Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-06 00:00:00

Представник позивача за дорученням [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідачів, в якому просить стягнути з останніх заборгованість за кредитним договором спадкодавця №б/н від 28 листопада 2012 року в розмірі 18467 гривень 69 копійок та судовий збір в розмірі 2102 гривні 00 копійок. Свої вимоги мотивує тим, що [PERSON] звернувся до позивача АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву №б/н від 28 листопада 2012 року, згідно якої отримав кредит у розмірі 18000 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. [INFO] [PERSON] помер. Спадкоємцями, які постійно проживали разом з [PERSON] на час відкриття спадщини є відповідачі [PERSON] та [PERSON] .. Таким чином, відповідачі фактично прийняли спадщину, до складу якої входить, у тому числі, кредитні зобов`язання померлого [PERSON] .. Станом на дату смерті [PERSON] його заборгованість перед банком складала 18467 гривень 69 копійок. Враховуючи наведене, відповідачі, як спадкоємці померлого [PERSON] , які фактично прийняли спадщину, зобов`язані задовольнити вимоги кредитора. Що й стало підставою для звернення представника позивача до суду з вказаним позовом. В судове засідання представник позивача не з`явився. Надав суду заяву в якій зазначив, що підтримує позовні вимоги позивача та просить розглянути справу за відсутністю представника банку. Не заперечує щодо розгляду справи у заочному порядку. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з`явились, повідомлялись належним чином за адресою реєстрації. На адресу суду від відповідачів повернулись поштові конверти з відміткою «адресат не проживает». Пунктом 4 частини 8 статті 128 ЦПК України передбачено, днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. В подальшому, відповідно до ч.11 ст. 128 ЦПК України, було розміщено оголошення на офіційному вебсайті судової влади України про виклик відповідачів [PERSON] та [PERSON] до суду в судове засідання, однак останні в судове засідання на вказану в оголошенні дату також не з`явились, жодних заперечень проти позову, заяв про розгляд справи без їх участі до суду не надіслали, про причини неявки суд не повідомили. Частиною 11 статті 128 ЦПК України передбачено, що з опублікуванням оголошення про виклик відповідач вважається повідомленим про дату, час і місце розгляду справи. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача без повідомлення причини, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, і від якого не надійшло відзиву, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення спору. Враховуючи, що представник позивача не заперечує щодо розгляду справи в заочному порядку, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача в порядку ст. 280 ЦПК України та ухвалити заочне рішення по справі. Оскільки сторони в судове засідання не з`явились, то відповідно до вимог ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Розглянувши подані документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення її по суті, суд прийшов до наступного висновку. Так, з матеріалів справи вбачається, що відповідач [PERSON] звернувся до позивача АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву №б/н від 28 листопада 2012 року, згідно якої отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок (а.с. 13). [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим 13 жовтня 2017 року Тарутинським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області (а.с.54). 23 листопада 2017 року АТ КБ «Приватбанк» направило до Тарутинської районної державної нотаріальної контори Одеської області претензію кредитора, згідно якої просило: повідомити банк чи заводилась спадкова справа; включити кредиторські вимоги до спадкової маси, про що зробити запис в книзі обліку спадкових справ; повідомити спадкоємців померлого про наявність заборгованості перед банком в розмірі 18467 гривень 69 копійок; повідомити про осіб, які подали заяву про прийняття або відмову від прийняття спадщини після смерті боржника [PERSON] ; надати відомості про видані свідоцтва про право на спадщину (а.с.108). Згідно листа Тарутинської районної державної нотаріальної контори Одеської області від 23 січня 2018 року, наданого у відповідь на претензію АТ КБ «Приватбанк» від 23 листопада 2017 року, нотаріально контора ставить кредитора до відома, що: після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , спадкова справа не заводилась, спадкоємці з заявами про прийняття або відмови від прийняття спадщини не звертались; претензія кредитора зареєстрована в книзі обліку спадкових справ за №36 від 23 січня 2018 року, заведена спадкова справа №22/2018 до майна [PERSON] , померлого [INFO] (а.с.113). 09 червня 2018 року АТ КБ «Приватбанк» повторно направило до Тарутинської районної державної нотаріальної контори Одеської області претензію кредитора, згідно якої просило: повідомити банк чи заводилась спадкова справа; включити кредиторські вимоги до спадкової маси, про що зробити запис в книзі обліку спадкових справ; повідомити спадкоємців померлого про наявність заборгованості перед банком в розмірі 18467 гривень 69 копійок; повідомити про осіб, які подали заяву про прийняття або відмову від прийняття спадщини після смерті боржника [PERSON] ; надати відомості про видані свідоцтва про право на спадщину (а.с.61). Згідно листа Тарутинської районної державної нотаріальної контори Одеської області від 18 липня 2018 року, наданого у відповідь на претензію АТ КБ «Приватбанк» від 09 червня 2018 року, нотаріально контора ставить кредитора до відома, що: після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , спадкоємці з заявами про прийняття або відмови від прийняття спадщини не звертались (а.с.62). 06 вересня 2019 року АТ КБ «Приватбанк» надіслало лист-претензію [PERSON] (а.с.63) та [PERSON] (а.с.64), згідно якого просила останніх звернутись до будь-якого відділення банку та сплатити заборгованість спадкодавця [PERSON] в розмірі 18467 гривень 69 копійок. Встановленим судом фактам відповідають цивільні правовідносини, які регулюються ст. ст. 13, 55 Конституції України, ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року, ратифікована Україною 17 липня 1997 року), ст. ст. 608, 1216, 1218, 1219, 1268, 1281, 1282 ЦК України і виникають з кредитних правовідносин та обов`язку спадкоємців задовольнити вимоги кредитора. Відповідно до ст.13 Конституції України, держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання. Стаття 55 Конституції України гарантує кожному право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Приписами п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Згідно зі ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст.12 ЦПК України, суд розглядає справи на засадах змагальності. Згідно з п.6 ч.1 ст.3 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність. При вирішенні даного цивільно-правового спору суд також враховує, що одним з проявів верховенства права є положення про те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори. Справедливість - одна з основних засад права і є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Суд вважає за необхідне зазначити, що ця позиція ґрунтується, в тому числі, на рішенні Конституційного Суду України від 02.11.2004 року № 15-рп/2004у справі № 1-33/2004. Виходячи з принципу процесуальної рівності сторін і враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, в судовому засіданні досліджено кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів (п.27 Постанови ПВС України від 12.06.2009 року №2 "Про практику застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" ). Відповідно до ст.ст. 76, 81 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За приписами ч.2 ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Положеннями Конституції України (ст.55), Цивільного кодексу України (зокрема, ч.1 ст.16), Цивільного процесуального кодексу України ( ст.4,12, 13), Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (ч.1. ст.7) передбачено, що суд захищає права та інтереси юридичних осіб, у спосіб, визначений законами України. Враховуючи зазначене, юридична особа має право на позов виключно, у випадку порушення, невизнання або оспорювання її прав та інтересів іншою особою. У аналізі практики застосування судами ст.16 Цивільного кодексу України від 01.04.2014 Верховний Суд України вказав, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. З цією метою суд повинен з`ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі "Бочаров проти України" (остаточне рішення від 17 червня 2011 року) суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Проте, таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів. Згідно з ст.608 ЦК України зобов`язання припиняється смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов`язаним з його особою і у зв`язку з цим не може бути виконане іншою особою. За приписами ст. ст. 1216, 1218 ЦК України спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до п.5 ч.1ст. 1219 ЦК України не входять до складу спадщини права та обов`язки, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема права та обов`язки особи як кредитора або боржника, передбачені статтею 608 цього Кодексу. Обов`язок з відшкодування шкоди (яка в даному випадку для банку виникла внаслідок неповернення відповідачем боргу за кредитним договором) згідно зі ст.1219 ЦК України не є таким, що нерозривно пов`язаний з особою спадкодавця, а тому відповідно до вимог чинного ЦК України з його смертю цей обов`язок не припинився і спадкується його спадкоємцями, тобто є таким, що входить до складу спадщини. За змістом зазначених норм, у разі смерті фізичної особи, боржника за зобов`язаннями у правовідносинах, що допускають правонаступництво в порядку спадкування, обов`язки померлої особи (боржника) за загальним правилом переходять до іншої особи - її спадкоємця, таким чином, відбувається передбачена законом заміна боржника за зобов`язанням. Порядок пред`явлення кредитором спадкодавця вимог до спадкоємців і порядок їх задоволення регулюються нормами ст.ст.1281,1282 ЦК України. У зв`язку зі смертю боржника зобов`язання з повернення кредиту включаються до складу спадщини, умови кредитного договору щодо строків повернення кредиту не застосовуються, а підлягають застосуванню норми статей 1281,1282 ЦК України . За положеннями ст. 