Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-01 00:00:00

17.06.2020 р. Національна академія аграрних наук України звернулася до суду із позовом до [PERSON] про стягнення на користь Інституту тваринництва Національної академії аграрних наук України 313 678,89 грн матеріальної шкоди в порядку регресу. Позовні вимоги Національної академії аграрних наук України обґрунтовані тим, рішенням апеляційного суду Харківської області від 22.08.2017 р. визнано незаконним наказ виконуючого обов`язки директора Інституту тваринництва Національної академії аграрних наук України Руденка Є.В. № 162/к від 15.10.2014 р. «Про переведення [PERSON] », поновлено [PERSON] на посаді радника при дирекції Інституту тваринництва Національної академії аграрних наук України з 15.10.2014 р.; рішення суду набрало законної сили, втім залишилось не виконаним, що стало підставою для звернення [PERSON] до суду. Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 10.09.2018 р. з Інституту тваринництва Національної академії аграрних наук України на користь [PERSON] стягнуто грошові кошти у розмірі 299 411,14 грн, 14 267,75 грн витрат на правничу допомогу, на користь держави - 3 136,79 грн судового збору. На виконання означеного рішення Інститутом тваринництва Національної академії аграрних наук України [PERSON] за період з 27.05.2019 р. по 03.06.2019 р. перераховано кошти у загальній сумі 313 678,89 грн. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 30.07.2020 р. позовну заяву Національної академії аграрних наук Українидо [PERSON] , третя особа: Інститут тваринництва Національної академії аграрних наук України, про стягнення коштів на праві регресної вимоги направлено для розгляду за підсудністю до Київського районного суду м. Харкова; матеріали справи надійшли до означеного суду 27.11.2020 р. Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 30.11.2020 р. цивільну справу № 757/25240/20-ц за позовною заявою Національної академії аграрних наук Українидо [PERSON] , третя особа: Інститут тваринництва Національної академії аграрних наук України, про стягнення коштів у порядку регресу передано за належною підсудністю до Печерського районного суду м. Києва; матеріали справи надійшли до суду 04.02.2021 р., наступного дня передані судді Григоренко І.В. (протокол автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.02.2021 р.). Ухвалою судді Печерського районного суду м. Києва Григоренка І.В. від 05.02.2021 р. завлено самовідвід від розгляду цивільної справи за позовом Національної академії аграрних наук Українидо [PERSON] , третя особа: Інститут тваринництва Національної академії аграрних наук України, про стягнення коштів на праві регресної вимоги; 29.04.2021 р. матеріали справи передані судді Волковій С.Я. (протокол повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.04.2021 р.). Ухвалою суду від 11.05.2021 р. відкрито провадження у справі. Відповідачем [PERSON] подано відзив на позовну заяву. Третьою особою: Інститутом тваринництва Національної академії аграрних наук України подано пояснення щодо позову. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються, у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини і дійшов наступних висновків. Встановлено, що протягом грудня 2014 р.-серпня 2017 р. в провадженні Фрунзенського районного суду м. Харкова знаходилась цивільна справа № 645/10986/14-ц за позовом [PERSON] до Інституту тваринництва Національної академії аграрних наук України про визнання наказу незаконним, поновлення на роботі, за зустрічним позовом Інституту тваринництва Національної академії аграрних наук України до [PERSON] , треті особи: [PERSON] , [PERSON] , Національна академія аграрних наук України, про визнання наказу незаконним, стягнення заробітної плати. Рішенням апеляційного суду Харківської області від 22.08.2017 р., що набрало законної сили, рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 25.09.2015 р. в частині позовних вимог [PERSON] до Інституту тваринництва Національної академії аграрних наук України про визнання наказу незаконним, поновлення на роботі скасовано, ухвалено нове, яким визнано незаконним наказ виконуючого обов`язки директора Інституту тваринництва Національної академії аграрних наук України Руденка Євгена Володимировича № 162/к від 15.10.2014 р. «Про переведення [PERSON] », поновлено [PERSON] на посаді радника при дирекції Інституту тваринництва Національної академії аграрних наук України з 15.10.2014 р. Встановлено, що протягом березня 2018 р.-березня 2019 р. в провадженні Фрунзенського районного суду м. Харкова знаходилась цивільна справа № 645/1412/18 за позовом [PERSON] до Інституту тваринництва Національної академії аграрних наук України про стягнення грошових коштів. Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 10.09.2018 р., що набрало законної сили, позов [PERSON] задоволено частково, стягнуто з Інституту тваринництва Національної академії аграрних наук України на його користь грошові кошти у розмірі 299 411,14 грн, 14 267,75 грн витрат на правничу допомогу, на користь держави - 3 136,79 грн судового збору. Рішення суду мотивоване тим, що позивач [PERSON] з огляду на факт незаконності звільнення та факт непоновлення у займаній посаді має право на стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та невиконання рішення суду. Станом на час подачі позову рішення є виконаним, протягом 27.05.2019 р.-03.06.2019 р. [PERSON] перераховано кошти у загальній сумі 313 678,89 грн, що слідує зі звіту Акціонерного товариства «Правекс банк» від 26.06.2019 р. про стан рахунку [PERSON] . Згідно частини четвертої статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільні або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Пунктом 34 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.1992 р. «Про практику розгляду судами трудових спорів» роз`яснено, що належним виконанням судового рішення про поновлення на роботі слід вважати видання власником про це наказу, що дає можливість працівнику приступити до виконання своїх попередніх обов`язків. Отже законодавець покладає на роботодавця обов`язок добровільно і негайно виконати рішення суду про поновлення працівника на роботі і цей обов`язок полягає у тому, що у роботодавця обов`язок видати наказ про поновлення працівника на роботі виникає одразу після проголошення рішення суду незалежно від того, чи буде дане рішення суду оскаржене. Відповідно до частини першої статті 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. На підставі статті 237 КЗпП України суд покладає на службову особу, винну в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу, обов`язок покрити шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації у зв`язку з оплатою працівникові часу вимушеного прогулу або часу виконання нижчеоплачуваної роботи. Такий обов`язок покладається, якщо звільнення чи переведення здійснено з порушенням закону або якщо власник чи уповноважений ним орган затримав виконання рішення суду про поновлення на роботі. Статтею 130 КЗпП України передбачені загальні підстави й умови матеріальної відповідальності працівника, а саме: працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов`язків. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Пунктом 8 статті 134 КЗпП України, пунктом 13 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 29.12.1992 р. «Про судову практику у справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям працівниками», пунктом 33 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.1992 р. «Про практику розгляду судами трудових спорів» визначено обов`язок відшкодування шкоди, заподіяної установі у зв`язку з оплатою звільненому працівнику часу вимушеного прогулу. Такий обов`язок покладається на службову особу, за наказом якої працівника звільнено з порушенням закону або яким затримано виконання рішення суду про поновлення на роботі. Відповідальність в цих випадках настає незалежно від форми вини. При цьому винна у незаконному звільненні особа несе матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з її вини установі. У відповідності до частини четвертої статті 136 КЗпП України стягнення з керівників підприємств, установ, організацій та їх заступників матеріальної шкоди в судовому порядку провадиться за позовом вищестоящого в порядку підлеглості органу. Зайве витрачання коштів державної бюджетної наукової установи призводить до порушення принципів збалансованості та цільового використання бюджетних коштів, що визначені статтею 7 Бюджетного кодексу України. Згідно частин третьої, четвертої статті 233 КЗпП України, що регулює строки звернення до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду за вирішенням трудових спорів, для звернення власника або уповноваженого ним органу до суду в питаннях стягнення з працівника матеріальної шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації, встановлюється строк в один рік з дня виявлення заподіяної працівником шкоди. Встановлений частиною третьою цієї статті строк застосовується і при зверненні до суду вищестоящого органу. З метою усунення недоліків при розгляді трудових справ Пленум Верховного Суду України у постанові № 9 від 06.11.1992 р. «Про практику розгляду судами трудових спорів» постановив надати роз`яснення: звернути увагу на необхідність неухильного додержання при розгляді трудових спорів Конституції України, КЗпП і інших актів законодавства України. Діяльність судів по розгляду справ цієї категорії повинна спрямовуватися на всемірну охорону конституційного права кожного на працю, яке включає можливість заробляти собі на життя працею, яку особа вільно обирає або на яку вільно погоджується, а також на охорону прав і законних інтересів підприємств, установ, організацій, на зміцнення трудової та виробничої дисципліни, на виховання працівників в суді свідомого й сумлінного ставлення до праці (пункт 1 постанови). Звернути увагу судів на суворе додержання встановлених законом строків підготовки і розгляду трудових справ, на необхідність підвищення ефективності їх діяльності по запобіганню правопорушенням у сфері трудових відносин. З метою запобігання незаконним звільненням судам слід неухильно додержувати вимог статтей 138 (п. 8), 237 КЗпП про притягнення до участі в справі про поновлення на роботі і покладення на службову особу обов`язку відшкодувати шкоду підприємству, установі, організації, заподіяну в зв`язку з оплатою незаконно звільненому або переведеному працівникові часу вимушеного прогулу або виконання нижчеоплачуваної роботи. При цьому належить врахувати, що при незаконному звільненні або переведені на іншу роботу, невиконання рішення про поновлення працівника на роботі настає повна матеріальна відповідальність винних в цьому службових осіб і обов`язок покрити шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації у зв`язку з оплатою працівникові часу вимушеного прогулу або часу виконання нижчеоплачуваної роботи може бути покладено при допущені ними в цих випадках будь-якого порушення закону (абзаци 1-3 пункту 33 постанови). Згідно роз`яснень, викладених в абзаці 3 пункту 20 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 29.12.1992 р. «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» право регресної вимоги до працівника виникає з часу виплати підприємством, організацією, установою сум третій особі і з цього ж часу обчислюється строк на пред`явлення регресного позову. Враховуючи викладене, оцінюючи всі досліджені докази в їх сукупності, суд вважає, що із позовом про відшкодування матеріальної шкоди в порядку регресу до службової особи правомірно звернувся вищестоящий орган, яким є Національна академія аграрних наук України, що має у своїй структурі Президію, апарат Президії, відділення, які координують діяльність науково-дослідних інститутів та інших наукових установ, організацій, підприємств (ботанічних садів, дендропарків, заповідників, бібліотек, музеїв тощо), об`єктів соціальної сфери, що забезпечують діяльність і перебувають у віданні академії, яка є головним розпорядником бюджетних коштів. Оскільки шкоду заподіяноІнституту тваринництва Національної академії аграрних наук України, який є державною бюджетною неприбутковою науковою установою, що перебуває у підпорядкуванні Національної академії аграрних наук України, як органу управління державним майном, строк на пред`явлення регресного позову не порушено, позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь Інституту тваринництва Національної академії аграрних наук України 313 678,89 грн матеріальної шкоди в порядку регресу є обґрунтованими, доведеними, у зв`язку з чим підлягають задоволенню. З цих же підстав суд відхиляє заперечення проти позову, викладені відповідачем у відзиві, заперечення проти позову, викладені третьою особою у поясненнях. У зв`язку із задоволенням позову в повному обсязі судові витрати у виді судового збору в розмірі 4 705,18 грн відповідно до статті 141 ЦПК України покладаються на відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved