Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-01 00:00:00

У липні 2021 року заявник [PERSON] звернулася до Носівського районного суду Чернігівської області із цією заявою. Свої вимоги заявник мотивувала тим, що [INFO] помер її рідний брат [PERSON] . Після його смерті відкрилася спадщина на належну йому 1/2 частки земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 7,83 га на території Носівської міської ради Чернігівської області. Заповіту брат заявника не складав, спадкова справа після його смерті не заводилася. На день відкриття спадщини [PERSON] проживав та був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Заявник постійно на день смерті брата проживала та була зареєстрована разом із ним у вищевказаному будинку. Заявник зазначає, що відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України вона вважається такою, що прийняла спадщину після смерті брата як спадкоємець другої черги за законом. Отримати в нотаріуса свідоцтво про право на спадщину за законом заявник не може, оскільки вона у встановлений строк не подала до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини, а також у неї відсутні документи, які б підтверджували факт її постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Саме тому заявник просить судовим рішенням встановити факт, що [PERSON] постійно проживала разом із [PERSON] , який помер [INFO] , на час відкриття спадщини за адресою: [ADDRESS] . У судовому засіданні заявник та її представник [PERSON] підтримали заяву, просили її задовольнити та пояснили, що міська рада не може видати довідку про склад зареєстрованих у будинку за адресою: [ADDRESS] , на день смерті [PERSON] , оскільки всі документи, у тому числі й домова книга, згоріли під час пожежі. Установлення факту постійного проживання заявника разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини необхідне заявникові для оформлення спадкових прав після смерті брата на 1/2 частини земельної ділянки. Представник заінтересованої особи в судове засідання не з`явилася, але подала до суду заяву, у якій указала, що міська рада просить розглянути справу за відсутності свого представника за наявними в ній матеріалами та дослідженими в судовому засіданні доказами, просить винести рішення на розсуд суду відповідно до вимог чинного законодавства. Допитана в судовому засіданні як свідок [PERSON] дала показання, що вона є жителькою [ADDRESS] . Свідок добре знає родину заявника. Заявник мала брата [PERSON] , він помер молодим на початку 2007 року, проживав постійно в будинку [ADDRESS] разом із сестрою [PERSON] , а також чоловіком та сином сестри. У судовому засіданні допитана як свідок [PERSON] дала показання, що вона жителька м. Носівка, живе за 5-7 хв. ходьби від будинку [PERSON] , у іншому дала показання, аналогічні показанням свідка [PERSON] . Вислухавши пояснення заявника, представника заявника, показання свідків, дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд робить нижченаведений висновок. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України доказами у цивільному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ст. 81 ЦПК України). Отже, у силу вимог ст. ст. 2, 4, 12, 76-81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести належними та допустимими доказами ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Статтею 293 ЦПК України визначено, що окреме провадження це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають юридичне значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Судом установлено, що [INFO] у віці\~ 20 років у м. Носівка помер [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а. с. 7). Після смерті [PERSON] залишилося спадкове майно, до складу якого входить 1/2 частини земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва розміром 7,83 га на території Носівської міської ради Чернігівської області, що підтверджується копією державного акта на право приватної власності на земельну ділянку серії 1-ЧН № 013875 (а. с. 14). За життя [PERSON] заповіту не складав, що підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) (а. с. 28). Судом установлено, що спадкова справа до майна померлого [PERSON] не заводилася, що підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) (а. с. 26). Відповідно до положень ст. ст. 1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За змістом ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст. ст. 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Здійснення права на спадкування визначено главою 87 ЦК України. Відповідно до ст. 1262 ЦК України у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері. [PERSON] є рідною сестрою [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження [PERSON] (а. с. 9), копією свідоцтва про одруження [PERSON] та [PERSON] (а. с. 10), копією витягу з Державного реєстру\~\~ актів\~\~\~ цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до ст. ст. 126, 133 СК України щодо [PERSON] (а. с. 11), а тому в силу ст. 1262 ЦК України [PERSON] має право на спадкування після смерті [PERSON] як спадкоємець другої черги за законом. Згідно зі ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Згідно з ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно з ч. 1\~ ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. З цієї норми випливає, що прийняття спадщини має важливе практичне значення: з ним пов`язана можливість оформлення права власності на спадкове майно шляхом видачі нотаріусом правовстановлюючого документа свідоцтва про право на спадщину та реєстрації, у випадках, визначених законом, прав на неї. Отже, для того, щоб набути право на спадщину, спадкоємці за заповітом або за законом мають прийняти її у порядку та у строки, встановлені законом. Щодо спадкоємців, які на час відкриття спадщини постійно проживали спільно із спадкодавцем, встановлюється презумпція прийняття спадщини, яка може бути спростована лише шляхом подання ними заяви про відмову від спадщини до нотаріальної контори. У п. 23 Постанови № 7 від 30 травня 2007 року «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що, якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Також передбачено, що відповідно до ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд вправі розглядати справи про встановлення факту постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину. У судовому засіданні встановлено, що на день смерті спадкодавець [PERSON] був зареєстрований та проживав у [ADDRESS] разом із сестрою [PERSON] , що підтверджується копією вищезгаданого державного акта на право приватної власності на землю (а. с. 14), у якому місцем проживання [PERSON] та [PERSON] указано саме цю адресу, копією свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 12 серпня 2003 року державним нотаріусом Носівської районної державної нотаріальної контори (а. с. 15), у якому місцем проживання [PERSON] та [PERSON] указано [ADDRESS] . Крім цих письмових доказів, факт постійного спільного проживання заявника з [PERSON] на час його смерті в [ADDRESS] підтверджується також поясненнями заявника та показаннями допитаних у судовому засіданні свідків [PERSON] та [PERSON] , сумнівів у достовірності яких суд не має. Отже, у силу ч. 3 ст. 1268 ЦК України [PERSON] уважається такою, що прийняла спадщину після смерті [PERSON] . Вона є єдиним спадкоємцем за законом після його смерті та має право на оформлення спадкових прав на належне йому майно. Оскільки в заявника відсутні документи на підтвердження її спільного проживання разом зі спадкодавцем [PERSON] на час відкриття спадщини після смерті останнього, заявник позбавлена можливості в нотаріальному порядку оформити свої спадкові права на майно, яке залишилося після смерті брата. При винесенні рішення суд бере до уваги те, що встановлення факту спільного проживання заявника разом зі спадкодавцем [PERSON] на час відкриття спадщини після смерті останнього, має для заявника юридичне значення, адже дозволить їй реалізувати своє право на спадкове майно. Заявник позбавлена можливості в іншому порядку, крім судового, встановити даний факт. Отже, з огляду на вищезазначене, беручи до уваги всі обставини справи, докази, надані заявником та безпосередньо досліджені в судовому засіданні, суд робить висновок, що заява [PERSON] підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved