Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом та просить стягнути з відповідача на його користь 49 421,29 доларів США заборгованості та 4 449,58 доларів США 3 %річних за порушення строків виконання зобов`язань за договором купівлі продажу частки у статутному капіталі ТзОВ «НВП - Розліт» від 11.06.2015, а всього 53 940,87 доларів США. Також просить провести розподіл судових витрат згідно ст. 141 ЦПК України. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 12.11.2019 між ним як новим кредитором та [PERSON] як первісним кредитором було укладено договір про відступлення прав вимоги, який був посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Шоробурою - Гіркою Н.С., зареєстрованим у реєстрі за № 4048, згідно умов якого він набув право вимоги до [PERSON] щодо належного виконання обов`язку по сплаті коштів за частку учасника [PERSON] у статутному капіталі ТзОВ «Науково -виробниче підприємство - Розліт» у розмірі 39 % статутного капіталу товариства у сумі 50 000 доларів США. Вказане право вимоги засноване на підставі Договору купівлі - продажу частки у статутному капіталі ТзОВ «Науково -виробниче підприємство - Розліт» укладеного 11.06.2015 між [PERSON] як продавцем та [PERSON] як покупцем, посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського районного нотаріального округу Львівської області Алєксєєвою Г.М. за реєстровим № 8111, згідно п. 1 якого продавець [PERSON] продав та передав покупцю [PERSON] , а покупець купив та прийняв від продавця частку у статутному капіталі ТзОВ «Науково -виробниче підприємство - Розліт» у розмірі 39 % статутного капіталу товариства, що складає 50 000 дол. США, що складає 1 057 606, 50 грн., з розрахунку 21,15-3330 грн. за 1 дол. США станом на 11.06.2015 відповідно довідки № 458, виданої ТББВ № 10013/081 філією - Львівське обласне управляння АТ «Ощадбанк». Згідно п. 3 договору купівлі - продажу частки у статутному капіталі ТзОВ «Науково -виробниче підприємство - Розліт» право власності на частку статутного капіталу Товариства, що відчужується за даним договором переходить до [PERSON] з моменту нотаріального посвідчення даного договору. Згідно п. 7 Договору купівлі - продажу сторони домовились, що частка учасника сплачується покупцем продавцю таким чином: половина суми, що складає 25 000 дол. США, що відповідає 528 833,25 грн. буде оплачена готівкою до 11.06.2016 р., друга половина суми, що складає 25 000доларів США, що відповідає 528833,25 грн. буде оплачена до 11.06.2017 за мінусом суми, оплаченої покупцем за посвідчення договору купівлі- продажу частки у статутному капіталі ТзОВ, що складає 12 066,67 грн. Однак, відповідач не виконав свої зобов`язання щодо сплати коштів за частку учасника [PERSON] у статутному капіталі ТзОВ «Науково -виробниче підприємство - Розліт» у розмірі 39 % статутного капіталу товариства у сумі 50 000 дол. США. Таким чином, з дати відступлення права вимоги він набув прав кредитора за Договором купівлі - продажу частки у статутному капіталі ТзОВ «НВП -Розліт» у обсязі та на умовах, які мав первісний кредитор, а саме у сумі 50 000 дол. США за мінусом 12 066,67 грн. суми оплаченої [PERSON] за посвідчення договору купівлі продажу частки у статутному капіталі. (508,71 дол. США, враховуючи, що згідно офіційного курсу НБУ станом на 09.12.2019 1 долар США становить 23,72 грн., тобто на вказану дату 12 066,67 грн. еквівалентно 508,71 доларів США). У зв`язку з тим, що відповідач порушив грошове зобов`язання у нього виникло право на застосування наслідків такого порушення відповідно до ст. 625 ЦК України. Згідно долученого до позовної заяви розрахунку 3% річних по обох платежах, що підлягає стягненню з відповідача така становить 4 449,58 дол. США. Таким чином загальний розмір заборгованості становить 53 940, 87 дол. США. Позивач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав наведених у позовній заяві та просив суд такі задоволити у повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про час та місце судового розгляду, про причину неявки суд не повідомив. Представник відповідача адвокат Мундяк М.М. в судовому засіданні просив суд застосовувати до заявленого позову строки позовної давності, з підстав наведених ним у заяві про застосування строку позовної давності, яка надійшла на адресу суду 21.01.2022 та доповнення до заяви про застосування строку позовної давності, поданої ним безпосередньо у судовому засіданні. Зокрема просив відмовити у задоволені позову з підстав спливу строку позовної давності, щодо стягнення першої половини суми заборгованості (25 000 доларів США), який сплив 11.06.2019. Суд, заслухавши учасників, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до переконання, що позов слід задовольнити частково, виходячи з наступного. Так, відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно п. п. 1 - 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Судом беззаперечно встановлено, що 11.06.2015 між [PERSON] учасником (засновником) ТОВ «Науково -виробниче підприємство - Розліт» (надалі -продавець) та [PERSON] (надалі -покупець) було укладено договір купівлі - продажу частки у статутному капіталі ТзОВ «Науково - виробниче підприємство - Розліт», який був нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського районного нотаріального округу Львівської області Алєксєєвою Г.