Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-23 00:00:00

17 березня 2021 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання припиненим права на користування житлом та зобов`язання звільнити житлове приміщення. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 17 лютого 2017 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірваний. Після розірвання шлюбу між сторонами склалися вкрай неприязні стосунки. Відповідач разом\~із малолітнім\~сином [PERSON] \~постійно проживають\~за адресою:\~ [ADDRESS] . Позивач вважає, що оскільки між ним та відповідачем втрачені сімейні зв`язки, то вона втратила право користування належним йому на праві власності житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] , а тому підлягає виселенню з нього. У січні 2021 року позивач звертався до відповідача з вимогою про добровільне зняття її з реєстрації з вказаного житлового приміщення, проте відповідач жодних дій не вчинила і надалі проживає у спірному житлі. За таких обставин позивач просить визнати [PERSON] , [INFO] , особою, яка припинила (втратила) право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: [ADDRESS] та зобов`язати відповідача звільнити квартиру, в тому числі шляхом зняття з реєстрації за даним місцем проживання. Ухвалою суду від 18 березня 2021 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за даним позовом, ухвалено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження з викликом сторін. Ухвалою суду від 18 травня 2021 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. Представник позивача у судовому засідання позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити у повному обсязі У судовому засіданні відповідач пояснила, що вона дійсно не проживання два роки за своїм місцем реєстрації, проте не бажає змінювати своє місце реєстрації до погодження з позивачем питання про право власності його доньки, не заперечувала проти задоволення позовних вимог. Суд, вислухавши пояснення сторін, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення на них, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. На квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] , заведено будинкову книгу для прописки громадян (а.с.2-3, 25-26). Відповідно до копії Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 23 червня 2005 року на праві приватної власності, розмір частки 1/1, належить квартира за адресою: [ADDRESS] (а.с.4, 27). Як вбачається з копії рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, виплату поштового переказу, [PERSON] направлявся лист-вимога про виселення з житлового приміщення (а.с.5, 28). Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 17 лютого 2017 року, що набрало законної сили 06 березня 2017 року, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірваний. Після розірвання шлюбу прізвище позивачки « [PERSON] » не змінювати на дошлюбне. Малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , залишено на проживання з матір`ю [PERSON] (а.с.17). Стаття 15 Цивільного кодексу України передбачає, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (частина перша\~статті 4 Цивільного процесуального кодексу України). Відповідно до статті 5 Цивільного процесуального кодексу України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Згідно принципу диспозитивності, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша\~статті 13 Цивільного процесуального кодексу України). Конституцією України\~(статтею 41) та статтею 1 Першого протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~закріплений принцип непорушності права приватної власності, що означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону, за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Права власника житлового будинку (квартири) визначені\~статтею 383 Цивільного кодексу України\~та\~статтею 150 Житлового кодексу України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Конституція України\~у\~статті 47\~проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду. Частина перша статті 316 Цивільного кодексу України передбачає, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. У відповідності з положеннями статті 317 Цивільного кодексу України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. За змістом статті 319 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Держава не втручається у здійснення власником права власності. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Особливості здійснення права власності на культурні цінності встановлюються законом. Правовою підставою позовних вимог є положення\~статті 391 Цивільного кодексу України, яке визначає право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Таким чином, позивач звернувся до суду з негаторним позовом, підставою для подання якого є вчинення дій, що ускладнюють здійснення власником повноважень користування та розпорядженням майном. Однією з умов подання такого позову є триваючий характер правовідносин і його наявність в момент подання та розгляду позову. Позивач вказує, що реєстрація відповідача у квартирі перешкоджає здійсненню прав власника на вільне користування і розпоряджання майном. Враховуючи, що квартира [ADDRESS] належить позивачу на праві приватної власності, тому до спірних правовідносин підлягає застосуванню стаття 405 Цивільного кодексу України. Відповідно до\~статті 405 Цивільного кодексу України,\~члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно частини першої\~статті 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»,\~громадяни України, а також іноземець чи особа без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, зобов`язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. Частиною першою статті 7\~Закону України\~«Про свободу\~пересування та\~вільний вибір\~місця проживання\~в Україні» встановлено, що зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. З матеріалів справи вбачається, а також підтверджено представником позивача та відповідачем у судовому засіданні, що відповідач перестала бути членом сім`ї власника житла у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Жодної домовленості між відповідачем та власником житла про порядок користування цим житлом немає. Судом встановлено, що відповідач у вказаній квартирі не проживає, залишила дане місце проживання добровільно та переїхала проживати в інше місце, житлом не цікавиться, витрат по його утриманню не несе, дій, які б свідчили про намір та бажання зберегти за собою право користування жилим приміщенням, не вчиняла. За таких обставин суд вважає доведеними доводи позивача про те, що відсутність відповідача має постійний характер, підстави для визнання причин відсутності відповідача поважними відсутні, тому відповідача необхідно визнати особою, яка втратила право на користування квартирою [ADDRESS] . Вирішуючи позовну вимогу про зобов`язання відповідача звільнити квартиру, в тому числі шляхом зняття з реєстрації, то суд вважає за необхідне зазначити наступне. Згідно пункту 3 Правил реєстрації місця проживання, затверджених\~постановою Кабінету Міністрів України від 02 березня 2016 року №207, реєстрація/зняття\~з реєстрації\~місця проживання/перебування\~здійснюється виконавчим\~органом сільської,\~селищної або\~міської ради,\~сільським головою\~(у\~разі коли\~відповідно до\~закону виконавчий\~орган сільської\~ради не\~утворено)\~(далі\~-\~орган реєстрації)\~на території\~відповідної адміністративно-територіальної\~одиниці,\~на яку\~поширюються повноваження\~відповідної сільської,\~селищної або\~міської ради. У пункті 11 Правил реєстрації місця проживання вказано, що \~орган реєстрації відмовляє в реєстрації/знятті з реєстрації місця проживання, зокрема, якщо: особа не подала необхідних документів або інформації. У відповідності до пункту 26 Правил реєстрації місця проживання, затверджених\~постановою Кабінету Міністрів України від 02 березня 2016 року №207, зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про зняття з реєстрації місця проживання особи, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Судом встановлено, що відповідач звільнила квартиру, оскільки в ній фактично не проживає, проте є зареєстрованою у спірному житлі. Слід зазначити, що реєстрація місця проживання є похідним правом від права користування житлом, а тому зняти особу з реєстрації за місцем проживання можна, в тому числі, за умови втрати нею права користування цим житлом. Враховуючи те, що судом задоволені позовні вимоги в частині усунення перешкод у користуванні квартирою шляхом визнання відповідача особою, яка припинила (втратила) право користування житловим приміщення, жодних доказів про те, що у позивача є певні складнощі у знятті відповідача з реєстрації не надано, суд вважає дані вимоги заявленими передчасно, тому у їх задоволенні відмовляє. У відповідності до частини першої статті 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Виходячи із вищевикладеного, суд, оцінивши докази, надані сторонами у справі, їх належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, відповідно до статті 89 Цивільного процесуального кодексу України, дійшов висновку, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню. На підставі вищевикладеного, відповідно до статей 41,\~47, 129 Конституції України, статей 316-319, \~383, 391,\~405 Цивільного кодексу України, статей 11, 14, 18 Закону України «Про охорону дитинства»,

Outcome: partial