Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-06 00:00:00

У листопаді 2021 року позивач звернулася до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що їй на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку від 24 січня 2020 року, укладеного між нею та відповідачем, належить на праві власності будинок [ADDRESS] . Відповідач зобов`язувався зняти з реєстрації місце свого проживання у даному будинку, проте дане зобов`язання не виконав, що позбавляє її (позивача) можливості, як власника будинку, володіти, користуватися та розпоряджатися належним їй майном. Враховуючи наведене, просила визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим будинком [ADDRESS] . У судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримала та викладене підтвердила, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач [PERSON] повторно у судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, відзив на позов не надав. Третя особа Бородянська селищна рада Київської області в судове засідання свого представника не направила, просила розглянути справу без його участі. Оскільки суд не має відомостей про причину повторної неявки відповідача, який повідомлявся про час і місце розгляду справи в порядку, визначеному ЦПК України, від нього не надійшли відзив чи заява про судовий розгляд за його відсутності, вказане дає підстави вирішити справу з огляду на наявні у ній дані (постановити заочне рішення) у відповідності до ч. 4 ст. 223, ч. 1 ст. 280 ЦПК України, проти чого й не заперечує позивач. На підставі наявних у справі доказів, суд ухвалює рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Вислухавши пояснення позивача, дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що позивач є власником будинку [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі-продажу від 24 січня 2020 року, укладеного між [PERSON] і позивачем, посвідченим приватним нотаріусом Бородянського районного нотаріального округу Київської області Королем Р.А. за реєстраційним номером 174 (а.с. 7). Згідно до п. 3.5. вказаного договору купівлі-продажу, продавець (відповідач по справі) зобов`язався до 24 січня 2020 року включно звільнити відчужуваний ним житловий будинок для вільного користування і безперешкодного володіння ним покупцем (позивачем по справі) (а.с. 7 зворотній бік). Як вбачається з матеріалів справи (а.с. 9, 10-13) у спірному будинку з 17 липня 1998 року зареєстрований [PERSON] , [INFO] , який з 2011 року в будинку [ADDRESS] не проживає та не користується ним. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно положень ст. 317, 383, 391 ЦК України, ст. 150 ЖК України власник майна має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження майном, використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Статтею 346 ЦК України визначено підстави припинення права власності, зокрема п. 1 ч. 1 вказаної статті передбачено, що право власності припиняється у разі відчуження власником свого майна. Згідно до роз`яснень, які містяться в п. 34 Постанови № 5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення із зняттям останнього з реєстрації. Як встановлено зібраними у справі доказами, з 24 січня 2020 року власником будинку [ADDRESS] є позивач, відповідач у добровільному порядку з реєстрації не знімається, членом сім`ї позивача не є, договори найму на проживання у спірному житловому приміщенні між ними не укладалися, то, відповідно, відповідач є сторонньою для позивача особою, який залишаючись зареєстрованим у належному позивачу на праві власності будинку перешкоджає їй належним чином володіти і користуватися вказаним житловим приміщенням, чим порушує її права, як власника. Враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне, задовольняючи позов, визнати [PERSON] таким, що втратив право користування вказаним житловим будинком.

Outcome: approved