М., зареєстровано у реєстрі за № 811./а.с.10-11 т.1/ Згідно п. 1 вказаного договору продавець продав та передав покупцю, а покупець купив та прийняв від продавця частку у статутному капіталі ТзОВ «Науково -виробниче підприємство - Розліт» у розмірі 39 % статутного капіталу товариства, що складає 50000,00 доларів США 00 центів, що складає 1057 606,50 (один мільйон п`ятдесят сім тисяч шістсот шість гривень) 50 коп. з розрахунку 21,15 -3330 грн. за 1 дол. США станом на 11.06.2015 відповідно довідки №458 виданої ТВБВ №10013/081 філією - Львівське обласне управління АТ «Ощадбанк». Право власності на частку статутного капіталу Товариства, що відчужується за даним договором, переходить до [PERSON] з моменту нотаріального посвідчення даного договору. (п.3) У відповідності до п. 7 сторони погодили, що частка учасника (засновника) Товариства сплачується покупцем - продавцю таким чином: половина суми, що складає 25 000 доларів США, що відповідає 52 833,25 грн. буде оплачена готівкою до 11.06.2016 р., друга половина суми, що складає 25 000 доларів США, що відповідає 528833,25 грн. буде оплачена до 11.06.2017 за мінусом суми, оплаченої покупцем за посвідчення договору купівлі продажу частки у статутному капіталі ТзОВ, що складає 12 066,67 грн. Факт повної сплати частки у статутному капіталі товариства буде підтверджено свідоцтвом виданим товариством 12.06.2017. 20.11.2019 між [PERSON] як первісним кредитором та [PERSON] , новим кредитором, було укладено договір про відступлення прав вимоги, який нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Шоробурою - Гіркою Н.С., зареєстрований у реєстрі за № 4048./а.с.9 т.1/ У відповідності до п. 1 вказаного договору первісний кредитор відступає новому кредиторові, а новий кредитор набуває право вимоги належне первісному кредиторові у відповідності до Договору купівлі-продажу частки в статутному капіталі ТОВ «Науково -виробниче підприємство - Розліт». За цим договором новий кредитор набуває право вимоги від Боржника за основним договором належного виконання обов`язку по сплаті коштів за частку учасника [PERSON] у статутному капіталі ТОВ «Науково -виробниче підприємство - Розліт» у розмірі 39% статутного капіталу Товариства у сумі 50 000 (п`ятдесят тисяч) доларів США. Право вимоги засновано на підставі Договору купівлі -продажу частки у статутному капіталі товариства з обмеженою відповідальністю «Науково - виробниче підприємство - Розліт» укладеного 11.06.2015 між первісним кредитором як продавцем та [PERSON] як покупцем, посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського районного нотаріального округу Львівської області Алєксєєвою Г.М. за реєстровим № 811. Сума відступлених прав вимоги становить 50 000 доларів США. У відповідності до п. 8 вказаного договору первісний кредитор зобов`язаний повідомити боржника про відступлення права вимоги за цим Договором протягом 10 (десяти) календарних днів з моменту набрання чинності цим Договором. 12.11.2019 на адресу [PERSON] первісним кредитором [PERSON] було надіслано поштовою кореспонденцією повідомлення про відступлення прав вимоги. /а.с. 12-13 т.1/ Судова юрисдикція - це компетенція спеціально уповноважених органів судової влади здійснювати правосуддя у формі встановленого законом виду судочинства щодо визначеного кола правовідносин. Відповідно до вимог статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ розгляд яких здійснюється у порядку іншого судочинства. Отже, в порядку цивільного судочинства можуть розглядатися будь-які справи, у яких хоча б однією зі сторін є фізична особа, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства. Критеріями розмежування між справами цивільного та господарського судочинства є одночасно суб`єктний склад учасників процесу та характер спірних правовідносин. Спір між сторонами стосується стягнення заборгованості за договором, а саме заборгованості за договором купівлі - продажу частки статутного капіталу, право вимоги за яким було відступлено згідно договору про відступлення права вимоги. Так у відповідності до постанови Верховного Суду від 22.07.2021 постановленої за результатом розгляду касаційної скарги [PERSON] на постанову Львівського апеляційного суду від 15.03.2021 