Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-26 00:00:00

Голова Нововодолазької селищної ради Харківської області звернувся до Нововодолазького районного суду Харківської області в порядку окремого провадження з заявою, в якій просить визнати спадщину у вигляді житлового будинку з надвірними будівлями, загальною площею 37,4 кв. м., житловою площею - 14,1 кв. м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що належав померлій [PERSON] , відумерлою та передати житловий будинок з надвірними будівлями загальною площею 37,4 кв. м., житловою площею - 14,1 кв. м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] Нововодолазькій селищній об`єднаній територіальній громаді в особі Нововодолазької селищної ради. В обґрунтування заявлених вимог голова Нововодолазької селищної ради Харківської області О. Єсін зазначив, що [INFO] померла [PERSON] , якій на момент смерті на праві власності належав житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Спадщина після смерті [PERSON] у встановленому законом порядку ніким із спадкоємців не прийнята. Як вказав заявник, з метою виявлення потенційних спадкоємців [PERSON] Нововодолазькою селищною радою було розміщено оголошення в районній газеті «Водолазький кур`єр» (випуск № 44 від 03 листопада 2018 року) з пропозицією в місячний термін з дня опублікування оголошення звернутися до Нововодолазької селищної ради спадкоємцям померлої [PERSON] та надати документи, що свідчать про належність вищевказаного об`єкта нерухомості тому чи іншому власнику. Проте після публікації оголошення, станом на 10 січня 2019 року ніхто зі спадкоємців до органу місцевого самоврядування не звертався. Отже, можна дійти висновку, що спадкоємці за законом і за заповітом відсутні. Таким чином, на переконання заявника, скільки майно померлої громадянки [PERSON] ніхто не прийняв, а час, що сплив з моменту смерті, перевищує один рік, то є всі правові підстави для визнання спадщини відумерлою, в порядку визначеному положеннями статті 1277 Цивільного кодексу України, та передачі у власність Нововодолазькій селищній об`єднаній територіальній громаді в особі Нововодолазької селищної ради. Ухвалою Нововодолазького районного суду Харківської області від 18 січня 2019 року заяву Нововодолазької селищної ради Харківської області, із залученням до участі у справі в якості заінтересованих осіб: Комунального підприємства «Нововодолазьке архітектурно - інвентираційне бюро», Південної об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області, про визнання спадщини відумерлою, залишено без руху та надано десятиденний строк для усунення недоліків. Ухвалою Нововодолазького районного суду Харківської області від 07 лютого 2019 року прийнято до розгляду заяву Нововодолазької селищної ради Харківської області, із залученням до участі у справі в якості заінтересованих осіб: Комунального підприємства «Нововодолазьке архітектурно - інвентираційне бюро», Південної об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області, про визнання спадщини відумерлою та відкрито провадження у справі. Ухвалою Нововодолазького районного суду Харківської області від 09 грудня 2019 року замінено первинну заінтересовану особу Південну об`єднану державну податкову інспекцію Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області на Головне управління державної податкової служби у Харківській області. Ухвалою Нововодолазького районного суду Харківської області від 11 березня 2020 року за клопотанням представника заявника витребувано від Нововодолазької державної нотаріальної контори Харківської області інформацію про наявні відкритті спадкові справи та заповіти, складені [PERSON] , яка померла [INFO] , а також за наявності належним чином завірену копію відкритої спадкової справи після смерті останньої. Ухвалою Нововодолазького районного суду Харківської області від 10 лютого 2020 року замінено заінтересовану особу Головне управління державної податкової служби у Харківській області на Головне управління Державної податкової служби у Харківській області, утворене на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України. Також Нововодолазьким районним судом Харківської області неодноразово постановлялись ухвали про відкладення розгляду справи, у тому числі у зв`язку із неявкою представника заявника. Уповноважений представник Нововодолазької селищної ради Харківської області у судове засідання не з`явився, хоча