Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому просив відібрати малолітню дитину [PERSON] , [INFO] від матері [PERSON] , [INFO] без позбавлення її батьківських прав та стягнути з [PERSON] аліменти на утримання малолітньої дитини на користь органу опіки та піклування Смолінської селищної ради Новоукраїнського району Кіровоградської області в розмірі 1/2 частки всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно і до досягнення дитиною повноліття. Позов мотивовано тим, що 3 серпня 2021 року до служби у справах дітей Смолінської селищної ради Новоукраїнського району Кіровоградської області надійшло повідомлення в усній формі від співробітника поліції про те, що на Смолінській поліцейській станції знаходиться малолітня дитина [PERSON] , яку згодом було супроводжено до Комунального некомерційного підприємства «Добровеличківська лікарня» для медичного обстеження та лікування, тому, що громадянка [PERSON] залишила більше ніж на три доби малолітню дитину на співмешканця [PERSON] , який, перебуваючи кожного дня в стані алкогольного сп`яніння, принижував дитину, ображав нецензурною лайкою, а в подальшому вигнав його з дому. Позивач вказав, що за період проживання на території Смолінської селищної ради мати дитини не доглядала за ним належним чином: дитина постійно була в брудному одязі, ненагодована. [PERSON] зарекомендувала себе із негативної сторони, вела аморальний спосіб життя, зловживала алкогольними напоями в присутності дитини та не реагувала належним чином на попередження працівників служби. Позивач наголосив, що на позачерговому засіданні виконавчого комітету Смолінської селищної ради Новоукраїнського району Кіровоградської області № 128 від 5 серпня 2021 року було прийнято рішення про негайне відібрання малолітньої дитини [PERSON] від матері без позбавлення її батьківських прав. 4 жовтня 2021 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження (а.с. 41). 10 січня 2022 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с. 49). Позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до статті 150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити отримання дитиною повної загальної середньої освіти, поважати дитину. Згідно з частиною 1 статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Статтею 170 СК України визначено, що суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням або органові опіки та піклування. Під час ухвалення рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них без позбавлення їх батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім`ї (особи) у разі здійснення такого супроводу. Відібрання дитини від батьків або одного з них без позбавлення їх батьківських прав є тимчасовим заходом на відміну від позбавлення цих осіб батьківських прав, яке має безстроковий характер. Ураховуючи положення частини 1 статті 3 Конвенції про права дитини, частини 7 статті 7 СК при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей. Європейський суд з прав людини в рішенні у справі «Савіни проти України» від 18 грудня 2008 року звернув особливу увагу на те, що застосовуючи такий захід, як відібрання дитини від батьків без позбавлення їх батьківських прав, необхідно виходити з інтересів дитини й враховувати право на повагу до його сімейного життя, проголошене ст.8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані ст.8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Розірвання сімейних зв`язків, а відтак позбавлення дитини її коріння виправдане лише за наявності виняткових обставин - необхідність захисту дитини від небезпеки у випадку реального існування такої. Відповідно до частин 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей, і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до роз`яснень пунктів 16 і 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і позбавлення батьківських прав та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу. Суд має право вирішити питання про відібрання дитини від батьків без позбавлення їх батьківських прав та передати органу опіки та піклування (якщо цього потребують інтереси дитини), без визначення при цьому конкретного закладу. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] записана матір`ю малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] (а.с. 20). Перебування неповнолітньої дитини у відповідача є небезпечним для її здоров`я, що підтверджується актом проведення оцінки рівня безпеки дитини, актом обстеження умов проживання, рішенням виконавчого комітету Смолінської селищної ради Новоукраїнського району від 5 серпня 2021 року № 128 «Про відібрання дитини від батьків без позбавлення їх батьківських прав» (а.с. 5-16). Оскільки малолітня дитина потребує матеріальної допомоги, а її мати за станом здоров`я може надавати їй матеріальну допомогу, крім того, враховуючи, що при відібранні дитини від матері не позбавляє її обов`язку утримувати своїх дітей та враховуючи положення частини 1 статті 13 ЦПК України, є підстави для стягнення аліментів з відповідача в судовому порядку. Таким чином, для забезпечення малолітньою дитиною отримання коштів, необхідних для їх життєдіяльності, повної охорони їх інтересів, суд вважає за необхідним стягнути з відповідача на користь органу опіки та піклування Смолінської селищної ради Новоукраїнського району Кіровоградської області на особовий рахунок дитини, аліменти у розмірі 1/2 частки всіх видів її заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Матеріалами справи підтверджується, що залишення дитини у відповідача є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання, що є підставою для задоволення позову. Судові витрати слід віднести за рахунок відповідача.

Outcome: approved