Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-31 00:00:00

13.07.2021р. до Калинівського районного суду Вінницької області звернулась [PERSON] , в інтересах якої діє адвокат Піпко А.М., із вказаним позовом, в якому просить: 1) розірвати договір оренди № 367 земельної ділянки сільськогосподарського призначення площею 2,006га, кадастровий номер 0521686300:06:000:0330, яка розташована в адміністративних межах Пиківської сільської ради Калинівського району Вінницької області, укладений 27.04.2016р. між нею та ТОВ «Лан-Агро»; 2) стягнути з ТОВ «Лан-Агро» на її користь заборгованість по сплаті орендної плати в розмірі 5389,23грн., інфляційні витрати в розмірі 465,24грн., три відсотки річних в розмірі 205,42грн., пеню в розмірі 17,78грн., а всього 6077,67грн.; 3) зобов`язати орган (особу), що здійснюватиме примусове виконання рішення суду у цій справі розрахувати остаточну суму пені в розмірі 0,01% за кожен день прострочення від стягнутої рішенням суду заборгованості по сплаті орендної плати, які підлягають стягненню з ТОВ «Лан-Агро», за правилами, визначеної у мотивувальній частині рішення починаючи з 09.07.2021р. і до моменту повного виконання рішення суду по її оплаті; 4) стягнути з ТОВ «Лан-Агро» понесені позивачем судові витрати. В обґрунтування цих позовних вимог зазначила, що вона є власником земельної ділянки сільськогосподарського призначення площею 2,006га, кадастровий номер 0521686300:06:000:0330, яка розташована в адміністративних межах Пиківської сільської ради Калинівського району Вінницької області, яку на підставі Договору оренди земельної ділянки № 367 від 27.04.2016р. передала у строкове платне користування ТОВ «Лан-Агро» на 10 років, зі сплатою 1796,41грн. на рік. Відповідач передбачені договором зобов`язання по сплаті орендної плати не виконує, у зв`язку із чим, позивач вимушений звернутися до суду із вказаним позовом. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.07.2021р. вказаний цивільний позов переданий на розгляд судді Сєліну Є.В., який своєю ухвалою від 20.09.2021р. відкрив за ним провадження за правилами загального позовного провадження. Відповідно до ухвали Калинівського районного суду Вінницької області від 03.12.2021р., закрите підготовче провадження у даній цивільній справі, призначено її до судового розгляду по суті в загальному позовному провадженні. Позивач [PERSON] та її представник - адвокат ПІПКО А.М. в судове засідання не з`явилися, надавши письмові заяви, згідно яких просять справу розглянути за їх відсутності, позовні вимоги підтримують та просять їх задовольнити. Відповідач - уповноважений представник ТОВ «ЛАН-АГРО» в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений в передбаченому законом порядку, про причини неявки суд не повідомив, заперечень з приводу поданого позову не надав. Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою якого є не відсутність в судовому засіданні учасників справи (їх представників), а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. За таких обставин суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності відповідача. Водночас, будь-яких нових доказів або обставин по справі останнім не надано, клопотань про їх витребування/долучення тощо не заявлено. У протилежному випадку відкладення розгляду справи без відповідних об`єктивних підстав та пошуку реальних можливостей здійснювати правосуддя, може бути розцінено як самоусунення від виконання обов`язку по здійсненню розгляду справи. Суд враховує, що відповідно до ч.2 ст.43 ЦПК України учасники справи зобов`язані: 1) виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу; 2) сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; 3) з`являтися в судове засідання за викликом суду, якщо їх явка визнана судом обов`язковою; 4) подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; 5) надавати суду повні і достовірні пояснення з питань, які ставляться судом, а також учасниками справи в судовому засіданні; 6) виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; 7) виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом. Вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки суду, а й учасників справи. Так, Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) 07.07.1989р. у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження. У випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі «Смірнова проти України»). З урахуванням завдань цивільного судочинства та розумних строків розгляду справи, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи у відсутність відповідача. Згідно ч.1 ст.280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За наявності існуючих умов, передбачених в ч.1 ст.280 ЦПК України, які підтверджені наявними в справі доказами, суд ухвалив: провести заочний розгляд справи за відсутності сторін та без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав: Судом встановлені наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом з матеріалів справи встановлено, що [PERSON] є власником земельної ділянки сільськогосподарського призначення площею 2,006га, кадастровий номер 0521686300:06:000:0330, яка розташована в адміністративних межах Пиківської сільської ради Калинівського району Вінницької області, що підтверджується Свідоцтвом про право на спадщину за заповітом серії, посвідченим 26.04.2016р. державним нотаріусом Калинівської державної нотаріальної контори Вінницької області Василишиною Л.