про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені завчасно у відповідності до приписів статті 128 Цивільного процесуального кодексу України. Скориставшись правом, передбаченим частиною 3 статті 211 Цивільного процесуального кодексу України, голова Нововодолазької селищної ради Харківської області О. Єсін через канцелярію суду надав заяву, що була зареєстрована за вхідним № 633/22-вх від 27 січня 2022 року, відповідно до якої просив розгляд справи провести без представника селищної ради та ухвалити рішення за наявними матеріалами справи та відповідно до вимог чинного законодавства України. Представник заінтересованої особи - Комунального підприємства «Нововодолазьке архітектурно-інвентираційне бюро» у судове засідання не з`явився, хоча про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені у відповідності до приписів Цивільного процесуального кодексу України. Скориставшись правом, передбаченим частиною 3 статті 211 Цивільного процесуального кодексу України, керівник Комунального підприємства «Нововодолазьке архітектурно-інвентираційне бюро» Т. Харчевнікова через канцелярію суду надала заяву, що була зареєстрована за вхідним № 4441/20-вх від 31 липня 2020 року, відповідно до якої просила розгляд справи провести без представника архітектурно-інвентираційного бюро, при ухваленні рішення покладаються на розсуд суду. Уповноважений представник заінтересованої особи - Головного управління Державної податкової служби у Харківській області, утвореного на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином відповідно до приписів Цивільного процесуального кодексу України. Раніше на адресу суду надійшли письмові пояснення представника заінтересованої особи, що були зареєстровані за вхідним № 2759/19-вх від 17 квітня 2019 року, відповідно до яких посилаючись на приписи Постанови Кабінету Міністрів України від 25 серпня 1998 року № 1340 «Про затвердження Порядку обліку, зберігання, оцінки конфіскованого та іншого майна, що переходить у власність держави, і розпорядження ним» вказала, що майно, розташоване за адресою: [ADDRESS] , не значиться на обліку як безхазяйне майно. Також на думку заінтересованої особи, заявником не подано до суду у повному обсязі усіх належних та допустимих доказів на підтвердження обставин, які підлягають з`ясуванню при вирішенні даної справи в розумінні статті 1277 Цивільного кодексу України. Разом із вказаними поясненнями уповноважений представник направив до суду заяву, відповідно до якої посилаючись на приписи частини 3 статті 211 Цивільного процесуального кодексу України просила розгляд справи провести за відсутності представника заінтересованої особи, з урахуванням наданих пояснень. З цього приводу суд вважає за необхідне значити, що відповідно до частини 1 статті 223 Цивільного процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь - якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Крім того, частиною 3 статті 211 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що особи, які беруть участь у справі, мають право заявити клопотання про розгляд справи за їх відсутності. Про наявність такого клопотання у заявника та заінтересованих осіб свідчать відповідні заяви, що подані ї представниками та долучені до матеріалів справи. Приймаючи до уваги той факт, що судом створені необхідні умови для реалізації учасниками справи, своїх процесуальних прав на участь у розгляді справи в суді, враховуючи відсутність підстав для визнання явки представників заявника та заінтересованих осіб обов`язковою для надання особистих пояснень, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін, на підставі наявних в матеріалах справи доказів, при цьому відповідно до частини 2 статті 247 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Вивчивши доводи заяви, всебічно, повно та об`єктивно з`ясувавши всі обставини справи в межах заявлених вимог, перевіривши їх доказами, які були безпосередньо досліджені у судовому засіданні, проаналізувавши зміст норм матеріального та процесуального права, які врегульовують правовідносини, що виникли, суд виходить з наступних підстав та мотивів. Завданням цивільного судочинства, як зазначено у частині 1 статті 2 Цивільного процесуального кодексу України, є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до положень частини 1 статті 4 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. При цьому, розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках (частина 1 статті 13 Цивільного процесуального