Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-27 00:00:00

У листопаді 2021 року [PERSON] звернувся із позовом до суду, який обґрунтовує тим, що 26 вересня 2018 року відповідач [PERSON] позичила в нього кошти в сумі 27 000 грн., які зобов`язалась повернути до 01 грудня 2018 року. Крім того, 28 лютого 2019 року з відповідачем [PERSON] був укладений договір позики за умовами якого він передав позичальнику грошові кошти в сумі 36 000,00 грн., а відповідач зобов`язалась повернути такі грошові кошти до 28 квітня 2019 року. Передача означених сум коштів відповідачеві підтверджується письмовими розписками від 26 вересня 2018 року та 28.02.2019 року. Однак, до визначених дат сторонами у розписках відповідач взяті на себе зобов`язання не виконала, і позичених коштів не повернула у визначений договором строк в повному обсязі, не дивлячись на неодноразові вимоги позикодавця. Із змісту укладеного ними договору позики (боргових розписок) вбачається, що сторонами при укладенні договору розмір процентів за користування грошима невизначений, тому їх слід обраховувати, виходячи з розміру облікової ставки НБУ за певними періодами. Тому розмір процентів за договором позики згідно розписки від 26.09.2018 року за період з 27.09.2018 року по 10.09.2021 року становить 9819,61 грн. та за розпискою від 28.02.2019 року за період з 29.02.2018 року по 28.04.2021 року становить 13 092.78 грн. Крім того, відповідно до частини 2 статі 625 ЦК України в разі порушення позичальником виконання грошового зобов`язання, боржник який прострочив його виконання на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та три відсотки річних простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Розмір боргу відповідача згідно розписки від 26.09.2018 року станом на граничний день його повернення до 01.12.2018 року становить 27 000 грн., а згідно розписки від 28.02.2019 року станом на граничний строк його повернення - 28.04.2019 року складає 36 000,00 грн., Тому розмір інфляційних втрат відповідно до розписки від 26.09.2018 року, починаючи за вказаний період індекс інфляції становить 5 616.0,00 грн., а відповідно до договору позики від 28.02.2019 року становить 7488,0 грн. Розмір трьох відсотків річних від простроченої суми 27 000 грн. становить 2430,0 грн. за період з02.12.2018 року по 30.11.2021 року 27 000 грн. х 3% х 1095 днів: 365 днів у році). Розмір трьох відсотків річних від простроченої суми складає 2 802,8.08 грн. Просить стягнути борг за договором позики на загальну суму 104 248,47 грн. В судове засідання позивач не з`явився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності. Проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач в судове засідання не з`явилась, повідомлена про час і місце розгляду справи у визначеному законом порядку. Відзиву на позов не подала. Ухвалою суду від 14.12.2021 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження та призначено її до розгляду на 28.01.2022 року. Судом ухвалено про розгляд справи у заочному провадженні, проти якого позивач не заперечує. 28.01.2022 року ухвалено рішення по справі. Заслухавши доводи позивача, викладені у позовній заяві, перевіривши матеріали справи доказами, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом достовірно установлено, що 26 вересня 2018 року відповідач [PERSON] отримала в борг від [PERSON] кошти в сумі 27 000,0 грн. з кінцевим строком повернення позики до 01 грудня 2018 року, що підтверджується розпискою, написаною власноруч позичальником. Крім того, 28 лютого 2019 року відповідач [PERSON] отримала в борг від [PERSON] кошти в сумі 36 000,0 грн. з кінцевим строком повернення позики до 28 квітня 2019 року, що підтверджується розпискою, написаною власноруч позичальником. Проте, умов договору позики щодо повернення боргу в сумі 36 000 грн. та 27 000 грн. не виконала та у визначений договором строк позичених коштів не повернула. Відповідно за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики унаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання у борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить зобов`язання повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. З наведених підстав позов в частині основного боргу підлягає задоволенню та слід стягнути з відповідача борг у сумі 36 000 грн. та 27 000 грн. згідно представлених розписок на користь позивача. Тому із зазначених підстав позов в цій частині підлягає задоволенню у повному обсязі. У відповідності до ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Оскільки в наданій відповідачем розписці розмір процентів не визначений, тому позивач має право на одержання від відповідача процентів на рівні облікової ставки Національного банку України за кожен місяць, починаючи з часу надання грошей у позику до дати визначеної сторонами про повернення позики в кожній із розписок. Облікова ставка НБУ в період з 28.02.2019 року по 28.04.2019 року за договором позики від 28.02.2019 року на суму 36 000 грн. становила 18 % річних, тому розмір процентів за означений період буде складати - грн. (36 000грн. х 18% :365 днів у році х 59 днів = 3770,1 грн. Отже, сума належних до стягнення процентів за цим договором буде складати 3770,1 грн., розраховуючи суму процентів позивач припустився помилки, розрахувавши період нарахування процентів з часу надання коштів у позику - 28.02.2019 року по 30.11.2021 року (дати звернення з позовом до суду, що є неприпустимим. А розмір до стягнення процентів за користування позикою в сумі 27 000 грн. з часу її надання - 26.09.2018 року до 01.12.2018 року (час користування нею, а не до дати звернення з позовом до суд, як вважає позивач становить (27 000 х 18% : 365 х 66 днів = 2372,7 грн). Права позивач на отримання відсотків до часу звернення за законом не має, оскільки проценти у зв`язку із закінченням строку дії договору не нараховуються, оскільки його порушене право порушенням виконання грошового зобов`язання забезпечено нарахуванням трьох відсотків річних та інфляційними нарахуваннями. Оскільки позивач просив стягнути проценти відповідно до вимог статті 1048 ЦК України, то в цій частині позовні вимоги слід задовольнити частково на загальну суму 6 142,8 грн , а в решті стягнення процентів відмовити. Крім того, позивач має право на стягнення 3% річних згідно положень статті 625 частини 2 ЦК України розрахунок яких за розпискою від 26.09.2018 року на суму позики 27 000 грн., нарахованих у період з 02.12.2018 року по 31.11.2021 року буде складати 2428.000 грн. та 5515.82 грн. інфляційних втрат. Згідно розписки про позику 36 000 грн. нарахованих у період з 29.04.2019 року по 30.11.2021 року розмір трьох відсотків річних за порушення виконання зобов`язання становитиме 2799.00 грн. та розмір інфляційних втрат - 5578.9 грн. Таким чином, оскільки ані позики, ані процентів відповідачем добровільно не сплачено, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню борг за розписками на загальну суму 63 000 грн., проценти 6 142,8 грн., три відсотки річних 5227,00 грн. та інфляційних втрат 11 094.72 грн., що разом складає 85 464.52 грн. Позивачем невірно обраховано стягнення розміру трьох відсотків річних та інфляційних втрат, а тому вказані вимоги підлягають частковому задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно до задоволених вимог в сумі 854,94 грн. (1042,85 грн. х 85464,52 грн. : 104248.47 грн. = 854,94 грн.). На підставі викладеного та

Outcome: partial