Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-26 00:00:00

01.11.2021р. позивач звернувся до суду з позовом, який мотивував тим, що 22.06.2010р. між ним та відповідачем було укладено кредитний договір б/н, відповідно до якого Банк надав, а відповідач отримав в кредит грошові кошти у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунокзі сплатою відсотків за користування кредитом. Відповідач належним чином не виконав взятих на себе зобов`язань щодо повернення кредиту та сплати процентів за користування ним, у зв`язку з чим станом на 18.10.2021р. утворилась заборгованість в загальній сумі 57 296,69грн., яка складається із заборгованості за тілом кредиту - 49 828,60грн., заборгованості за простроченими відсотками - 7468,09грн. Просив стягнути з відповідача вказану суму заборгованості та судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2270,00грн. Ухвалою суду від 02.11.2021р. відкрито спрощене позовне провадження у цивільній справі за даним позовом і призначено розгляд справи у відкритому судовому засіданні з викликом сторін. 08.12.2021р. до суду від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, в якому він позов не визнав повністю та зазначив, що в Анкеті-заяві від 22.06.2010р., яка за твердженням позивача, є складовою кредитного договору, не вказано про те, що Банк надав йому послуги з оформлення картки «Універсальна» чи будь-якої іншої, не вказано про розмір кредитного ліміту та процентної ставки, порядок та строки повернення кредиту. Посилання позивача на Витяг з Умов та правил надання банківських послуг, Тарифів Банку також є безпідставним, оскільки ці документи ним не підписувались і відповідно не є складовими частинами кредитного договору. Доказів того, що саме ці Умови становлять кредитний договір, суду не надано. Таким чином, докази досягнення сторонами згоди щодо усіх істотних умов кредитного договору і відповідно його укладання відсутні. Крім того, надана позивачем виписка за договором № б/н за період з 13.12.2011р. по 19.10.2021р. доводить лише користування клієнтом виданими Банком картками, містить відомості про рух коштів, розмір встановленого або зміненого ліміту. Крім того, наданий позивачем розрахунок заборгованості не містить детального розрахунку нарахування відсотків та процентів за користування кредитом відповідно до ст.625 ЦПК України. Також, він не згодом з розміром заборгованості за тілом кредиту, оскільки відповідно до розрахунку заборгованості він витратив кошти Банку в розмірі 101 392,87грн., а в рахунок погашення заборгованості вніс 96 407,50грн., тому заборгованість становить 4985,47грн., а не 49 828,60грн. як зазначає позивач. Крім цього, позивач пропустив строк позовної давності, оскільки як вбачається з розрахунку заборгованості, право на звернення до суду у банку виникло з 01.06.2015р після порушення строку виконання зобов`язання 31.05.2015р. Але з цим позовом позивач звернуся до суду лише у листопаді 2021р.. Просить в позові відмовити повністю. 22.12.2021р. від представника позивача Меркулової В.В. надійшла відповідь на відзив, в якому зазначено, що в даному випадку між сторонами було укладено кредитний договір шляхом приєднання відповідача до Умов та правил надання банківських послуг. Заява про приєднання, Умови та правила надання банківських послуг, Тарифи Банку складають договір про надання банківських послуг. Підписавши Заяву про приєднання, відповідач підтвердив, що ознайомився з цими документами та погодився з ними. Відповідач активно користувався виданою йому карткою, чим засвідчив свою волю до настання відповідних правових наслідків, передбачених кредитним договором. З приводу неправильного нарахування відсотків він до Банку не звертався. Розмір заборгованості підтверджується наданою випискою з особового рахунку. Тому твердження відповідача про відсутність доказів отримання ним кредиту є безпідставними. Щодо пропуску строку позовної давності, то вважає, що він не був пропущений, оскільки на момент подачі позову до суду ще діяв строк картки. Просить позовні вимоги задовольнити повністю. Представник позивача в судове засідання не прибув, подав заяву про розгляд справи у його відсутності, просить позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не прибув за невідомими причинам, про час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином. Суд вважає можливим розглянути справу у відсутність сторін. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу звукозаписувальними технічними засобами не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до такого. Відповідно до ст.15,16 ЦК України, ст.4,5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. За змістом ст.3,6,627 ЦК України в Україні діє принцип свободи договору, відповідно до якого сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. За змістом ст.626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. За змістом ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Ч.1 ст.638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно з ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно з ст.526,530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства. Якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення цього кодексу, що регулюють договір позики. Так, згідно зі ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст.1055 ЦК України). Згідно з ч.2 ст.1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Суд встановив, що 22.06.2010р. відповідач [PERSON] звернувся до ПАТ КБ «ПриватБанк» із Анкетою-заявою про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку. В Анкеті-заяві (арк.25) зазначено, що відповідач згодний з тим, що вона разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами банку становить між ним та Банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодився з Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді. Також зазначено, що Умови та Правила надання банківських послуг розміщені на офіційному сайті ПриватБанку www.privatbank.ua, позичальник зобов`язується виконувати вимоги Умов та Правил надання банківських послуг, а також регулярно ознайомлюватися з їх змінами на сайті Приватбанку. Згідно з довідкою АТ КБ «ПриватБанк» без номера та дати Банк видав відповідачу [PERSON] такі банківські картки: 13.12.2011р. - № [NUMBER] зі строком дії до 10/15, 27.06.2014р. - № [NUMBER] зі строком дії до 03/18, 28.03.2018р. - № [NUMBER] зі строком дії до 12/21 (арк.24). 27.06.2014р. на банківську картку № [NUMBER] Банком було встановлено кредитний ліміт в розмірі 2000,00грн., 03.05.2015р. його збільшено до 5000,00грн., 11.02.2016р. - збільшено до 12 400,00грн., 13.08.2018р. - збільшено до 50 000,00грн., 28.11.2018р. - збільшено до 51 500,00грн., 26.05.2021р. - зменшено до 0,00грн.(арк.14-23). Згідно з ст.12,13,81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. За цим позовом АТ КБ «Приватбанк» вимагає стягнення з відповідача [PERSON] заборгованості за кредитом станом на 18.10.2021р. в загальному розмірі 57 296,69грн., яка складається із заборгованості за тілом кредиту - 49 828,60грн., заборгованості за простроченими відсотками - 7468,09грн. З`ясувавши повно, всебічно та об`єктивно обставини справи, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням надані сторонами докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності і взаємозв`язку, суд вважає заявлені АТ КБ «ПриватБанк» позовні вимоги частково обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню. Так, суд виходить з того, що сторони є вільними в укладанні договору та визначенні його умов. Кредитний договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов такого виду договорів, що підтверджується їх підписами у відповідному письмовому документі. Звертаючись до суду з цим позовом, АТ КБ «ПриватБанк» вказує, що укладений між сторонами 22.06.2010р. кредитний договір є договором приєднання та складається з Анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, Пам`ятки клієнта, Умов та правил надання банківських послуг, Тарифів банку. Як встановлено судом, відповідач [PERSON] дійсно 22.06.2010р. звернувся до Банку з Анкетою-заявою про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, підписав її, чим надав згоду на отримання банківських послуг і відповідно уклав з Банком договір приєднання. На виконання цього договору Банк видав [PERSON] банківську картку № [NUMBER] , в подальшому 27.06.2014р. відповідачу в порядку перевипуску була видана нова картка № [NUMBER] зі строком дії до 03/18 та 28.03.2018р. -№ [NUMBER] зі строком дії до 12/21. 27.06.2014р. на картку № [NUMBER] Банком було встановлено кредитний ліміт в розмірі 2000,00грн., який поступово збільшувався, максимальний розмір кредитного ліміту становив 51 500,00грн., 26.05.2021р. кредитний ліміт було зменшено до 0,00грн. Вказані обставини підтверджуються наданими позивачем копією Анкети-заяви, довідками про видані банківські картки та встановлення/зміну кредитного ліміту, а також випискою з особового банківського рахунку, відкритого на ім`я відповідача. Ці докази суд вважає належними та допустимими, тому приймає їх до уваги при ухваленні цього рішення. Крім того, факт звернення до Банку, підписання Анкети-заяви, отримання банківської картки, встановлення на неї кредитного ліміту