Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-23 00:00:00

Позивач звернувся до Сихівського районного суду м.Львова із позовною заявою, в якій просить зменшити розмір стягнення аліментів на утримання [PERSON] , [INFO] , що стягується з позивача на користь відповідача, на підставі рішення Сихівського районного суду м.Львова від 26 вересня 2019 року, визначивши стягнення аліментів в твердій грошовій сумі в розмірі 1 500 грн щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Покликаючись, що зменшення розміру аліментів не обмежить прав його доньки, однак дасть змогу йому належним чином продовжувати вести свою життєдіяльність та забезпечувати інших своїх родичів, які також потребують його допомоги. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справу передано на розгляд судді Шашуріній Г.О. Ухвалою судді від 27 вересня 2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Представником відповідача - адвокатом Мазченко О.О., 21 грудня 2021 року подано відзив на позовну заяву, у якому просить відмовити у задоволенні позову у повному обсязі, оскільки позивачем належними та допустимими доказами не підтверджено погіршення його майнового стану, у тому числі у зв`язку з утриманням позивачем його матері, не надав доказів щодо витрат на оренду житла та комунальні послуги, тощо. Позивач відповідь на відзив не подав. Учасники справи у судове засідання призначене на 15:00 год 17 січня 2022 року не з`явилися. Позивач скористався правом відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України, подав заяву про розгляд справи у його відсутності. Відповідач та її представник Мазченко О.О. у судове засідання не з`явилися, від останньої надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, покликаючись, що у цей день у неї призначене судові засідання у Львівському апеляційному суді та Залізничному районному суді м.Львова де остання братиме участь у цих засіданнях як представник. Однак, належних та допустимих доказів до поданого клопотання не подано, відтак суд розцінює повторну неявку представника відповідача як неповажну. Також, безпідставним є клопотання представника відповідача про витребування з головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України інформацію щодо [PERSON] , [INFO] про перетинання нею державного кордону України у період з 01 квітня 2014 року по 31 жовтня 2021 року з посиланням на країну в яку вона прямувала, оскільки таке не є предметом доказування у даній справі. На підставі ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов наступного висновку. Згідно з ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст.ст.12,81 ЦПК України). Судом установлено, що сторони є батьками неповнолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , що стверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 29 січня 2008 року, актовий запис № 90. Рішенням Сихівського районного суду м.Львова від 26 вересня 2019 року ухвалено стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини - дочки [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі у розмірі 2 500, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 16 травня 2019 року і до досягнення дитиною повноліття, з подальшою індексацією грошової суми відповідно до закону. У ч.1 ст.192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Наведена норма свідчить, що законом передбачена можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Указані обставини повинні бути суттєвими і відігравати значну роль у житті заявника, одержувача аліментів, при розгляді спору про зменшення або збільшення розміру аліментів, встановлених рішенням суду. Так, звертаючись до суду із позовом про зменшення розміру аліментів, позивачем не обґрунтовано та не надано належних та допустимих доказів, що є його процесуальним обов`язковим, згідно із ст.ст.12, 81 ЦПК України, доходу та погіршення свого матеріального стану порівняно з тим, яке було у нього на час ухвалення рішення про стягнення аліментів. Наявність на утриманні малолітнього сина [PERSON] , [INFO] у новому шлюбі та непрацездатної мати, без підтвердження свого матеріального становища не може бути єдиною підставою для зменшення розміру аліментів. Покликання позивача, що його постійний дохід становить близько 5 000 грн не береться судом до уваги, оскільки є голослівним та не підтверджено жодними доказами. Разом з тим, відповідно до ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у СК України. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. У відповідності до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Положеннями статті 27 Конвенції ООН про права дитини визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового та духовного розвитку. Сюди входить належне харчування, житло, одяг. Батьки несуть відповідальність за забезпечення належного життєвого рівня дитини. Держава має вживати необхідних заходів щодо надання допомоги батькам у здійсненні цього права. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини (ч.2 ст.182 СК України). Тому розмір аліментів на одну дитину, що становить 2 500 грн, не може визнаватися непомірним для позивача, є адекватним для забезпечення гармонійного розвитку та потреб дитини. У випадку зменшення даного розміру аліментів, інтереси неповнолітньої дитини будуть суттєво обмежені, що з огляду на міжнародне та національне законодавство є недопустимим. Також, фактичне покладення обов`язку піклуватися та матеріально забезпечувати неповнолітню дитину винятково на матір є порушенням норм закону. З огляду на викладене, суд приходить переконання про відмову у задоволенні позову за необґрунтованістю та недоведеністю. У матеріалах справи відсутні відомості, які б спростовували даний висновок суду. У порядку ст.141 ЦПК України судові витрати залишити за позивачем.

Outcome: dismissed