Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-23 00:00:00

04 грудня 2019 року [PERSON] подала позов до [PERSON] , в якому просить: встановити факт того, що [PERSON] проживала однією сім`єю з [PERSON] без шлюбу з квітня 2007 року і по день смерті [PERSON] , який помер [INFO] ; визнати [PERSON] , [INFO] спадкоємцем четвертої черги після смерті [PERSON] , який помер [INFO] ; змінити черговість спадкування [PERSON] , [INFO] , прирівнявши її до спадкоємців відповідної черги, що мають право на спадкове майно після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . У позові також просила викликати свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] .. Ухвалою судді від 27 січня 2020 року у справі відкрито загальне позовне провадження, призначено підготовче засідання. 24 березня 2020 року відповідач [PERSON] подала клопотання про приєднання доказів та виклик свідків: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] 26 березня 2020 року на запит суду від Другої Запорізької державної нотаріальної контори ГТУЮ у Запорізькій області надійшла завірена копія спадкової справи №120/2019 [PERSON] . 23 червня 2020 року позивач [PERSON] подала уточнений позов, не змінюючи позовні вимоги, в якості співвідповідачів вказала [PERSON] та [PERSON] 23 червня 2020 року державний нотаріус Другої Запорізької державної нотаріальної контори ГТУЮ у Запорізькій області Федченко О.О. надав заяву про розгляд справи за його відсутності. Ухвалою суду від 17 вересня 2020 року у справі закрите підготовче провадження, призначено розгляду по суті. Викликано в судове засідання свідків зі сторони позивача: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , та свідків зі сторони відповідачів: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . В судових засіданнях позивачка [PERSON] просила задовольнити позов і пояснювала, що проживала однією сім`єю з [PERSON] приблизно з березня 2007 року. До цього, з 2003 року, працювали на одному підприємстві. Проживали вони в її будинку [ADDRESS] . Шлюб вони не реєстрували. Жили дуже мирно і ніколи не сварились, вели спільний бюджет. Коли останній раз [PERSON] лежав у лікарні, то обіцяв викарабкатись і зареєструвати шлюб. [PERSON] часто хворів. В 2009 році він мав перший інфаркт. В лікарню його забрали з її будинку. Коли вийшов з лікарні, захворіла його дружина, за якою [PERSON] доглядала до її смерті в серпні 2009 року. В 2013 року [PERSON] пішов на пенсію, оскільки вже погано тримався на ногах. Весь час до цього працював. В 2016 році [PERSON] робили операцію на прямій кишці. З 2017 року він ходив вже з тростиною, здебільшого у дворі її будинку. В лютому 2019 року [PERSON] лежав в п`ятій лікарні. В квітні 2019 року приблизно 2 тижні не міг ходити. Помер він в лікарні в травні 2019 року. Весь час [PERSON] завжди піклувалась про нього, купувала ліки, годувала, і завжди була з ним. Їх сукупний бюджет перед смертю [PERSON] був близько 15000 гривень, з який 9000 гривень її дохід, а 3900 гривень пенсія [PERSON] . В квартирі [PERSON] з 2014 року по цей час проживає донька [PERSON] [PERSON] із онукою [PERSON] . До своїх племінниць ( [PERSON] і [PERSON] ), [PERSON] відносився добре, але вони дуже рідко його відвідували, а черговість спадкування просить змінити, оскільки вони не приймали участі в його житті. Навіть згоду на поховання [PERSON] довелось чекати два дні. Представники позивачки, адвокати Травянко І.