Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-06 00:00:00

Представник позивача в грудні 2021 року звернувся до Херсонського міського суду Херсонської області з вищезазначеним позовом в якому просить позбавити [PERSON] батьківських прав відносно [PERSON] та стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини у розмірі ј частин усіх доходів щомісячно . В обґрунтування позову позивач зазначає , що [PERSON] є матір`ю [PERSON] , [INFO] . Батько дитини записаний відповідно до ст. 135 СК України. Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 16.11.2020 року дитину відібрано від матері без позбавлення батьківських прав. Крім того відповідач вже позбавлена батьківських прав відносно двох старших дітей. [PERSON] направлено до КНП «Херсонський обласний будинок дитини» ХОР, мати жодного разу не відвідувала дитину, жодних кроків протягом року щодо покращення життєвої ситуації мати не зробила, не цікавилася життям та здоров`ям дитини та не намагалась повернути дитину на виховання. З 24.12.2020 року малолітній [PERSON] має статус дитини, позбавленої батьківського піклування та перебуває під опікою інших громадян. Питання про позбавлення матері дитини батьківських прав було розглянуто на засіданні комісії 01.12.2021 року. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 24.12.2021 року позов прийнято до розгляду та відкрито провадження, призначено розгляд справи проводити у порядку загального позовного. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 10.01.2022 року закрито підготовче провадження, призначено справу до судового розгляду по суті. Представник позивача в судове засідання не з`явилася, надала через канцелярію суду заяву про розгляд справи за відсутності представника за наявними в справі доказами, підтримала заявлені вимоги та просила їх задовольнити , не заперечувала проти проведення заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не з`явилася повторно, про день, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, зокрема шляхом направлення судових повісток про виклик за відомим суду зареєстрованим у встановленому законом порядком місцем її проживання. Процесуальним правом надати відзив на позов або письмові пояснення по суті предмету спору не скористалася. Документів, що підтверджують поважність причин її відсутності суду не надано. Клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надійшло. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних у ній доказів. Відповідно до ч.2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Відповідно до Принципу 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості, малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Дитина має право на здорове зростання і розвиток (принцип 4 Декларації прав дитини). Ст.9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їхньому бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Згідно ст. 18 Конвенції про права дитини, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки, або у відповідних випадках законні опікуни, несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Дитині, для повного і гармонійного розвитку її особи необхідно зростати в сімейному оточенні, в атмосфері щастя, любові і розуміння також в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється забезпеченню інтересів дитини (ст. 3 Конвенції про права дитини). Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини (ст. 27 Конвенції про права дитини). Судом встановлено, що згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого повторно 18.07.2020 року Корабельним районним у м.Херсоні відділом ДРАЦС Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) зроблено актовий запис № 610 - матір`ю [PERSON] , [INFO] зазначена [PERSON] . Відомості про батька дитини зазначені відповідно до ч.1 ст.135 СК України ( за вказівкою матері), що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження № 00027074935 від 17.07.2020 року. Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 10.05.2019р. справа № 766/21379/19 [PERSON] позбавлено батьківських прав відносно дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Відповідач зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . З листа соціального центру матері та дитини ХМР від 04.05.2020р. № 87 направленого завідувачу служби у справах дітей Корабельної районної у м.Херсоні ради вбачається, що на тимчасове утримання до Центру у зв`язку із складними життєвими обставинами та відсутністю житла зараховано [PERSON] разом з дитиною [PERSON] . Мати перестала займатися розвитком сина, не виконує надані їй рекомендації спеціалістів, державну допомогу по народженню дитини використовує не за призначенням. Листом соціального центру матері та дитини ХМР від 02.06.2020 року № 119 направленого начальнику служби у справах дітей Корабельної районної у м.Херсоні ради вбачається, що на утриманні центру з 16.09.2019 року по 02.06.2020 року знаходилася [PERSON] з сином [PERSON] [INFO] .02.06.2020 року вибули за власним бажанням. Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 16.11.2020 року справа № 766/9821/20 відібрано малолітнього [PERSON] [INFO] від матері [PERSON] , [INFO] без позбавлення батьківських прав. З листа КНП «Херсонський обласний будинок дитини» ХОР № 423 від 24.06.2021 року вбачається, що [PERSON] перебуває у закладі на повному державному утриманні з 03.07.2020 року , його мати жодного разу сина не відвідала. Рішенням виконавчого комітету Корабельної районної у м.Херсоні ради № 200 від 24.12.2020 року надано [PERSON] статус дитини, позбавленої батьківського піклування. Рішенням виконавчого комітету Корабельної районної у м.Херсоні ради № 88 від 09.07.2021 року призначено [PERSON] опікуном малолітнього [PERSON] , [INFO] . Згідно висновку № 2-14-427-25 від 13.12.2021 року зробленого органом опіки та піклування Виконавчого комітету Корабельної районної у м.Херсоні ради визначено доцільним позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] відносно її малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] . Вирішуючи даний позов, суд, згідно ст. 3 Конвенції про права дитини, ухваленої Резолюцією Генеральної Асамблеї ООН від 20.11.1989 р., ратифікованої Постановою ВРУ від 27.02.1991 р., приділяє першочергову увагу якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] є матір`ю [PERSON] , однак не цікавиться життям та здоров`ям дитини, не надає матеріальну допомогу на її утримання. Тривалий час, не спілкується з сином, не цікавиться його життям, розвитком і вихованням, протягом року після рішення суду про відібрання дитини жодних кроків щодо покращення життєвої ситуації не зробила, не цікавилася життям та здоров`ям дитини та не намагалась повернути дитину на виховання. Підстави позбавлення батьківських прав наведені у ст. 164 СК України. Зокрема, п.2 ч.1 ст.164 СК України визначено, що мати, батько, можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. За змістом роз`яснень, викладених у п.п. 15, 16, 17 постанови Пленуму ВСУ № 3 від 30.03.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Не можна позбавити батьківських прав особу, яка не виконує своїх батьківських обов`язків унаслідок душевної хвороби, недоумства чи іншого тяжкого захворювання (крім хронічного алкоголізму чи наркоманії) або з інших не залежних від неї причин. Отже, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом і може мати місце при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі неповнолітньої дитини. Позбавлення батьківських прав допускається тоді, коли змінити ставлення батьків до виховання дитини неможливо (ухвала ВССУ від 01.11.2017 у справі № 211/559/16-ц). За таких обставин, суд приходить до переконання, що свідоме і тривале нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками щодо дитини є наслідком винної поведінки відповідача та є підставою для позбавлення її батьківських прав. Суд вважає, що позбавлення батьківських прав відповідача буде відповідати інтересам дитини, оскільки відповідач в подальшому буде позбавлений можливості негативно впливати на психіку дитини до моменту зміни ним свого ставлення відносно дитини та поновлення у встановленому порядку батьківських прав. Згідно п.2 ч.1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він, ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Згідно ч.3 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав щодо усіх своїх дітей або когось із них. Будь-яка з підстав для позбавлення батьківських прав, перелічена в ст. 164 СК України, є критерієм протиправної поведінки батьків по відношенню до своєї дитини. Пунктом 15 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 року, позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Як встановлено вище, відповідач по справі не займається вихованням сина, повністю усунулася та ухиляється від виконання батьківських обов`язків, не виявляє до дитини будь-якої батьківської уваги та турботи. За таких обставин, суд приходить до висновку, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків відносно свого сина [PERSON] , що є наслідком винної поведінки відповідача та є підставою для позбавлення її батьківських прав. На підставі вищевикладеного, перевіривши матеріали цивільної справи та надані докази, суд приходить до висновку, що даний позов підлягає задоволенню. Щодо позовної вимоги про стягнення аліментів. Згідно ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 2 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Згідно роз`яснень наданих в постанові Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року «Про практику застосування законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або з власної ініціативи вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України, кошти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Частиною 2 ст. 182 СК України, встановлено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. З урахуванням встановлених обставин справи, досліджених у судовому засіданні доказів, вбачається, що відповідач безвідповідально ставиться до виховання своєї дитини, ухиляєься від виконання своїх обов`язків по її вихованню, тому доцільно позбавити її батьківських прав та стягнути при цьому аліменти на утримання дитини у встановленому законом розмірі , оскільки особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Суд вважає за необхідне роз`яснити відповідачу її право на звернення до суду із заявою про надання права на побачення з дитиною у відповідності зі ст.168 СК України, якщо це не причинить шкоди її життю, здоров`ю та моральному вихованню, за умови присутності іншої особи, що в свою чергу, на думку суду, буде стимулювати відповідача до виправлення та наддасть можливість в майбутньому, при наявності її бажання, звернутись до суду з позовом про поновлення батьківських прав. На підставі вищевикладеного, перевіривши матеріали цивільної справи та надані докази, суд приходить до висновку, що даний позов підлягає задоволенню в повному обсязі. Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення у частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. При вирішенні питання про розподіл судових витрат, суд виходить із того, що позивач звільнений від сплати судового збору, тому у порядку ст.141 ЦПК України суму судового збору необхідно стягнути із відповідача у дохід держави.

Outcome: approved