кодексу України). Положеннями статті 5 Цивільного процесуального кодексу України регламентовано, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Статтею 55 Конституції України встановлено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Зміст цього права полягає в тому, що кожен має право звернутися до суду, якщо його права чи свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод. Зазначена норма зобов`язує суди приймати заяви до розгляду навіть у випадку відсутності в законі спеціального положення про судовий захист (пункт 2 рішення Конституційного Суду України від 25 грудня 1997 року по справі № 9-\-зп). Окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав (частина 1 статті 293 Цивільного процесуального кодексу України). У відповідності до пункту 8 частини 2 статті 293 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про визнання спадщини відумерлою. Так, у ході розгляду справи в межах заявлених вимог та зазначених і доведених обставин, судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини, що мають значення для вирішення справи за суттю. [INFO] у віці 70 років у селі Федорівка Нововодолазького району Харківської області померла [PERSON] , про що Знам`янською сільською радою Нововодолазького району Харківської області складений відповідний актовий запис за № 15 від 12 листопада 2008 року та видане свідоцтво про смерть серії [NUMBER] (а. с. 9, 30, 106). За життя на праві власності [PERSON] належав житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що убачається з копії договору купівлі-продажу будинку, посвідченого 21 вересня 1992 року заступником голови Знам`янської сільської ради народних депутатів Нововодолазького району Харківської області Г. М. Редьком та зареєстрованого в реєстрі за № 87 (а. с. 11, 31, 105). Зі змісту вказаного договору купівлі-продажу встановлено, що 21 вересня 1992 року між [PERSON] , який діє на підставі рішення Дев`ятої сесії Знам`янської сільської ради народних депутатів від 04 серпня 1992 року, та [PERSON] , укладено договір відповідно до якого Знам`янська сільська рада народних депутатів продала, а [PERSON] купила дерев`яний житловий будинок з надвірними будівлями, жилою площею 14,4 кв. м., що знаходиться в [ADDRESS] , на землі сільської ради, Право власності на цей будинок за покупцем зареєстровано у Нововодолазькому секторі бюро технічної інвентаризації 28 вересня 1992 року за реєстровим № 110 в реєстровій книзі № 2. 12 грудня 2018 року Комунальним підприємством «Нововодолазьке архітектурно-інвентаризаційне бюро» виготовлено технічний паспорт на садибний (індивідуальний) житловий будинок [ADDRESS] , з якого убачається, що житловий будинок, літера «А-1», побудований з дерева у 1961 році, та має веранду, літера «а»; ганок, літера «а1»; літню кухню, літера «Б»; веранду, літера «б»; погріб, літера «В»; вбиральню, літера «Г»; літній душ, літера «Д»; сарай, літера «Е»; колонку, літера «К»; огорожу, літера «N»; хвіртку, літера «N1» (а. с. 14 - 17, 35 - 38). Відповідно до довідки № 1140 про технічні показники об`єкта нерухомого майна, наявність (відсутність) нового будівництва, реконструкції, капітального ремонту, перепланування згідно інвентаризаційної справи № 543, виданої 18 грудня 2018 року Комунальним підприємством «Нововодолазьке архітектурно-інвентаризаційне бюро», у житловому будинку з надвірними будівлями, загальною площею 37,4 кв. м., житловою площею - 14, 1 кв. м., розташованому за адресою: [ADDRESS] , самочинного будівництва, перепланування, реконструкції не велось. Відомості щодо підстав виникнення права власності та особи власника - відсутні (а. с. 13, 34). Як убачається з Інформаційної довідки № 164021631, сформованої 18 квітня 2019 року о 10 годині 39 хвилин 01 секунду, за параметрами запиту: права власності, інші речові права, іпотека, обтяження, адреса [ADDRESS] , відомості з Державного реєстру речових прав та нерухоме майно, з Реєстру прав власності на нерухоме майно, з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та з Державного реєстру іпотек - відсутні (а. с. 63). 