В., [PERSON] і [PERSON] наполягали на задоволенні позову в повному обсязі, як законного, обґрунтованого, і підтвердженого наявними доказами. Відповідачка [PERSON] заперечувала проти задоволення позову і пояснила, що [PERSON] є братом її батька, які були дуже близькі. Також [PERSON] дуже дружив з її родиною, приймав участь у вихованні дітей, та називав їх самими рідними і близькими. Завжди приходив, допомагав, і святкував з ними дні народження. Бачились вони з [PERSON] приблизно раз на кілька місяців (близько 6 разів на рік). Хворіти [PERSON] вперше почав в 2009 році, коли мав проблеми із серцем. Йому допомагала вся їх родина, і він швидко прийшов до норми. Працював він до 2013 року, та їздив у відрядження. Далі в 2016 році [PERSON] зробили операцію на прямій кишці. Вони також приїжджали до лікарні і допомагали йому. Були у нього кілька разів, але [PERSON] там не бачили. В 2017 році вона з тіткою умовили [PERSON] пройти профілактичний курс в лікарні, щоб йому було легше ходити. Після смерті дружини в 2009 році, у [PERSON] було багато жінок, однією з яких була [PERSON] . На [ADDRESS] , [PERSON] почав проживати з вересня 2017 року, оскільки вирішив допомогти [PERSON] зробити там ремонт. В 2017 році, коли доньку [PERSON] побив чоловік, [PERSON] пустив її тимчасово пожити в свою квартиру. Комунальні платежі за квартиру завжди оплачував сам зі своєї пенсії. В 2018 році [PERSON] розповідав [PERSON] , що [PERSON] пропонувала йому зареєструвати шлюб, але він проти цього категорично заперечував. Про те, що [PERSON] попав у лікарню вона не знала, і новина про його смерть була шоком для неї. Вона тоді допомагала позивачці грошима на поховання. Останній раз бачила [PERSON] в травні 2019 року, він сам ходив і був в умовно задовільному стані. Представник відповідача [PERSON] адвокат Гірба Е.В. заперечувала проти задоволення позову, посилаючись на недоведеність стороною позивача необхідних, передбачених законом підстав. В судовому засіданні відповідачка [PERSON] просила відмовити в задоволенні позову і пояснила, що [PERSON] був їй як батько, і дуже допомагав у тяжкі роки. Він навіть з дружиною дали їй з чоловіком свої обручки. [PERSON] беріг сімейні цінності, і поки була жива [PERSON] , не мав відносин з іншими жінками. В 2009 році він жив в своїй квартирі, звідки його і забирала швидка. Окрім випадків в 2009 і в 2016 роках, хворів [PERSON] не серйозно. До лікарів звертався раз на кілька років. [PERSON] дуже близько спілкувався з нею та її чоловіком. Доньку [PERSON] він пустив до своєї квартири, оскільки хотів їй тоді допомогти. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що живе в квартирі [ADDRESS] , поруч з квартирою [ADDRESS] , де мешкав [PERSON] . [PERSON] з дружиною [PERSON] жили нормально, поки остання не почала зловживати алкоголем, та приблизно в 2007 році він пішов від неї. [PERSON] скаржилась їй, що чоловік пішов до іншої жінки, з якою працював на заводі. Пізніше [PERSON] почала хворіти, та [PERSON] приходив до неї з [PERSON] і разом дбали про неї. Допомагала доглядати [PERSON] також і вона з сусідкою [PERSON] з сьомого поверху. [INFO] [PERSON] померла, та їх квартири була порожня, поки в 2013-2014 році туди не переїхала донька і онука [PERSON] . Що [PERSON] хворів, по ньому було видно, він був набряклий. Бачила його часто, оскільки він щомісяця приїжджав отримувати пенсію і платити за квартиру. Здебільшого приїжджав сам, без [PERSON] , та полюбляв грати в доміно у дворі. Племінниць [PERSON] вона не бачила. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що працювала на ТОВ «ЗЗВА» (ТОВ «Запорізький завод високовольтної апаратури», а пізніше ТОВ «Запорізький завод високовольтного обладнання») з [PERSON] і [PERSON] . Вона знає [PERSON] близько 40 років, і вони товаришують родинами, разом відпочивали, раз на кілька місяців ходили один до одного в гості, 4-5 разів їздили на море. Григорія Павловича тісно знає приблизно з 2013 року, а до цього були просто знайомі. Знає, що у [PERSON] дружина пила, та він ходив голодний і у брудному одязі. Потім в 2007 році він переїхав жити до [PERSON] , яка про нього піклувалась. Жили вони добре. Племінниць [PERSON] вона бачила лише в кафе на його ювілеї. Коли відвідувала його в лікарні, він казав, що не хоче бачити племінниць. Останні роки у [PERSON] боліли ноги і він погано ходив. Знає, що про [PERSON] , в тому числі матеріально, для придбання ліків, та коли він був в лікарні, піклувалась лише [PERSON] і її родина. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона є донькою [PERSON] . З 2007 року знає [PERSON] , який тоді почав мешкати з її матір`ю на [ADDRESS] . Мешкали вони однією сім`єю, спали в одній спальній. Спілкувалась вона з ними кожні вихідні. [PERSON] хворів, та за ним піклувалась [PERSON] , покупала ліки, готувала. В 2014 році [PERSON] запропонував їй з донькою жити в його квартирі, де вони мешкають і по цей час. В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що з [PERSON] працювала на заводі. Коли він зійшовся з [PERSON] , то став іншою людиною, доглянутим, нагодованим. З 2005-2006 року вона разом з [PERSON] їздила на роботу і додому, та знає, що у неї з [PERSON] були добрі відносини, жили «рука об руку». [PERSON] завжди називала його «Грішенька». Коли [PERSON] був в лікарні, [PERSON] доглядала за ним. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що з 1989 року працювала з [PERSON] , потім познайомилась з [PERSON] . В 2007 році ті почали проживати разом. Вони товаришували родинами, ходили один до одного в гості, святкували дні народження. В 2009 році померла дружина [PERSON] . До цього [PERSON] їздила піклуватись про неї. Також [PERSON] піклувалась за [PERSON] як за маленькою дитиною. Коли у нього був інсульт, то їздила до [PERSON] в лікарню зранку і ввечері. У [PERSON] були проблеми з ногами, і коли він пішов на пенсію, то вже майже не ходив. В лікарню [PERSON] часто возив її син, чи [PERSON] замовляла йому таксі або машину. Племінниць [PERSON] бачила на його ювілеї, але щодо вони допомагали його не знає. Донька [PERSON] підтримувала з [PERSON] добрі відносини, і близько семи років живе в його квартирі. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона є онукою [PERSON] , а [PERSON] був невід`ємним членом їх родини, та приймав участь в її вихованні. До нього вона відносилась як до дідуся. Коли він переїхав до них, жив в цивільному шлюбі з [PERSON] , як чоловік і дружина. [PERSON] багато хворів, а бабуся допомагала йому з цим справитись. [PERSON] допомогла [PERSON] кинути пити, курити, готувала для нього окрему здорову їжу, їздила з ним в санаторії. В 2014 році вона жила з мамою, та з батьком, який зловживав алкоголем. [PERSON] вмовив маму піти від батька, і переїхати в його квартиру. В останні роки [PERSON] було важко ходити, і всі походи за нього здійснювала [PERSON] , а щоб отримати пенсію, бабуся викликала йому таксі. В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що знав [PERSON] з 1975 року. Вони разом працювали в мартенівському цеху і товаришували. У [PERSON] була дружина [PERSON] , яка останні роки свого життя хворіла. [PERSON] жив з нею, і доглядав її. Пам`ятає, що йому також допомагали сусідки. Померла [PERSON] в 2009 році. Далі, до 2017 року [PERSON] жив один в своїй квартирі. Свідок це знає, оскільки бував у [PERSON] в гостях, та інколи разом щось ремонтували в гаражах. Бачились раз на кілька місяців. З 2017 року [PERSON] став жити о [PERSON] , з якою раніше працював. В гостях у них він також бував. Тоді [PERSON] показував свою окрему спальню, і казав, що він там спить сам. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона є двоюрідною сестрою [PERSON] . Знає його з дитинства, та вони виросли разом. А [PERSON] вона не знає. У [PERSON] була дружина, за якою він доглядав. Після її смерті [PERSON] постійно проживав в своїй квартирі. В 2016-2017 роках казав, що ходив до якоїсь жінки з роботи, що жила в приватному будинку. Про хвороби [PERSON] вона здебільшого дізнавалась від [PERSON] судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що [PERSON] є племінницею її чоловіка. В 2016 році вона разом з [PERSON] їздили на шашлики, і він з собою брав не позивачку, а іншу жінку [PERSON] . У нього було багато жінок. В 2017 році [PERSON] казав їй, що почав проживати з новою жінкою, і запрошував її в гості. В 2018 році вона приїхала до нього, і він знайомив її з [PERSON] . Казав що це його подруга, з якою він товаришує, і допомагає (робив огорожу, колотив бетон). Показував свою окрему кімнату, і кімнату [PERSON] . Вона запитувала [PERSON] , чи буде він розписуватись, але він заперечував, і казав, що просто допомагає одинокій жінці, з якою раніше разом працювали. Казав, що квартиру хоче залишити племінницям, та у нього заховані там накопичення, які вони потім знайдуть. Пояснював, що доньку [PERSON] пустив на короткий час, поки робив їй ремонти. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що знає [PERSON] з 1984 року, оскільки разом працювали на ТОВ «ЗЗВА», та близько з нею товаришували. [PERSON] і [PERSON] були в цивільному шлюбі з 2007 року, та жили разом на [ADDRESS] , куди [PERSON] перевіз свої речі. Жили добре. Вона постійно бачила їх разом. Два-три рази на рік приїжджала до них в гості та разом були на морі в 2007, 2008 роках, і бачила, що вони сплять в одному ліжку. Знає, що [PERSON] отримувала пенсію та працювала, а тому заробляла більше [PERSON] . Наскільки їй відомо, вони вели спільний бюджет. [PERSON] віддавав [PERSON] свою пенсію, та у неї була його карточка. Цього сама не бачила, а знає зі слів [PERSON] . Коли [PERSON] госпіталізували, [PERSON] їздила до нього в лікарню і піклувалась про нього, привозила їжу, а потім вони разом їздили в санаторій. Чи звертався [PERSON] за допомогою до племінниць не знає. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що знає [PERSON] і [PERSON] близько 30 років. Знає що в 2007 році [PERSON] переїхав жити до [PERSON] , а щоб не сплачувати комунальні послуги, пустив в свою квартиру жити доньку [PERSON] . Вони разом відпочивали, їздили на море і бачились кілька разів на місяць. Коли в 2009 році у [PERSON] був перший інсульт, [PERSON] від нього не відходила, а племінниці не приїжджали. Останні роки у [PERSON] були проблеми з ногами і він майже не ходив, а піклувалась за ним [PERSON] . Також [PERSON] позичала у неї кошти на поховання [PERSON] . В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що в дитинстві вона жила в одному селі з [PERSON] . В 2017-2018 році вони зустрілись на кладовищі, і він познайомив її з [PERSON] . Представив її як жінку, з якою працював. Потім він запросив її в гості, і показував окрему кімнату в будинку, де він проживав. В гостях у нього вона була двічі. Один раз із [PERSON] , а другий із своєю невісткою і братом. Стан здоров`я у [PERSON] тоді був добрий. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що він є сином [PERSON] і племінником [PERSON] . Він особисто допомагав [PERSON] влітку 2017 року перевозити речі до [PERSON] на Трипільську. Запам`ятав це, оскільки весною того ж року у нього народилась донька. З речей перевозив телевізор, інструменти, свердла, дриль, болгарку, розхідники. В будинку було дві спальні, і [PERSON] казав, що буде жити в одній з них. На запитання, чи надовго переїжджає, пояснював, що у [PERSON] проблеми, і їй необхідно зробити ремонт, а її доньці налагодити особисте життя. Після, кілька разів приїжджав до нього в гості, в тому числі з [PERSON] . Він запитував у [PERSON] , чи не збирається він одружитися, на що той відповідав, що живе з [PERSON] тимчасово, поки не допоможе їй, та її донька не знайде чоловіка, чи поки йому не набридне. Коли [PERSON] хворів, [PERSON] пропонувала йому фінансову допомогу, але той відмовлявся. До 2017 року з [PERSON] бачились 6-8 разів на рік. В судовому засіданні 13 січня 2022 року судом прийнято відмову позивачки [PERSON] від допиту свідка [PERSON] . Заслухавши пояснення учасників, свідків, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного. Згідно ч.ч.1, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до ч.ч.1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. (ст. 5 Цивільного процесуального кодексу України). Згідно ч.1 ст. 81, ч.1 ст. 89 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч.2 ст. 