Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-06 00:00:00

[PERSON] звернулась до Київського районного суду м.Харкова із позовною заявою до [PERSON] , відповідно до якої просить стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] суму 5550 гривень відповідно до індексу інфляції за весь час невиконання зобов`язання; суму 2628,49 гривень, що становить 3% річних за весь період невиконання зобов`язання та стягнути судовий збір у розмірі 908 гривень. Обгрунтовуючи заявлені позовні вимоги посилається на те, що 28 листопада 2014 року [PERSON] під розписку позичила у [PERSON] гроші у розмірі 30000,00 гривень. Позичені кошти зобов`язувалася повернути до 28 березня 2015 року з відсотками у розмірі 34500,00 гривень, проте в обумовлений період зобов`язання [PERSON] не виконала, у зв`язку з чим [PERSON] була вимушена звернутись до суду з позовом про стягнення боргу. Рішенням Київського районного суду м. Харкова у справі № 640/17903/15-ц від 02 березня 2016 року з [PERSON] на користь [PERSON] було стягнуто: борг за договором позики у розмірі 30000,0 грн; суму заборгованості за відсотками у розмірі 15000,0 грн.; індекс інфляції за час прострочки сплати боргу у розмірі 14490,0 грн.; 3% річних за час прострочки сплати боргу у розмірі 771,78 грн. та судовий збір у розмірі 602,63 грн. Апеляційний суд Харківської області у справі № 640/17903/15-ц від 17 травня 2016 року змінив вище зазначене рішення в частині стягнення інфляційних втрат - 8910 грн., та судовий збір у розмірі 546 грн. Рішення набрало законної сили та пред`явлено до виконання. Окрім того, рішенням Київського районного суду м. Харкова по справі №640/5422/18 від 05 грудня 2018 року було частково задоволено позовні вимоги [PERSON] про стягнення коштів. А саме, суд вирішив стягнути на користь [PERSON] 3% річних в сумі 2251 грн. 23 коп. та інфляційні витрати в сумі 10170 грн. за період з 01.10.2015 по 31.03.2018 та стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] судовий збір в сумі 124 грн. 21 коп. Рішення набрало законної сили та пред`явлено до виконання. Відповідно до постанови державного виконавця від 21.06.2016 було відкрито виконавче провадження № 51483922 на підставі виконавчого листа № 640/17903/15-ц виданого Київським районним судом м. Харкова 13.06.2016, про стягнення боргу у загальному розмірі 55228,59 грн. з боржника [PERSON] . Відповідно до постанови державного виконавця від 21.02.2019 було відкрито виконавче провадження №58428060 на підставі виконавчого листа №640/5422/18 виданого Київським районним судом м. Харкова 14.02.2019, про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] . З% річних в сумі 2251 грн. 23 коп. та інфляційних витрат в сумі 10170 грн. Постановою державного виконавця від 23.03.2020 було приєднано виконавче провадження №58428060 до зведеного виконавчого провадження №51742877, яке веде Київський відділ державної виконавчої служби у м.Харкові Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Харків). Згідно інформації Київського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові за виконавчим провадженням АСВП №51483922 (на підставі виконавчого листа № 640/17903/15-ц виданого Київським районним судом м. Харкова 13.06.2016, про стягнення боргу у загальному розмірі 55228,59 грн.) всього стягнуто та перераховано 25 317,63 грн., а за виконавчим провадженням АСВП №58428060 (на підставі виконавчого листа №640/5422/18 виданого Київським районним судом м. Харкова 14.02.2019, про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] 3% річних в сумі 2251 грн. 23 коп. та інфляційних витрат в сумі 10170 грн. Всього сума до стягнення, відповідно до постанови державного виконавця - 12421,23 грн.) всього стягнуто та перераховано 2 539,75 грн. Враховуючи черговість погашення заборгованості, передбачену ст. 524 ЦК України та суму яка погашена, вважає, що основна сума боргу в розмірі 30 000 грн. відповідачем станом на 23.03.2021 не сплачена. Таким чином, станом на сьогоднішній день сума боргу, зазначена у рішенні Апеляційного суду Харківської області у справі № 640/17903/15-ц від 17 травня 2016 року повністю не повернута. Враховуючи те, що в рішенні суду від 05.12.2018 по справі № 640/5422/18 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення коштів суд встановив право позивача на отримання сум за період з 01.10.2015 по 31.03.2018 (включно, враховуючи межі заявлених вимог) нарахованих на несплачену суму боргу в розмірі 30 000 грн. вважає, що має право на отримання коштів, передбачених ч. 2 ст.625 ЦК України, за період з 01.04.2018 по 28.02.2021. Відповідно до проведених розрахунків сума інфляційних втрат на період з 01.04.2018 по 28.02.2021. становить 5 550 грн., а сума 3 % річних - 2 628,49 грн. На підставі викладеного позивач звернулась до суду з вказаним позовом. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.03.2021 справу передано для розгляду судді Садовському К.С. Ухвалою суду від 25.03.2021 позовну заяву [PERSON] залишено без руху, надано строк для усунення вказаних в ухвалі недоліків. 