Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-27 00:00:00

ТОВ «Смілаенергопромтранс» звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за надані послуги з теплопостачання. В обґрунтування позову зазначило, що позивач є постачальником теплової енергії у будинок, в якому знаходиться квартира відповідача. Послуги з опалення житла надавались вчасно та добросовісно. Товариство нараховувало відповідачу вартість послуг за тарифами, затвердженими відповідно до чинного законодавства, однак [PERSON] не здійснювала їх оплату. Позивач стверджував, що [PERSON] з березня 2019 року по березень 2021 року має борг по оплаті наданих послуг в розмірі 14381,01 грн., в зв`язку з чим їй було нараховано 1120,01 грн. інфляційних втрат та 333,42 грн. - 3% річних. В подальшому позивач зменшив розмір позовних вимог та остаточно просив стягнути з відповідача 14381,01 грн. боргу з оплати послуги з постачання теплової енергії, 197,29 грн. інфляційних втрат та 333,42 грн. 3% річних. В судове засідання представник позивача не з`явився, в направленій на адресу суду заяві просив розглядати справу у його відсутності, не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання повторно не з`явилась, причини неявки суду не повідомила, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, відзиву на позов у встановлений судом строк до суду не подала. За таких обставин суд проводить розгляд справи у відсутності сторін без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу за правилами ч. 2 ст. 247 ЦПК України. У зв`язку з неявкою в судове засідання відповідача розгляд справи проведено в порядку заочного розгляду, передбаченого гл. 11 ЦПК України, про що судом постановлено ухвалу. Судом встановлено, що між сторонами виникли спірні правовідносини з приводу виконання зобов`язань. 20 грудня 2018 року між [PERSON] і ТОВ «Смілаенергопромтранс» було укладено договір № 845 про надання послуг з постачання теплової енергії. За п. 1 договору позивач зобов`язався надавати споживачеві вчасно та відповідної якості послуги з централізованого опалення квартири [ADDRESS] (в тому числі місць загального користування) кожного опалювального періоду. Споживач зобов`язався своєчасно оплачувати надані послуги за встановленими тарифами у строки і на умовах, передбачених цим договором. Тарифи на послуги з централізованого опалення квартири на момент підписання цього договору становили 53-99 грн. за 1 Гкал. з ПДВ. Про зміну тарифів на теплову енергію виконавець повідомляє своїх споживачів у засобах масової інформації у встановленому законодавством порядку та особисто споживачу на його вимогу (п. 5, 8 договору). Розрахунковим періодом було визначено календарний місяць. У разі застосування щомісячної системи оплати послуг платежі повинні були вноситись не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим (п. 11 договору). Відповідно до п. 33 договору цей договір набирає чинності з дня його укладення сторонами. Договір вважається щороку продовженим, якщо протягом місяця після закінчення кожного опалювального періоду однією із сторін не буде письмово заявлено про його розірвання або необхідність перегляду. Відповідач отримував послуги по забезпеченню житла теплом, що вбачається з актів про подачу теплової енергії від 31 жовтня 2019 року та 02 листопада 2020 року, складених за участю представника балансоутримувача будинку [ADDRESS] , згідно з якими у зв`язку з початком опалювальних сезонів у м. Смілі до цього будинку ТОВ «Смілаенергопромтранс» було подано теплову енергію, відповідно, 29 жовтня 2019 року та 26 жовтня 2020 року. Рішенням виконавчого комітету Смілянської міської ради № 461 від 18 жовтня 2017 року позивачу було встановлено тарифи для населення на послуги з централізованого опалення для абонентів житлових будинків без будинкових та квартирних приладів обліку теплової енергії у розмірі 53,99 грн. за 1 кв.м. (з ПДВ). Згідно наданого суду розрахунку позивач з березня 2019 року по березень 2021 року нарахував [PERSON] 14381,01 грн. заборгованості за послуги з теплопостачання. Крім того, позивач нарахував відповідачу 197,29 грн. інфляційних втрат та 333,42 грн. 3% річних за період часу з 21 квітня 2019 року по 21.05.2021 року. Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги» (далі в рішенні суду - чинним на момент виникнення спірних правовідносин). Суб`єктами цього Закону є органи виконавчої влади, місцевого самоврядування, виробники, виконавці та споживачі житлово-комунальних послуг, а також власники приміщень, будинків, споруд, житлових комплексів або комплексів будинків і споруд. До житлово-комунальних послуг законодавство відносить комунальні послуги: централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газопостачання та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо. За загальними правилами, визначеними вказаним законом, виконавець послуг надає відповідний вид житлово-комунальних послуг споживачу, який їх споживає та має зворотній обов`язок щодо їх сплати за встановленими тарифами та у встановлені договором строки і порядку. Обов`язок споживача житлово-комунальних послуг ґрунтується не тільки на договорі, але й на законі, відсутність письмових договірних відносин не є підставою для звільнення із оплати житловою-комунальних послуг. Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином та в повному обсязі, відповідно до умов договору, вимог ЦК та інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Згідно із приписами ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Тобто, обов`язок споживача житлово-комунальних послуг ґрунтується не тільки на договорі, але й на законі, відсутність письмових договірних відносин не є підставою для звільнення від оплати житлово-комунальних послуг. Споживач зобов`язаний оплатити надані житлово-комунальні послуги, якщо він фактично користувався ними. Відповідно до вимог ст. ст. 66-68 ЖК України наймач (власник) зобов`язаний своєчасно щомісяця вносити оплату за надані йому комунальні послуги, до числа яких входять послуги з теплопостачання. Як зазначив Верховний Суд в постанові від 13 листопада 2019 року у справі N686/14833/15 відсутність між сторонами договору не може слугувати підставою для звільнення споживача від оплати отриманих послуг. Судом встановлено, що ТОВ «Смілаенергопромтранс» є виконавцем послуг з централізованого теплопостачання на території м. Сміла, яким фактично надані вказані послуги до помешкання відповідача за адресою: [ADDRESS] , а тому воно правомірно розраховує на їх оплату споживачем. Частиною другою статті 625 ЦК України передбачено, що боржник у разі прострочення виконання грошового зобов`язання на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті та трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язання. Згідно з ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Таким чином, оскільки позивач свої обов`язки з надання житлово-комунальних послуг виконував, доводи позивача щодо невиконання відповідачем зобов`язань з оплати за отримані послуги, а також розміру заборгованості нічим не спростовуються, позовні вимоги є такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Тому з відповідача підлягає стягненню на користь позивача сплачений судовий збір. На підставі наведеного,

Outcome: approved