Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-01 00:00:00

[PERSON] 20.12.2021 звернувся до суду з позовом до Корюківської міської ради Чернігівської області і просить визнати його власником спадкового майна [PERSON] , який помер [INFO] та [PERSON] , яка померла [INFO] , а саме, визнати за ним право власності в порядку спадкування за законом на житловий будинок з надвірними будівлями (сарай, погреб), який знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Позовні вимоги мотивовані тим, що після смерті своїх батьків позивач прийняв спадщину, однак через відсутність правовстановлюючого документу на спадкове майно нотаріус відмовив йому видачі свідоцтва про право на спадщину на спадкове нерухоме майно. Ухвалою суду від 23.12.2021 у справі відкрито провадження за правилами загального позовного провадження та призначено справу до слухання у відкритому підготовчому засіданні. Цією ухвалою учасникам справи визначено строк для подачі заяв по суті справи. Від відповідача 06.01.2022 до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому Корюківська міська рада не заперечує проти задоволення позовних вимог, та зазначає, що вимоги заявника є обґрунтованими та на їх підтвердження подано достатньо доказів, які відповідають вимогам цивільного процесуального законодавства. Отже, відповідач визнав позовні вимоги [PERSON] . Визнання відповідачем пред`явленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Позивач у підготовче засідання не з`явився, надав заяву про можливість розгляду справи за його відсутності, заявлені вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Представник відповідача Корюківської міської ради в підготовче засідання не з`явився, у відзиві на позовну заяву просив розглянути справу за його відсутності. Третя особа, Корюківська районна державна нотаріальна контора в підготовче засідання не з`явився, повідомлений належним чином про розгляд справи. Неявка в судове засідання представника третьої особи відповідно до положень ст. 223 ЦПК України не є перешкодою для розгляду справи. Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Відповідно до частини 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні підготовчого засідання. Розглянувши додані до позовної заяви документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , уродженець м.Корюківка Чернігівської області, проживає і є зареєстрованим за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується паспортом громадянина України [NUMBER] виданим 12 серпня 2002 року Корюківським РВ УМВС України в Чернігівській області. Батьками позивача є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] виданим 18 травня 1961 року Корюківською міською радою Чернігівської області. Крім того, рішеннями Корюківського районного суду Чернігівської області від 04.03.2021 та 12.03.2021 у справах № 736/114/21, № 736/36/20 встановлено факти родинних відносин, а саме, що померлий [INFO] [PERSON] та померла [INFO] [PERSON] є батьком та матір`ю [PERSON] [INFO] . Батьки позивача перебували у шлюбі, який був зареєстрований 22 травня 1946 року у відділі ЗАГС м.Корюківка, актовий запис за №5, що підтверджується Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу із зазначенням відомостей про другого з подружжя №0032572526, сформованого 14 вересня 2021 року Корюківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Корюківському районі Чернігівської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми). За життя батьки позивача побудували житловий будинок [ADDRESS] , забудовником якого був батько позивача. На ім`я [PERSON] був виготовлений будівельний паспорт з планом забудови земельної ділянки та наданий дозвіл на проведення робіт по будівництву житлового будинку відповідно до плану забудови земельної ділянки. Батьками позивача був повністю збудований житловий будинок, який не був зданий в експлуатацію і на нього не було зареєстровано право власності. [INFO] батько позивача, [PERSON] , помер, що підтверджується повторним свідоцтвом про смерть Серія [NUMBER] , виданим 07 серпня 2020 року Корюківським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми). На майно померлого батька, до якого зокрема належить вищевказаний житловий будинок [ADDRESS] , відкрилась спадщина. Батько за життя не розпорядився спадковим майном, заповіту не склав, спадщину після його смерті прийняла його дружина мати позивача, [PERSON] , яка на час відкриття спадщини постійно проживала разом з померлим, що підтверджується довідкою №4704 від 14 вересня 2021 року Корюківської міської ради. Мати позивача хоча і прийняла спадщину після смерті свого чоловіка, але за життя її нотаріально не оформила, свідоцтво про право на спадщину за законом не отримувала. [INFO] мати позивача, [PERSON] , померла, що підтверджується повторним свідоцтвом про смерть Серія [NUMBER] виданим 07 травня 2021 року Корюківським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Північно - Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми). На майно померлої матері, до якого входить, отриманий нею за життя у спадок після смерті чоловіка житловий будинок [ADDRESS] відкрилась спадщина. Мати позивача за життя не розпорядилась своїм майном, заповіту не склала. [PERSON] прийняв спадщину після смерті матері оскільки вступив у володіння та управління її спадковим майном, але нотаріально спадщину не оформив. Окрім позивача на спадщину, померлих [PERSON] та [PERSON] ніхто не претендує. Позивач звернувся до Корюківської районної державної нотаріальної контори та надав документи для оформлення спадщини, однак йому було відмовлено у видачі такого свідоцтва через відсутність оригіналу правовстановлюючого документу на спадковий житловий будинок. Згідно із ч. 1, 2 ст. 524 ЦК УРСР в редакції 1963 року, який діяв на час відкриття спадщини за батьками позивача, спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим день, зазначений в статті 21 цього Кодексу (ст. 