Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-24 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом та просила визнати за нею право власності за набувальною давністю на будинок під [ADDRESS] . Мотивувала заяву тим, що 30 жовтня 1991 року позивач була прийнята на роботу в колгосп імені Петровського села Уляники на посаду ветлікаря - гінеколога. У грудні 1991 року позивач була зареєстрована у будинку [ADDRESS] . Вказаний будинок на час вселення належав колгоспу ім. Петровського села Уляники Кагарлицького району Київської області з балансовою вартістю 23804 крб. 00 коп. та відносився до суспільної групи господарства як службовий. 21 вересня 1992 року колгоспом імені [ADDRESS] , який розташований на присадибній земельній ділянці розміром 0,10 га. за 50 % його вартості продав її сім`ї як працівникам даного колективного господарства. За умовами договору купівлі продажу «... Колгосп свідчить, що вказаний будинок до цього часу нікому не проданий, не подарований, в спорі та під забороною не перебуває». Інформація про юридичну особу колгосп імені Петровського села Уляники Кагарлицького району Київської області в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань на час звернення [PERSON] до суду за захистом своїх прав відсутня. Не дивлячись на те, що в порушення ст. 227 ЦК України, яка діяла на час укладення Договору (ЦК України 1963 року) договір купівлі-продажу жилого будинку не був нотаріально посвідчений та зареєстрований у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів Позивач вважає, що її сім`я отримала це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього. Вона впевнена у тому, що на цей будинок не претендують інші особи. Пізніше, а саме 04 січня 2017 року земельна ділянка на якій знаходиться будинок, призначення якої для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) була приватизована та власником земельної ділянки вказаний третя особа [PERSON] . За твердженням третьої особи спільне життя у сторін не склалось, що змусило його звернутись до Кагарлицького районного суду Київської області з позовною заявою про розірвання шлюбу. Рішенням Кагарлицького районного суду Київської області 03 березня 2021 року шлюб між сторонами розірваний. На час подання позовної заяви про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю вказане рішення не набрало законної сили. Згідно інформації, отриманої з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомою майна, номер інформаційної довідки 241775268, час формування 26 січня 2021 року право власності, інші речові права, іпотеки, обтяження на нерухоме майно за адресою [ADDRESS] зареєстроване право власності на об`єкт нерухомого майна земельну ділянку. Інформації про інше нерухоме майно яким може бути житловий будинок Реєстр не містить. Відповідно до частини 1 статті 15 та частини 1 статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно зі статтею 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Позивачем обрано такий спосіб судового захисту як визнання права власності за набувальною давністю на цегляний будинок [ADDRESS] , який знаходиться на земельній ділянці площею 0,2031 га цільове призначення якої для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). Частиною 1 статті 181 ЦК України до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Режим нерухомої речі може бути поширений законом на повітряні та морські судна, судна внутрішнього плавання, космічні об`єкти, а також інші речі, права на які підлягають державній реєстрації". Відповідно до частин 1, 4 статті 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Відповідно до правової позиції зазначеної у Постанові Верховного Суду віх 09 липня 2019 року (справа № 920/999/18) «Правовий інститут набувальної давності опосередковує один із первинних способів виникнення права власності, тобто це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, воно грунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у частині 1 статті 344 ЦК України, а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Аля окремих видів майна право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення іуду (юридична легітимація). Так, набути право власності на майно за набувальною давністю може будь-який учасник цивільних правовідносин, якими за змістом статті 2 ЦК України є фізичні особи та юридичні особи, держава Україна, Автономна 'Республіка Крим, територіальні громади, іноземні держави та інші суб`єкти публічного права. Аналізуючи поняття добросовісності заволодіння майном як підстави для набуття права власності за набувальною давністю відповідно до статті 344 ЦК України, слід виходити з того, що добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давніший строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент його заволодіння не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього. Відтак йдеться про добросовісне, але неправомірне, в тому числі безтитульне, заволодіння майном особою, яка в подальшому претендуватиме на набуття цього майна у власність за набувальною давністю. Підставою добросовісного заволодіння майном не може бути, зокрема, будь-який договір, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність. Володіння майном за договором, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність, виключає можливість набуття майна у власність за набувальною давністю, адже у цьому разі володілець володіє майнем не як власник. Давнісне володіння є безперервним, якщо воно не втрачалося володільцем протягом усього строку, визначеного законом для набуття права власності на майно за набувальною давністю. При цьому втрата не зі своєї волі майна його володільцем не перериває набувсьіьної давності в разі повернення майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строїд позову про його