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України). Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч.2 ст. 78 ЦПК України). Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] . Заповіту померлий за життя не склав. Зареєстрований він був за адресою: [ADDRESS] . Вказана квартира належала [PERSON] на праві особистої приватної власності. Зареєстровані разом з ним особи відсутні. Після його смерті Другою Запорізькою державною нотаріальною конторою заведена спадкова справа №120/2019 (а.с.97-116). Із заявами про прийняття спадщини звертались: 22 липня 2019 року [PERSON] , вказавши, що вона є цивільною дружиною і інших спадкоємців немає; 01 жовтня 2019 року [PERSON] і [PERSON] , вказавши, що вони є племінницями померлого. Обґрунтовуючи позов, [PERSON] посилалася на те, що вона і [PERSON] з 2007 року по 2019 рік проживали однією сім`єю як чоловік та жінка, були пов`язані спільним побутом, вели спільне господарство, мали спільний бюджет, взаємні права та обов`язки, здійснювали спільні витрати, придбавали майно в інтересах сім`ї, взаємно турбувались один про одного і допомагали один одному. Відповідно до ст.3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Згідно з положеннями глав 7 та 8 СК України, власність у сім`ї існує у двох правових режимах: спільна сумісна власність подружжя та особиста приватна власність кожного з подружжя. Відповідно до п.6 рішення Конституційного Суду від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт. За положеннями частини 2 та 3 ст. 21 СК України проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя. Релігійний обряд шлюбу не є підставою для виникнення у жінки та чоловіка прав та обов`язків подружжя, крім випадків, коли релігійний обряд шлюбу відбувся до створення або відновлення органів державної реєстрації актів цивільного стану. Для встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу потрібно враховувати у сукупності всі ознаки, що притаманні наведеному визначенню. Так, при встановленні факту наявності у осіб спільного побуту, доцільно враховувати ознаки, визначені у понятті домогосподарства. Домогосподарство є сукупність осіб, які спільно проживають в одному житловому приміщенні або його частині, забезпечують себе всім необхідним для життя, ведуть спільне господарство, повністю або частково об`єднують та витрачають кошти. Взаємність прав та обов`язків передбачає наявність як у жінки, так і у чоловіка особистих немайнових і майнових прав та обов`язків, які можуть випливати, зокрема, із нормативно-правових актів, договорів, укладених між ними, звичаїв. Для встановлення цього факту важливе значення має з`ясування місця і часу такого проживання. Підтвердженням цього може бути їх реєстрація за таким місцем проживання, пояснення свідків, представників житлово-експлуатаційної організації. Щодо часу проживання слід зазначити, що за своєю природою проживання однією сім`єю спрямоване на довготривалі відносини. Зазначене узгоджується з правовим висновком Верховного Суду, викладеного в постанові від 30 жовтня 2019 року у справі №643/6799/17. Належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є, зокрема, докази: спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами подружніх взаємних прав та обов`язків, інших доказів, які вказують на наявність встановлених між сторонами відносин, притаманних подружжю. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №554/8023/15-ц (провадження № 14-130цс19) зроблено висновок, що «вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти: спільного проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки (статті 3, 74 СК України)». Виходячи з положень частини другої статті 74 СК України, на вказані правовідносини поширюються положення статті 60 СК України, яка передбачає, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Визнання майна таким, що належить на праві спільної сумісної власності жінці та чоловікові, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, відбувається шляхом встановлення факту проживання однією сім`єю, ведення спільного побуту, виконання взаємних прав та обов`язків. Згідно з частиною четвертою статті 368 ЦК України майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. Ураховуючи викладене, особам, які проживають однією сім`єю без реєстрації шлюбу, на праві спільної сумісної власності належить майно, набуте ними за час спільного проживання або набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти. Вирішуючи питання щодо правового режиму такого майна, слід встановити факти створення (придбання) сторонами майна внаслідок спільної праці, ведення спільного господарства, побуту, виконання взаємних прав та обов`язків, з`ясувати час придбання, джерело набуття (кошти, за які таке майно було набуте), а також мету придбання майна, що дозволяє надати йому правовий статус спільної сумісної власності. Зазначене відповідає висновку, викладеному у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 липня 2018 року, справа № 544/1274/16-ц, провадження № 61-22277св18. Однак, сторона позивачки [PERSON] , не посилалась і не підтвердила спільне придбання з [PERSON] жодного майна за дванадцятирічний період з 2007 по 2019 рік. На підтвердження факту проживання позивачкою надані такі довідки: №12 від 30.07.2019 року (а.с.18), видана [PERSON] головою кварталу №74 [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] [PERSON] проживала з [PERSON] з 30.04.2007 року по день смерті [INFO] і вели спільне господарство; №12 від 31.07.2019 року (а.с.19), виданою Головою правління ЖБК №280 «Запоріжсталь-24» Качан О.М., [PERSON] з 2010 року і по теперішній час проживає за адресою: [ADDRESS] . Натомість, такі докази не є беззаперечними, і викликають певні сумніви, оскільки: 25.02.2020 року голова кварталу №74 [PERSON] надала довідку (а.с.80), за якою Довідка №12 від 30.07.2019 року видана нею [PERSON] , була складена зі слів [PERSON] 16.02.2020 року Головою правління ЖБК №280 «Запоріжсталь-24» [PERSON] видано довідку №4 (а.с.81), відповідно до якої, довідка №12 від 31.07.2019 року, є не дійсною, оскільки була видана зі слів [PERSON] . В ході опитування сусідів було встановлено, що [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] з 2017го чи 2018 року. При огляді оригіналу медичної картки [PERSON] за 2009 рік було встановлено, що запис адреси його проживання на титульному аркуші (а.с.139) відрізняється від іншого тексту, і хто зробив такий допис [PERSON] пояснити не може. Натомість, перебуваючи на лікуванні з 04.08.2016 року по 19.08.2016 року [PERSON] вказував свою адресу, як [ADDRESS] (а.с.31). В 2017 році і в 2019 році в медичних документах [PERSON] вже вказана адреса: [ADDRESS] (а.с.34, 228). Квитанції на придбання ліків, також надані [PERSON] лише за 2019 рік (а.с.33). Щодо показань свідків, то пояснення [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] суперечать поясненням свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . При цьому, інші докази, документи, договори, замовлення, угоди, тощо, які б надали перевагу і підтвердження показань одних свідків над іншими, і надавали можливість встановити конкретний часовий проміжок проживання [PERSON] по [ADDRESS] , сторони не надали. Надані стороною позивача копії фотографій (а.с.140-141), фіксують знаходження [PERSON] в приватному будинку, без можливості визначити конкретну дату зйомки, а фотографії сторони відповідачів (а.