у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості Верховним судом встановлено, що спір між сторонами виник щодо заборгованості по сплаті на підставі договору про відступлення права вимоги від 12.11.2019 за договором купівлі - продажу частки у статутному капіталі ТОВ «НВП-Розліт» від 11.06.2015, тобто щодо виконання грошового зобов`язання і не стосується захисту позивачем своїх прав пов`язаних з процедурою реалізації корпоративного права, а тому не повинен розглядатись за правилами господарського судочинства, тобто підлягає розгляду за правилами саме цивільного судочинства. При цьому згідно ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому. Предметом договору купівлі-продажу можуть бути майнові права. До договору купівлі-продажу майнових прав застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не випливає із змісту або характеру цих прав. Частиною 1 ст. 691 ЦК України передбачено, що покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до ст. 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу. У відповідності до ч. 2 ст. 692 ЦПК України покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу. У разі прострочення оплати товару продавець має право вимагати оплати товару та сплати процентів за користування чужими грошовими коштами. Якщо покупець прострочив оплату товару, на прострочену суму нараховуються проценти відповідно до статті 536 цього Кодексу від дня, коли товар мав бути оплачений, до дня його фактичної оплати. (ст. 694 ч. 5 ЦПК України). Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. За ст. 626, 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.(ст. 612 ЦК України) Поняття "строк договору", "строк виконання зобов`язання" та "термін виконання зобов`язання" згідно з приписами ЦК України мають різний зміст. Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. А згідно з частиною другою цієї статті терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами, а термін - календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (стаття 252 ЦК України). Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору (частина перша статті 631 ЦК України). Цей строк починає спливати з моменту укладення договору (частина друга вказаної статті), хоча сторони можуть встановити, що його умови застосовуються до відносин між ними, які виникли до укладення цього договору (частина третя цієї статті). Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (частина четверта статті 631 ЦК України). Відтак, закінчення строку договору, який був належно виконаний лише однією стороною, не звільняє другу сторону від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання нею її обов`язків під час дії договору. Згідно зі статтею 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу та 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом. Оскільки стаття 625 ЦК України розміщена в розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України, то вона поширює свою дію на всі зобов`язання, якщо інше не передбачено в спеціальних нормах, які регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань. Передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування 3 % річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника. При обрахунку 3 % річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні, а не її еквівалент у національній валюті України. 3 % річних розраховуються з урахуванням простроченої суми, визначеної у відповідній валюті, помноженої на кількість днів прострочення, які вираховуються з дня, наступного за днем, передбаченим у договорі для його виконання до дня ухвалення рішення, помноженого на 3, поділеного на 100 та поділеного на 365 (днів у році). Також, нормами цивільного законодавства, зокрема ч. 1 ст. 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Частина 1 ст.81 ЦПК України зобов`язує кожну сторону довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. У відповідності до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Так у судовому засіданні був допитаний в якості свідка [PERSON] , який показав, що дійсно у 2015 році він продав відповідачу [PERSON] частку у статутному капіталі ТзОВ`НВП-Розліт». У 2019 він відступив право вимоги до [PERSON] за вищевказаним договором купівлі-продажу [PERSON] , який є його товаришем. Однак, до сьогоднішнього дня [PERSON] не оплатив коштів за продану йому частку у статутному капіталі ТОВ «НВП-Розліт» ні йому, ні [PERSON] як новому кредитору. Таким чином, проаналізувавши наявні у матеріалах справи докази судом встановлено, що у відповідача перед позивачем дійсно наявна непогашена заборгованість по оплаті коштів за купівлю частки у статутному капіталі Товариства право вимоги за яким перейшло до нього від [PERSON] згідно договору відступлення права вимоги. При цьому, відповідачем не надано жодного належного та допустимого доказу у розумінні ст. ст. 77-79 ЦПК України на спростування позовних вимог про стягнення заборгованості. В той же час представником відповідача до суду подано заяву про застосування строку позовної давності згідно якої, такий вважає, що строк звернення до суду про стягнення першої половини суми по договору купівлі - продажу частки у статутному капіталі ТзОВ «НВП - Розліт» від 11.06.2015, зареєстрованим у реєстрі за № 811, а саме 25 000 доларів США минув 11.06.2019. В даному випадку, вирішуючи питання про обґрунтованість заяви представника відповідача про пропуск позивачем строків позовної давності, суд враховує наступне. Згідно ст.