Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-02 00:00:00

Позивач звернувся до Зміївського районного суду Харківської області з позовною заявою до АТ «ПУМБ», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Хара Наталія Станіславівна, приватний виконавець виконавчого округу Харківської області Богатиренко Артур Ігорович, в якій просить визнати виконавчий напис №440 від 19.01.2021 про стягнення заборгованості на користь відповідача в розмірі 20683,50 гривні, таким, що не підлягає виконанню, а також стгнути витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7000,00 гривень. В обґрунтування позову зазначено, що в 01.03.2021 постановою приватного виконавця А. Богатиренко відкрито виконавче провадження №64669661 за заявою стягувача - відповідача АТ «ПУМБ», на підставі виконавчого напису №440 від 19.01.2021 про стягнення з неї заборгованості на користь відповідача в розмірі 20433,50 грн, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хара Наталією Станіславівною, та сплати в розмірі 250,00 грн за вчинення виконавчого напису нотаріусом. Одночасно приватним виконавцем постановлено стягнути з позивачки винагороду приватному виконавцеві в розмірі 2068,35 грн. Позивач не погоджується з вчиненим виконавчим написом, оскільки сума заборгованості за тілом кредиту, процентами та комісією є по суті оспорюванню сумою та такою, що не визнана Позивачем як безумовна, що є обов`язковим для вчинення виконавчого напису нотаріусом, вчинення виконавчих написів на кредитних договорах, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями не вбачається за можливе. Всупереч вимогам діючого законодавства, яким на даний час не передбачено можливості вчинення виконавчого напису на підставі кредитного договору, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Хара Наталія Станіславівна, не перевіривши наявність договірних зобов`язань між позивачем та відповідачем, безспірність суми боргу та строків звернення заявника з заявою про вчинення виконавчого напису, вчинила виконавчий напис про стягнення з позивача неіснуючої заборгованості, в зв`язку з чим позивач просить суд визнати його таким, що не підлягає виконанню. Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 08.10.2021 позовну заяву залишено без руху. 18.10.2021 до канцелярії суду надійшла уточнена позовна заява. Недоліки, вказані в ухвалі Зміївського районного суду Харківської області від 08.10.2021 позивачем усунуті. Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 20.10.2021 відкрито провадження у цивільній справі в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Витребувано у ІІІ особи - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Хара Наталії Станіславівни копію матеріалів нотаріальної справи щодо вчинення виконавчого напису № 440 від 19.01.2021 та від ІІІ особи - приватного виконавця виконавчого округу Харківської області А. Богатиренка витребувано копії матеріалів виконавчого провадження № 64669661. Встановлено учасникам справи строк для подання заяв по суті (а.с.56). Одночасно з позовною заявою від позивача надійшла заява про забезпечення позову, в якій позивач просила зупинити примусове стягнення у виконавчому провадженні № 64669661 за виконавчим написом №440 від 19.01.2021 про стягнення з неї заборгованості на користь відповідача в розмірі 20683,50 гривні, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хара Наталією Станіславівною. Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 20.10.2021 заяву про забезпечення позову задоволено в повному обсязі, зупинено примусове стягнення у виконавчому провадженні № 64669661 за виконавчим написом №440 від 19.01.2021 про стягнення з позивача заборгованості на користь відповідача в розмірі 20683,50 гривні (а.с.54) Відповідач - АТ «ПУМБ» відзив на позовну заяву не подавав. Від третіх осіб пояснення щодо суті спору не надходили. За змістом частин 3, 5, 8 статті 279 ЦПК України, в зв`язку з відсутністю клопотань учасників справи про інше, суд розглядає справу без виклику сторін за наявними у справі матеріалами, досліджує докази та письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Частинами 1, 3 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до ст. ст. 76-81 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Дослідивши доводи учасників та докази, додані до матеріалів справи, суд встановив наступне: 19 січня 2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хара Наталією Станіславівною на підставі статей 87-91 Закону України «Про нотаріат» та пункту 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29.06.1999 року, вчинено виконавчий напис, реєстровий номер 440, яким звернуто стягнення з позивача [PERSON] , на користь відповідача - Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» заборгованості за кредитним договором №2001363915001 від 24.07.2019 в розмірі 20433,50 грн. У виконавчому написі зазначено, що стягнення проводиться за період з 30.03.2020 по 23.11.2020, а сума заборгованості складається з: - простроченої заборгованості за кредитом - 1427,66 грн; - прострочена заборгованість за комісією - 839,76 грн; - прострочена заборгованість по несплаченим відсоткам - 2907,04 грн; - строкова заборгованість за сумою кредиту - 13568,59 грн; Строкова заборгованість за комісією - 209,94 грн; Строкова заборгованість за процентами - 480,51 грн (а.