Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-01 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому після уточнення позовних вимог просив суд: 1) визнати незаконним та скасувати наказ Держрибагентства №17-к від 06.09.2021 про припинення дії контракту та звільнення [PERSON] з посади генерального директора ДП «Науковий селекційно-генетичний центр рибництва»; 2) поновити [PERSON] на посаді генерального директора ДП «Науковий селекційно-генетичний центр рибництва» з 05 жовтня 2021року на умовах контракту №1 від 12 квітня 2021 року, укладеного між Державним агентством меліорації та рибного господарства України та [PERSON] ; 3)стягнути з ДП «Науковий селекційно-генетичний центр рибництва» на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 05 жовтня 2021року по день ухвалення судом рішення по справі з розрахунку середньоденної заробітної плати в розмірі 558,14грн за один робочий день, з утриманням з цієї суми всіх необхідних податкових відрахувань; 4) рішення суду в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу допустити до негайного виконання. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що його звільнення є безпідставним та незаконним, оскільки ним не було допущено жодного порушення законодавства щодо використання та збереження державного майна та він не допустив будь-якого невиконання показників контракту, до нього не застосовувалось раніше жодних заходів дисциплінарного стягнення, на момент звільнення він перебував на лікарняному і, крім того, відповідачем не було отримано згоди профспілкової організації на його звільнення. Позивач стверджує, що підставою для його звільнення фактично є бездіяльність попереднього керівника підприємства, вчинена останнім у 2019 році, яка полягала у невжитті заходів з розірвання укладених договорів відповідального зберігання державного майна, що спричинило протиправне вибуття даного майна з володіння державного підприємства. Натомість, позивач не має жодного відношення до бездіяльності попереднього керівництва, оскільки його було призначено на посаду директора у квітні 2021 року, а аудит підприємства проведено за період діяльності 2017-2018 роки, протягом яких позивач не виконував обов`язки керівника підприємства та жодних порушень законодавства не вчиняв. Також в позовній заяві позивач зазначив, що твердження відповідача про наявність обставин, які свідчать про допущення позивачем при виконанні своїх посадових обов`язків порушень законодавства щодо використання та збереження державного майна та невиконання показників ефективності використання державного майна і прибутку, а також майнового стану підприємства, є абстрактними і не підтверджуються ніякими належними доказами. Ухвалою суду від 29.09.2021р. відкрито провадження по справі та призначено до розгляду за правилами спрощеного провадження з повідомленням сторін. Відповідач - Державне агентства меліорації та рибного господарства України (далі - Держрибагентство) - надав суду відзив на позов, в якому зазначено, що позивач обіймав посаду генерального директора державного підприємства на підставі контракту і добровільно погодився на його умови, якими передбачено спеціальні підстави його розірвання і обов`язок позивача забезпечити ефективне використання та збереження закріпленого за підприємством державного майна, необхідність виконання показників ефективності використання державного майна і прибутку, а також майнового стану підприємства. Натомість, позивач за час перебування на посаді не вживав заходів щодо погашення податкового боргу, внаслідок чого за період з 13.04.2021 по 06.08.2021 податковий борг збільшився на 156,5 тис. грн. Крім того, зі звіту та рекомендацій від 27.12.2019 № 10/19, наданих за результатами аудиту ДП «Науковий селекційно-генетичний центр рибництва» за період діяльності 2017-2018 роки та звітний період 2019 року, позивачу було відомо про необхідність приведення у відповідність до норм діючого законодавства договорів відповідального зберігання державного майна, укладених у період 2017-2019років, і позивач зобов`язаний був вчинити всі необхідні дії для припинення таких правовідносин. Натомість, він не вчинив жодних дій, направлених на виконання вимог законодавства та направлення відповідного повідомлення про намір розірвати договір. Наслідком таких дій стало продовження строку дії договору та відповідно, протиправне вибуття майна з володіння державного підприємства. Ураховуючи продовження дії укладеного договору з порушеннями законодавства про використання, оренду державного майна та невжиття заходів зі сторони підприємства щодо повернення об`єкту оренди після закінчення терміну дії договору, отримання орендної плати та інших платежів в 2021 році, [PERSON] порушив умови контракту, а саме пункти 5.5 та підпункти 10.6.10, 10.6.18.Статуту підприємства. За невиконання пп. л), н) п.5.3 контракту від 12.04.2021 № 1, а саме: порушення законодавства щодо використання та збереження державного майна; невиконання показників ефективності використання державного майна і прибутку, а також майнового стану підприємства, - відповідачем і було достроково розірвано такий контракт в односторонньому порядку, відповідно до п.8 ч.1 ст.36 КЗпП. Оскільки розірвання контракту та звільнення позивача відбулось із належним дотриманням всіх законодавчих вимог і гарантій, то відповідач вважає позовні вимоги безпідставними та необґрунтованими, а тому такими, що не підлягають задоволенню. Відповідач - ДП «Науковий селекційно-генетичний центр рибництва» (далі - Підприємство) - не подавав відзиву проти позовних вимог. Позивач в судове засідання не з`явився, проте надав суду письмові пояснення, в яких зазначив, що підтримує позовні вимоги в повному обсязі та просить провести розгляд справи за його відсутності. Представник ДП «Науковий селекційно-генетичний центр рибництва» в судове засідання також не з`явився, але будь-яких клопотань чи заяв про відкладення розгляду справи не заявляв. Представник Держрибагентства - Даценко Т.М. - в судовому засіданні заперечила проти позовних вимог та наполягала на прийнятті судом рішення про відмову у задоволенні позову. В обґрунтування своєї позиції посилалась на обставини, викладені у відзиві Держрибагентства проти позову. Додатково зауважила, що оскільки позивач не ходить в судові засідання, то вона припускає, що він втратив інтерес до позову і вже працевлаштований, а відтак не може бути поновлений на посаді генерального директора підприємства. Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши наявні у справі письмові докази та оцінивши їх у сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини і відповідні їм правовідносини. Згідно з п.1 Положення про Державне агентство рибного господарства України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.09.2015 № 895, Держрибагентство є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра аграрної політики та продовольства і який реалізує державну політику у сфері рибного господарства та рибної промисловості, охорони, використання та відтворення водних біоресурсів, регулювання рибальства, безпеки мореплавства суден флоту рибного господарства. Відповідно до пп.16 п.12 вказаного Положення Голова Держрибагентства утворює, ліквідує, реорганізовує підприємства, установи, організації, затверджує положення про них (їх статути), в установленому порядку призначає на посаду та звільняє з посади їх керівників, виконує в межах повноважень, передбачених законом, інші функції з управління об`єктами державної власності, що належать до сфери управління Держрибагентства. Державне підприємство «Науковий селекційно-генетичний центр рибництва», код ЄДРПОУ 00472609, належить до сфери управління Держрибагентства. 12.04.2021р. між Держрибагентством та позивачем було укладено Контракт № 1, згідно якого позивача призначено на посаду генерального директора ДП «Науковий селекційно-генетичний центр рибництва» (далі - підприємство) на строк з 13.04.2021р. по 12.04.2025р. Того ж дня, Держрибагентством видано наказ від 12.04.2021 року № 7-к, згідно якого позивача призначено на посаду генерального директора підприємства з 13.04.2021 року на строк та на умовах, передбачених контрактом. В період часу з 31.08.2021р. по 03.10.2021р. позивач був тимчасово непрацездатним у зв`язку із захворюванням, що підтверджується відповідними документами про тимчасову непрацездатність. 06.09.2021р. Держрибагентство приймає наказ № 17-к від 06.09.2021 року про припинення дії контракту та звільнення [PERSON] з посади генерального директора підприємства. За змістом наказу № 17-к від 06.09.2021р. вбачається, що звільнення позивача здійснюється відповідно до п.8 ч.1 ст.36 КЗпП, на підставі пп. л), н) п. 5.3 Контракту №1 від 12.04.2021р., в перший робочий день, наступний за днем закінчення тимчасової непрацездатності, зазначеним у документі про тимчасову непрацездатність. Оспорюваний наказ, як на підставу його винесення, містить також посилання на подання начальника Управління з питань державної власності від 06.08.2021 №11.1/120 та лист Виконавчого органу Київської міської ради від 18.08.2021 №001-2032. 