525 ЦК УРСР). Відповідно до ст.. 527 ЦК УРСР спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті. Відповідно до статей 548, 549 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається,\~що спадкоємець\~прийняв спадщину: якщо\~він фактично\~вступив в\~управління або\~володіння спадковим\~майном; якщо\~він подав\~державній нотаріальній\~конторі за\~місцем відкриття\~спадщини заяву\~про прийняття\~спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Отже аналіз наведених норм говорить про те, що у [PERSON] після смерті її чоловіка, батька позивача, стала спадкоємцем першої черги та фактично прийняла спадщину, вступивши у володіння та управління спадковим майном. [PERSON] після смерті матері, 05.11.1990, відповідно до вимог ЦК УРСР прийняв спадщину за матір`ю, до складу якої входить домоволодіння по [ADDRESS] . Зазначене підтверджується тим, що після її смерті він забрав і зберігав у себе правовстановлюючі документи на спадкове майно померлої матері, а саме, ощадну книжку померлої, крім того, він хазяйнував у спадковому житловому будинку, з його дозволу до спадкового житлового будинку вселився його племінник, який проживаючи в спадковому житловому будинку укладав договори на його електропостачання (вищевказані документи приєднані до матеріалів справи). Відповідно до ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Водночас суд зазначає, що позивач вважається таким, що прийняв спадщину після смерті своєї матері, однак право власності на будинок його батьків не було зареєстровано відповідно до вимог Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Факт належності даного будинку померлому батьку позивача, [PERSON] підтверджується Інвентаризаційними даними про домоволодіння по [ADDRESS] , складеними Чернігівським міжміським бюро технічної інвентаризації, а також Інвентаризаційною справою на домоволодіння [ADDRESS] . Відповідно до ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 1 липня 2004 року державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень. Згідно із\~частиною 3\~статті 3\~зазначеного Закону\~речові права\~на нерухоме\~майно та\~їх обтяження,\~що виникли\~до 1\~січня 2013\~року,\~визнаються дійсними\~за наявності\~однієї з\~таких умов: 1)\~реєстрація таких\~прав була\~проведена відповідно\~до законодавства,\~що діяло\~на момент\~їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. Тобто право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з чинними нормативно-правовими актами до набрання чинності цим законом, визнаються державою. Отже, право власності на збудоване до набрання чинності законом „Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (3.08.2004) нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його будівництва, а не виникає у зв`язку зі здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом. Відповідно до ч.1 ст.58 Конституції закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Крім того, згідно з чч.1 та 2 ст.5 ЦК акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка діяла до 19.01.1996. Зазначений нормативний акт передбачав державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Також, до 05.08.1992 закон не передбачав процедуру введення нерухомого майна в експлуатацію при оформленні права власності. Порядок та умови прийняття в експлуатацію об`єктів будівництва вперше встановлений постановою Кабінету Міністрів „Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів державного замовлення" від 05.08.1992 №449 (втратила чинність). Враховуючи зазначене, індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, збудовані в період до 05.08.1992, не підлягають проходженню процедури прийняття в експлуатацію. Фактично єдиним документом, що засвідчує факт існування об`єкта нерухомого майна й містить його технічні характеристики, є технічний паспорт на такий об`єкт, виготовлений за результатом його технічної інвентаризації ( відповідне роз`яснення надано в листі Міністерства юстиції від 23.02.2016 №8.4-35//18/1). Відповідно до роз`яснення, наданого листом Міністерства юстиції України №19-32/319, від 21.02.2005, якщо у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності на яке не проводилась і правовстановлюючий документ відсутній, питання про визначення належності цього майна попередньому власнику та наступного власника (спадкоємця) повинно вирішуватися у судовому порядку. Таким чином, у разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно, створене та оформлене в передбаченому законом порядку до набрання чинності Законом України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», спадкоємці, які прийняли спадщину, мають право на оформлення спадкових прав. Статтею 392 ЦК України регламентовано, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання , у разі якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Враховуючи те, що позивач вважається таким, що прийняв спадщину за [PERSON] , інші спадкоємці відсутні, однак за умови відсутності реєстрації права власності на будинок відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», але за умови визнання державою речових прав, які були зареєстровані в порядку до набрання чинності вказаним законом, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог при визнання за позивачем права власності на житловий будинок із надвірними будівлями та вважає їх такими, що підлягають задоволенню. Згідно положень ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Аналогічне положення щодо повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, також передбачено ч. 3 ст. 7 Закону України про судовий збір. Оскільки відповідачем позов визнано під час підготовчого засідання до початку розгляду справи по суті, позивачу необхідно повернути з державного бюджету 50% відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, що становить 454 грн. Решту сплаченого судового збору залишити за позивачем. Враховуючи викладене,

Outcome: approved