Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-30 00:00:00

АТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Рівненське обласне управління АТ «Ощадбанк» звернулося в суд із позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з відповідача заборгованість в загальній сумі 68108,93 грн. та понесені судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 2270,00 грн. Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що 09 березня 2017 року між Публічним акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» (нині - Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України») в особі філії - Рівненське обласне управління АТ «Ощадбанк» (установа банку ТВБВ №10017/080) та [PERSON] укладено договір, який є частиною договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб шляхом подачі та підписання [PERSON] заяви про встановлення (збільшення) відновлювальної кредитної лінії, на підставі якого відповідач отримав кредитні кошти у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок № [NUMBER] в розмірі 40000,00 грн. із процентною ставкою, яка складає 24,00 проценти річних за користування кредитом. Умовами договору визначено порядок, розмір сплати щомісячного платежу, процентів та інших платежів. У порушення умов договору, відповідач належним чином не виконує взятих на себе зобов`язань, у зв`язку із чим, станом на 01 березня 2021 року, утворилася заборгованість в сумі 68108,93 грн. У судове засідання представник позивача, будучи належним чином повідомленим про день, час та місце розгляду справи, не з`явився, подав до суду заяву про повне підтримання позовних вимог та розгляд справи у його відсутності. У судове засідання відповідач [PERSON] , будучи належним чином повідомленим про день, час та місце розгляду справи шляхом направлення судових повісток рекомендованими листами та шляхом розміщення оголошення про виклик до суду на веб-сайті судової влади України, повторно не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, відзиву на позов не подавав. Тому, судом ухвалено про проведення заочного розгляду справи на підставі наявних у справі доказів, відповідно до ст.280 ЦПК України, оскільки представник позивача проти такого вирішення справи не заперечує. Суд, дослідивши та оцінивши надані у справі докази, приходить до висновку про повне задоволення позову. Підставами для такого висновку суду є наступне. Судом встановлено, що 09 березня 2017 року між Публічним акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» (нині - Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України») в особі філії - Рівненське обласне управління АТ «Ощадбанк» (установа банку ТВБВ №10017/080) та [PERSON] укладено договір, який є частиною договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб шляхом подачі та підписання [PERSON] заяви про встановлення (збільшення) відновлювальної кредитної лінії. На підставі вказаного договору відповідач [PERSON] отримав кредитні кошти у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок в розмірі 40000,00 грн. Згідно договору, за користування кредитними коштами, відповідач [PERSON] зобов`язаний сплачувати Банку відповідну плату (проценти) в розмірі 24 (двадцять чотири) проценти річних. ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Рівненське обласне управління АТ «Ощадбанк» свої зобов`язання за договором виконало у повному обсязі, а саме надало відповідачу [PERSON] кредит в розмірі, встановленому договором. Як вбачається з розрахунку заборгованості, станом на 01 березня 2021 року заборгованість [PERSON] за договором становить 68108,93 грн., яка складається із: заборгованості за основним боргом (кредитом) в сумі 39984,53 грн.; процентів за користування кредитом в сумі 18198,83 грн.; комісії в сумі 12,00 грн., пені за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом в сумі 5222,04 грн.; 3% річних за несвоєчасне погашення основного боргу (кредиту) в сумі 1587,33 грн.; 3% річних за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом в сумі 1448,74 грн.; втрат від інфляції за несвоєчасне погашення процентів з користування кредитом в сумі 1655,46 грн. Відповідачем вказаний розрахунок не спростований, власних розрахунків з даного приводу суду не подано, тому даний розрахунок судом приймається, як достовірний. Укладений з банком договір відповідач у судовому порядку не оспорив, у зв`язку з чим, договір, відповідно до правил ст.204 ЦК України, є правомірним. Відповідно до ч.1 ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч.1 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом ч.2 ст.625 ЦК України, нарахування інфляційних витрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно - правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Беручи до уваги те, що наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційних нарахувань та трьох процентів річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника. Враховуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, суд вважає, що заявлені вимоги є обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню. Частиною 1 ст.141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи вищенаведене, судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача в розмірі 2270,00 грн.

Outcome: approved