Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-03 00:00:00

позивач звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ГЛОБАЛ ГАРАНТ», Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕПІЦЕНТР К», у якому просить стягнути на його користь з: Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ГЛОБАЛ ГАРАНТ» страхове відшкодування у розмірі 41 887,64 грн; Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕПІЦЕНТР К» різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою у розмірі 32 007,36 грн; відповідачів судові витрати у розмірі 10 908,08 грн. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 07.05.2021 року о 11:30 год. в м. Києві по Одеській площі водій [PERSON] , керуючи автомобілем «INTERCARGO TRUCK F11102», д.н.з. [NUMBER] , здійснив зіткнення з автомобілем «HONDA JAZZ», д.н.з. [NUMBER] , що призвело до пошкодження транспортних засобів. Постановою Голосіївського районного суду міста Києва від 05.07.2021 року, у справі №752/13937/21, [PERSON] визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП. Позивач зазначає, що на момент ДТП цивільно-правова відповідальність винуватця ДТП була застрахована в ПрАТ «СК «ГЛОБАЛ ГАРАНТ» відповідно до полісу ОСЦПВВНТЗ №АР5037534, однак станом на момент звернення з вказаним позовом до суду позивач так і не отримав належного страхового відшкодування. З метою самостійного визначення вартості матеріального збитку позивач звернувся до суб`єкта оціночної діяльності ФОП [PERSON] .. Згідно звіту №321/05-21 від 17.05.2021 року вартість відновлювального ремонту з урахуванням зносу транспортного засобу «HONDA JAZZ», д.н.з. [NUMBER] , становить 41 887,64 грн, що підлягають стягненню з ПрАТ «СК «ГЛОБАЛ ГАРАНТ». Також позивач зазначає, що ним були понесені витрати на здійснення відновлювального ремонту транспортного засобу у розмірі 73 895,00 грн, що підтверджується Актом виконаних робіт №7 від 28.05.2021 року. Позивач стверджує, що відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення ААБ №196671 від 07.05.2021 року та перепустки №792 винуватець ДТП працював водієм на автомобілі належному ТОВ «ЕПІЦЕНТР К», а саме товариство подало до страховика повідомлення про ДТП. У зв`язку з цим позивач просить стягнути з ТОВ «ЕПІЦЕНТР К» різницю між фактичним розміром шкоди та страховим відшкодуванням, що становить 32 007,36 грн. Також позивач просить стягнути з відповідачів витрати на правничу допомогу у розмірі 10 000,00 грн та витрати по сплаті судового збору. Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 25.11.2021 року відкрито провадження у справі, розгляд якої призначено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. 03.02.2022 року на адресу суду надійшов відзив від представника ТОВ «ЕПІЦЕНТР К» у якому відповідач зазначає, що позивачем не надано доказів перебування [PERSON] у трудових відносинах з ТОВ «ЕПІЦЕНТР К» на момент ДТП. Вказує, що звіт про оцінку вартості матеріального збитку №321/05-21 від 17.05.2021 року не відповідає Методиці товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженій наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24.11.2003 року №142/5/2092, та ЗУ «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність»,оскільки представники відповідача не були присутні під час огляду пошкодженого транспортного засобу, що позбавило відповідача висловити свої зауваження та заперечення під час огляду. А звіт про оцінку вартості матеріального збитку не містить положень, що експерт попереджений про відповідальність за завідомо неправдивий висновок та те, що висновок підготовлено для подання до суду. Також відповідач вказує, що із калькуляції та акту не можливо встановити, ким та де вони складені. Вони не містять ідентифікуючих даних щодо виконавця ремонтних робіт та підписів директора СТО та бухгалтера СТО. А акт від 28.05.2021 року №7 та звіт №321/05-21 від 17.05.2021 року містять суттєві розбіжності. Представник ТОВ «ЕПІЦЕНТР К» також заперечує щодо розміру витрати позивача на правничу допомогу. На момент розгляду справи від ПрАТ «СК «ГЛОБАЛ ГАРАНТ» відзив на позовну заяву не надходив, а третя особа не скористалась своїм правом на подання пояснень щодо позовної заяви. На підставі положень ст.ст.274-279 ЦПК України та відсутністю заперечень відповідачів, справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Судом встановлено, що 07.05.2021 року о 11:30 год. в м. Києві по Одеській площі водій [PERSON] , керуючи автомобілем «INTERCARGO TRUCK F11102», д.н.з. [NUMBER] , здійснив зіткнення з автомобілем «HONDA JAZZ», д.н.