04.10.2021р. по ДП «Науковий селекційно-генетичний центр рибництва» винесено наказ №81-к про звільнення позивача з посади генерального директора підприємства 04.10.2021р. з підстав, передбачених контрактом, п.8 ч.1 ст.36 КЗпП. Не погоджуючись з існуванням обставин, які стали підставою для дострокового розірвання Держрибагентством в односторонньому порядку трудового контракту з позивачем, позивач звернувся до суду з зазначеним позовом. Тож між сторонами існує спір щодо правомірності розірвання трудового контракту в односторонньому порядку з ініціативи роботодавця, що регулюється положеннями трудового контракту, Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП) та інших нормативно-правових актів України. Надаючи оцінку доводам учасників справи та оцінюючи спірні правовідносини і встановлені судом обставини на предмет відповідності їх визначеним законом засадам регулювання трудових правовідносин суд виходить з наступного. Відповідно до ч.3 ст.21 КЗпП особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов`язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України. Згідно з п.8 ч.1 ст.36 КЗпП підставами припинення трудового договору є підстави, передбачені контрактом. У пункті 5.3 Контракту №1 від 12.04.2021р., укладеного між Держрибагентством та позивачем, передбачений перелік випадків, коли керівник підприємства може бути звільнений з посади, а контракт розірваний з ініціативи органу управління, у тому числі за пропозицією місцевого органу державної виконавчої влади, до закінчення терміну його дії. Відповідно до наказу Держрибагентства №17-к від 06.09.2021р. підставами розірвання контракту з позивачем визначено порушення законодавства щодо використання та збереження державного майна (пп. «л» п.5.3 Контракту) і невиконання показників ефективності використання державного майна і прибутку, а також майнового стану Підприємства (пп. «н» п.5.3 Контракту). Обґрунтовуючи наявність обставин, які надали Держрибагентству право на дострокове розірвання контракту з позивачем, Держрибагентство послалося на подання начальника Управління з питань державної власності від 06.08.2021 №11.1/120 та лист Виконавчого органу Київської міської ради від 18.08.2021 №001-2032. Лист Виконавчого органу Київської міської ради від 18.08.2021 №001-2032 суду не наданий учасниками справи, а відтак суд позбавлений можливості дослідити його зміст та здійснити аналіз, викладеної в ньому інформації і обставин. В поданні начальника Управління з питань державної власності від 06.08.2021 №11.1/120 зазначено, що після набрання чинності Законом України від 03.10.2019 № 157-ІХ «Про оренду державного та комунального майна» та введення його в дію (закон набув чинності з 01.02.2020р.) підприємством не приведено договори відповідального зберігання з правом користування у відповідність до вимог вказаного Закону. Зазначена оплата надходить відповідно до договорів відповідального зберігання державного майна, укладення яких, в свою чергу, є порушенням вимог Закону №157-ІХ, про що було відомо керівництву підприємства зі звіту та рекомендацій, наданих за результатами аудиту ДП «Науковий селекційно-генетичний центр рибництва» за період діяльності 2017-2018 роки та звітний період 2019 року від 27.12.2019 № 10/19, але директор підприємства жодних дій, направлених на виконання вимог законодавства та направлення відповідного повідомлення про намір розірвати договір не вчинив. Наслідком таких дій стало продовження строку дії договору та відповідно протиправне вибуття майна з володіння державного підприємства. Ураховуючи продовження дії укладеного договору з порушеннями законодавства про використання, оренду державного майна та невжиття заходів зі сторони підприємства щодо повернення об`єкту оренди після закінчення терміну дії договору, отримання орендної плати та інших платежів в 2021 році, [PERSON] порушив умови Контракту в частині забезпечення контролю за законністю, ефективністю використання та збереження закріпленого за підприємством державного майна, за що передбачене дострокове припинення дії контракту. Отже, аналіз викладених в поданні начальника Управління з питань державної власності від 06.08.2021 №11.1/120 обставин свідчить, що незабезпечення позивачем, як генеральним директором підприємства, належного контролю за законністю, ефективністю використання та збереження закріпленого за підприємством державного майна полягає у поведінці позивача, яка призвела до продовження строку дії договору відповідального зберігання з правом користування, укладеного з порушеннями законодавства про використання, оренду державного майна, та, відповідно, протиправне вибуття майна з володіння державного підприємства. Така поведінка полягає у нездійсненні направлення відповідного повідомлення про намір розірвати договір, невжитті заходів щодо повернення об`єкту оренди після закінчення терміну дії договору, а також отриманні орендної плати та інших платежів в 2021 році. У свою чергу, позивач заперечує такі обставини, обґрунтовуючи свою позицію тим, що строки дії відповідних договорів були продовжені ще до того, як він обійняв посаду генерального директора підприємства, а за період його керівництва продовжень строку дії таких договорів не відбувалось. В контексті зазначених