ст. 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Для окремих видів вимог законом встановлено спеціальну позовну давність. Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до ст. 260 цього Кодексу позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Строк, що визначений роками, спливає у відповідні місяць та число останнього року строку. До строку, що визначений півроком або кварталом року, застосовуються правила про строки, які визначені місяцями. При цьому відлік кварталів ведеться з початку року. Строк, що визначений місяцями, спливає у відповідне число останнього місяця строку. Строк, що визначений у півмісяця, дорівнює п`ятнадцяти дням. Якщо закінчення строку, визначеного місяцем, припадає на такий місяць, у якому немає відповідного числа, строк спливає в останній день цього місяця. Строк, що визначений тижнями, спливає у відповідний день останнього тижня строку. Якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день. Порядок обчислення позовної давності не може бути змінений за домовленістю сторін. Якщо строк встановлено для вчинення дії, вона може бути вчинена до закінчення останнього дня строку. Перебіг позовної давності, за правилами ст. 261 цивільного кодексу, починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. (ч.5 ст.261 ЦК України). Статтею 267 ЦК України встановлено, що особа, яка виконала зобов`язання після спливу позовної давності, не має права вимагати повернення виконаного, навіть якщо вона у момент виконання не знала про сплив позовної давності. Заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Поняття "строк виконання зобов`язання" і "термін виконання зобов`язання" охарактеризовані у ст. 530 ЦК України. Згідно з приписами її частини першої, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Судом встановлено, що договір купівлі - продажу частки у статутному капіталі від 11.06.2015, зокрема п. 7 вказаного договору встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок відповідача сплатити за частку у статутному капіталі придбану ним частинами у визначений строк, тому право позивача вважається порушеним з моменту порушення відповідачем терміну внесення кожого з цих платежів. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного платежу починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) відповідачем обов`язку з внесення чергового платежу. Відтак, за наведених умов початок перебігу позовної давності для погашення платежів за договором визначається за кожним таким черговим платежем з моменту його прострочення. Така ж позиція у схожих правовідносинах, щодо перебігу позовної давності у зобов`язаннях про повернення боргу частинами, висловлена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року в справі №444/9519/12, яку суд у силу ч. 4 ст. 263 ЦПК України враховує при виборі та застосуванні норм права до спірних правовідносин. Зокрема у п. 59 вказаної постанови зазначено, що оскільки договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок відповідача повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право позивача вважається порушеним з моменту порушення відповідачем терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) відповідачем обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу. Умовами договору купівлі - продажу частки у статутному капіталі ТОВ «НВП-Розліт» встановлено порядок оплати за купівлю частки у статутному капіталі товариства шляхом здійснення двох чергових платежів, а саме 25 000 дол. США повинні були бути оплачені строком до 11.06.2016, друга половина суми, що складає 25 000 дол. США до 11.06.2017 за мінусом суми оплаченої покупцем за посвідчення договору купівлі - продажу, що складає 12066,67 грн. Отже, враховуючи вищенаведені норми цивільного законодавства щодо порядку та умов застосування строку позовної давності до спірних правовідносин, суд приходить до переконання, що перебіг 3-х річного строку позовної давності в даному конкретному випадку щодо першого платежу, розпочався з наступного дня коли такий мав бути сплачений [PERSON] , а саме з 12.06.2016 та