Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-03 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовною заявою до Товариства з\~обмеженою відповідальністю\~«Вердикт Капітал», про визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчого напису № 79863, вчиненого 12 червня 2021 року приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк Оленою Василівною, за яким звернуто стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» заборгованості за кредитним договором № 002-Z/020241 від 14.12.2012 року. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що при вчиненні виконавчого напису нотаріус не дотримався вимог постанови Кабінету Міністрів України № 1172 від 29.06.1999 рок, якою затверджено Перелік документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку. Заборгованість, яка зазначена у виконавчому написі є спірною. Крім цього, для вчинення виконавчого напису не було надано оригінал нотаріально посвідченої угоди. Шостого січня 2022 року від генерального директора ТОВ «Вердикт Каітал» Їжаковського О.В. надійшов відзив на позову заяву, в якому останній зазначив про те, що нотаріусу для вчинення виконавчого напису були надані документи, які підтверджують безспірність заборгованості, а також додав, що позивач у своєму позові не зазначив жодної обставини, яка б свідчила про протилежне, у зв`язку з чим просив відмовити в задоволенні позову. У судове засідання позивач не з`явився, однак його представник адвокат Вовканич С.М. подав заяву в якій просив розглянути справу без участі позивача та його представника. Представник відповідача, будучи належним чином повідомленим про час та місце слухання справи, в судове засідання не з`явився, причини неявки не повідомив. Треті особи, яка не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору приватний нотаріус Грисюк О.В. та приватний виконавець Пивоваров Ю.Г. в судове засідання не з`явилися, будучи належним чином повідомленими про час та місце слухання справи. Дослідивши зібрані у справі докази, суд встановив наступне. Чотирнадцятого грудня 2012 року між Публічним акціонерним товариством «Банк «Фінанси та Кредит» та [PERSON] укладено договір № 002-Z/020241 про відкриття карткового рахунку та надання і використання платіжної картки миттєвого випуску. До позовної заяви позивачем додано фотокопії тарифів по випуску та обслуговуванню карток по програмі «Гроші є» та Правила користування платіжною карткою, які є додатками до вищевказаного договору. Дванадцятого червня 2021 року приватним нотаріусом Києво-святошинського районного нотаріального округу Київської області, на підставі статей 87-91 Закону України «Про нотаріат» та пункту 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року за № 1172 звернуто стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» заборгованості за кредитним договором № 002-Z/020241 від 14 грудня 2012 року в розмірі 71\~794,05 гривень. Постановою приватного виконавця виконавчого округу Закарпатської області Пивоварова Юрія Георгійовича від 23.11.2021 відкрито виконавче провадження № 67603593 з примусового виконання оскаржуваного виконавчого напису, а 23 листопада 2021 року відповідною постановою звернуто стягнення на доходи позивача. Оцінивши докази, зібрані та досліджені у ході судового розгляду справи у їх сукупності, суд прийшов до наступних висновків. Порядок вчинення виконавчих написів визначається Законом України\~«Про\~ нотаріат» (в редакції яка діяла станом на час вчинення виконавчого напису), Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим Наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 р.\~№ 296/5;\~постановою\~Кабінету\~Міністрів\~України від 29.06.1999 р. № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» Згідно з частиною першою\~статті 39 Закону України «Про нотаріат»\~(далі - Закон), порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється\~Законом\~та іншими актами законодавства України, зокрема, Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим\~наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5\~та зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595 (далі - Порядок). Відповідно до\~статті 87 Закону України «Про нотаріат»,\~для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88\~Закону України\~«Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї\~статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис,\~законом\~встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19\~статті 34 Закону «Про нотаріат»), яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса,\~повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем, яка крім того, також має бути безспірною. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак, характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак, сам по собі факт подання стягувачем відповідних документів нотаріусу не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей\~15,\~16,\~18 ЦК України, статей\~50,\~87,\~88 Закону України «Про нотаріат», захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування статей\~87,\~88 Закону України «Про нотаріат»\~у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Дана правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 05 липня\~\~2017\~\~року у справі № 6- 887цс17, від 18 червня 2018\~року у справі\~№199/183/17,\~від 04 липня 2018 року у справі №757/29988/17, від 19 вересня 2018 року у справі № 207/1587/16 та у постанові від 31 жовтня 2018 року у справі № 308/11193/16-ц. Підпунктом 3.2 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів (далі - Перелік), затвердженого\~постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. Відповідно до пункту 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року, постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 листопада 2016 року скасовано. Визнано незаконною та нечинною\~Постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», у тому числі в частині доповнення переліку після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості». Зазначена постанова апеляційного суду у відповідності до п. 4\~ст. 254 КАС України\~(в редакції, що діяла на момент винесення постанови) набула законної сили з моменту проголошення, 22.02.2017, а отже з цієї ж дати законодавство не передбачало можливості вчинення виконавчого напису щодо заборгованості, яка випливає із кредитних відносин. Постанова\~або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обов`язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України (стаття 255 КАС України). Судове рішення про визнання протиправним (незаконним) та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень має ті ж наслідки, що і визнання такого акта чи окремих його положень такими, що втратили чинність (скасовані) органом, уповноваженим приймати або скасовувати такий акт. Отже, нормативно-правовий акт втрачає чинність повністю або в окремій його частині з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду. Таким чином, постанова № 662, якою вносилися зміни до Переліку документів, що передбачали можливість вчинення нотаріусами виконавчих написів на кредитних договорах, не посвідчених нотаріально, яка набрала чинності 10 грудня 2014 року, втратила чинність (у частині) 22 лютого 2017 року з набранням законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від у справі № 826/20084/14. Верховний Суд у своїй постанові від 12 березня 2020 року у справі № 757/24703/18-ц (провадження № 61-12629св19) дійшов висновку, що оскільки серед документів, наданих банком нотаріусу для вчинення виконавчого напису, відсутній оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів), за яким стягнення заборгованості може провадитися у безспірному порядку, а надана нотаріусу анкета-заява позичальника не посвідчена нотаріально, отже не могла бути тим договором, за яким стягнення заборгованості могло бути проведено у безспірному порядку шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Таким чином, вчиняючи дванадцятого червня 2021 року виконавчий напис № 79863, нотаріусом Грисюк О.В. було застосовано пункт 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, у редакції постанови № 662, яка на той час уже була нечинною, згідно з постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, резолютивна частина якої була опублікована в інформаційному бюлетені «Офіційний вісник України» від 21 березня 2017 року № 23. Разом з цим, станом на 12 червня 2021 року, в Переліку містились тільки норми, які регулюють порядок вчинення виконавчого напису про стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами. Так, відповідно до п. 1 Переліку, для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Однак, як вбачається з матеріалів справи, подана позивачем копія договору № 002-Z/020241 від 14.12.2012 року, на підставі якого нотаріусом вчинено виконавчий напис, не містить відмітки про його нотаріальне посвідчення. Відповідач не надав доказів на спростування твердження позивача про те, даний договір, на підставі якого виданий оскаржуваний виконавчий напис, був укладений у простій письмовій формі, а отже він не є нотаріально завіреним. Відповідно до ч. ч. 3, 4 статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Враховуючи, що з наданої позивачем копії виконавчого напису встановлено, що він вчинений на підставі нечинного п. 2 Переліку, а також враховуючи те, що з наданої позивачем копії договору № 002-Z/020241, не вбачається, що він є нотаріально посвідченим, суд дійшов до висновку, про те, що нотаріусом під час вчинення оскаржуваного виконавчого напису не дотримано вимоги статей 87,\~88\~Закону України\~«Про нотаріат» та відповідного Переліку. Порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Окрім цього, суд вважає за необхідне звернути увагу, що предметом договору № 002-Z/020241 від 14.12.2012 року, на підставі якого нотаріусом вчинено виконавчий напис є відкриття банком карткового рахунку та здійснення його обслуговування, забезпечення розрахунків з операціями, та сплата клієнтом плати за вищевказані послуги в розмірах та строках, які встановлені відповідними тарифами, що є додатками до даного договору. Разом з цим, відповідачем не надано суду будь-яких розрахунків простроченої заборгованості за сумою кредиту (чи інших документів) в розмірі 71\~144,05 гривень, яка виходячи зі змісту оскаржуваного напису, проводилась за період з 08 квітня 2021 року по 25 травня 2021 року, та який останній надав нотаріусу, а відтак суд позбавлений можливості перевірити обгрунтованість стягуваної суми. У зв`язку з викладеним вище, враховуючи, що безспірність заборгованості боржника перед кредитором не знайшла свого підтвердження, а також те, що оскаржуваний виконавчий напис вчинено приватним нотаріусом з порушенням приписів діючого законодавства, суд прийшов до висновку про обґрунтованість позову та його задоволення. Також враховуючи висновок суду про задоволення позовних вимог, відповідно до вимог ст.\~141,\~142 ЦПК України\~з відповідача на користь позивача належить стягнути сплачений позивачем судовий збір у розмірі 908 гривень. Позивач в позовній заяві про відшкодування судових витрат по оплаті за надання професійної правничої (правової) допомоги визначив розмір витрат у розмірі 4 000 грн. Відповідно до ч. 2\~ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому\~законом\~порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Пунктом 4 частини 1\~ ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»\~визначено, що договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу представником позивача надані: - договір про надання правової допомоги від 02.12.2021, укладений між [PERSON] та [PERSON] , відповідно до п.2 якого визначено, що гонорар за виконання доручення, викладеного в п. 1 Договору складає 1000,00 грн за одну годину надання послуг клієнту. - акт виконаних робіт (наданих послуг) від 03.12.2021 року, до якого включено вивчення матеріалів справи, збір доказів, підготовка, оформлення та подання до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області позову про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, на які адвокатом було витрачено 3 години на загальну суму 3000,00 грн, а також підготовка, оформлення та подання до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області заяви про забезпечення позову, на яку адвокатом було витрачено одну годину вартістю 1000,00 гривень; - квитанцію за № 1/1336458445489725 від 02.12.2021, згідно з якою позивач здійснив переказ грошових коштів у розмірі 4\~000,00 грн адвокату Вовканичу С.М. Дев`ятого січня 2022 року від представника відповідача надійшло клопотання про зменшення витрат на правову допомогу, яке мотивоване незначною складністю даної справи, а також тим, що стороною позивача у справі не подано належних та допустимих документів, які підтверджували оплату правничої допомоги, в тому числі документів, які б підтверджували перерахунок коштів адвокату в сумі 4\~000 грн. Зокрема, представник відповідача стверджує, що для підтвердження та обґрунтування витрат на професійну правничу допомогу необхідно надати докази ведення книги обліку доходів та витрат, затвердженої наказом Міндоходів від 16 вересня 2013 року за № 481 «Про затвердження форми Книги обліку доходів і витрат, яку ведуть фізичні особи-підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, і фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність та Порядку її ведення, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 01 жовтня 2013 року за № 1686/24218. Однак суд не погоджується з аргументами відповідача, з огляду на позицію ВС/КАС сформовану у справі № 569/17904/17 від 01.10.2018, відповідно до якої, для підтвердження витрат на правову допомогу дані з Книги обліку доходів і витрат адвоката не потрібні, оскільки така служить лише базою для оподаткування. Окрім цього, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на правничу допомогу адвоката визначаються не тільки на підставі відповідних доказів щодо вартості робіт, що сплачена, а також і такій, що підлягає сплаті відповідною стороною. Суд ураховує, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), часом, витраченим адвокатом для їх виконання та обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт (рішення ЄСПЛ від 28.11.2002 року «Лавентс проти Латвії»: "відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір), а тому суд доходить висновку, що заявлені представником позивача витрати на правову допомогу є належним чином обґрунтованими, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума у розмірі 4000 грн, яка є видом судових витрат, пов`язаних з розглядом справи та є доведеною і фактично підтвердженою. Суд вважає за необхідне роз`яснити, що у відповідності до ч. 7\~ст. 158 ЦПК України у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Outcome: approved