Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-25 00:00:00

У березні 2021 року позивачі [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з позовом до [PERSON] , у якому просять суд встановити порядок користування квартирою [ADDRESS] , а саме: - виділити у користування позивачу [PERSON] ізольовану кімнату площею 14,9 м2 (за планом 7); - виділити у користування позивачу [PERSON] ізольовану кімнату площею 10,0 м2 (за планом 10); - виділити у користування відповідачу [PERSON] ізольовану кімнату площею 16,9 м2 (за планом 5); в спільному користуванні співвласників залишити: кухню, коридор, ванну кімнату, вбиральню, передпокій, вбудовану шафу. Крім того, позивачі просять зобов`язати відповідача [PERSON] усунути перешкоди в користуванні вказаною квартирою шляхом вселення та передачі позивачам ключів від квартири. В обґрунтування позовних вимог позивачі зазначають, що позивач [PERSON] є колишньою дружиною відповідача [PERSON] , а позивач [PERSON] - їхньою спільною дочкою та всі вони раніше спільно проживали у спірній квартирі. 12.03.2015 шлюб між сторонами було розірвано, а згідно з ухвалою Подільського районного суду міста Києва від 02.02.2015 затверджено мирову угоду між ними щодо поділу спільного майна подружжя, якою, зокрема, визнано за позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] за кожним із них. На підставі договору дарування від 04.11.2020 [PERSON] 1/4 належної їй частки квартири подарувала доньці [PERSON] , після чого остання зареєструвала своє право власності на неї у встановленому законом порядку. Отже, стверджують позивачі в обґрунтування позову, на момент подання позову власниками квартири [ADDRESS] є позивачі [PERSON] та [PERSON] , із розмірами часток по 1/4 за кожною із них, та відповідач [PERSON] , частка якого становить 1/2. Згідно технічного паспорту квартира розташована на 2 поверсі дев`ятиповерхового будинку та складається з трьох кімнат, жилою площею 41,8 м2, в тому числі: одна кімната - 16,9 м2; друга кімната - 14,9 м2; третя кімната - 10,0 м2, а також кухні - 7,4 м2; ванної кімнати - 2,6 м2; вбиральні - 1.0 м2; коридору - 4,8 +4,3 м2, передпокою - 2,6 м2; вбудованої шафи - 1,0 м2; лоджії - 4,0 + 4,0 м2, загальна площа з урахуванням лоджій - 69,5 м2. В обґрунтування позову позивачі також зазначили, що після розірвання шлюбу та поділу майна між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] склалися непрості стосунки та позивач із донькою вимушені проживати не в своїй квартирі, а у своїх родичів за адресою [ADDRESS] , де проживають і на даний час. При цьому відповідач без дозволу позивачів поселив у спірну квартиру жінку, яка з ним постійно проживає, користуватися квартирою позивачам перешкоджає, змінивши всі замки в дверях. Неодноразові звернення позивачів до відповідача з питання встановлення порядку користування квартирою ніяких результатів не дали, у власності позивачів іншого житла немає, в результаті такої поведінки відповідача позивачі не мають змоги користуватись квартирою та вселитися у неї, а тому звернулися до суду за захистом своїх прав. Ухвалою судді від 09.03.2021 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження, надано відповідачу строк для подання відзиву на позов, а позивачам - відповіді на відзив. Відповідач у встановлений судом строк без поважних причин відзив на позов не надав, тому суд вирішив справу за наявними матеріалами у відповідності до ч.8 ст. 178 ЦПК України. Згідно з ухвалою суду від 30.09.2021 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. В судовому засіданні позивачі та їхній представник позовні вимоги підтримали у повному обсязі з підстав, наведених у позовній заяві. Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. З огляду на наведене суд ухвалив проводити розгляд справи за відсутності відповідача. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши письмові матеріали справи, повно і всебічно оцінивши всі фактичні обставини справи та докази, які мають значення для розгляду справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено із пояснень позивачів та їх представника у судовому засіданні, що позивач [PERSON] є колишньою дружиною відповідача [PERSON] , а позивач [PERSON] - їхньою спільною дочкою. Під час перебування сторін у шлюбі вони спільно із дочкою проживали у квартирі [ADDRESS] . В подальшому шлюб між сторонами було розірвано, а також у судовому порядку проведено поділ спільного майна подружжя. Як вбачається із матеріалів справи, згідно з ухвалою Подільського районного суду міста Києва від 02.02.2015, постановленою у цивільній справі №758/2906/14-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та розподіл спільного майна, визнано мирову угоду, укладену між сторонами, якою проведено наступний розподіл майна подружжя [PERSON] та [PERSON] : - визнано за [PERSON] право власності на 1/2 частину в спірній квартирі, розташованій за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 69,5 кв.м, жилою площею 41,8 кв.м; - визнано за [PERSON] право власності на 1/2 частину в спірній квартирі, розташованій з адресою: [ADDRESS] , загальною площею 69,5 кв.м, жилою площею 41,8 кв.м; - визнано за [PERSON] право власності на автомобіль Opel vectra д.н.з. [NUMBER] ; - визначено, що [PERSON] в якості компенсації за частку в автомобілі Opel vectra д.н.з. [NUMBER] виплачує [PERSON] 25 000 гривень в день підписання мирової угоди. Як вбачається із договору дарування 1/4 частки квартири від 04.11.2020, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пасічник С.Г. та зареєстрованого в реєстрі за №287, [PERSON] подарувала належну їй 1/4 частку квартири [ADDRESS] [PERSON] . Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, індексний номер 231114373 від 04.11.2020, підтверджується, що право власності [PERSON] на вказану частку квартири було зареєстроване за нею у встановленому законом порядку. Наявними в матеріалах справи довідками Відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Подільської РДА №14028115 від 25.01.2021 та №14096634 від 29.01.2021 підтверджуються, що [PERSON] та [PERSON] , відповідно, значаться зареєстрованими за адресою [ADDRESS] . На обґрунтування позовних вимог позивачами також надано копію технічного паспорту на вказану квартиру, у якому містяться відомості щодо технічних характеристик квартири. Водночас, зі змісту такого документа вбачається, що виданий він ще у 1994 році, а власником квартири у ньому зазначена [PERSON] . У відповідності до ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно зі ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до частин 1, 2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Статтею 379 ЦК України передбачено, що житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них. Відповідно до ст. 383 ЦК України квартира використовується власником для власного проживання та проживання членів його сім`ї. Відповідно до частини першої статті 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Згідно зі статтею 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Відповідно до ч. 1ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. В обґрунтування позову позивачі стверджують, що вони є співвласниками квартири [ADDRESS] , у частці по 1/4 кожна, а також вказують на те, що відповідач [PERSON] , який є співвласником 1/2 частки такої квартири, чинить їм перешкоди у володінні та користуванні власністю, зокрема, змінив всі замки у дверях, без дозволу позивачів поселив у квартиру жінку, яка з ним постійно проживає, на неодноразові звернення позивачів з питання встановлення порядку користування квартирою не реагує. Разом із цим, належних та допустимих доказів на підтвердження усіх вказаних обставин позивачами до суду не надано. Так, матеріали справи не містять жодних доказів на підтвердження доводів позивача [PERSON] про те, що вона є співвласником квартири [ADDRESS] , зокрема й того, що розмір її частки на даний час становить 1/4, як нею про це зазначено в обґрунтування позовних вимог. Окремо суд звертає увагу на те, що позивачем [PERSON] взагалі не надано доказів на підтвердження її права власності на частину спірної квартири. Крім того, позивачами не надано суду доказів, які б вказували на неможливість їх, як співвласників квартири, вільно володіти та користуватися своїм майном, а також на факт чинення їм перешкод у користуванні квартирою з боку відповідача [PERSON] . На обґрунтування своїх вимог позивачами не додано жодних доказів на підтвердження виникнення будь-яких ситуацій між сторонами, що стосуються наявності спору з приводу володіння та користування вказаною квартирою. Таким чином, суд приходить до висновку, що позивачами під час судового розгляду не було доведено порушення їхніх прав як співвласників квартири [ADDRESS] з боку відповідача [PERSON] . Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Підсумовуючи усе вищенаведене, враховуючи встановлені обставини справи та визначені відповідно до них правовідносини, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного вищевказаного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог та відсутність підстав для задоволення позову. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed