Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-27 00:00:00

17.10.2021 АТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду з позовом до [PERSON] як спадкоємця померлого [PERSON] , в якому просить стягнути з відповідача [PERSON] на його користь заборгованість у розмірі 9196,01 грн. за кредитним договором № б/н від 26.07.2018 року, укладеним між банком та [PERSON] , який помер [INFO] , та судові витрати. Заявлені вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідно до укладеного договору б/н від 26.07.2018 року [PERSON] отримав кредит у виді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. [INFO] позичальник [PERSON] помер, а відповідач, яка постійно проживала зі спадкодавцем [PERSON] на час його смерті, є спадкоємцем померлого. На виконання вимог ч. 2 ст. 1281 ЦК України позивачем 21.07.2020 була направлена претензія кредитора до Першої чернігівської державної нотаріальної контори, а до спадкоємця [PERSON] 28.05.2021 року направлено листи-претензії, згідно яких позивач пред`явив свої вимоги, але ніяких дій не було виконано. Станом на дату смерті, заборгованість позичальника перед банком за кредитним договором № б/н від 26.07.2018 становить 9196,01 грн, яку просить стягнути з відповідача в примусовому порядку та стягнути понесені судові витрати. Ухвалою Деснянського районного суду м.Чернігова від 19.10.2021 року відкрито провадження по справі. Відповідачем [PERSON] надано відзив на позовну заяву, з якого вбачається, що проти задоволення позову заперечує, просить відмовими в його задоволенні, посилаючись на те, що банком пропущено строк пред`явлення вимог до спадкоємців, а тому втратив право відповідної вимоги. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав. Представник відповідача в задоволенні позову просив відмовити. Судом встановлено, що 26.07.2018 року між банком та [PERSON] укладено кредитний договір б/н, відповідно до якого останній отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту в розмірі 300 грн. на картковий рахунок, що підтверджується копією анкети-заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у Приватбанку. [INFO] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 13.11.2019 року. Про факт смерті [PERSON] АТ КБ «ПриватБанк» стало відомо 18.11.2019 року (було надано копію свідоцтва про смерть), що підтверджується роздруківкою з інформації клієнта (а.с.122). Банк зазначає, що [PERSON] належним чином умови договору не виконувались. Внаслідок чого на день його смерті утворилась заборгованість в сумі 9196,01 грн. У відповідності до вимог, передбачених ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору, тобто належним виконання зобов`язання з боку відповідача є повернення кредиту та сплата відсотків за користування ним у строки, в розмірі та валюті, як це було визначено договором. При порушені зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Правові наслідки порушення зобов`язання передбачені ст.ст. 610, 611, 612 ЦК України. Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ст. 608 ЦК України зобов`язання припиняється смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов`язаним з його особою і у зв`язку з цим не може бути виконане іншою особою. Згідно із положеннями статей 1216, 1218 ЦК України спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За змістом зазначених норм у разі смерті фізичної особи, боржника за зобов`язаннями у правовідносинах, що допускають правонаступництво в порядку спадкування, обов`язки померлої особи (боржника) за загальним правилом переходять до іншої особи - її спадкоємця, таким чином, відбувається передбачена законом заміна боржника за зобов`язанням. Перелік зобов`язань, які не входять до складу спадщини, визначений ст. 1219 ЦК України, отже зобов`язання за кредитним договором входять до складу спадщини. Згідно положень ст. 1281 ЦК України ( в редакції чинній на час відкриття спадщини) спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги, та/або якщо вони спадкують майно, обтяжене правами третіх осіб. Кредиторові спадкодавця належить пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, не пізніше шести місяців з дня одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину на все або частину спадкового майна незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, протягом шести місяців з дня, коли він дізнався про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину. Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги. Відповідно до ст. 1282 ЦК України, спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора звертає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі. Після смерті [PERSON] була заведена спадкова справа Другою чернігівською державною нотаріальною конторою. 27.08.2020 року державним нотаріусом Другої державної нотаріальної контори були видано Свідоцтво про право на спадщину за законом зареєстровано в реєстрі за №4-1270. Відповідно до вказаного Свідоцтва спадкоємцями померлого [PERSON] є [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Про наявність інших спадкоємців позивачу стало відомо з моменту отримання відзиву на позовну заяву, до якого було додано копію Свідоцтва про право на спадщину за законом ( опис цінного вкладення а.с.114 відповідь на відзив від 11.11.2021 року а.с.117). Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року в справі № 372/51/16-ц (провадження № 14-511цс18) зроблено висновок, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред`явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача. За теоретичним визначенням «відповідач» - це особа, яка має безпосередній зв`язок зі спірними матеріальними правовідносинами та, на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси і тому притягується до участі у цивільній справі для відповіді за пред`явленими вимогами. Частинами першою, другою статті 51 ЦПК України передбачено, що суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача. Визначення предмета, підстав позову та відповідача у спорі - це право, яке належить позивачу (стаття 13 ЦПК України). Установлення обґрунтованості позову - це обов`язок суду, який здійснюється під час розгляду справи. Отже, за приписами закону позивач самостійно визначається з колом осіб, які є відповідачами у справі. За змістом норм цивільного процесуального права з урахуванням принципу диспозитивності цивільного судочинства та принципу змагальності сторін, на позивача покладено обов`язок визначати відповідача у справі. При цьому суд під час розгляду справи має виходити із складу осіб, які залучені до участі у справі позивачем. У разі пред`явлення позову до частини відповідачів, суд не вправі зі своєї ініціативи і без згоди позивача залучати інших відповідачів до участі у справі як співвідповідачів та повинен вирішити справу за тим позовом, що пред`явлений, і відносно тих відповідачів, які зазначені в ньому. Якщо позивач не заявляє клопотання про заміну неналежного відповідача (або залучення інших співвідповідачів в окремих справах згідно зі специфікою спірних правовідносин), суд відмовляє у задоволенні позову. Частиною четвертою статті 12 ЦПК України встановлено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. За приписами ст.. 1282 ЦК України всі спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Позивач, порушуючи питання про стягнення всією суми заборгованості померлого [PERSON] , не залучає до участі у справі інших спадкоємців. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Отже, суд приходить до висновку про необхідність відмови в задоволенні позову. Також з позивача на користь відповідача необхідно стягнути 6000 грн. у відшкодування понесених судових витрат. Представник позивача клопотання про їх зменшення не заявляв.

Outcome: approved