12.05.2021 [PERSON] подано до канцелярії суду заяву про усунення недоліків позовної заяви. Відповідно до вимог ч.6 ст.187 ЦПК України у разі якщо відповідачем у позовній заяві вказана фізична особа, яка не є суб`єктом підприємницької діяльності, суд не пізніше двох днів з дня надходження позовної заяви до суду звертається до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) такої фізичної особи. На виконання вказаних вимог, судом було сформовано запит до органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання фізичної особи - відповідача у справі та 31.05.2021 отримано відповідну довідку. Відповідно до вимог ч. 2 ст.19 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: 1) наказного провадження; 2) позовного провадження (загального або спрощеного); 3) окремого провадження. За умов ч.6 ст. 19 ЦПК України, для цілей цього Кодексу малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Згідно з положеннями ч. 1 ст. 274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються, зокрема, малозначні справи. Ціною даного позову позивачем зазначена сума 8178,49 гривень, що не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Згідно із положеннями п.2 ч. 6 ст. 19 ЦПК України ця справа є малозначною і на підставі п.1 ч.1 ст.274 ЦПК України, підлягає розгляду тільки в порядку спрощеного позовного провадження. Ухвалою суду від 08.06.2021 відкрито спрощене позовне провадження у справі з повідомленням (викликом) сторін. Відповідно до ч.1,2 ст.174 ЦПК України при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. При відкритті провадження у справі судом було встановлено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали для подання відзиву на позовну заяву. Роз`яснено, що у зазначений строк відповідач має право надіслати суду відзив на позовну заяву, який повинен відповідати вимогам ст. 178 ЦПК України, і всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду), висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову. Копію ухвали про відкриття провадження у справі від 08.06.2021 відповідач отримала особисто 15.06.2021. 15.09.2021 відповідачем подано до канцелярії суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого просить у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі. При цьому посилається на те, що Рішенням Київського районного суду м. Харкова у справі № 640/17903/15-ц від 02 березня 2016 року з неї на користь [PERSON] було стягнуто: борг за договором позики у розмірі 30 000 грн., суму заборгованості за відсотками у розмірі 15 000 грн., індекс інфляції за час прострочки сплати боргу у розмірі 14490,0 грн., 3 % річних за час прострочки сплати боргу у розмірі 771,78 грн.. та судовий збір у розмірі 602,63 грн. Апеляційний суд Харківської області у справі № 640/17903/15-ц 17 травня 2016 року вище зазначене рішення в частині стягнення інфляційних втрат - 8 910 грн., та судовий збір у розмірі 546 грн. Рішення набрало законної сили та пред`явлено до виконання. Окрім того, рішенням Київського районного суду м. Харків по справі № 640/5422/18 від 05 грудня 2018 року було частково задоволено позовні вимоги [PERSON] про стягнення коштів. А саме, суд вирішив стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 3% річних в сумі 2251 грн. 23 коп. та інфляційних витрат в сумі 10170 грн. за період з 01.10.2015 по 31.03.2018 р., а також судовий збір в сумі 124 грн.21 коп. Рішення набрало законної сили та пред`явлено до виконання. Відповідно до постанови державного виконавця відкрито виконавче провадження № 51483922 на підставі виконавчого листа № 640/17903/15-ц виданого Київським судом м. Харкова 14.02.2019, про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] 3% річних в сумі 2 251 грн. 23 коп. та інфляційних витрат в сумі 10170 грн. Постановою державного виконавця від 23.03.2020 було приєднано виконавче провадження № 58428060 до зведеного виконавчого провадження № 51742877, яке веде Київський відділ державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Харків). Згідно листа №90989 від 01.09.2021 року Київський відділ державної виконавчої служби у м. Харкові Східної міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Харків) на лист відповідача від 20.08.2021 за результатами звернення повідомив, що державним виконавцем відділу на користь [PERSON] по виконавчому провадженню № 51483922 були перераховані суми, загальним розміром 30 688,66 грн. Згідно листа № 66317 від 12.07.2021 Київський відділ державної виконавчої служби у м. Харкові Східної міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Харків) в результаті вжитих державним виконавцем дій було стягнуто 2964,53 грн. виконавчого збору, 100 грн. витрат виконавчого провадження та 30685,47 грн. заборгованості за виконавчим документом, яка була перерахована [PERSON] . Стосовно виконавчого провадження № 58428060 було стягнуто 300,86 грн. виконавчого збору, 187 грн. витрат виконавчого впровадження та 2961,84 грн. заборгованості за виконавчим документом, яка була перерахована [PERSON] . Згідно Довідки наданої відповідачу КП «Харківводоканал» № 536 від 19.08.2021 згідно постанови ЗВП № 51742877 від 21.07.2016 здійснюються утримання з нарахованої заробітної плати утримано 93 761,76 грн., а саме: за серпень-грудень 2016 року - 2415,01 грн., за 2017 рік - 11006,00 грн., за 2018 рік - 15569,19 грн., за 2019 рік - 18988,79 грн., за 2020 рік 28399,84 грн., за січень-липень 2021 року - 17382,93 грн. В межах цього виконавчого провадження було заявлено два стягувача: [PERSON] та [PERSON] . Виходячи з Довідки КП «Харківводоканал» заборгованість [PERSON] сплачується щомісячно, рішення суду виконується відповідно до Закону України «Про виконавче провадження», відрахування із заробітної плати відповідача здійснюються щомісячно і дані суми перераховуються на рахунок виконавчої служби. Вказує, що відповідно до ст. 607 ЦК, боржник не несе відповідальності, а зобов`язання припиняється у зв`язку з неможливістю його виконання в силу обставини, за яку жодна із сторін не відповідає. Частина 1 статті, встановлює виняток з зазначеного загального правила, який стосується відповідальності боржника за порушення грошового зобов`язання. Такими обставинами є те, що з її заробітної плати здійснюється щомісячне відрахування на погашення заборгованості за вказаними рішеннями суду, тому підстав для стягнення інфляційних витрат і 3 % річних у даному випадку відсутні. Стягнення з відповідача 3 % річних та інфляційних витрат, за змістом частини другої статті 625 ЦК України нарахування вказаних витрат є грошовим зобов`язанням і вважається особливим засобом відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання та способом захисту майнового права й інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) за користування грошовими коштами. Наданий позивачем розрахунок суми 3 % річних та інфляційних втрат безпідставним та необґрунтованим. Так, для застосування наведеної ч.2 ст.625 ЦК, а саме, нарахування інфляційних та 3% річних від простроченої суми необхідно встановити не тільки факт прострочення та розмір простроченого боргу, але і чіткі дату початку та дату закінчення прострочення відповідної конкретної суми боргу, оскільки лише саме за цей період прострочення у кредитора є право на нарахування боржнику вищевказаних інфляційних та річних на цю суму боргу. Розрахунок суми 3 % річних та інфляційних втрат здійснений позивачем на всю суму заборгованості, що стягнута рішенням суду без урахування часткової сплати боржником. Позивачем проведена нарахування не вірно враховуючи відповіді Київського відділу державної служби у м. Харкові № 66317 від 12.07.2021 та № 90989 від 01.09.2021. Враховуючи вищезазначене, а також постійну оплату нею заборгованості, відповідач вважає наданий позивачем розрахунок суми 3 % річних та інфляційних втрат безпідставним та необґрунтованим. 04.11.2021 засобами поштового зв`язку до канцелярії суду надійшла відповідь позивача на відзив. [PERSON] вказує, що згідно інформації, наданої відповідачем разом з відзивом, а саме у відповіді Київського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові від 01.09.2021 № 90989 станом на 01.09.2021 за виконавчим провадженням АСВП №51483922 (на підставі виконавчого листа № 640/17903/15-ц виданого Київським районним судом м. Харкова 13.06.2016 про стягнення боргу у загальному розмірі 55228,59 грн.) всього стягнуто та перераховано 30 688,66 грн. Враховуючи черговість погашення заборгованості, передбачену ст. 524 ЦК України та суму яка погашена, основна сума боргу в розмірі 30 000 грн. відповідачем станом на 26.10.2021 не сплачена. Згідно черговості погашення заборгованості за виконавчим провадженням АСВП №51483922 сплачено : 15 000 грн. процентів, 8910 грн. індексу інфляції та 546 грн. судового збору, всього 24 456 грн. по процентам. З основної суми боргу, відповідно, сплачено 6232,66 грн. Сума боргу, зазначена у рішенні Апеляційного суду Харківської області у справі № 640/17903/15-н від 17 травня 2016 року повністю не повернута. [PERSON] не погоджується з позицією відповідача стосовно того, що наданий розрахунок суми 3 % річних та інфляційних витрат є безпідставним та необгрунтованим. Відповідач посилається на те, що для нарахування інфляційних втрат та 3% річних необхідно встановити не тільки факт прострочення та розмір простроченого боргу, але і чіткі дату початку та дату закінчення прострочення відповідної конкретної суми боргу, оскільки лише саме за цей період прострочення у кредитора є право на нарахування боржнику вищевказаних інфляційних та річних на цю суму боргу, при цьому не обґрунтовуючи дану позицію та жодним чином не підтверджуючи дану позицію офіційними джерелами. Таким чином, оскільки станом на час подання позову та на сьогоднішній день [PERSON] зобов`язання не виконано, відповідно до приписів статті 625 ЦК України, з урахуванням правової позиції Верховного Суду України від 30.01.2019 року у справі № 922/175/18, [PERSON] має право на отримання передбачених ч. 2 ст.625 ЦК України сум за період за останні 3 роки, які передували подачі позову. Враховуючи те, що в рішенні суду від 05.12.2018 по справі № 640/5422/18 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення коштів суд встановив право позивача на отримання сум за період з 01.10.2015 по 31.03.2018 (включно, враховуючи межі заявлених вимог) нарахованих на несплачену суму боргу в розмірі 30 000 грн. вважає, що має право на отримання коштів передбачених ч. 2 ст.625 ЦК України, на період з 01.04.2018 по 28.02.2021. Стосовно думки відповідача про те, що позивачем не вірно проведене нарахування не враховуючи відповіді Київського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові № 66317 від 12.07.2021 року та від 01.09.2021 № 90989, [PERSON] зазначає наступне. На день подання позову до суду (а саме - 23.03.2021) разом із позовною заявою було надано докази того, які суми були стягнуті за виконавчими провадженнями № 51483922 та № 58428060, а саме відповідь Київського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові від 04.03.2021 № 23765. Відповідач надала копію відзиву та доданих до нього документів представнику позивача безпосередньо під час судового засідання 22.09.2021, і посилання відповідача на незастосування даних відповідей Київського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові є необґрунтованим і безпідставним, оскільки на час подання позову (23.03.2021) позивач разом із позовною заявою додав до суду відповідь від Київського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові з інформацією, яка була актуальною на час подання позову. [PERSON] просить задовольнити вимоги позивача в повній мірі та стягнути з відповідача - [PERSON] , на користь позивача суму 5 550 грн. відповідно до індексу інфляції за весь час невиконання зобов`язання, суму 2 628,49 грн. що становить 3% річних за весь період невиконання зобов`язання та судовий збір у розмірі 908 грн. 00 коп. 11.11.2021 відповідачем до канцелярії суду подано заперечення. [PERSON] вказує на обставини, вже викладені у відзиві на позовну заяву. Зазначає, що Верховний суд акцентував на тому, що проценти, встановлені ст.. 625 ЦК України, підлягають стягненню саме при наявності поправного невиконання (неналежного виконання) грошового зобов`язання. Виходячи з Довідки КП «Харківводоканал» № 664 від 10.11.2021, встановлено, що заборгованість відповідачем сплачується щомісячно, рішення суду виконується відповідно до Закону України «Про виконавче провадження», відрахування із заробітної плати здійснюються щомісячно і дані суми перераховуються на рахунок виконавчої служби. Відповідно до ст. 607 ЦК, боржник не несе відповідальності, а зобов`язання припиняється у зв`язку з неможливістю його виконання в силу обставини, за яку жодна із сторін не відповідає. Частина 1 статті, встановлює виняток з зазначеного загального правила, який стосується відповідальності боржника за порушення грошового зобов`язання. Такими обставинами є те, що з заробітної плати [PERSON] здійснюється постійне щомісячне відрахування на погашення заборгованості за вказаними рішеннями суду, тому підстав для стягнення інфляційних витрат і 3 % річних у даному випадку відсутні. Стягнення з відповідача 3 % річних та інфляційних витрат, за змістом частини другої статті 625 ЦК України нарахування вказаних витрат є грошовим зобов`язанням і вважається особливим засобом відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання та способом захисту майнового права й інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) за користування грошовими коштами. Наданий позивачем розрахунок суми 3 % річних та інфляційних втрат є безпідставним та необґрунтованим, для застосування наведеної ч.2 ст.625 ЦК, а саме, нарахування інфляційних та 3% річних від простроченої суми необхідно встановити не тільки факт прострочення та розмір простроченого боргу, але і чіткі дату початку та дату закінчення прострочення відповідної конкретної суми боргу, оскільки лише саме за цей період прострочення у кредитора є право на нарахування боржнику вищевказаних інфляційних та річних на цю суму боргу. Розрахунок суми 3 % річних та інфляційних втрат здійснений позивачем на всю суму заборгованості, що стягнута рішенням суду без урахування часткової сплати боржником. Також позивач не надав жодних доказів сплачених та навпаки не сплачених сум на актуальну (теперішню) дату. Оскільки індекс інфляції є змінною величиною, позивач, який бажає стягнути заборгованість з урахуванням цього індексу, повинен у кожному конкретному випадку подати суду обгрунтований розрахунок відповідної суми. Позивачем проведена нарахування не вірно враховуючи відповіді Київського відділу державної служби у м. Харкові № 66317 від 12.07.2021 року та № 90989 від 01.09.2021 року. Враховуючи вищезазначене, а також постійну оплату мною заборгованості, вважає наданий позивачем розрахунок суми 3 % річних та інфляційних втрат безпідставним та необґрунтованим та просить відмовити [PERSON] в задоволені позовних вимог до [PERSON] у повному обсязі. 