В., та зареєстрованим в реєстрі за № 769, а також інформаційною довідкою Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку від 14.06.2021р. 27.04.2016р. між [PERSON] та ТОВ «Лан-Агро» укладено Договір оренди земельної ділянки № 367, за умовами якого, позивач передала належну їй земельну ділянку відповідачу у строкове платне користування для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, строком на 10 років. Відповідно до пунктів 9-14 вищезазначеного Договору, орендна плата вноситься орендарем у формі та розмірі: не менше 3% від нормативно-грошової оцінки земельної ділянки. Орендна плата, за вибором Орендаря, може вноситися коштами, натуроплатою (зерном пшениці, ячменю, кукурудзи, тощо), а також відробітково (проведенням оранки, культивації, боронювання, перевезення), а також надання інших послуг, які потребує Орендодавець, з розрахунку не вище середніх цін, які складаються в регіоні на відповідний вод продукції чи послуг). Обчислення розміру орендної плати за земельні ділянки приватної власності здійснюється без урахування індексації та індексів інфляції. Орендна плата за оренду земельної ділянки становить 1796,41грн. на рік, та виплачується в період з 30.09. кожного поточного року по березень наступного року. Передача продукції та надання послуг в рахунок орендної плати оформлюється відповідними актами, заявами, накладними, платіжними відомостями, розписками, тощо. Розмір орендної плати переглядається один раз на три роки за домовленістю сторін договору у разі змін умов господарювання, передбачених договором: зміни розмірів земельного податку, підвищення цін і тарифів, зміни коефіцієнтів індексації, визначених законодавством; погіршення стану орендованої земельної ділянки не з вини орендаря, що підтверджено документами; в інших випадках, передбачених законом, або встановлених угодою сторін. У разі невнесення орендної плати у строки, визначені цим договором, справляється пеня у розмірі 0,01% від несплаченої суми за кожний день прострочення. Згідно пункту 38 цього ж Договору, дія договору припиняється шляхом його розірвання за: взаємною згодою сторін; рішенням суду на вимогу однієї із сторін унаслідок невиконання другою стороною обов`язків, передбачених договором, та внаслідок випадкового знищення, пошкодження орендованої земельної ділянки, яке істотно перешкоджає її використанню, а також з інших підстав, визначених законом. Частиною першою статті 2 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються ЗК України, ЦК України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі. Відповідно до статей 1, 13 Закону України «Про оренду землі», оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Частинами першою, другою статті 21 Закону України «Про оренду землі» встановлено, що орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди. Згідно з частиною другою статті 23 Закону України «Про оренду землі», орендна плата за земельні ділянки, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, переглядається за згодою сторін. Положеннями статті 24 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що орендодавець має право вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати. За приписами статті 32 Закону України «Про оренду землі», на вимогу однієї зі сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених ЗК України та іншими законами України. Відповідно до частин першої, другої статті 651 ЦК України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Пунктом «д» частини першої статті 141 ЗК України визначено, що підставою для припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2018 року в справі №912/1385/17 (провадження № 12-201гс18) зазначено, що враховуючи, що до відносин, пов`язаних з орендою землі, застосовуються також положення ЦК України, слід дійти висновку, що при вирішенні судом питання щодо розірвання договору оренди землі за обставин систематичного невнесення орендної плати, застосуванню також підлягають положення частини другої статті 651 ЦК України. Відповідна правова позиція була викладена Верховним Судом України також у постанові від 11 жовтня 2017 року в справі № 6-1449цс17 і підстав для відступу від неї, як і від висновку в справі № 910/16306/13, Велика Палата Верховного Суду не вбачає. Стаття 611 ЦК України передбачає різні правові наслідки порушення зобов`язання, до яких належать, зокрема, припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом або розірвання договору, зміна умов зобов`язання, сплата неустойки, відшкодування збитків і моральної шкоди. Застосування такого правового наслідку, як розірвання договору судом, саме з підстави істотності допущеного порушення договору, визначеної через іншу оціночну категорію значну міру позбавлення того, на що особа розраховувала при укладенні договору, відповідає загальним засадам цивільного законодавства, до яких за пунктом 6 частини першої статті 3 ЦК України належать, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність. У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 березня 2019 року у справі № 183/262/17 зроблено висновок, що частинами першою і другою статті 651 ЦК України передбачено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Підставою для розірвання договору оренди землі є систематична несплата орендної плати (два та більше випадки). При цьому систематична сплата орендної плати не у повному обсязі, визначеному договором, тобто як невиконання, так і неналежне виконання умов договору, є підставою для розірвання такого договору, оскільки згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Аналіз вище вказаних норм права дає підстави для висновку, що підставою для розірвання договору оренди землі є саме систематична несплата орендної плати. Зазначені положення закону вимагають систематичної (два та більше випадки) несплати орендної плати, передбаченої договором, як підстави для розірвання договору оренди. Обґрунтовуючи свої позовні вимоги щодо розірвання договорів оренди землі, [PERSON] посилалась на те, що ТОВ «Лан-Агро» не сплачено орендну плату за 2018-2020 роки, що свідчить про систематичність порушення умов договору. Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Неналежне виконання умов договору, а саме невиконання обов`язку зі сплати орендної плати також є порушенням умов договору оренди земельної ділянки, яке дає право орендодавцю вимагати розірвання такого договору, незважаючи на те, чи виплачена у подальшому заборгованість, оскільки згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Вказаний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 березня 2019 року у справі № 183/262/17 (провадження № 61-41932сво18). Частинами першою, пятою статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). Відповідно до частин першої, другої статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно із частиною другою статті 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Виходячи з вимог процесуального закону, обов`язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог та заперечень. Недоведеність обставин, на наявності яких наполягає позивач - є підставою для відмови у позові; а у разі, якщо на тому наполягає відповідач - для відхилення його заперечень проти позову. У випадку невиконання учасником справи його обов`язку із доведення відповідних обставин необхідними доказами, такий учасник має усвідомлювати та несе ризик відповідних наслідків, зокрема, задоволення позовних вимог, у зв`язку із недоведеністю заперечень проти позову. Матеріали цивільної справи не містять доказів на підтвердження того, що ТОВ «Лан-Агро» намагалося вчасно виконати свій обов`язок щодо сплати орендної плати за 2018-2020 роки, але [PERSON] відмовилася від отримання цих коштів чи іншої форми оплати, що визначена Договором оренди земельної ділянки № 367 від 27.04.2016р. ТОВ «Лан-Агро» не надано суду належних та допустимих доказів (відповідних актів, заяв, накладних, платіжних відомостей, розписок, тощо) на спростування доводів позову щодо несплати [PERSON] орендної плати за 2018-2020 роки. З врахуванням фактичних обставин по справі та наданих доказів, а також вимог закону, суд вважає встановленим, що ТОВ «Лан-Агро» не виплачувало [PERSON] за 2018-2020 роки орендну плату за користування земельною ділянкою у строки та розмірі, визначених умовами укладеного між ними Договору оренди земельної ділянки № 367 від 27.04.2016р. Отже, за вищевстановлених обставин, суд находить, що істотне порушення ТОВ «Лан-Агро» умов Договору оренди земельної ділянки № 367 від 27.04.2016р., яке полягає у систематичній несплаті орендної плати за користування земельною ділянкою, є підставою для розірвання такого договору. Оскільки ТОВ «Лан-Агро» не надано суду жодних доказів сплати [PERSON] за 2018-2020 роки орендної плати за користування земельною ділянкою у строки та розмірі, визначених умовами укладеного між ними Договору оренди земельної ділянки № 367 від 27.04.2016р., тому наявні правові підстави для стягнення із відповідача на користь позивача заборгованості зі сплати орендної плати в розмірі 5389,23грн. Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Оскільки відповідачем не було своєчасно сплачено орендну плату у 2018-2020 роках, позивач на підставі статті 625 ЦК України має право на стягнення із відповідача на свою користь пені, 3% річних та боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції. Перевіривши розрахунок пені, 3% річних та інфляційних втрат, що підлягають до стягнення із відповідача на користь позивача, виходячи із розміру орендної плати, визначеної відповідачем, суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення із відповідача на користь позивача інфляційних витрат в розмірі 465,24грн., трьох відсотків річних в розмірі 205,42грн., та пені в розмірі 17,78грн. Враховуючи вищевикладене, позов в частині розірвання договору оренди земельної ділянки, стягнення заборгованості по сплаті орендної плати, інфляційних витрат, трьох відсотків річних, пені, є обґрунтованим та таким, що підлягає до задоволення. Натомість вимога про зобов`язання органу (особи), що здійснюватиме примусове виконання рішення суду у цій справі розрахувати остаточну суму пені в розмірі 0,01% за кожен день прострочення від стягнутої рішенням суду заборгованості по сплаті орендної плати, які підлягають стягненню з ТОВ «Лан-Агро», за правилами, визначеної у мотивувальній частині рішення починаючи з 09.07.2021р. і до моменту повного виконання рішення суду по її оплаті, не ґрунтується на вимогах закону, є безпідставною та такою, що не підлягає до задоволення. Відповідно до положень частини першої, пунктів 1, 4 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Згідно положень частин першої-четвертої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. Таким чином, дослідивши матеріали справи, ураховуючи складність справи та обсяг виконаних адвокатом робіт, час, який був об`єктивно витрачений адвокатом на виконання цих робіт, та які знайшли своє документальне підтвердження, суд вважає, що стягненню з ТОВ «Лан-Агро» на користь [PERSON] підлягають витрати на правничу допомогу у розмірі 9080,00грн. Відповідно до частини шостої статті 137 ЦПК України, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідачем не заявлялося клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, а відтак останнім не доведено неспівмірність витрат понесених позивачем на правничу допомогу тим критеріям, які визначені у ч.4 ст.137 ЦПК України. Як вбачається з матеріалів цивільної справи, позивач при зверненні до суду сплатив судовий збір у розмірі 1816,00грн., що підтверджується документально. Згідно ч.ч. 1, 6 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Виходячи зі змісту вказаних положень закону, з відповідача на користь позивача повинні бути стягненні судові витрати у розмірі 1816,00грн. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», №63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Виходячи із викладеного,

Outcome: partial