обставин суд звертає увагу, що з набранням чинності Законом №157-ІХ питання порядку продовження договорів оренди державного та комунального майна регулюються спеціальними нормами цього закону. Відповідно до ч.3 ст.18 Закону №157-ІХ договори оренди можуть бути продовжені на той самий строк, на який вони були укладені, на підставі заяви орендаря про продовження договору, поданої орендодавцю не пізніше ніж за три місяці до закінчення строку дії договору оренди. Відповідно до ч.4 ст.18 Закону №157-ІХ рішення про продовження договору оренди державного майна, передбаченого частиною другою цієї статті, і рішення про відмову у продовженні договору оренди державного майна приймаються орендодавцем, а р ішення про продовження договору оренди комунального майна, передбаченого частиною другою цієї статті, та рішення про відмову у продовженні договору оренди комунального майна приймаються орендодавцем або представницьким органом місцевого самоврядування чи визначеними ним органами у випадках, встановлених рішенням представницького органу місцевого самоврядування. Пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону №157-ІХ передбачено, що після 01.07.2020р. (крайня дата, визначена законом) договори оренди продовжуються в порядку, визначеному цим Законом. Договори оренди державного та комунального майна, укладені до набрання чинності цим Законом, зберігають свою чинність та продовжують діяти до моменту закінчення строку, на який вони були укладені. Аналіз змісту наведених норм законодавства свідчить, що єдиним підтвердженням продовження строку дії договору оренди державного та комунального майна на теперішній час є відповідне рішення орендодавця. За змістом ст.13 ЦПК суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст.12 ЦПК кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Обов`язок сторін справи подавати суду докази закріплений і у ч.1 ст.81 ЦПК. Натомість, всупереч вимог ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК суду не надано жодних доказів прийняття позивачем рішень, передбачених ст.18 Закону №157-ІХ. Окрім того, за наслідками дослідження наданих учасниками справи доказів, судом не встановлено наявності будь-яких договорів оренди державного майна, продовження строку дії яких відбулось із порушенням вимог Закону №157-ІХ, внаслідок поведінки позивача та в період часу обіймання позивачем посади генерального директора підприємства. Окрім того, слід звернути увагу, що в оспорюваному позивачем наказі Держрибагентства про припинення дії контракту, конкретно визначено дві підстави його припинення: 1)порушення законодавства щодо використання та збереження державного майна (пп. «л» п.5.3 Контракту); 2)невиконання показників ефективності використання державного майна і прибутку, а також майнового стану підприємства (пп. «н» п.5.3 Контракту). Отже, судом не встановлено, які ж саме норми законодавства щодо використання та збереження державного майна були порушені позивачем під час його перебування на посаді генерального директора підприємства, за відсутності відповідних доказів. В цьому контексті варто зауважити, що за своїм змістом словосполучення «порушення законодавства» означає вчинення дій, які заборонені законом, або допущення протиправної бездіяльності, тобто не вчинення дій, які передбачені законом як обов`язкові. Разом з тим, ані оспорюваний позивачем наказ Держрибагентства, ані подання начальника Управління з питань державної власності від 06.08.2021 №11.1/120, ані інші надані суду учасниками справи докази, які обумовили прийняття відповідачем рішення про дострокове розірвання контракту з позивачем, не містять посилання на законодавчі норми, які визначають конкретні обов`язки чи обмеження, які були порушені позивачем. Не надано суду і доказів на підтвердження існування того факту, що позивачем допущене невиконання показників ефективності використання державного майна і прибутку, а також майнового стану підприємства. В цьому контексті слід звернути увагу, що відповідні бажані показники ефективності є додатком до контракту, а фактичні - формуються на підставі квартальної та щорічної звітності діяльності підприємства. Натомість оспорюваний наказ Держрибагентства про розірвання контракту з позивачем винесений 06.09.2021р. і обґрунтований поданням начальника Управління з питань державної власності від 06.08.2021 №11.1/120, а відтак може обумовлюватись лише показниками ефективності діяльності підприємства за ІІ квартал 2021р. (квітень-червень). В той же час, позивач приступив до виконання обов`язків генерального директора лише з 13.04.2021р., а відтак не здійснював керівництво підприємством протягом усього ІІ кварталу 2021р., внаслідок чого покладання на позивача повної відповідальності за невиконання показників ефективності використання державного