Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-23 00:00:00

У листопаді 2021 року [PERSON] (далі позивач, [PERSON] ) звернулася до Центрального районного суду м. Миколаєва з позовом до [PERSON] (далі відповідач, [PERSON] ), в якому просила ухвалити рішення, яким розірвати шлюб між нею, [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , який було зареєстровано Міським відділом реєстрації актів громадського стану Миколаївського обласного управління юстиції, Україна, 19 квітня 2003 року, актовий запис №265. В обґрунтування позовних вимог позивачка вказала на те, що у 2003 році між нею та відповідачем укладено шлюб. Від шлюбу сторони мають дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Спільне життя у сторін не склалося в наслідок чого з квітня 2019 року сторони припинили подружні відносини. У судове засідання сторони не з`явилися. Позивачка просила суд провести розгляд справи за її відсутності. Відповідач у судове засідання не з`явився, про причини неявки суду не повідомив. Від представника відповідача адвоката Войтовського С.С. до суду надійшла заява, в якій він просив суд провести розгляд справи за його з відповідачем відсутності зазначаючи, що позовні вимоги підтримують та просять їх задовольнити. Вивчивши доводи позову, дослідивши письмові докази, судом встановлено такі факти та відповідні ним правовідносини. 19 квітня 2003 року між сторонами Міським відділом реєстрації актів громадського стану Миколаївського обласного управління юстиції, Україна, зареєстровано шлюб, про що зроблено актовий запис № 265. Підтвердженням зазначеного є оригінал свідоцтва про шлюб, яке наявне у матеріалах справи. Від шлюбу сторони мають дітей: [PERSON] , [INFO] (16 років) та [PERSON] , [INFO] (14 років). Вирішуючи питання про обґрунтованість позовних вимог щодо розірвання шлюбу суд зазначає таке. Відповідно до частини першої статті 51 Сімейного кодексу України шлюбом є сімейним союзом жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається (частина перша статті 24 Сімейного кодексу України). Одним із способів припинення шлюбу є його розірвання (частина друга статті 104 Сімейного кодексу України). Відповідно до частини третьої статті 105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (частина третя статті 110 Сімейного кодексу України). За змістом статті 111 Сімейного кодексу України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Вирішуючи питання про можливість розірвання шлюбу, суд відповідно до частини другої статті 112 Сімейного кодексу України має з`ясувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Рішення про розірвання шлюбу поставляється судом, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення (частина друга статті 112 Сімейного кодексу України). Із наявних у матеріалах справи слідує, що сторони з квітня 2019 року подружніх відносин не підтримують, позивач відновити їх не має наміру. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved