Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-03 00:00:00

Стислий виклад позиції сторін. [PERSON] (позивачка) подала до суду позов до [PERSON] (відповідач), в якому просить стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі у розмірі 6 000,00 грн до досягення сином повноліття. В обґрунтування своїх вимог щодо предмета спору покликається на те, що від шлюбу у них народилися дочка [PERSON] , 2001 року народження, та син [PERSON] , [INFO] . Останній знаходиться на її утриманні. Відповідач на протязі тривалого часу ухиляється від сплати коштів на утримання сина. Він проживає в Росії, приховує своє місце перебування та засоби одержання доходу, матеріально сім`ю не забезпечує. Відповідач правом на подання відзиву не скористався. Позивачка у судове засідання не з`явилася, однак подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позов підтримує. Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, хоч повідомлений про дату, час і місце його проведення в належний спосіб, про причини неявки суд не повідомив, клопотання про розгляд справи за його відсутності не подав. Заяви, клопотання, подані учасниками справи. Позивачкою подано заяву про незаперечення проти відкладення судового засідання (а.с.17), заяву про розгляд справи за її відсутності та підтримання позовних вимог та долучення документів (а.с.23). Процесуальні дії у справі. Ухвалою від 17.12.2021 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено справу до відкритого судового засідання в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін (а.с.13-14). Ухвалою судового засідання від 14.01.2022 відкладено розгляд справи (а.с.18). Судом розміщено (оприлюднено) на веб-порталі Судової влади України оголошення про виклик у судове засідання по справі №443/1776/21 відповідача [PERSON] (а.с.21). Ухвалою судового засідання від 04.02.2022 судом постановлено проводити заочний розгляд справи без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу (а.с.23). Суд, з`ясувавши обставини, на які позивачка посилається як на підставу своїх вимог, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, надавши оцінку кожному доказу окремо та зібраним у справі доказам у цілому, доходить висновку, що позов підлягає задоволенню частково виходячи з такого. Фактичні обставини, встановлені судом, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 22.12.1999 у Володимирецькій сільській раді Жидачівського району Львівської області, актовий запис №6. Прізвище дружини після одруження змінено на « [PERSON] », що підтверджується свідоцтвом про одруження від 22.12.1999 (а.с.7). Згідно з свідоцтвом про народження від 15.06.2006, батьками [PERSON] , [INFO] , є сторони у справі (а.с.6). Відповідно до довідки Журавненської селищної ради №3917 від 04.11.2021, [PERSON] проживає в селищі Журавно Стрийського району Львівської області. На її утриманні є син [PERSON] , [INFO] (а.с.5). Згідно з даних, які містяться у паспорті громадяни України № [NUMBER] , [PERSON] дозволено тимчасове проживання на території Російської Федерації, а також надано вид на проживання до 30.01.2023 (а.с.24-28). Відповідно до довідок про доходи від 14.01.2019, [PERSON] отримав дохід за роботу в АТ «Полюс Красноярск» за період з липня по грудень 2018 року в розмірі 1 568 884,59 рублів (а.с.29-30). Зміст спірних правовідносин. Спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем (батьком) обов`язку щодо утримання своєї дитини до досягнення нею повноліття. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. До спірних правовідносин, які виникли між сторонами, підлягають застосуванню норми Конституції України, Сімейного кодексу України (далі - СК України) та Закону України «Про охорону дитинства» (далі - Закон №2402-III) Так, утримання дитини до досягнення нею повноліття є обов`язком батьків (стаття 51 Конституції України та стаття 180 СК України) Відповідно до положень частини 3 статті 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. При визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення (частина 1 статті 182 СК України). Згідно з приписами частини 2 статті 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до частини 1 статті 184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Крім цього, суд враховує норми статей 8, 11, 12 ЗУ «Про охорону дитинства» (26 квітня 2001 року № 2402-III), які передбачають право дітей на достатній життєвий рівень, рівність батьків у правах та обов`язках щодо дитини та права, обов`язки і відповідальність батьків за виховання та розвиток дитини. Зважаючи на положення частини 2 статті 10 ЦПК України, суд також враховує норми статей 3, 18, 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, відповідно до яких в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Застосовані судом вищенаведені норми права регулюють спірні правовідносини та визначають обсяг суб`єктивних прав та юридичних обов`язків, якими наділені сторони в цих правовідносинах. Мотивована оцінка наведених учасниками справи аргументів щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Судом встановлено на підставі безпосередньо досліджених та оцінених наявних у справі доказів, що сторони є батьками неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , який проживає разом з матір`ю. Відповідач як батько належним чином не виконує обов`язок щодо утримання свого сина. Суд зазначає, що обов`язок щодо утримання та виховання дитини покладено на обох батьків і вони в рівній мірі зобов`язані утримувати свою дитину до досягнення нею повноліття. Зважаючи на те, що [PERSON] , [INFO] , проживає разом з матір`ю [PERSON] , а відповідач [PERSON] є його батьком і на нього покладено однаковий з [PERSON] обов`язок щодо утримання і матеріального забезпечення своєї дитини, тому суд доходить переконання про наявність правових підстав для стягнення з відповідача аліментів на утримання сина [PERSON] , [INFO] . Надаючи оцінку аргументам позивачки, суд зазначає, що визначений нею розмір аліментів (у твердій грошовій сумі 6 000,00 грн), який вона просить стягувати з відповідача щомісячно як аліменти на дитину, ґрунтується на достатньому, на думку позивачки, доході відповідача, який працює за кордоном. Суд зауважує, що матеріали справи не містять фактичних даних щодо працевлаштованості відповідача (зокрема за кордоном) на даний час та розміру його доходу, відтак аргументи сторони позивачки про достатній дохід відповідача суд вважає необґрунтованими. Однак, наявні матеріали справи дають підстави дійти висновку, що відповідач перебував у Російській Федерації, де отримував високий дохід, та може продовжувати там перебувати, оскільки має вид на проживання у цій державі, на що також потрібні певні кошти. Крім цього, суд зауважує, що матеріали справи не містять і фактичних даних, які б вказували на незадовільне матеріальне становище відповідача чи стан його здоров`я, наявність у нього інших утриманців чи аліментних зобов`язань, тобто давали суду підстави дійти висновку про неспроможність відповідача сплачувати аліменти на дитину. Надати оцінку аргументам відповідача суд позбавлений можливості, оскільки такі ним не наведені. Враховуючи вищевикладене у своїй сукупності, беручи до уваги мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину та розмір середньої заробітної плати у Львівській області, а також необхідність створення для дитини такого рівня життя, який буде достатнім для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку, суд доходить переконання, що позов слід задовольнити частково, стягнувши з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі 2 500,00 грн. Розподіл між сторонами судових витрат. З огляду на вимоги статті 141 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь держави в розмірі ставки, яка була встановлена ЗУ «Про судовий збір» на час подання позову (908,00 грн). На підставі статей 150, 180-182, 184 Сімейного кодексу України та

Outcome: partial