04.02.2022 відповідачем до канцелярії суду подано заперечення, в яких посилається на наступне. Згідно листа № 66317 від 12.07.2021 Київський відділ державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції в результаті вжитих державним виконавцем дій було стягнуто 2 964,53 грн. виконавчого збору, 100 грн. витрат виконавчого провадження. Згідно листа № 11472 від 01.02.2022 Київський відділ державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції станом на 01.02.2022 загальна сума перерахувань на користь стягувана за виконавчим провадженням № 51483922 становить 35 591,71 грн. Відповідно до постанови державного виконавця відкрито виконавче провадження № 58428060 на підставі виконавчого листа № 640/5422/18 від 14.02.2019 виданого Київським судом м. Харкова 14.02.2019 року. Згідно листа № 66317 від 12.07.2021 Київський відділ державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції в результаті вжитих державним виконавцем дій було стягнуто 300,86 грн. виконавчого збору, 187 грн. витрат виконавчого провадження. Згідно листа № 11472 від 01.02.2022 Київський відділ державної виконавчої служби у м. Харкові Східної міжрегіонального управління міністерства юстиції станом на 01.02.2022 загальна сума перерахувань на користь стягувача за виконавчим провадженням № 58428060 становить 3 399,63 грн. Позивачем проведене нарахування не вірно та необґрунтовано, жодна сума сплати (чи навпаки не сплати) не доведена будь яким документом (квитанції, виписки тощо). Згідно Довідки, наданої КП «Харківводоканал» № 52 від 02.02.2022, згідно постанови ЗВП № 51742877 від 21.07.2016 здійснюються утримання з нарахованої [PERSON] , заробітної плати, а саме: за серпень-грудень 2016 року - 2 415,01 грн.; за 2017 рік - 11 006,00 грн.; за 2018 рік - 15 569,19 грн.; за 2019 рік - 18 988,79 грн., за 2020 рік - 28 399,84 грн.; за 2021 рік - 748,29 грн. Всього станом на 01.01.2022 відраховано 107 127,12 грн. В межах цього виконавчого впровадження було заявлено два стягувана: [PERSON] та [PERSON] . Знову вказує, що заборгованість нею сплачується щомісячно та постійно, рішення суду виконується. Позивачем проведене нарахування не вірно, враховуючи відповіді Київського відділу державної служби у м. Харкові № 11472 від 01.02.2022 та № 66317 від 12.07.2021. Враховуючи вищезазначене, а також постійну оплату заборгованості, вважає наданий позивачем розрахунок суми 3 % річних та інфляційних втрат безпідставним та необґрунтованим, тому просить відмовити [PERSON] в задоволені позовних вимог до [PERSON] у повному обсязі. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила задовольнити з підстав, викладених у позові та відповіді на відзив. Відповідач у судовому засіданні проти позову заперечувала з підстав ,викладених у відзиві та запереченнях. Частиною 3 статті 129 Конституції України визначено основні засади судочинства, однією з яких, згідно пункту 3 вказаної статті, є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод всі судові процедури повинні бути справедливими. Рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Тобто саме на суд покладено обов`язок під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною 1 ст.4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч.1 ст.5 ЦПК України). Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до вимог ч.2 ст.77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права. Згідно з практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонами матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Статтею 15 ЦК України визначено право кожної особи та захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Отже, об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес і саме воно є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Такі способи захисту передбачені статтею 16 ЦК України. Суд, вислухавши пояснення учасників судового розгляду, вивчивши подані заяви по суті справи, дослідивши надані документи і матеріали, з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті приходить до наступних висновків. Судом встановлені наступні фактичні обставини. Сторонами визнається факт, що 28.11.2014 між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір позики, за умовами якого [PERSON] отримала у [PERSON] в борг 30000 гривень, які зобов`язалась повернути у строк до 28 лютого 2015 року з виплатою п`яти процентів на місяць на суму боргу. У зв''язку з невиконанням [PERSON] своїх зобов`язань, [PERSON] звернулась до суду із позовом про стягнення боргу за договором позики. Рішенням Київського районного суду м.Харкова від 02.03.2016 у справі №640/17903/15-ц позовні вимоги [PERSON] задоволено. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] борг за договором позики у розмірі 30 000 гривень, суму заборгованості за відсотками у розмірі 15 000 гривень, індекс інфляції за час прострочки сплати боргу у розмірі 14490 гривень, 3% річних за час прострочки сплати боргу у розмірі 771,78 гривень та судовий збір у розмірі 602,63 гривні. Рішенням судової колегії судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області від 17.05.2016 апеляційну скаргу [PERSON] задоволено частково. Рішення Київського районного суду м.Харкова від 02 березня 2016 року змінено в частині стягнення інфляційних втрат та судового збору, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] інфляційні втрати в розмірі 8910 гривень та судовий збір в розмірі 546,81 гривень. В іншій частині рішення залишено без змін. [PERSON] , в квітні 2018 року звернулась до суду з позовом до відповідача, [PERSON] , про стягнення боргу за договором в сумі 30 000 грн.; заборгованості за процентами в розмірі 5% (передбачено договором) що складає 53 955 грн 50 коп. ; індексу інфляції за весь невиконання зобов`язання в сумі 20160 грн.; 3% річних за весь період невиконання зобов`язання в сумі 2778 грн. 50 коп.; а також судовий збір в сумі 1068 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 5000 грн. Рішенням Київського районного суду м.Харкова від 05.12.2018 у справі №640/5422/18 позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення коштів- задоволено частково. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] 3% річних в сумі 2251 грн. 23 коп. та інфляційні втрати в сумі 10170 грн. В решті позову - відмовлено. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] судовий збір в сумі 124 грн. 21 коп. Відповідно до листа Київського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) від 04.03.2021 №23765, на виконанні у відділі перебуває зведене виконавче провадження АСВП № 51742877 до складу якого входять: ВП № 51483922 з примусового виконання виконавчого листа по справі № 640/17903/15-ц, виданого 13.06.2016 Київським районним судом міста Харкова про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] боргу за договором позики у розмірі 55228,59 грн.; ВП № 58428060 з примусового виконання виконавчого листа по справі № 640/5422/18, виданого 14.02.2019 Київським районним судом міста Харкова про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] боргу у розмірі 12421,23 грн.; ВП № 50985824 про стягнення коштів з [PERSON] на користь [PERSON] . За зведеним виконавчим провадженням кошти утримуються із заробітної плати боржника за постановою державного виконавця про звернення стягнення на доходи боржника від 21.07.2016. В ході примусового виконання зведеного виконавчого провадження АСВП № 5174287Д на користь [PERSON] перераховані грошові кошти за виконавчим провадженням АСВП №51483922 в загальному розмірі 25 317,63 гривні. За виконавчим провадженням АСВП №58428060 у загальному розмірі 2539,75 гривень. Відповідно до листа Київського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) від 12.07.2021 №66317, на примусовому виконанні у відділі перебуває ЗВП № 51742877, боржником за яким є [PERSON] .. До його складу входять виконавчі провадження № 50985824, 51483922, 58428060. ВП № 50985824 з примусового виконання виконавчого листа № 640/12330/15-ц виданого 04.04.2016 Київським районним судом м.Харкова про стягнення боргу за договором позики від 04.02.2015 року у сумі 74990,00 грн. з [PERSON] на користь [PERSON] 27.04.2016 державним виконавцем відділу винесена постанова про відкриття виконавчого провадження № 50985824, копії якої направлені сторонам для відома та виконання. В результаті вжитих державним виконавцем дій було стягнуто 4890,54 гр. виконавчого збору, 100 грн витрат виконавчого провадження та 48 905,45 грн. заборгованості за виконавчим документом, яка була перерахована стягувану [PERSON] ВП № 51483922 з примусового виконання виконавчого листа № 640/17903/15-ц виданого 13.06.2016 Київським районним судом м.Харкова про стягнення боргу у сумі 55228,59 грн. з [PERSON] на користь [PERSON] .. 21.06.2016 державним виконавцем відділу винесена постанова про відкриття виконавчого провадження № 51483922, копії якої направлені сторонам для відома та виконання. В результаті вжитих державним виконавцем дій було стягнуто 2964,53 грн. виконавчого збору, 100 грн. витрат виконавчого провадження та 29 645,47 грн. заборгованості за виконавчим документом, яка була перерахована стягувану [PERSON] ВП № 58428060 з примусового виконання виконавчого листа № 640/5422/18 виданого 14.02.2019 Київським районним судом м.Харкова про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] 3% річних в сумі 2251,23 грн та інфляційні втрати в сумі 10170,00 грн. Всього стягнути 12421,23 грн. 21.02.2019 державним виконавцем відділу винесена постанова про відкриття виконавчого провадження № 58428060, копії якої направлені сторонам для відома та виконання. В результаті вжитих державним виконавцем дій було стягнуто 300,86 грн. виконавчого збору, 187 грн. витрат виконавчого провадження та 2961,84 грн. заборгованості за виконавчим документом, яка була перерахована стягувачу [PERSON] . Відповідно до листа Київського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) від 01.09.2021 №90989, на примусовому виконанні у відділі перебуває ЗВП № 51742877, боржником за яким є [PERSON] .. До його складу входять виконавчі провадження № 50985824, 51483922, 58428060. 1) виконавче провадження № 51483922 з примусового виконання виконавчого листа № 640/17903/15-ц виданого 13.06.2016 Київським районним судом м.Харкова про стягнення боргу у сумі 55228,59 грн. з [PERSON] на користь [PERSON] .. 21.06.2016 державним виконавцем відділу винесена постанова про відкриття виконавчого провадження № 51483922, копії якої направлені сторонам для відома та виконання. За весь час державним виконавцем відділу на користь [PERSON] було перераховано 30 688,66 гривень, з них до 28.02.2021 - 24 659,62 гривні. 2) виконавче провадження № 58428060 з примусового виконання виконавчого листа № 640/5422/18 виданого 14.02.2019 Київським районним судом м.Харкова про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] 3% річних в сумі 2251,23 грн та інфляційні втрати в сумі 10170,00 грн. Всього стягнути 12421,23 грн. 21.02.2019 державним виконавцем відділу винесена постанова про відкриття виконавчого провадження № 58428060, копії якої направлені сторонам для відома та виконання. За весь час державним виконавцем відділу на користь [PERSON] було перераховано 2539,75 гривень. Комунальним підприємством «Харківводоканал» 19.08.2021 видано довідку №536 про те, що згідно постанови ЗВП №51742877 від 21.07.2016 підприємством здійснюється утримання в розмірі 10% з нарахованої заробітної плати [PERSON] . Комунальним підприємством «Харківводоканал» 28.09.2021 видано довідку №606 про те, що згідно постанови ЗВП №51742877 від 21.07.2016 підприємством здійснюється утримання в розмірі 20% з нарахованої заробітної плати [PERSON] . Відповідно до листа Київського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) від 01.02.2022 №11472, за весь час державним виконавцем відділу на користь [PERSON] було перераховано 35 591,71 гривень в межах виконавчого провадження №51483922. З них за період до 28.02.2021 - 24 659,62 гривні. Станом на 01.02.2022 залишок боргу становить 19 636,88 гривень. В межах виконання виконавчого провадження №58428060 за весь час державним виконавцем відділу на користь [PERSON] було перераховано 3399,63 гривень. З них за період до 28.02.2021 - 2539,75 гривень. Станом на 01.02.2022 залишок боргу становить 9021,60 гривень. Частиною першою статті 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. За змістом положень статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (частина перша статті 530 ЦК України). Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватись визначених у договорі строків, зокрема щодо сплати коштів, визначених договором позики, а тому прострочення виконання зобов`язання є його порушенням. Положеннями статті 611 ЦК України передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Зокрема, статтею 625 ЦК України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають особливості. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Формулювання статті 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому три проценти річних не є неустойкою у розумінні положень статті 549 цього Кодексу. Отже, за змістом наведеної норми закону нараховані на суму боргу інфляційні втрати та три проценти річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. При цьому у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань (зазначений правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18)). Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за договором позики, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Зазначена позиція підтверджена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 листопада 2019 року у справі № 127/15672/16-ц (провадження № 14-254цс19). Відповідно до ст. 534 ЦК України у разі недостатності суми проведеного платежу для виконання грошового зобов`язання у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості, якщо інше не встановлено договором або законом: 1) у першу чергу відшкодовуються витрати кредитора, пов`язані з одержанням виконання; 2) у другу чергу сплачуються проценти і неустойка; 3) у третю чергу сплачується основна сума боргу. Враховуючи черговість погашення заборгованості, передбачену ст. 524 ЦК України та суму яка погашена, суд приходить до висновків, що основна сума боргу в розмірі 30000 грн. відповідачем станом на 28.02.2021- не сплачена. Таким чином, з ухваленням Київським районним судом м.Харкова та Апеляційним судом Харківської області рішень від 02.03.2016 та 17.05.2016 відповідно, у справі №640/17903/15-ц про стягнення боргу за договором позики у 2016 році, зобов`язання відповідача сплатити заборгованість за договором позики не припинилося та триває до моменту фактичного виконання грошового зобов`язання. Відтак кредитор має право на отримання трьох процентів річних, передбачених статтею 625 ЦК України, за увесь час прострочення. Оскільки стаття 625 ЦК України розміщена в розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України, то вона поширює свою дію на всі зобов`язання, якщо інше не передбачено в спеціальних нормах, які регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань. Передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування трьох процентів річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника. При обрахунку трьох процентів річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні (а не її еквівалент у національній валюті України). Три проценти річних розраховуються з урахуванням простроченої суми, визначеної у відповідній валюті, помноженої на кількість днів прострочення, які вираховуються з дня, наступного за днем, передбаченим у договорі для його виконання до дня ухвалення рішення, помноженого на 3, поділеного на 100 та поділеного на 365 (днів у році). Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 ЦК України, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення трьох процентів річних виникає за весь час прострочення з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення. Отже, враховуючи те, що невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову. У цій справі [PERSON] , пред`явила позов 23.03.2021, але просила у своїй позовній заяві стягнути три проценти річних та індекс інфляції за період прострочення з 01.04.2018 по 28.02.2021. На день подачі позовної заяви з [PERSON] на користь [PERSON] за виконавчим провадженням АСВП №51483922 (на підставі виконавчого листа № 640/17903/15-ц виданого Київським районним судом м. Харкова 13.06.2016, про стягнення боргу у загальному розмірі 55228,59 грн.) всього стягнуто та перераховано 25 317,63 грн., а за виконавчим провадженням АСВП №58428060 (на підставі виконавчого листа №640/5422/18 виданого Київським районним судом м. Харкова 14.02.2019, про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] 3% річних в сумі 2251 грн. 23 коп. та інфляційних витрат в сумі 10170 грн. Всього сума до стягнення, відповідно до постанови державного виконавця - 12421,23 грн.) всього стягнуто та перераховано 2 539,75 грн. Базою для розрахунку боргу для суми інфляційних втрат та трьох процентів річних є сума в розмірі 30 000 грн, оскільки саме ця сума визначена резолютивною частиною рішення Київського районного суду м.Харкова від 02.03.2016. З урахуванням наведених фактичних обставин справи, три проценти річних у справі розраховуються з урахуванням суми боргу в розмірі 30 000 грн. помноженого на кількість днів прострочення, що обмежується останніми трьома роками, однак приймаючи до уваги період, встановлений рішенням Київського районного суду м.Харкова від 05.12.2018 по справі №640/5422/18, що становить 1 066 днів (01.04.2018 - 28.02.2021), помноженого на 3, поділеного на 100 та поділеного на 365 (днів у році), а саме: 30 000* 1066 днів * 3 : 100 : 365 = 2628,49 гривень. Сума інфляційних втрат розраховується за формулою сума боргу, помножена на процент інфляції, з вирахуванням суми боргу. За період з 01.04.2018 по 28.02.2021 загальний процент інфляції становить 1,185. Таким чином, сума індексу інфляції за весь час невиконання зобов`язання за період з 01.04.2018 по 28.02.2021 становить: 30 000*1,185 - 30 000, що дорівнює 5550 гривень. Доводи відповідача щодо не відповідності здійснених позивачем розрахунків в ході розгляду справи не знайшли свого підтвердження. Так, заперечуючи проти позову відповідач посилалась на докази, які стосуються періодів погашення заборгованості та сплачених сум, що виходять за межі заявленого позивачем періоду, за який нараховувались стягнувані суми. Посилання [PERSON] на те, що рішення суду про стягнення коштів нею виконуються та щомісячно із заробітної плати відраховуються кошти, не заслуговують на увагу, оскільки борг за договором позики [PERSON] зобов`язалась повернути ще до 28.03.2015, однак не зробила цього, що змусило [PERSON] двічі звертатись до суду за захистом своїх майнових прав. [PERSON] прострочено виконання зобов`язання майже на сім років, тому суд вважає, що [PERSON] має право на стягнення з боржника встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та 3% річних від простроченої суми. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04, від 10 лютого 2010 року). Згідно ст. ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Відповідно до ч. 1 п. 1 ч. 2 ст. 76 , ч. 1, 2 ст. 77, ч. 1 ст. 95 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема письмовими, речовими і електронними доказами. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Відповідно до ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Суд постановляє рішення в межах заявлених ними вимог і на підставі наданих сторонами доказів. На основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, з огляду на те, що цивільне судочинство не може ґрунтуватись на припущеннях, суд приходить до висновку, що позивачем обґрунтовані та доведені позовні вимоги, у зв`язку з чим позов [PERSON] підлягає задоволенню. Щодо розподілу судових витрат. Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При зверненні до суду [PERSON] було сплачено судовий збір у розмірі 908 гривень. Суд розподіляє судові витрати відповідно до положень ст. 141 КПК України, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (100%), та стягує з відповідача на користь позивача суму сплаченого судового збору у розмірі 908 гривень.

Outcome: approved