Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-27 00:00:00

У грудні 2019 року позивач [PERSON] (до зміни прізвища - " [PERSON] ") звернувся до Києво-Святошинського районного суду Київської області в порядку цивільного судочинства з позовом до відповідача [PERSON] про визнання права власності на майно в порядку спадкування. Свої позовні вимоги [PERSON] обґрунтовував тим, що є він рідним сином [PERSON] та онуком [PERSON] . За життя баба позивача була власником квартири [ADDRESS] , 1/2 частини квартири [ADDRESS] та гаража № [NUMBER] в автогаражному кооперативі "Олімпієць", що знаходиться в с. Софіївська Борщагівка Бучанського району Київської області. [PERSON] за життя належала на праві власності 1/2 частина квартири [ADDRESS] . Позивач зазначив, що [PERSON] склала на користь свого сина [PERSON] заповіт, яким заповіла йому усе своє майно. [INFO] [PERSON] померла, а [INFO] помер її син [PERSON] . [PERSON] стверджував, що він є єдиним спадкоємцем за законом першої черги після смерті батька. Також він вказував на те, що [PERSON] помер після своєї матері [PERSON] , а отже, після відкриття спадщини не встиг прийняти її, а тому позивач за правом спадкової трансмісії отримав право на прийняття належної [PERSON] спадщини після смерті його матері [PERSON] . У встановлений строк та у визначеному законом порядку [PERSON] прийняв спадщину, проте державний нотаріус Вишневої міської державної нотаріальної контори Михальчук Л.В. постановою від 24 березня 2018 року відмовила позивачеві у видачі свідоцтв про право на спадщину у зв`язку з тим, що заочним рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 30 вересня 2015 року у цивільній справі № 369/6482/15-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] ( [PERSON] ), Києво-Святошинського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області виключено з актового запису про народження від 25 лютого 2010 року № 00069869180 відомості про те, що [PERSON] є батьком [PERSON] та визнано недійсним свідоцтво про народження [PERSON] . Крім цього, у своїй постанові про відмову у вчиненні нотаріальної дії нотаріус покликалась на те, що у провадженні Києво-Святошинського районного суду Київської області перебуває цивільна справа № 369/2607/18 за позовом [PERSON] до [PERSON] про встановлення факту, що має юридичне значення, у якому позивач просила суд встановити факт родинних з [PERSON] . Також нотаріус вказала на те, що спадкоємець [PERSON] не надав правовстановлюючих документів на підтвердження того, що спадкове майно за життя належало [PERSON] та [PERSON] . Позивач у позові зазначив, що мотиви, з яких нотаріус відмовила йому у видачі свідоцтв про прийняття спадщини, є необґрунтованими. Так, результати розгляду справи № 369/6482/15-ц жодним чином не впливають на його право на спадкування після смерті батька та баби, а той факт, що спадкове майно за життя належало [PERSON] та [PERSON] , підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Зважаючи на наведене, ураховуючи те, що втрачено оригінали правовстановлюючих документів на квартиру [ADDRESS] , квартиру [ADDRESS] та гараж № [NUMBER] в автогаражному кооперативі "Олімпієць", що знаходиться в с. Софіївська Борщагівка Бучанського району Київської області, позивач просив суд визнати за ним право власності на указане майно у порядку спадкування. Ухвалою від 12 листопада 2019 року відкрито провадження у справі, постановлено розглядати справу за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання, встановлено учасникам процесу строки на подачу до суду заяв по суті справи. Відповідач [PERSON] подала до суду відзив на позовну заяву [PERSON] , в якій зазначила, що вона не має жодного стосунку до втрати позивачем оригіналів правовстановлюючих документів на спадкове нерухоме майно, та відмови нотаріуса у видачі свідоцтв про прийняття спадщини. Відповідач наголосила на тому, що відсутність оригіналів правовстановлюючих документів на спадкове нерухоме майно не є підставою для пред`явлення позову про визнання права власності на це майно. Таким чином, на думку [PERSON] , позов [PERSON] є завідомо безпідставним та має штучний характер. Покликаючись на наведене та процесуальні недоліки позовної заяви, [PERSON] просила суд закрити провадження у справі. Інших заяв по суті справи сторони до суду не подали. Позивач та його представник - адвокат Бондарчук Д.О. в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися, представник позивача подав до суду клопотання, в якому просив суд розглянути справу за його відсутності та відсутності його довірителя, позовні вимоги [PERSON] підтримав у повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася, про причини неявки в судове засідання суд не повідомила, клопотання про розгляд справи за її відсутності до суду не подала. Оскільки відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснювався судом за відсутності учасників справи, тому відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, з`ясувавши дійсні обставини справи, дослідивши письмові докази, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] є рідним сином [PERSON] та онуком [PERSON] . Указаний факт засвідчується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження від 19 травня 2015 року № 00015388241, свідоцтвом про народження [PERSON] від 12 серпня 1997 року серії [NUMBER] (повторне), виданим Вишневою міською радою Києво-Святошинського району Київської області; свідоцтвом про народження [PERSON] від 03 серпня 1967 року серії [NUMBER] , виданим Вишневою міською радою Києво-Святошинського району Київської області. [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 15 серпня 2017 року серії [NUMBER] , виданим виконавчим комітетом Вишневої міської ради Києво-Святошинського району Київської області. [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть від 17 серпня 2017 року серії [NUMBER] , виданим виконавчим комітетом Вишневої міської ради Києво-Святошинського району Київської області. Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України). За життя [PERSON] була власником квартири [ADDRESS] , 1/2 частини квартири [ADDRESS] та гаража № [NUMBER] в автогаражному кооперативі "Олімпієць", що знаходиться в с. Софіївська Борщагівка Бучанського району Київської області. Батьку позивача [PERSON] належала на праві власності 1/2 частина квартири [ADDRESS] . Відповідно до ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Частиною 2 ст. 1236 ЦК України передбачено, що заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини. На випадок своєї смерті [PERSON] 08.09.2014 року склала заповіт, яким заповіла все належне їй на праві власності майно своєму синові [PERSON] . У свою чергу, [PERSON] на випадок своєї смерті заповіту не склав, а тому спадкування після його смерті повинно здійснювалось за законом. За приписами ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених ст. 1259 цього Кодексу. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Позивач [PERSON] є сином [PERSON] , а отже, за приписами ч. 1 ст. 1261 ЦК України має право на спадкування після смерті батька як спадкоємець першої черги за законом. За правилами ст. 1276 ЦК України, якщо спадкоємець за заповітом або за законом помер після відкриття спадщини і не встиг її прийняти, право на прийняття належної йому частки спадщини, крім права на прийняття обов`язкової частки у спадщині, переходить до його спадкоємців (спадкова трансмісія). Право на прийняття спадщини у цьому випадку здійснюється на загальних підставах протягом строку, що залишився. Якщо строк, що залишився, менший як три місяці, він подовжується до трьох місяців. У цьому контексті під трансмісією розуміється можливість для спадкоємців набути права трансмісарів, тобто до них переходить право стати спадкоємцями (правонаступниками) після смерті первісного спадкодавця, а також право спадщини трансмітента. Таким чином, спадкова трансмісія - це перехід права на прийняття спадщини від померлого спадкоємця за заповітом або за законом, який не встиг реалізувати це право внаслідок своєї смерті, до його спадкоємців, тобто перехід права, а не виникнення права на спадкування після смерті першого спадкодавця (такий висновок суду узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, висловленою у постанові від 01 вересня 2021 року № 720/2683/19). З аналізу ст. 1276 ЦК України вбачається, що спадкування за правом спадкової трансмісії, в порядку переходу права на прийняття спадщини (ст. 1276 ЦК України), застосовується, якщо спадкоємець був живим на час відкриття спадщини, проте помер, не встигнувши прийняти спадщину чи відмовитись від неї. Спадкування за правом спадкової трансмісії застосовується при спадкуванні як за законом, так і за заповітом. Оскільки [PERSON] помер після своєї матері [PERSON] , а отже, після відкриття спадщини, не встиг її прийняти, [PERSON] отримав право на прийняття належної [PERSON] спадщини після смерті його матері [PERSON] .. Згідно з ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч. 1 ст. 1270 ЦК України). Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї (ч. 3 ст. 1268 ЦК України). У постанові від 01 вересня 2021 року № 720/2683/19 Верховний Суд вказав на те, що спадкова трансмісія є особливим порядком здійснення права на спадкування. У разі переходу права на прийняття спадщини в порядку спадкової трансмісії застосовуються як загальні правила, що регламентують способи (необхідність вчинення трансмісаром дій, що свідчать при прийняття спадщини за ст. 1269 ЦК України, недопущення прийняття спадщини з умовою чи застереженням відповідно до ч. 2 ст. 1268 ЦК України), строки прийняття та відмови від спадщини, так і спеціальні норми переходу права на прийняття спадщини до трансмісара. Право на прийняття спадщини у цьому випадку здійснюється на загальних підставах протягом строку, що залишився. Якщо строк, що залишився, менший як три місяці, він подовжується до трьох місяців (ст. 1276 ЦК України). Такий же порядок передбачений п. п. 3.25, 3.26 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5. На підставі викладеного, Верховний Суд зробив висновок, що оскільки право трансмісара на прийняття спадщини в порядку трансмісії та право на прийняття спадщини, що відкрилася після смерті трансмітента є самостійними суб`єктивними цивільними правами, то спадкоємець має вчинити самостійні юридичні дії, які засвідчували б його волевиявлення, спрямоване на прийняття спадщини після смерті першого спадкодавця (в порядку спадкової трансмісії), так і після смерті трансмітента (спадкоємця за заповітом або за законом, який помер після відкриття спадщини після смерті першого спадкодавця і не встиг її прийняти), зокрема подати дві окремі заяви про прийняття кожної із спадщин або в одній заяві зазначити про прийняття обох спадщин. 02 жовтня 2017 року [PERSON] як єдиний спадкоємець першої черги після смерті батька [PERSON] , звернувся до Вишневої міської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті батька. 06 листопада 2017 року [PERSON] подав до Вишневої міської державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини в порядку ст. 1276 ЦК України після смерті першого спадкодавця [PERSON] . Таким чином, заяви про прийняття спадщини подані [PERSON] у строки, встановлені ч. 1 ст. 1270 ЦК України. Ч. 1 ст. 1297 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Матеріалами справи засвідчується, що 22 березня 2018 року [PERSON] звернувся до Вишневої міської державної нотаріальної контори з заявою про видачу йому свідоцтв про право на спадщину на спадкове майно, а саме: квартиру [ADDRESS] , квартиру [ADDRESS] та гараж № [NUMBER] в автогаражному кооперативі "Олімпієць", що знаходиться в с. Софіївська Борщагівка Бучанського району Київської області. Проте, постановою державного нотаріуса Вишневої міської державної нотаріальної контори Михальчук Л.В. від 24 березня 2018 року [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину у зв`язку з тим, що заочним рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 30 вересня 2015 року у цивільній справі № 369/6482/15-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , Києво-Святошинського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області про зобов`язання вчинити дії щодо виключення відомостей про батька з актового запису про народження дитини, визнання недійсним свідоцтва про народження позовні вимоги було задоволено та виключено з актового запису про народження від 25 лютого 2010 року № 00069869180 відомості про те, що [PERSON] є батьком [PERSON] ; зобов`язано Києво-Святошинський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області виключити з актового запису про народження від 25 лютого 2010 року № 00069869180 відомості про те, що [PERSON] є батьком [PERSON] ; визнано недійсним свідоцтво про народження [PERSON] . Також у своїй постанові про відмову у вчиненні нотаріальної дії державний нотаріус Вишневої міської державної нотаріальної контори Михальчук Л.