відповідач [PERSON] в ході судового розгляду не оспорював і жодними доказами не спростував. Разом з тим, судом встановлено, що в Анкеті-заяві від 22.06.2010р. не зазначений порядок та строки повернення кредиту, розмір процентів за користування ним, а також не встановлена відповідальність за порушення зобов`язання. На обґрунтування позовних вимог до позовної заяви позивач також додав Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» (арк.26 ) та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг, затверджених наказом від 06.03.2010р. №СП-2010-256 (арк.27-50), вказуючи, що ці документи разом із Анкетою-заявою становлять Договір про надання банківських послуг, який є договором приєднання і який було укладено між сторонами. З огляду на зміст ст.633, 634 ЦК України умови договору приєднання розроблює підприємець - в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк». Другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Оскільки умови договорів приєднання розробляються Банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим Банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Однак надані суду Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не містять підпису відповідача [PERSON] , а матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Умови є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору і що саме їх розумів відповідач, ознайомився і погодився з ними, підписуючи 22.06.2010р. Анкету-заяву, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів містили умови щодо порядку та строків повернення кредиту, щодо розміру, порядку та строків сплати процентів за користування кредитними коштами, щодо відповідальності за порушення зобов`язання з відповідним порядком нарахування. Роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (Банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи. Суд вважає, що в даному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила ст.634 ЦК України, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим ПАТ КБ «ПриватБанк» в період з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. Крім того, договірні правовідносини виникли між Банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (ч.1 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів». У п.19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів» від 09 квітня 1985 року №39/248 зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями. Конституційний Суд України у рішенні від 11.07.2013р. у справі №1-12/2013 щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» зазначив, що з огляду на приписи ч.4 ст.42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема, у договорах про надання споживчого кредиту. Виходячи з основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, суд вважає, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений шляхом приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. За таких обставин, без надання підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу умови надання банківських послуг, за відсутності обґрунтованих підтверджень прийняття відповідачем цих умов шляхом підписання відповідного документу, надані Банком Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, а відтак підстави брати їх до уваги при вирішенні цього спору відсутні. Таким чином, позивачем не надано доказів на підтвердження досягнення між сторонами у письмовому вигляді згоди щодо істотної умови кредитного договору - ціни у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, в т.ч. нарахованих на прострочену суму заборгованості відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України в розмірах, визначених п.2..1.1.2.12 Умов та правил, про що зазначено в позовній заяві та доданому до неї розрахунку заборгованості. У зв`язку з цим суд не знаходить законних підстав для стягнення з відповідача заборгованості за простроченими відсотками в розмірі 7468,09грн. і в задоволенні позову в цій частині слід відмовити. Щодо позовних вимог про стягнення заборгованості за тілом кредиту, то суд вважає встановленим та доведеним факт отримання відповідачем [PERSON] кредитних коштів шляхом встановлення кредитного ліміту на банківську картку первісно в сумі 2000,00грн. з подальшим його збільшенням до 51 500,00грн. Після встановлення кредитного ліміту відповідач активно користувався грошовими коштами - здійснював оплату послуг, товарів, мобільного зв`язку тощо, вносив кошти на поповнення рахунку. Вказані обставини достовірно підтверджуються наданою позивачем випискою з особового банківського рахунку, яка є первинним бухгалтерським документомі відповідно