Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-03 00:00:00

19.10.2021 року [PERSON] звернулася до Шевченківського районного суду м. Львова з позовом до [PERSON] про стягнення додаткових витрат на дитину, в якому просить суд ухвалити рішення, яким стягувати з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] додаткових витрат на утримання неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] в сумі 10 714 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач покликаються на те, що 29 травня 2014 року між нею та відповідачем укладено шлюб, який було розірвано рішенням Шевченківського районного суду м.Львова від 29.06.2017 р. Від шлюбу у сторін по справі народився син - [PERSON] , [INFO] . Заочним рішенням Шевченківського районного суду м.Львова від 23.08.2018 р. задоволено позов [PERSON] , а саме стягнуто з відповідача [PERSON] аліменти в розмірі 2000 грн. на утримання сина [PERSON] , [INFO] . Зазначає, що дитина проживає з позивачкою та перебуває на її утриманні. Відповідач в утриманні та вихованні сина участі не бере, житям його зовсім не цікавиться. Вказує, що син народився нездоровим. З метою його оздоровлення позивач використовувала додаткові витрати на утримання сина шляхом придбання путівок для санаторно-курортного лікування, а також відвідування навчально-виховного комплексу та поїздок на море. Просить позов задоволити. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.10.2021 р. вищезазначену справу передано до розгляду судді Донченко Ю.В. 01.11.2021 року з ВАДР ГУ ДМС України у Львівській області надійшла відповідь щодо зареєстрованого місця проживання відповідача. Ухвалою судді від 02.11.2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Позивачка в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та дала аналогічні пояснення тим, які викладені в позовній заяві. 11.12.2021 року та 03.02.2022 р. відповідач в судове засідання не з`явився, хоча повідомлявся про час і місце розгляду справи належним чином, що стверджується трекінгом Украпошти. Виклик відповідача здійснювався поштою за адресою його реєстрації та місця проживання. Згідно Трекінгу Укрпошти - судова повістка вручена - 25.11.2021 року та 24.01.2022 року. Причин неявки [PERSON] суду не повідомив, відзиву на позовну заяву не надав. На запит суду з Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ГУ ДМС України у Львівській області надійшла довідка про місце реєстрації [PERSON] в [ADDRESS] , яка підтверджує місце реєстрації [PERSON] за вказаною адресою. Відповідно до п. п. 91, 99, 100, 101 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету міністрів України № 270 від 05 березня 2009 року поштові відправлення, поштові перекази доставляються оператором поштового зв`язку адресатам на поштову адресу або видаються в об`єкті поштового зв`язку. Рекомендовані листи з позначкою "Судова повістка" та "Судове повідомлення, які не були вручені під час доставки, повторні повідомлення про надходження реєстрованих поштових відправлень, адресовані фізичним особам, під час доставки за зазначеною адресою або під час вручення в об`єкті поштового зв`язку вручаються адресату, а у разі його відсутності - повнолітньому члену сім`ї за умови пред`явлення документа, що посвідчує особу, а також документа, що посвідчує родинні зв`язки з адресатом. У разі відсутності адресата або повнолітніх членів його сім`ї до абонентської поштової скриньки адресата вкладається повідомлення про надходження зазначеного реєстрованого поштового відправлення, поштового переказу, рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, поштового переказу. У разі, коли адресата неможливо повідомити про надходження реєстрованого поштового відправлення, поштового переказу за номером телефону, зазначеним відправником у поштовій адресі, до його абонентської поштової скриньки вкладається повідомлення про надходження такого поштового відправлення, поштового переказу. У разі відмови адресата одержати судову повістку чи повідомлення особа, яка її доставляє, робить відповідну помітку на повістці і повертає її до суду. Особа, яка відмовилася одержати судову повістку або повідомлення, вважається повідомленою. Виходячи з цього, порядку повідомлення адресата про надходження судової повістки або повідомлення, неявка адресата за її отриманням у поштовому відділенні є відмовою від її отримання, а тому повідомлення особи про судовий розгляд вважається належним. Суд за згодою позивача, відповідно до ст. 280 ЦПК України вважає за можливе розглядати справу заочно на підставі наявних у справі доказів. Інших заяв, клопотань від сторін не надходило. Дослідивши подані учасниками справи документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов не підлягає до задоволення, виходячи з наступних міркувань. Згідно з положеннями ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Відповідно до положень Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Принципом 6 Декларації прав дитини передбачено, що дитина для повного та гармонійного розвитку його особистості потребує любові та розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою та відповідальністю своїх батьків і в будь-якому випадку в атмосфері кохання та морального і матеріального забезпечення; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена з матір`ю. В ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» зазначено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватись про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Судом встановлено та підтверджено письмовими доказами наступне. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, сторони по справі [PERSON] та [PERSON] є батьками дитини [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с.6). Рішенням Шевченківського районного суду м.Львова від 23.08.2017 р., вирішено стягувати із відповідача [PERSON] , [INFO] в користь [PERSON] , [INFO] аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , щомісячно в сумі 2 000 грн. яка підлягає індексації відповідно до закону, починаючи з 24.07.2017 р. і до досягнення дитиною повноліття (а.с.8 зворот). Також судом встановлено, що дитина [PERSON] , [INFO] проживає з позивачем [PERSON] та перебуває на її утриманні. Так, згідно довідки №1446 від 22.10.2020 р. [PERSON] відвідував «Ямпільський Навчально-Виховний Комплекс ЗОШ І-ІІІ ступенів»- дошкільний навчальний заклад Мурованської сільської ради ОТГ Пустомитівського району Львівської області. Згідно виписок ДКСУ була здійснена оплата в сумах: 2018 р.- 710,50; 2019 р.- 1893,55 грн.; 2020 р.- 276,06 грн. Також позивачкою було здійснено поїздку разом з спільною дитиною сторін на відпочинок у с.Коблево, Одеської області. Факт поїздок та проведення оплати підтверджуються копіями путівки бази відпочинку «Гамма- люкс», копіями проїздних квитків на поїзд Львів-Одеса (а.с.9), копіями чеків на продукти та атракціони (а.с.11-12), копіями проїздного квитка на автобус (а.с.10), довідкою про відвідування «Ямпільського Навчально-Виховного Комплексу ЗОШ І-ІІІ ступенів» (а.с.13) та консультативною довідкою лікаря (а.с.17). Згідно із ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Відповідно до п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 року до передбаченої ст. 185 СК України участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо) можна притягати лише батьків. У цих випадках йдеться про фактично зазначені або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. Отже, законодавцем закріплено правило, відповідно до якого той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами. Дане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається згаданою вище статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей, страждає на тяжку хворобу, є калікою. Додаткові витрати не є додатковим стягнення коштів на утримання дитини. Аліменти необхідні, щоб забезпечити нормальні матеріальні умови для життя дитини. В окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину, вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо). Відповідно до п. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини, що було ратифіковано Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27.02.1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Враховуючи вищевикладене, виходячи із принципу диспозитивності цивільного судочинства, визначеного ст. 13 ЦПК України, відповідно до якої суд розглядає справу лише в межах заявлених сторонами вимог і лише на підставі поданих ними доказів. Оскільки позивачем не надано суду належних доказів на підтвердження своїх вимог, а саме: позивач [PERSON] до додаткових витрат на утримання сина відносить витрати на відпочинок, які вважає як оздоровлення їхньої спільної з відповідачем дитини, однак жодних підтверджуючих документів про те, що ця поїздка була саме з метою оздоровлення їхнього спільного сина не надала, що по суті відповідно до вищевикладеного не є додатковими витратами на утримання дитини в розумінні ст.185 СК України, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача не підлягають до задоволення. В матеріалах справи відсутні докази, які б спростовували даний висновок суду. В порядку ст. 141 ЦПК України, враховуючи, що судом ухвалено рішення про відмову в задоволенні позову в повному обсязі, судові витрати покладаються на позивача.

Outcome: approved