В. посилалась на те, що у провадженні Києво-Святошинського районного суду Київської області перебуває цивільна справа № 369/2607/18 за позовом [PERSON] до [PERSON] про встановлення факту, що має юридичне значення, у якому позивач просила суд встановити факт родинних з [PERSON] відносин. Також нотаріус вказала на те, що спадкоємець [PERSON] не надав правовстановлюючих документів на підтвердження того, що за життя [PERSON] була власником квартири [ADDRESS] , 1/2 частини квартири [ADDRESS] та гаража № [NUMBER] в автогаражному кооперативі "Олімпієць", що знаходиться в с. Софіївська Борщагівка Бучанського району Київської області, а [PERSON] - 1/2 частини квартири [ADDRESS] . Однак, з матеріалів справи вбачається, що ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 20 жовтня 2017 року заочне рішення суду від 30 вересня 2015 року у цивільній справі № 369/6482/15-ц скасовано, а справу призначено до розгляду у загальному порядку. Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 26 березня 2019 року відмовлено у задоволенні позову [PERSON] (правонаступник [PERSON] ) до [PERSON] , [PERSON] , Києво-Святошинського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області про зобов`язання Києво-Святошинського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області про виключення з актового запису про народження від 25 лютого 2010 року № 00069869180 відомостей про те, що [PERSON] є батьком [PERSON] ; зобов`язання Києво-Святошинського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області виключити з актового запису про народження від 25 лютого 2010 року № 00069869180 відомості про те, що [PERSON] є батьком [PERSON] ; визнання недійсним свідоцтва про народження [PERSON] . Вказане рішення суду першої інстанції було залишено без змін постановою Київського апеляційного суду від 19 вересня 2019 року. Крім того, суд зазначає, що в основі спадкування за законом знаходиться принципі черговості, який полягає у встановленні пріоритету прав одних спадкоємців за законом перед іншими. Кожна черга - це визначене коло осіб, з урахуванням ступеня їх близькості спадкодавцеві, яке встановлене законом на підставі припущення про те, що спадкодавець залишив би своє майно найближчим родичам, членам сім`ї, утриманцям і (або) іншим родичам до шостого ступеня споріднення. Системне тлумачення положень ст. ст. 1258, 1259 та інших положень книги 6 ЦК України дозволяє стверджувати про необхідність розмежовувати такі правові конструкції як "одержання права на спадкування наступною чергою" (ч. 2 ст. 1258 ЦК України) та "зміну суб`єктного складу осіб, які набувають право на спадкування за законом". "Одержання права на спадкування наступною чергою" (ч. 2 ст. 1258 ЦК України) стосується другої-п`ятої черг і пов`язується із такими негативними юридичними фактами як: відсутність спадкоємців попередньої черги; усунення спадкоємців попередньої черги від права на спадкування; неприйняття спадкоємцями попередньої черги спадщини; відмова від прийняття спадщини. На "зміну суб`єктного складу осіб, які набувають право на спадкування за законом" в межах певної черги впливають так юридичні факти як: зміна черговості на підставі договору або рішення суду (ст. 1259 ЦК України); застосування правил про право представлення (ст. 1266 ЦК України); відмова спадкоємця від прийняття спадщини на користь іншого спадкоємця за законом (ч. 2 ст. 1274 ЦК України); спадкова трансмісія (ст. 1276 ЦК України); збереження правового зв`язку при усиновленні (ч. 3 ст. 1260 ЦК України). Зміна суб`єктного складу осіб, які набувають право на спадкування за законом стосується першої-п`ятої черги. Спадкування за законом має місце у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини. Прийнявши спадщину у порядку спадкової трансмісії, [PERSON] набув право трансмісара, тобто до нього від померлого батька [PERSON] (трансмітента) перейшло право на