майна і прибутку, а також майнового стану підприємства за ІІ квартал 2021р. не може вважатись об`єктивним і обґрунтованим. Таким чином, судом не встановлено обставин, які свідчать про існування фактів, які надають Держрибагентству право достроково розірвати з позивачем Контракт №1 від 12.04.2021р. на підставі пп. «л», «н» п.5.3 Контракту, а відтак оспорюваний позивачем наказ Держрибагентства №17-к від 06.09.2021р. є незаконним і підлягає скасуванню з поновленням позивача на посаді генерального директора підприємства з 05 жовтня 2021року. При цьому, доводи заперечень відповідача щодо позовних вимог, як на думку суду, є необґрунтованими. З огляду на зазначений висновок суду щодо безпідставності оспорюваного наказу Держрибагентства №17-к від 06.09.2021р., суд не вбачає необхідності надання детальної оцінки іншим доводам позивача щодо незаконності такого наказу (винесення наказу в період непрацездатності позивача та відсутність згоди профспілкової організації на звільнення позивача), оскільки, незважаючи на необґрунтованість таких доводів, вони в даному випадку не мають значення для прийнятого судом рішення. Крім того, згідно із ч.2 ст.235 КЗпП при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Середній заробіток працівника визначається відповідно до ст.27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995р. №100 (далі - Порядок). З урахуванням цих норм, зокрема а.3 п.2 Порядку, середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється, виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана виплата, тобто, що передують дню звільнення працівника з роботи. Ураховуючи, що фактичне звільнення позивача відбулося 04.10.2021р., то середня заробітна плата позивача повинна обчислюватися з виплат, отриманих ним за попередні два місяці роботи, а саме за серпень і вересень 2021р. Відповідно до п.5 розд. IV Порядку основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з п.8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством - календарних днів за цей період. Після визначення середньоденної (середньогодинної) заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику, здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної (середньогодинної) заробітної плати на середньомісячне число робочих днів (годин) у розрахунковому періоді (абз. 2 п. 8 Порядку). У листі ДП «Науковий селекційно-генетичний центр рибництва» від 19.01.2022р. за вих.№ 19/01-2022 зазначено, що розмір середньоденної заробітної плати позивача на посаді генерального директора підприємства складав 404,18грн. Натомість, відповідачем не обґрунтовано алгоритм обчислення такого показника та не зазначено, чим обґрунтовується значення такого показника. У свою чергу, судом перевірено наданий позивачем розрахунок розміру його середньоденної заробітної плати на рівні 558,14грн., який є обґрунтованим належним чином. Так відповідно до п.3.1 Контракту №1 від 12.04.2021р. заробітна плата позивача складається з посадового окладу в розмірі 12000грн. і виплачується за рахунок частки доходу, одержаного підприємством. Обчислення розміру середньоденної заробітної плати позивача за один робочий день, відповідно до п.4, 8 Порядку шляхом виведення середньоденної ставки за період серпень-вересень 2021р. свідчить, що її розмір складає 558,14грн. і розраховується наступним чином: серпень 2021р. (22 робочих дні), вересень 2021р. (21 робочий день), місячний оклад 12000грн., середньоденна заробітна плата = (12000 х 2)/(22+21) = 558,14грн.). Станом на дату ухвалення судом рішення з моменту фактичного звільнення позивача спливло 82 робочих дні (період часу з 05 жовтня 2021р. по 01 лютого 2022р. включно), а тому розмір середнього заробітку, що підлягає стягненню на користь позивача за час вимушеного прогулу складає 45767,48грн. (82 робочих дні х 558,14грн.), з утриманням з цієї суми всіх необхідних податкових відрахувань та обов`язкових платежів. Крім того, суд вважає, що ці кошти підлягають до стягнення на користь позивача з відповідача підприємства. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд виходить з того, що судові витрати по справі складаються з судового збору в розмірі мінімальної ставки для позовних вимог майнового характеру, що станом на день подання позову складало 908грн. Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, а спір виник внаслідок дій Держрибагентства, то на підставі ст.11, ч.1, 3 ст.141 ЦПК саме з Держрибагентства слід стягнути в дохід держави судовий збір в розмірі 908грн. Відповідно до п.п. 2, 4 ч.1 ст.430 ЦПК суд вважає за необхідне допустити до негайного виконання рішення суду в частині поновлення на роботі, а також в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах суми заробітної плати за один місяць. На підставі вищевикладеного, та

Outcome: approved