належним, допустимим доказом у цій справі. Отже, незважаючи на те, що сторонами в належній письмовій формі не були погоджені усі істотні умови кредитного договору, але враховуючи, що відповідно до положень ст.1046 ЦК України такий договір є укладеним з моменту передання грошей, суд вважає належним чином доведеним факт отримання і користування відповідачем [PERSON] кредитними коштами. Вказане відповідає правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеній у постанові від 03.07.2019р., справа №342/180/17. Враховуючи вищевказане, шляхом аналізу виписки про рух коштів на банківському рахунку судом встановлено, що відповідач [PERSON] за період з 27.06.2014р. (дата первісного встановлення кредитного ліміту) до 17.10.2021р. включно здійснив власних (без врахування нарахованих Банком процентів) витрат кредитних коштів на загальну суму 169 034,80грн. і вніс коштів на рахунок в сумі 165 075,43грн. Відтак, вбачається, що за вказаний період відповідачем [PERSON] використано кредитних коштів більше, ніж внесено, що свідчить про наявність станом на 18.10.2021р. заборгованості за тілом кредиту в сумі 3959,37грн. (169 034,80грн. - 165 075,43грн.) і це відповідно є підставою для її стягнення з відповідача на користь позивача. При ухваленні цього рішення, суд також враховує, що в відзиві на позовну заяву відповідач [PERSON] заявляв про сплив строку позовної давності до позовних вимог Банку. Вирішуючи це питання, суд виходить з того, що згідно з ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. За загальним правилом перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст.261 ЦК України). За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч.5 ст.261 ЦК України). Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст.252-255 ЦК України. Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново (ч.1,3 ст.266 ЦК України). Згідно з ч.3,4 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Суд враховує, що за договором про надання банківських послуг, яким установлено не тільки щомісячні платежі погашення кредиту, а й кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг трирічного строку позовної давності стосовно щомісячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - після закінчення кінцевого строку повного погашення кредиту. Якщо укладений між сторонами кредитний договір передбачав застосування кредитної картки як засобу надання/отримання кредиту, то перебіг трирічного строку позовної давності стосовно повного повернення кредитних коштів починається з моменту закінчення строку дії картки. Як встановлено судом, в Анкеті-заяві від 22.06.2010р. сторонами не було погоджено порядку та строків повернення кредиту, а надані позивачем Витяг з Тарифів та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг визнані судом неналежними та недопустимими доказами, оскільки не містять підпису відповідача і відповідно їх умови не вважаються погодженими сторонами у визначеній законом письмовій формі. В той же час, судом достовірно встановлено, що позивач надав відповідачу кредит шляхом встановлення 27.06.2014р. кредитного ліміту на картку № [NUMBER] , видану в цей же день зі строком дії до 03/18. 28.03.2018р. взамін цієї картки відповідачу була видана картка № [NUMBER] зі строком дії до 12/21. З даним позовом позивач звернувся до суду 29.10.2021р. (згідно штампу на поштовому конверті), тобто до закінчення строку дії платіжної картки, яка була видана відповідачу із встановленням кредитного ліміту, яким він активно користувався і здійснював часткове повернення витрачених коштів протягом усього періоду дії карток. Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення заборгованості за тілом кредиту, які визнані судом обґрунтованими на суму 3959,37грн., заявлені позивачем в межах 3-річного строку позовної давності. На підставі вищевикладеного, позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» слід задовольнити частково, стягнувши з відповідача [PERSON] на користь позивача заборгованість за кредитним договором б/н від 22.06.2010р. в розмірі 3959,37грн. Згідно з ст.141 ЦПК України суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача понесені ним витрати по сплаті судового збору пропорційно задоволеним вимогам. Так, позивач первісно просив стягнути заборгованість в сумі 57 296,69грн., судом стягнуто 3959,37грн., що становить 6,91% від первісно заявлених вимог (3959,37грн х 100% : 57 296,69грн). У зв`язку з цим, пропорційно задоволеним вимогам (6,91%) підлягають відшкодуванню позивачу судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 156,63грн. (2270,00грн х 6,91% : 100%).

Outcome: partial