сплив 12.06.2019. Щодо другого платежу початок строк позовної давності розпочався 12.06.2017 та закінчився 12.06.2020. Однак даний позов пред`явлений позивачем до суду лише 11.12.2019 року. Одночасно, судом не встановлено обставин переривання чи зупинення перебігу позовної давності за спірними зобов`язаннями відповідача Відповідно до ч. 1 ст.262 ЦК України заміна сторін у зобов`язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності. Сам по собі факт того, що право вимоги за вказаним договором купівлі - продажу від 11.06.2015 перейшло від [PERSON] до [PERSON] за договором про відступлення права вимоги від 12.11.2019, підставою для поновлення строків звернення до суду із вказаним позовом бути не може та не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності. Слід зауважити, що [PERSON] передав боргові зобов`язання [PERSON] 20.11.2019 році, тобто вже з порушенням строку позовної давності сплати першої частини заборгованості. Норми частин 3 і 4 статті 267 ЦК України передбачають, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення; сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Будь-яких обставин поважності причин пропущення позовної давності, стороною позивача щодо частини позовних вимог не наведено та відповідних доказів цього суду не надано. Таким чином позивач пропустив строк звернення до суду щодо частини позовних вимог, а саме у частині стягнення заборгованості за частку у статутному капіталі у розмірі 25 000 дол. США, яка мала бути сплачена відповідачем у строк до 11.06.2016, а тому у даній частині позовні вимоги задоволенню не підлягають. Відповідно до ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). У зв`язку з цим, вимога про стягнення 3% річних від простроченої суми, яка згідно наданого розрахунку становить 2 615,75 дол. США задоволенню також не підлягає. Європейський суд з прав людини вказав, що інститут позовної давності є спільною рисою правових систем Держав-учасниць і має на меті гарантувати: юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, спростувати які може виявитися нелегким завданням, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, які відбулися у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із спливом часу (STUBBINGS AND OTHERS v. UNITED KINGDOM, № 22083/93, № 22095/93, § 51, ЄСПЛ, від 22 жовтня 1996 року; ZOLOTAS v. GREECE (No.2), № 66610/09, § 43, ЄСПЛ, від 29 січня 2013 року). Значення позовної давності полягає в тому, що цей інститут забезпечує визначеність та стабільність цивільних правовідносин. Він дисциплінує учасників цивільного обігу, стимулює їх до активності у здійсненні належних їм прав, зміцнює договірну дисципліну, сталість господарських відносин. За таких обставин, враховуючи заяву представника відповідача про застосування позовної давності, суд прийшов до обґрунтованого висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню, та з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за договором купівлі - продажу частки у статутному капіталі від 15.06.2015 в межах строку позовної давності в сумі 25 000 дол. США за мінусом суми, оплаченої [PERSON] за посвідчення договору купівлі - продажу частки у статутному капіталі ТзОВ, що складає 12 066,67 грн. та на день укладення договору становила 508,71 дол. США, у зв`язку з чим загальна сума заборгованості становить 24 491,29 дол. США. Також, на користь позивача з відповідача слід стягнути суму 3 % річних за прострочення грошового зобов`язання у розмірі 1833,83 дол. США, згідно долученого позивачем до позовної заяви розрахунку на який відповідачем не подано заперечень щодо його обґрунтованості та розміру та не надано жодних належних та допустимих доказів на їх спростування. У зв`язку з чим суд вважає такий розрахунок обґрунтованим. З урахування вищенаведеного позовні вимоги позивача задоволені у розмірі 26 325,12 дол. США, що становить 48,80 % від заявлених позовних вимог. Пунктом 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України встановлено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання, зокрема, як розподіл між сторонами судових витрат. Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Положеннями ч.1 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.2 Станом на момент подання позову позивач у відповідності до закону України «Про судовий збір» повинен був сплатити за заявлені ним позовні вимоги судовий збір у розмірі 9605 грн, однак такий у силу п. 9. ч. 1 ст. 5 вказаного закону звільнений від сплати судового збору, під час розгляду даної справи. У відповідності до ч. 6 ст. 144 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Таким чином з відповідача в користь держави слід стягнути судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог у розмірі 4687,24 грн..

Outcome: approved