з. [NUMBER] , що призвело до пошкодження транспортних засобів. Постановою Голосіївського районного суду міста Києва від 05.07.2021 року, у справі №752/13937/21, [PERSON] визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП. Згідно з ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративні правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Згідно рішення Європейського суду з прав людини від 25 липня 2002 року у справі за заявою № 48553 / 99 «Совтрансавто - Холдинг» проти України», а також згідно рішення Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 1999 року у справі за заявою № 28342/95 «Брумареску проти Румунії» встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь - якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів. Таким чином, винність дій [PERSON] у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, є доведеною. Судом також встановлено, що відповідно до полісу ОСЦПВВНТЗ №АР/5037534 від 04.01.2021 року цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «INTERCARGO TRUCK F11102», д.н.з. [NUMBER] була застрахована у ПрАТ «СК «ГЛОБАЛ ГАРАНТ». Згідно із заявою/повідомленням про настання ДТП від 04.05.2021 року до ПрАТ «ГЛОБАЛ ГАРАНТ» звернулось ТОВ «ЕПІЦЕНТР К», як власник застрахованого транспортного засобу. Згідно звіту №321/05-21 від 17.05.2021 року вартість матеріального збитку завданого власнику транспортного засобу «HONDA JAZZ», д.н.з. [NUMBER] , становить 41 887,64 грн, а вартість відновлювального ремонту без урахування зносу становить 76 876,43 грн. Відповідно до акту №7 від 28.05.2021 року позивачем були понесені витрати на здійснення відновлювального ремонту транспортного засобу у розмірі 73 895,00 грн, що підтверджується також квитанціями до прибуткового касового ордеру №3 та №5 від 18.05.2021 року та 28.05.2021 року відповідно. Відповідно до статті 1 Закону України «Про страхування» страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів. Згідно зі статтею 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. У пункті 22.1. статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до пункту 37.1.4. статті 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування є неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння ДТП. Визначаючи обов`язок страховика за договором (полісом) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів виплатити страхове відшкодування законодавцем у положеннях статті 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» було передбачено випадки, з настанням яких страховик набуває правових підстав для відмови у здійсненні такої виплати, зокрема, у випадку, коли потерпілим чи особою, яка має право на отримання відшкодування, не було протягом року з моменту скоєння ДТП подано заяви про виплату страхового відшкодування. Відповідно до ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода завдана не з її вини. Частиною 1 ст.1187 ЦК України передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно зі статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно із цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виникло обов`язку з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених статтею 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. У такому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Відповідно до роз`яснень, що містяться в Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ України від 01.03.2013 р. № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2 Правил дорожнього руху України). Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. В силу положень ст.1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Звертаючись до суду позивач просить стягнути з ТОВ «ЕПІЦЕНТР К» різницю між розміром понесеної ним матеріальної шкоди по відновленню транспортного засобу та страховим відшкодуванням, що має бути сплачнено Страховою компанією «ГЛОБАЛ ГАРАНТ». Однак, для покладення цивільної відповідальності по відшкодуванню шкоди на ТОВ «ЕПІЦЕНТР К» необхідно довести факт перебування [PERSON] в трудових відносинах з даним підприємством на час вчинення дорожньо-транспортної пригоди. Сама належність транспортного засобу підприємству не є підставою для відшкодування ним завданої шкоди. Частинами 1, 2, 3 та 4 статті 12 ЦПК України, передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В тому числі, суд враховує вимоги ст. 80 ЦПК України, зокрема достатність доказів для вирішення справи, наданих до суду. Жодних доказів, на підтвердження того, що [PERSON] на момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди перебував у трудових відносинах з ТОВ «ЕПІЦЕНТР К» позивачем не надано, хоча на це звертав увагу відповідач у своєму відзиві, і будь-яких клопотань про витребування таких доказів судом не заявлялось. Таким чином, суд приходить до висновку, що позивач не довів налженим чином свої вимоги до ТОВ «ЕПІЦЕНТР К», а отже вони не підлягають задоволенню в цій частині. В іншій частині вимог позов є обґрунтованим, і оскільки на момент розгляду справи суду не надано доказів з боку Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ГЛОБАЛ ГАРАНТ» про виплату страхового відшкодування, суд вважає, що позов в цій частині підлягає задоволенню. Питання щодо судових витрат суд вирішує на підставі положень ст. 141 ЦПК України та, з огляду на задоволення позовних вимог частково, понесені позивачем судові витрати у справі, що складаються з судового збору та витрат на правничу допомогу, покладаються на ПрАТ «Страхова компанія «ГЛОБАЛ ГАРАНТ» в розмірі пропорційно до задоволених вимог.

Outcome: partial