Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-30 00:00:00

Позивачка звернулась із вказаним позовом до суду, обґрунтовуючи його тим, що вона є власницею буд. [ADDRESS] , де зареєстрована з 2015 року відповідачка, яка фактично у такому будинку не мешкає з 2015 року, не маючи своїх речей у спірному житлі, не будучи у родинних відносинах із власницею житла, не приймаючи жодної участі в утриманні будинку та не сплачуючи комунальні платежі. Таким чином вважала, що оскільки відповідачка не мешкає в спірному будинку понад п`ять років, що чинить перешкоди власнику у користуванні таким житлом, то просила суд визнати [PERSON] такою, що втратила право користування буд. [ADDRESS] . Позивачка, [PERSON] , підтримала в суді заявлені нею вимоги, вказуючи, що відповідачка ніколи не мешкала та мешкає за спірною адресою, оскільки була лише зареєстрована у належному їй будинку на прохання подруги. Таким чином тривалий час порушуються права позивачки, як власниці буд. [ADDRESS] . Відповідачка, [PERSON] , у судове засідання за невідомих суду причин не з`явилась повторно, будучи належним чином про час та місце розгляду справи повідомленою. За ч. 4 ст. 223 ЦПК суд ухвалив заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд, вислухавши учасників процесу, які з`явились, дослідивши матеріали справи та допитавши свідків, вважає заявлені позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав. Матеріалами справи встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу від 20 березня 2003 року, реєстр нотаріусу № 130, [PERSON] є власницею буд. [ADDRESS] , що підтверджується копією вказаного договору та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 19 квітня 2003 року. За інформацією від 25 листопада 2021 року Департаменту адміністративних послуг Маріупольської міської ради вбачається, що у буд. [ADDRESS] зареєстрована, зокрема, з 15 грудня 2015 року, [PERSON] , [INFO] . Натомість, згідно із актом від 13 грудня 2021 року вбачається, що в буд. [ADDRESS] [PERSON] не проживає більше 5 (п`яти) років, що підтверджують сусіди по будинку. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , сусіди позивачки, вказували, що [PERSON] тривалий час мешкає по [ADDRESS] разом зі своїм чоловіком, [PERSON] , до яких часто навідуються їх діти та сестра, які однак із позивачкою на постійній основі не мешкають. Вказували при цьому, що [PERSON] їм не знайома, яку вони ніколи не бачили по [ADDRESS] , тому де вона може перебувати їм невідомо. Суд на підставі досліджених доказів встановив, що відповідачка, [PERSON] , фактично з моменту своєї реєстрації у буд. [ADDRESS] не мешкає без поважних причин. Відповідно до ст. 405 Цивільного кодексу України (далі за текстом - ЦК) члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Стаття 3 СК визначає, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом та мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом. В контексті ст. 405 ЦК вимога спільного проживання є додатковою і має обов`язковий характер. Тому можна виділити такі умови, за наявності яких особа матиме право на користування житлом поряд з власником: користувач повинен, по-перше, бути членом сім`ї власника житла, а по-друге, повинен проживати разом із ним. За змістом ст. 316, 317, 319 ЦК право власності є правом особи на майно, яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном на власний розсуд. На підставі ст. 41 Конституції України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно із ст. 391 ЦК власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку про те, що право членів сім`ї власника житла користуватись ним може існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім`ї якої вони є, та проживання разом із власником такого житла. Аналогічна правова позиція була викладена Верховним Судом у постанові від 2 вересня 2019 року по справі № 731/34/17-ц. Натомість, суд встановив, що відповідачка не приходиться членом родини позивачки, яка є власником спірного житла. Суд при цьому зауважує, що аналіз положень глави 32 ЦК свідчить, що сервітут - це право обмеженого користування чужою нерухомістю в певному аспекті, не пов`язане з позбавленням власника нерухомого майна прав щодо володіння, користування та розпорядження цим майном. Відповідно до ч. 2 ст. 406 ЦК сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. Суд встановив, що сторони на теперішній час не є членами родини, не пов`язані спільним побутом та не мають взаємних прав та обов`язків. Таким чином право відповідачки на користування чужим майном підлягає припиненню на вимогу власника на підставі ч. 2 ст. 406 ЦК. Аналогічна правова позиція була висловлена Верховним Судом у постанові від 27 лютого 2019 року по справі № 357/7940/16-ц. Отже, за фактичних обставин, встановлених у судовому засіданні, суд дійшов висновку, що відповідачка, залишаючись зареєстрованою у спірному житловому приміщенні, однак не користуючись ним понад передбачені законом строки без поважних причин, є такою, що втратила право користування буд. [ADDRESS] . Таким чином в судовому засіданні було підтверджено факт того, що не проживання [PERSON] у спірному житловому приміщенні з 2015 року свідчить про фактичну втрату нею права на користування таким житлом, через що наявні законні підстави для задоволення поданого позову шляхом позбавлення [PERSON] права користування буд. [ADDRESS] . Згідно із ст. 141 ЦПК судові витрати позивача зі сплати судового у розмірі 908 грн. підлягають стягненню з відповідачки на користь [PERSON] .

Outcome: approved