прийняття спадщини за заповітом після смерті [PERSON] , яке [PERSON] не встиг реалізувати внаслідок своєї смерті. Зважаючи на те, що померлий [PERSON] був спадкоємцем за заповітом після смерті його матері [PERSON] , а [PERSON] є спадкоємцем п`ятої черги за законом після її смерті, встановлення факту родинних стосунків [PERSON] та померлої [PERSON] не є перешкодою для реалізації [PERSON] права на спадкування у порядку спадкової трансмісії після смерті [PERSON] як спадкоємця за заповітом. Суд звертає увагу на те, що умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 01 листопада 2019 року № 187237433 [PERSON] за життя на праві власності належала квартира [ADDRESS] , 1/2 частина квартири [ADDRESS] та гараж № [NUMBER] в автогаражному кооперативі "Олімпієць", що знаходиться в с. Софіївська Борщагівка Бучанського району Київської області. [PERSON] за життя був власником 1/2 частини квартири [ADDRESS] , що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 01 листопада 2019 року № 187237648. Отже, квартира [ADDRESS] , квартира [ADDRESS] та гараж № [NUMBER] в автогаражному кооперативі "Олімпієць", що знаходиться в с. Софіївська Борщагівка Бучанського району Київської області, входять до складу спадкового майна. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України). Зважаючи на те, що [PERSON] у строк та в порядку, визначеними цивільним законодавством України, прийняв спадщину, ефективним засобом захисту порушеного права спадкоємця [PERSON] на набуття у власність майна в порядку спадкування (таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням) є визнання за позивачем права власності на спадкове майно (такий висновок суду узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, висловленою у постанові від 21 березня 2018 року у справі № 199/9502/15-ц). З огляду на викладене, суд дійшов висновку про необхідність визнання за позивачем у порядку спадкування право власності на квартиру [ADDRESS] , квартиру [ADDRESS] та гараж № [NUMBER] в автогаражному кооперативі "Олімпієць", що знаходиться в с. Софіївська Борщагівка Бучанського району Київської області, і тому позов підлягає задоволенню. Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України). Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу, понесених під час розгляду справи, позивачем було надано договір про надання правової допомоги від 01 липня 2019 року № 166-БД-АО, укладений між [PERSON] та адвокатським об`єднанням "Сенсум", додатки до нього та акт приймання юридичних послуг від 05 листопада 2019 року № 4-БД, в якому міститься детальний опис наданих адвокатами адвокатського об`єднання "Сенсум" послуг та здійснених ними витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до згаданого акта клієнту надано послуги на суму 20300,00 грн. У постанові від 21 січня 2021 року у справі № 280/2635/20 Верховний Суд звернув увагу на те, що відшкодуванню підлягають витрати на правничу допомогу, незалежно від того, чи їх уже сплачено стороною, чи тільки має бути сплачено. Отже, витрати позивача на правничу допомогу підтверджені належними доказами. При розгляді справи судом питання про відшкодування витрат на правничу допомогу учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань і саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони (саме така позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц). Відповідач у відзиві на позовну заяву не зазначала про неспівмірність заявлених до відшкодування витрат на правничу допомогу з предметом позовних вимог та складністю справи, натомість заперечувала проти їх компенсації у зв`язку з тим, що вони фактично не були сплачені позивачем адвокатському об`єднанню "Сенсум". Таким чином, враховуючи наведені обставини, а також зміст та обсяг наданих послуг, надання позивачем належних доказів на підтвердження його витрат на правничу допомогу, суд дійшов висновку про необхідність стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] витрати на правничу допомогу у сумі 20300,00 грн.. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог Відповідно до цієї норми процесуального закону, суд присуджує з відповідача на користь позивача судовий збір у сумі 9605,00 грн..

Outcome: approved