15 січня 2021 року староста Федорівського старостинського округу № 7 Нововодолазької селищної ради Нововодолазького району Харківської області Р. Власенко надав інформацію за вихідним № 20-39/8, відповідно до якої повідомив, що згідно погосподарської книги № 3 (на 2006 - 2010 роки), особовий рахунок № [NUMBER] , померла [PERSON] , [INFO] , на день смерті - [INFO] проживала та була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . На день смерті [PERSON] , зареєстровані за вищезазначеною адресою разом із померлою були: не родич - [PERSON] , [INFO] , не родич - [PERSON] , [INFO] , та не родич - [PERSON] , [INFO] (а. с. 186). Аналогічна інформація щодо реєстрації [PERSON] , [INFO] , та інших вказаних вище осіб за адресою: [ADDRESS] , міститься у довідці про зареєстрованих у житловому будинку осіб, виданої 15 січня 2021 року старостою Федорівського старостинського округу № 7 Нововодолазької селищної ради Нововодолазького району Харківської області Р. Власенком за вихідним № 20-39/9 та копії Облікової картки об`єкта погосподарського обліку на 2016 - 2020 роки № об`єкта погосподарського обліку 05-0276-1, адреса: [ADDRESS] , у якій також мається запис про зареєстроване права власності на житловий будинок за [PERSON] з позначкою, що «власник домоволодіння помер, спадщину не прийнято» (а. с. 187, 188 - 191). Із вищенаведеного слід зробити висновок, що [INFO] в наслідок смерті [PERSON] відкрилась спадщина, до складу якої входить житловий будинок з надвірними будівлями за адресою: [ADDRESS] . За життя [PERSON] не визначила своїх спадкоємців шляхом складання заповіту, що вбачається з Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 59974693, сформованої 08 квітня 2020 року о 11 годині 58 хвилин та наданої завідувачем Четвертої Харківської міської державної нотаріальної контори в порядку виконання обов`язків державного нотаріуса Нововодолазької державної нотаріальної контори Харківської області Т. Козелко листом від 08 квітня 2020 року № 245/01-16, направленим на адресу суду 22 липня 2020 року та зареєстрованим за вхідним № 2324/20-вх (а. с. 120, 122). Згідно Інформаційної довідки із Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 59974684, сформованої 08 квітня 2020 року о 11 годині 57 хвилин та наданої завідувачем Четвертої Харківської міської державної нотаріальної контори в порядку виконання обов`язків державного нотаріуса Нововодолазької державної нотаріальної контори Харківської області Т. Козелко листом від 08 квітня 2020 року № 245/01-16, після смерті [PERSON] , спадкова справа не заводилась (а. с. 120, 121). Отже, із наявних у матеріалах справи доказів, судом встановлено відсутність спадкоємців щодо майна померлої [PERSON] , які б в установленому Цивільним законодавством України порядку, заявили про свої спадкові права та бажання отримати спадщину. У газеті «Водолазький кур`єр», випуск від 03 листопада 2018 року, Нововодолазька селищна рада з посиланням на частину 1 статті 1277 Цивільного кодексу України повідомила про намір звернутися до Нововодолазького районного суду Харківської області з заявою про визнання спадщини у вигляді житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , та належав на праві приватної власності [PERSON] , відумерлою. А також запропоновано в місячний термін з дня опублікування оголошення звернутися до Нововодолазької селищної ради спадкоємцям померлої [PERSON] та надати документи, що свідчать про належність вищевказаного об`єкта нерухомості тому чи іншому власнику (а. с. 18, 39) Як убачається з копії Свідоцтва про державну реєстрації юридично особи (бланк серії А01 № 004644), 21 травня 1997 року державним реєстратором Нововодолазької районної державної адміністрації Харківської області А. С. Федоренко зроблено запис за № 1 467 120 0000 000239 про включення відомостей про юридичну особу Нововодолазьку селищну раду (ідентифікаційний код юридичної особи 04397997) до Єдиного державного реєстру (а. с. 3, 26). Відповідно до інформації, яка міститься у копії довідки з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України АБ № 428407, Нововодолазька селищна рада, ідентифікаційний код юридичної особи 04397997, згідно із організаційно-правової формою за КОПФГ є органом місцевого самоврядування (а. с. 7, 28). Аналогічна за змістом інформація також містить у Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, сформованим станом на 26 листопада 2018 року за № 1004695904, а також у Виписці з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань (а. с. 4 - 6, 27). Рішенням ХХІІІ сесії VІІІ скликання Нововодолазької селищної ради Харківської області від 07 грудня 2018 року за № 1950 було вирішено звернутись до Нововодолазького районного суду Харківської області з заявою в інтересах Нововодолазької селищної об`єднаної територіальної громади про визнання спадщини у вигляді житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , відумерлою (а. с. 8, 29) Під час вирішення спірних правовідносин суд враховує, що їх правове регулювання здійснюється нормами Цивільного кодексу України № 435-ІV від 16 січня 2003 року. Як визначено у статті 1216 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Положеннями статті 1218 Цивільного кодексу України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до частин 1 та 2 статті 1220 Цивільного кодексу України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою (частина 3 статті 46 цього Кодексу). При цьому, спадкування здійснюється за заповітом або за законом (стаття 1217 Цивільного кодексу України). У частині 1 статті 1222 Цивільного кодексу України регламентовано, що спадкоємцями можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини. Відтак, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті, а у разі його відсутності право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 Цивільного кодексу України (частини 1 та 2 статті 1223 Цивільного кодексу України). Згідно з частинами 1, 2 та 5 статті 1268 Цивільного кодексу України спадкоємиць за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи застереженням. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. За правилом, визначеним у частині 1 статті 1270 Цивільного кодексу України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Спадкоємиць, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має особисто подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини (частини 1 і 2 статті 1269 Цивільного кодексу України). Разом із тим у статті 1272 Цивільного процесуального кодифікованого закону України передбачені наслідки пропуску строку для прийняття спадщини, а саме: якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 Цивільного кодексу України, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Одночасно із цим, приписами частина 3 статті 1268 Цивільного кодексу України визначено, що спадкоємиць, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, а саме шість місяців з часу відкриття спадщини, не заявив про відмову від неї. Крім того, частиною 4 наведеної вище статті обумовлено, що малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами 2 - 4 статті 1273 цього Кодексу, тобто відмови від спадщини їх представників та згоди на відмову від спадщини органів опіки і піклування. Також слід зазначити, що приписи статті 1241 Цивільного кодексу України зобов`язують суд встановлювати у разі спадкування за заповітом наявність осіб, які мають право на обов`язкову частку у спадщині. Такими особами є: малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдовець) та непрацездатні батьки. Відповідно до частини 1 статті 1297 Цивільного кодексу України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно. Аналізуючи вказані норми права та дослідивши докази, наявні в матеріалах цивільної справи, судом установлено, що померлій [PERSON] на праві власності належав житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; за життя остання не визначила своїх спадкоємців шляхом складання заповіту та осіб, які б на час відкриття спадщини відповідали вимогам, визначеним частиною 1 статті 1222 Цивільного кодексу України, не установлено. Матеріалами справи також підтверджено, що можливі спадкоємці у шестимісячний строк заяву до нотаріальної контори про прийняття спадщини не подавали, докази щодо прийняття спадщини спадкоємцями будь-якої черги відсутні. Так, відповідно до інформації старости Федорівського старостинського округу № 7 Нововодолазької селищної ради Нововодолазького району Харківської області від 15 січня 2021 року № 20-39/8, на день смерті [PERSON] , у житловому будинку за адресою: [ADDRESS] , разом із померлою були зареєстровані: не родич - [PERSON] , не родич - [PERSON] та не родич - [PERSON] . Таким чином, судом установлено, що за вказаною адресою відсутні особи, які б знаходились у родинних відносинах з померлою [INFO] [PERSON] , отже для прийняття спадщини потребувалось звернення до нотаріуса з відповідною заявою про прийняття спадщини. Таких заяв, як свідчать матеріали справи, у відповідності до приписів Цивільного кодексу України, подано не було. Приписами частин 1 та 2 статті 1277 Цивільного кодексу України обумовлено, що у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини, а якщо до складу спадщини входить нерухоме майно - за його місцезнаходженням, зобов`язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою. У разі якщо на об`єкті нерухомого майна на момент відкриття спадщини знаходиться рухоме майно, що входить до складу спадщини, таке рухоме майно переходить у власність територіальної громади, якій передано нерухоме майно. Заява про визнання спадщини відумерлою подається після спливу одного року з часу відкриття спадщини. Таким чином, підставами для визнання спадщини відумерлою є сукупність наступних обставин: відсутність спадкоємців за заповітом і за законом; усунення їх від права на спадкування; неприйняття ними спадщини; відмова від її прийняття органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини, а нерухоме майно - за його місцезнаходженням. За змістом вищенаведеної норми права, до предмета доказування у справі за заявою про визнання спадщини відумерлою встановленню підлягають обставини, які стосуються наявності спадкового майна, часу відкриття спадщини, відсутності спадкоємців, а також обставини щодо прийняття або відмови від спадщини. Факт користування майном, яке входить до складу спадщини, іншими особами без встановлення факту, що вони є спадкоємцями, не може бути підставою для відмови у визнанні спадщини відумерлої. Слід підкреслити, що під неприйняттям спадщини розуміється як подання заяви про відмову від прийняття спадщини, так і неприйняття спадщини у спосіб, установлений цивільним законодавством. Як вже зазначалося, відповідно до статті 1269 Цивільного кодексу України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Втім, вчинення дії щодо подання заяви не стосується осіб, стосовно яких діє презумпція прийняття спадщини. Йдеться про малолітніх, неповнолітніх, недієздатних осіб, а також осіб, цивільна дієздатність яких обмежена. Ці спадкоємці вважаються такими, що прийняли спадщину, якщо протягом строку, встановленого для її прийняття, не відмовилися від неї. При цьому фізична особа, цивільна дієздатність якої обмежена, може відмовитися від прийняття спадщини лише за згодою піклувальника і органу опіки та піклування. Неповнолітня особа віком від чотирнадцяти до вісімнадцяти років може відмовитися від прийняття спадщини за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальника і органу опіки та піклування (частини 2 та 3 статті 1273 Цивільного кодексу України). Відомостей про наявність у померлої малолітніх, неповнолітніх, недієздатних, а також з обмеженою дієздатністю спадкоємців не має. Як визначено у статті 334 Цивільного процесуального кодексу України, заява про визнання спадщини відумерлою у випадках, встановлених Цивільним кодексом України, подається до суду за місцем відкриття спадщини або за місцезнаходженням нерухомого майна, що входить до складу спадщини. Місце відкриття спадщини може підтверджуватися свідоцтвом органу реєстрації актів цивільного стану про смерть спадкодавця, якщо останнє постійне місце проживання і місце його смерті збігаються, довідкою житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу про його постійне місце проживання, записом у будинковій книзі про постійне проживання спадкодавця, а якщо місце проживання померлого невідоме документом (витягом з Реєстру прав власності тощо) про місцезнаходження нерухомого спадкового майна або його частини. Оскільки для спадкоємців, що мають право на спадкування за законом та заповітом надається шестимісячний строк для прийняття спадщини, законодавець встановив додатковий запас часу для випадків, коли спадкоємець не встигає прийняти спадщину, про право на її отримання він може не втратити. У зв`язку з цим Цивільним кодексом України встановлено, що заява про визнання спадщини відумерлою подається після спливу одного року з часу відкриття такої спадщини. Відповідно до статті 338 Цивільного процесуального кодексу України суд, встановивши, що спадкоємці за заповітом і за законом відсутні або спадкоємці усунені від права на спадкування, або спадкоємці не прийняли спадщину чи відмовилися від її прийняття, ухвалює рішення про визнання спадщини відумерлою та про передачу її територіальній громаді відповідно до закону. Системний аналіз зазначених вище норм матеріального і процесуального права дає підстави для висновку, що відумерлою є спадщина, визнана як така на підставі встановлення судом існування (чи не існування) кількох юридичних фактів: факт смерті спадкодавця, відсутність спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від спадщини, не прийняття спадкоємцями спадщини чи відмова від її прийняття, дотримання органом місцевого самоврядування відповідної процедури. Положеннями статті 140 Конституції України та статті 2 Закону України від 21 травня 1997 року № 280/97-ВР «Про місцеве самоврядування» передбачено, що місцеве самоврядування є правом територіальної громади жителів села, селища, міста самостійно вирішувати питання місцевого значення в межах конституції і законів України. Місцеве самоврядування здійснюється територіальною громадою в порядку, встановленому законом, як безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи. У частині 1 статті 10 Закону України від 21 травня 1997 року № 280/97-ВР «Про місцеве самоврядування» визначено, що сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами. Територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, землю, природні ресурси, підприємства, установи та організації, в тому числі банки, страхові товариства, а також пенсійні фонди, частку в майні підприємств, житловий фонд, нежитлові приміщення, заклади культури, освіти, спорту, охорони здоров`я, науки, соціального обслуговування та інше майно і майнові права, рухомі та нерухомі об`єкти, визначені відповідно до закону як об`єкти права комунальної власності, а також кошти, отримані від їх відчуження. Спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини (частина 1 статті 60 Закону України від 21 травня 1997 року № 280/97-ВР «Про місцеве самоврядування»). Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що до органу місцевого самоврядування може переходити спадкове майно в силу закону, хоча органу місцевого самоврядування не є спадкоємцем ані за законом, ані за заповітом. При цьому Цивільне законодавство України передбачає власне обов`язок, а не право органу місцевого самоврядування подати відповідну заяву до суду про визнання спадщини відумерлою, зокрема у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом. Тобто, спадкове майно, яке залишилось без визначеного законом правонаступника (спадкоємця), повинно перейти у власність до певного суб`єкта цивільних правовідносин, і в конкретних обставинах справи, за допомогою правового механізму визнання спадщини відумерлою, суд забезпечує перехід такого права до органу місцевого самоврядування. Зареєстрованим місцем проживання спадкодавця (місцем відкриття спадщини) є житловий будинок, щодо якого вирішується питання у даній справі, який розташований у селі Федорівка Нововодолазької об`єднаної територіальної громади Харківської області, а тому Нововодолазька селищна рада як орган місцевого самоврядування є відповідним повноважним заявником, який зобов`язаний порушити питання про визнання спадщини померлої [PERSON] відумерлою. Проаналізувавши всі наявні докази у їх сукупності, наведені та встановлені у судовому засіданні факти та відповідні ним правовідносини, судом з`ясовано, що спадкоємці майна покійної [PERSON] , яка померла [INFO] у селі Федорівка Нововодолазького району Харківської області, відсутні. Відповідні спадкові права особами, які б заявлялися як спадкоємці не оформленні, оскільки ними не подавалися встановлені законом документи чи рішення суду, щодо підтвердження їхніх прав на спадкування. З урахуванням, що з моменту відкриття спадщини минуло більше 11 років, спадкове майно має всі ознаки відумерлої спадщини, суд приходить до переконання про обґрунтованість вимог заявника та можливість задоволення його заяви шляхом визнання спадщини у вигляді жилого будинку з надвірними будівлями, загальною площею 37,4 кв. м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , та який належав померлій [INFO] [PERSON] , відумерлою та передачу цього житлового будинку з надвірними будівлями як відумерлу спадщину у власність територіальної громади Нововодолазької селищної об`єднаної територіальної громади в особі Нововодолазької селищної ради. Вирішуючи питання щодо судових витрат, суд виходить з положень частини 7 статті 294 Цивільного процесуального кодексу України, яка мовить, судові витрати не відшкодовуються та враховує приписи пункту 15-1 частини 1 статті 5 Закону України від 08 липня 2011 року № 3674-VI «Про судовий збір», якими визначено, що від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються органи місцевого самоврядування - за подання заяви про визнання спадщини відумерлою. Отже, враховуючи положення статті 141 Цивільного процесуального кодексу України, судові витрати по справі слід компенсувати за рахунок держави. На підставі викладеного,

Outcome: approved