витребування (абзац 2 частини 3 статті 344 ЦК України); не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є правонаступником іншого володільця, адже в такому випадку ця особа може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина 2 статті 344 ЦК України). Також не перериває набувальної давності здійснення володільцем фактичного розпорядження майном у вигляді передання його в тимчасове користування іншій особі. Давнісне володіння має бути безперервним протягом певного строїд, тобто бути тривалим. Тривалість володіння передбачає, що має спливти визначений у ЦК України строк, що різниться залежно від речі (нерухомої чи рухомої), яка перебуває у володінні певної особи. Аля нерухомого майна такий строк складає десять років. Також для набуття права власності на майно за набувальною давністю закон не повинен обмежувати чи забороняти таке набуття. При цьому право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається виключно за рішенням суду. Отже, набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю моясливе лише за наявності всіх вищевказаних умов у сукупності. За змістом частини 1 статті 344 ЦК України добросовісність особи мас існувати саме на момент заволодіння нею чужим майном, що е однією зумов набуття права власності на таке майно за набувальною давністю. Після заволодіння чужим майном подальше володіння особою таким майном має бути безтитульним, тобто таким фактичним володінням, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном, володіння майном на підставі певного юридичного титулу виключає застосування набувальної давності (наведена правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.05.2019у справі N910/17274/17)». Виходячи зі змісту частини першої статті 344 ЦК, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв`язку зі спливом строку набувальної давності оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю. Про наявність технічно придатного для проживання будинку свідчить інформація яка міститься у: - Технічному паспорті на садибний (індивідуальний) житловий будинок [ADDRESS] виготовлений ТОВ « Проектно - монтажна компанія - 17» на замовлення позивача [PERSON] ; - Довідці виконавчого комітету Ржигцівської міської ради № 16-02-04/21 від 28 січня 2021 року про те, що [PERSON] зареєстрована та проживає в будинку [ADDRESS] . Зазначені обставини в сукупності та наявність всіх необхідних ознак переконли свідчить, що Позивач має обгрунтоване право просити визнання права власності з; набувальною давністю на будинок [ADDRESS] , яки знаходиться на земельній ділянці площею 0,2031 га цільове призначення якої для будівництва обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник - адвокат Рудик Ю.В. позов підтримали та просили задоволити. Позивач також пояснила, що і на даний час проживає у спірному будинку вона та [PERSON] . Представник відповідача Ржищівської міської ради Київської області в судове засідання не з`явився, надіслав заяву про розгляд справи у його відсутність, поклався на розсуд суду. Третя особа: [PERSON] в судове засіданні пояснив, що спірний будинок придбано ним по договору під час перебування у шлюбі з позивачем. Погоджується щоб Ѕ частина будинку належала позивачу хоча і вважає, що спірний будинок придбаний за його кошти. Судом встановлено, що 17.07.1987 року позивач [PERSON] і третя особа яка не заявляє самостійних вимог [PERSON] уклали шлюб , що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу. 21 вересня 1992 року колгоспом імені [ADDRESS] , який розташований на присадибній земельній ділянці розміром 0,10 га. за 11902 крб. продав [PERSON] який повністю сплатив вказані кошти продавцю. Цей договір посвідчено секретарем виконкому Б.Щучинської сільської ради народних депутатів Кагарлицького району Київської області і зареєстровано в реєстрі за №70. Відповідно до ст.128 ЦК УРСР Право власності (право оперативного управління) у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Відповідно до ст.227 ч.1,2 ЦК УРСР Договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). Договір купівлі-продажу жилого будинку підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів. Відповідно до правового висновку ВП ВС від 22.06.2021 року в справі №334/3161/17 , особа, яка до 01 січня 2013 року придбала нерухоме майно за договором купівлі-продажу, державну реєстрацію якого було належним чином здійснено, стала власником такого нерухомого майна з моменту державної реєстрації відповідного договору купівлі-продажу незалежно від того, чи здійснила ця особа в подальшому державну реєстрацію свого права власності. Спірний житловий будинок був переданий покупцю за договором купівлю продажу станом на 21 вересня 1992 року і вказаний договір зареєстрований у виконавчому комітеті в реєстрі за №70. Секретарем виконкому Б.Щучинської сільської ради народних депутатів Кагарлицького району Київської області мала права вчиняти нотаріальне посвідчення договору купівлі - продажу відповідно до ст.30 Закону УРСР « Про місцеві Ради народних депутатів Української РСР та місцеве самоврядування» Тому [PERSON] став власником спірного житлового будинку відповідно до положень ст.ст. 128, 227 ЦК УРСР які суд застосував на час виникнення правовідносин. Так як позивач проживає у спірному житловому будинку і на даний час та [PERSON] який теж проживає у спірному будинку не заперечував і не заперечує права позивача на проживання у спірному житловому будинку, то вказане майно не може бути набуте за набувальною давністю позивачем відповідно до положень ст.344 ч.1 ЦК України яким вона користується на підставі правочину. Також позов подано до неналежного відповідача . Належним відповідачем міг бути [PERSON] і позивач не скористалась правом клопотати про заміну відповідача. Тому відмовити в задоволенні позову.

Outcome: dismissed