с.95) спільне перебування на святах, проте ні ті, ні інші, самі по собі без доведення факту ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю, не можуть свідчити про те, що між [PERSON] і [PERSON] склались та мали місце протягом вказаного позивачкою періоду часу усталені відносини, які притаманні подружжю. Суд відзначає, що періодичне проживання [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , не є підставою для застосування до спірних правовідносин положень ст. 74 СК України. Навіть наявний факт реєстрації (проживання) жінки та чоловіка за однією адресою не є ні головною, ні обов`язковою ознакою наявності фактичного шлюбу (постанова ВС від 05 лютого 2020 року у справі № 712/7830/16-ц). Таким чином, за наведених обставин, суд вважає, що позивачка [PERSON] не довела наявність між нею і [PERSON] відносин, притаманних подружжю (в період з 2007 року і по червень 2019 року) та не надала доказів спільного проживання, ведення спільного господарства, спільного бюджету, у зв`язку з чим відсутні підстави для задоволення позову, і визнання [PERSON] спадкоємцем четвертої черги після смерті [PERSON] . Щодо зміни черговості спадкування слід зазначити, таке. Згідно з вимогами статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (стаття 1217 ЦК України). Відповідно до статті 1258 ЦК України Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. За ч.2 ст. 1259 ЦК України Фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Виходячи з роз`яснень, наданих судам у пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року №7, безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Для задоволення позовних вимог у справах про зміну черговості одержання права на спадкування відповідно до частини другої статті 1259 ЦК України має значення сукупність обставин: не лише наявність у спадкодавця тяжкої хвороби (або каліцтва, чи похилого віку), а викликаний ними безпорадний стан, ознакою якого є неможливість самостійно забезпечити умови свого життя, та потреба в догляді та піклуванні. Лише при таких умовах, надання допомоги спадкодавцеві буде підставою для одержання права на спадкування разом зі спадкоємцями, які мають право на спадкування. При цьому, жодними належними засобами доказування (в тому числі медичними висновками, консультаціями, рекомендаціями) не підтверджено наявність у [PERSON] захворювань, які призвели до його безпорадного стану як наслідок хвороби, в результаті якого він не міг самостійно забезпечити умови свого життя, потребував стороннього догляду, допомоги та піклування. Пояснення свідків, не можуть підмити собою таку медичну документацію, виходячи з положень ч.2 ст. 78 ЦПК України. Відповідно до положень частини першої, шостої статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Крім того, як вже було встановлено раніше, у справі відсутні передбачені законом підстави, для визнання [PERSON] спадкоємцем, що є обов`язковою умовою для надання їй права на спадкування разом із спадкоємцями іншої черги. Отже, оскільки в ході судового розгляду не було встановлено переконливих доказів того на підтвердження заявлених позовних вимог, в задоволенні позову необхідно відмовити в повному обсязі. Щодо порушеним відповідачкою [PERSON] питання про відшкодування витрат на правничу допомогу в сумі 39445 гривень, то слід зазначити таке. Частиною 1\~ст.\~133\~ЦПК України\~передбачено,\~що судові\~витрати складаються\~з судового\~збору та\~витрат,\~пов`язаних з\~розглядом справи. За п.1) ч.3. ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу. Згідно ч.2. ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Відповідно до п.2) ч.2. ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові на позивача. Однак, як вказує ч.4 ст. 141 ЦПК України якщо сума судових витрат, заявлена до відшкодування, істотно перевищує суму, заявлену в попередньому (орієнтовному) розрахунку, суд може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні судових витрат в частині такого перевищення, крім випадків, якщо сторона доведе, що не могла передбачити такі витрати на час подання попереднього (орієнтовного) розрахунку. Оскільки заявлена до відшкодування сума судових витрат у 39445 гривень, істотно перевищує заявлену в попередньому розрахунку 5000 гривень, суд вважає за необхідне відмовити відповідачу у відшкодуванні судових витрат в частині такого перевищення.

Outcome: approved