Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-31 00:00:00

У грудні 2021 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу, у якій просив стягнути з відповідача на його користь суму боргу за договором позики у розмірі 30000 грн та 3 % річних у розмірі 1504 грн, а також судовий збір у розмірі 908 грн. Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що між позивачем та [PERSON] було укладено договір позики, згідно якого відповідач отримав у борг 30000 гривень, які зобов`язався повернути до 01.04.2020 року. Дане стверджується розпискою, яка [PERSON] власноручно написана, та оригінал якої знаходиться у позивача, і свідчить про боргове зобов`язання. У встановлений час відповідач не виконав своє зобов`язання, у зв`язку з чим позивач змушений звернутися до суду із позовом. Ухвалою від 20.12.2021 року у справі відкрито провадження, та її розгляд призначений у порядку спрощеного позовного провадження, про що повідомлені сторони. У судове засідання 01.02.2022 року учасники справи, будучи повідомленими про місце, дату та час розгляду справи, не з`явились. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Позивач [PERSON] подав до суду письмову заяву, в якій просив розгляд справи проводити за його відсутності, та задовольнити заявлені вимоги. Відповідач [PERSON] , будучи повідомленим належним чином про місце, дату та час розгляду справи, у судове засідання не з`явився, причини неявки не повідомив, заяви про неможливість прибуття до суду чи відкладення розгляду справи не подавав, своїм правом на подачу відзиву не скористався, а тому відповідно до ч. 8 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу у порядку спрощеного провадження на підставі письмових матеріалів справи без участі сторін. Дослідивши письмові матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши досліджені судом докази в їх сукупності, суд вважає, що позов належить задовольнити. Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Згідно з частиною першою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до частини першої статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права, загальний перелік яких визначений у статті 16 ЦК України. Згідно з положеннями ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Судом встановлено, що згідно із розпискою від 10.01.2020 року [PERSON] отримав у [PERSON] грошові кошти в сумі 30000 гривень безвідсотково, та зобов`язався повернути [PERSON] вказані кошти до 01.04.2020 року. Відповідно до статей 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинно виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору і вимог закону, який є обов`язковим для виконання сторонами і вимогами законодавства. Згідно з частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але і факту передачі грошової суми позичальнику. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори). За змістом частин першої, другої статті 207 ЦК України та частини другої статті 1047 ЦК України дотримання письмової форми договору позики має місце у тому разі, якщо на підтвердження укладення договору представлена розписка або інший письмовий документ, підписаний позичальником, з якого вбачається як сам факт отримання позичальником певної грошової суми в борг (тобто із зобов`язанням її повернення), так і дати її отримання. Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксовано в одному або кількох документах, листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його сторонами. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Відповідно до статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві кошти у строк та в порядку, що встановлений договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві коштів. Оскільки судом встановлено, що [PERSON] позичив у [PERSON] 30000 гривень, про що власноручно написав розписку від 10.01.2020 року, написання і підписання якої жодним чином не спростовано, з терміном повернення до 01.04.2020 року, проте на час розгляду справи даних про повернення коштів у суду немає, суд доходить висновку про наявність правових підстав для стягнення із відповідача на користь позивача основної суми боргу та 3 процентів річних відповідно до частини другої статті 625 ЦК України. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд згідно з вимогами ст. 141 ЦПК України вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 908,00 грн понесеного судового збору при зверненні до суду, оскільки позов задоволено повністю. На підставі викладеного,

Outcome: approved