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі. Виходячи із наведеного, при вирішенні спору про стягнення зі спадкоємця коштів для задоволення вимог кредитора, судом підлягає встановленню, яке саме майно спадкоємець отримав у спадщину та яка його вартість. Системне тлумачення ст.16 та ч. 2 ст.1282ЦК України дозволяє зробити висновок, що: по-перше, норма ч. 2 ст.1282 ЦК України є спеціальною у площині захисту прав кредиторів спадкодавця у межах спадкових правовідносин, в якій передбачено належний спосіб захисту прав кредиторів спадкодавця; по-друге, до відносин між кредитором і спадкоємцями позичальника не повинні застосовуватися норми закону, які врегульовують загальні наслідки невиконання стороною договірних зобов`язань, зокрема примусове виконання обов`язку в натурі (пред`явлення в судовому порядку вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором). Аналіз ч. 2 ст.1282 ЦК України свідчить, що задоволення вимоги кредитора до спадкоємців позичальника шляхом одноразового платежу, тобто шляхом сплати грошових коштів, можливе лише в позасудовому порядку. Судовий спосіб захисту порушеного права кредитора, у разі відмови спадкоємців від одноразового платежу, полягає у пред`явленні до спадкоємців позову про накладення стягнення на майно. У пункті 32 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" №5 від 30.03.2012 року роз`яснено, що з урахуванням положенняст.1282 ЦК України спадкоємці боржника за умови прийняття спадщини є боржниками перед кредитором у межах вартості майна, одержаного у спадщину. При цьому спадкоємці несуть зобов`язання погасити нараховані відсотки і неустойку тільки в тому випадку, якщо вони вчинені позичальникові за життя. Інші нараховані зобов`язання фактично не пов`язані з особою позичальника і не можуть присуджуватися до сплати спадкоємцями. Аналіз зазначених норм права дає можливість зробити висновок про те, що спадкоємці можуть задовольняти вимоги кредиторів лише: у разі прийняття майна у спадщину; у межах вартості успадкованого майна; у розмірі, яка виникла за життя спадкодавця. Згідно зі ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК випадках Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (ч.1 ст.15 ЦК України). В позовній заяві, як на підставу задоволення позову позивач посилався на те, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] , постійно мешкали разом зі спадкодавцем [PERSON] на час відкриття спадщини, тому вважаються такими, що прийняли спадщину і повинні нести цивільно-правову відповідальність за борги спадкодавця. На підтвердження цього факту до позовної заяви долучено копії сторінок паспорта [PERSON] та [PERSON] , з відміткою про місце їх реєстрації, яке співпадає з останнім місцем реєстрації померлого боржника [PERSON] .. Відповідно до ч.2 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 цього Кодексу він не заявив про відмову від неї. Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку, що обов`язковою умовою для прийняття спадщини є фактичне проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не реєстрація за місцем проживання спадкодавця, на що посилається АТ КБ "ПриватБанк" у позовній заяві, як на підставу позовних вимог. Згідно довідки Бородінської селищної ради Болградського району Одеської області №84/02-10 від 06 грудня 2021 року: [PERSON] , [INFO] дійсно зареєстрований в будинку [ADDRESS] , однак не мешкає за вказаною адресою на протязі останніх семи років; [PERSON] , [INFO] зареєстрована та мешкає в будинку [ADDRESS] , який належить їй на праві приватної власності (а.с.170). Тож, доказів того, що боржник [PERSON] , померлий [INFO] та відповідачі по справі [PERSON] та [PERSON] на час відкриття спадщини мешкали разом, у зв`язку з чим відповідачі фактично прийняли спадщину, позивачем суду не надано. Як вбачається із копії спадкової справи №22/2017, заведеної 23 січня 2018 року Тарутинською районною державною нотаріальною конторою Одеської області щодо майна померлого [INFO] [PERSON] , вона заведена на підставі претензії кредитора АТ КБ «Приватбанк» від 23 листопада 2017 року (а.с. 107-115). Крім того, з інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) №50646048 (а.с.109) та інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) №50646060 (а.с.110) вбачається, що інформація у зазначених спадкових реєстрах відсутня. Тобто з наведеного вбачається, що за життя боржник [PERSON] , померлий [INFO] , заповіту не залишив та після його смерті ніхто до нотаріальної контори з заявою про прийняття або відмову від прийняття спадщини не звертався, свідоцтво про право на спадщину не видавалось. Тож, твердження представника позивача, про те, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] є спадкоємцями майна померлого [PERSON] , фактично прийняли спадщину, а тому є відповідачами по даній справі, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні. Крім того, позовні вимоги заявлені у вигляді стягнення заборгованості за кредитним договором, а не у вигляді звернення стягнення на спадкове майно у межах його вартості, що унеможливлює стягнення з відповідачів заявлених позивачем грошових коштів. Отже, правових підстав для задоволення позовних вимог ПАТ КБ "ПриватБанк" про стягнення з [PERSON] та [PERSON] заборгованості за кредитним договором боргу спадкодавця у суду не має. Оскільки позовні вимоги задоволенню не підлягають, то судові витрати слід віднести на рахунок позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed