від 27.07.2021 року з додатком №1 від 27.07.2021 року до нього, акт №1 прийому передачі юридичних послуг, попередній (орієнтовний) розрахунок сум судових витрат від 27.07.2021 року, детальний опис робіт (наданих послуг) від 27.07.2021 року з описом наданої професійної правничої допомоги із зазначенням часу витраченого адвокатом на виконання відповідних робіт, що підтверджується матеріалами справи (а.с. 19-28). Суд дослідивши зазначені докази, враховуючи співмірність зі складністю даної справи, наданим адвокатом обсягом послуг у суді, виходячи з відповідають реальності таких витрат та розумності їхнього розміру, приходить до висновку, що витрати на професійну правничу допомогу підлягають частковому задоволенню, а саме в розмірі 10\~000 грн. (десять тисяч гривень). На підставі викладеного, та

Outcome: approved