с.18). Доказів на підтвердження безспірності розміру заборгованості (розрахунку заборгованості) позивача [PERSON] за кредитним договором ні відповідачем, ні ІІІ особою - приватним нотаріусом Н.С.Хара - на вимогу суду не надано. З постанови про відкриття виконавчого провадження № 64669661 від 01.03.2021 вбачається, що 19.01.2021 відповідач - АТ «ПУМБ» звернулося до приватного виконавця виконавчого округу Харківської області А. Богатиренка (ІІІ особи) з заявою про примусове виконання рішення на підставі виконавчого напису, вчиненого ІІІ особою - приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хара Наталією Станіславівною, про стягнення з боржника - позивача [PERSON] на користь стягувача заборгованості в розмірі 20433,50 грн, сплати в розмірі 250,00 грн за вчинення виконавчого напису нотаріусом, та 2068,35 грн винагороди приватному виконавцеві (а.с.10-17) Дослідивши повно і всебічно надані учасниками справи докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд зазначає: Відповідно до статті 55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Завданням цивільного судочинства, відповідно до ч.1 статті 2 ЦПК України, є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Статтями 4, 5 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. При здійсненні правосуддя у цивільних справах суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом. Відповідно до статті 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Способи захисту цивільних прав і інтересів встановлені статтею 16 ЦК України. Згідно статті 18 ЦК України, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і порядку, встановлених законом. Відповідно до положень статті 87-88 Закону України «Про нотаріат» (в редакції, що діяла на момент вчинення виконавчого напису - тобто 19.01.2021), для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років . Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29.06.1999 року затверджено «Перелік документів за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», відповідно до пункту першого якого, стягнення провадиться на підставі нотаріально посвідчених договорів, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, право звернення стягнення на заставлене майно, а також на підставі Іпотечних договорів, що передбачають право звернення стягнення на предмет іпотеки у разі прострочення платежів за основним зобов`язанням до закінчення строку виконання основного зобов`язання. Пункт 2 вказаної Постанови «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» втратив чинність на підставі постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року по справі № 826/20084/14, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017. Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові по справі № 910/10374/17 від 21.09.2021 року (п.87) зазначила, що судове рішення про визнання протиправним (незаконним) та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень має ті ж наслідки, що і визнання такого акта чи окремих його положень такими, що втратили чинність (скасовані) органом, уповноваженим приймати або скасовувати такий акт. Таким чином, постанова № 662, якою вносилися зміни до Переліку документів, що передбачали можливість вчинення нотаріусами виконавчих написів на кредитних договорах, не посвідчених нотаріально, втратила чинність 22 лютого 2017 року з набранням законної сили постанови Київського апеляційного адміністративного суду по справі № 826/20084/14. Всупереч вище зазначеним нормам законодавства, ІІІ особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Хара Н. С. - без оригіналу нотаріально посвідченого Договору; - без належним чином оформленого розрахунку, що підтверджує безспірну заборгованість позивача за Кредитним договором №2001363915001 за період з 30.03.2020 по 23.11.2020, протиправно вчинила виконавчий напис про стягнення заборгованості з позивача в загальній сумі - 20683,50 гривень, посилаючись на норму пункту 2 Постанови Кабінету Міністрів України № 1172 від 29.06.1999 року «Про затвердження Переліку документів за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», яка втратила чинність з 22.02.2017 року, в зв`язку з чим наявні підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, через недотримання умов вчинення виконавчого напису. Як зазначено в пункті 95 вище наведеної постанови ВП Верховного Суду по справі №910/10374/17 від 21.09.2021 року, порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. За таких обставин, суд приходить до висновку про обгрунтованість позовної вимоги [PERSON] про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Щодо стягнення з відповідача судових витрат, суд зазначає наступне: Відповідно до статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Згідно ч.1-ч.3 статті 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. За змістом статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. З урахуванням принципів розумності і справедливості, обґрунтованості та пропорційності предмета спору та ціни позову з відповідача на користь позивача належить стягнути витрати на правничу допомогу адвоката в розмірі 4000,00 (чотири тисячі) гривень. На підставі викладеного,

Outcome: approved