Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про відшкодування матеріальної та моральної шкоди. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити, пояснивши, що [PERSON] 22.11.2019 року звернувся до лікарні, розташованої в м. Києві, вул. Попудренка, 10, для отримання щеплення від грипу. Там позивач отримав інформацію про необхідну наявність довідки від сімейного лікаря для проведення щеплення. В той же день [PERSON] звернувся до Комунального некомерційного підприємства „Центр первинної медико-санітарної допомоги №1 Дарницького району м. Києва", розташованого в м. Києві, вул. Бориспільська, 30, і за місцем своєї реєстрації підписав декларацію №0001-К638-4Т00 з сімейним лікарем [PERSON] . Даний сімейний лікар порадив позивачу спочатку зробити щеплення від дифтерії, а потім від грипу. Тому 22.11.2019 року [PERSON] було зроблено щеплення від дифтерії. Далі між щепленнями потрібно було зробити паузу і позивачу було надане повторне медичне направлення на щеплення на 10.12.2019 року. У вказаний день [PERSON] звернувся до лікарні, розташованої в м. Києві, вул. Попудренка, 10, але йому повідомили, що безкоштовні вакцини закінчились і йому необхідно придбати вакцину від грипу за свій власний рахунок. Тому 12.12.2019 року в аптеці №103 по просп. Соборності, 6 в м. Києві позивач придбав за 1000 грн. зазначену вакцину. І того ж дня, 12.12.2019 року [PERSON] звернувся до сімейного лікаря [PERSON] щодо отримання ним вакцини від грипу, надавши лікарю придбаний препарат. [PERSON] не перевірив надану йому вакцину і з нею направив позивача до медичної сестри [PERSON] , яка в свою чергу також не перевірила надану вакцину, і зробила нею ін`єкцію. Після щеплення сімейний лікар [PERSON] , подивившись у медичну картку [PERSON] , повідомив останнього, що відбулась помилка і повторне щеплення було від дифтерії. Таким чином, внаслідок халатного та недбалого ставлення до своїх обов`язків, неякісного надання медичних послуг, ні лікар [PERSON] , ні медична сестра [PERSON] , яка здійснювала щеплення, не переконались у відповідності вакцини, яку продали позивачу працівники аптеки, в результаті чого було порушено право позивача на кваліфіковану медико-санітарну допомогу. Тому просять стягнути з відповідача на користь позивача 1 149 грн. 80 коп. матеріальної шкоди, що пов`язано з придбанням непотрібних медичних препаратів, а також 40 000 грн. моральної шкоди, яка полягає у моральних стражданнях позивача, пов`язаних з наданням незадовільної йому медичної допомоги та 28 000 грн. судових витрат. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала, пояснивши, що перед зверненням до суду [PERSON] звернувся до відповідача Комунального некомерційного підприємства „Центр первинної медико-санітарної допомоги №1 Дарницького району м. Києва" з претензією та зі скаргою до директора Департаменту охорони здоров'я Київської міської державної адміністрації про недбалість працівників відповідача щодо здійснення йому щеплення від грипу і виплати йому 1149 грн. 80 коп. витрат, пов`язаних з щепленням від грипу, 50 000 грн. моральної шкоди та 9 780 грн. витрат по оплаті юридичної допомоги. Директором відповідача була створена комісія, яка провела службове розслідування, за результатами якого встановлено наступне. 22.11.2019 року пацієнт [PERSON] звернувся до Комунального некомерційного підприємства „Центр первинної медико-санітарної допомоги №1 Дарницького району м. Києва" для отримання щеплення від грипу. Оскільки він не перебував на обліку в медичному закладі, йому було запропоновано укласти декларацію. [PERSON] особисто виявив бажання укласти угоду на медичне обслуговування з сімейним лікарем [PERSON] . Після оформлення документів лікар [PERSON] оглянув [PERSON] і надав йому необхідну медичну консультацію, звернувши увагу, що оскільки він протягом останніх 10 років не проходив щеплення від дифтерії і правця, тому запропонував зробити щеплення саме від цих хвороб на безкоштовній основі, а потім - щеплення від грипу. [PERSON] погодився на пропозицію і 22.11.2019 року лікар [PERSON] надав йому довідку „Огляд терапевта перед щепленням" про можливість (за станом здоров'я) його вакцинації від дифтерії та правця, яку пацієнт надав медичній сестрі [PERSON] і безкоштовно отримав у процедурному кабінеті щеплення від дифтерії та правця акциною АДС-М. 10.12.2019 року [PERSON] з'явився до сімейного лікаря [PERSON] для отримання щеплення від грипу, при цьому останній оглянув його і виписав йому довідку „Огляд терапевта перед щепленням" про можливість (за станом здоров'я) його вакцинації від грипу. [PERSON] був попереджений лікарем, що відповідач не має вакцини від грипу, тому пацієнт має самостійно його придбати. 12.12.2019 року [PERSON] придбав у аптеці №103 вакцину „Infanrix" для щеплення від дифтерії і приніс її до процедурного кабінету медичній сестрі [PERSON] , при цьому не пояснив, що йому треба щеплення від грипу і не надав медичну довідку лікаря від 10.12.2019 року, а попросив зробити йому ін`єкцію. [PERSON] виконала прохання вказаного пацієнта. В результаті проведеного службового розслідування комісія дійшла висновку, що в діях сімейного лікаря [PERSON] та медичної сестри [PERSON] в період медичного обслуговування пацієнта [PERSON] порушень професійних обов`язків не було. Помилка по придбанню іншого медичного препарату та його застосування стались в результаті особистої неуважності, недбалості та недисциплінованості [PERSON] . За таких обставин просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі, так як вини у вищеописаному працівників відповідача немає. Заслухавши пояснення позивача, представників сторін, дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно ст.8 Європейської хартії прав пацієнтів кожен має право на доступність якісного медичного обслуговування на основі специфікації і в точній відповідності до стандартів. За змістом ч.1, ст.49 Конституції України кожен має право на охорону здоров'я, медичну допомогу та медичне страхування. Відповідно до ч.1, ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Як роз`яснює п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 року №6 „Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" зі змінами та доповненнями - шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Суд в межах заявлених позовних вимог та наданих доказів сторонами по справі встановив наступні факти та правовідносини. Згідно ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Як встановлено судом, позивач [PERSON] зареєстрований в управлінні праці та соціального захисту населення Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації як сучасник бойових дій (а.с.10). 22.11.2019 року позивач звернувся до лікарні, розташованої в м. Києві, вул. Попудренка, 10, для отримання щеплення від грипу. Там він отримав інформацію про необхідну наявність довідки від сімейного лікаря для проведення щеплення. В той же день 22.11.2019 року [PERSON] звернувся до Комунального некомерційного підприємства „Центр первинної медико-санітарної допомоги №1 Дарницького району м. Києва", розташованого в м. Києві, вул. Бориспільська, 30, і за місцем своєї реєстрації підписав декларацію №0001-К638-4Т00 з сімейним лікарем [PERSON] (а.с.13). Після оформлення документів лікар [PERSON] оглянув [PERSON] і надав йому необхідну медичну консультацію, звернувши увагу, що оскільки він протягом останніх 10 років не проходив щеплення від дифтерії і правця, тому запропонував зробити щеплення саме від цих хвороб на безкоштовній основі, а потім - щеплення від грипу. [PERSON] погодився на пропозицію і 22.11.2019 року лікар [PERSON] надав йому довідку „Огляд терапевта перед щепленням" про можливість (за станом здоров'я) його вакцинації від дифтерії та правця (а.с.14), яку пацієнт надав медичній сестрі [PERSON] і безкоштовно отримав у процедурному кабінеті щеплення від дифтерії та правця акциною АДС-М. 10.12.2019 року [PERSON] з'явився до сімейного лікаря [PERSON] для отримання щеплення від грипу, при цьому останній оглянув його і виписав йому довідку „Огляд терапевта перед щепленням" про можливість (за станом здоров'я) його вакцинації від грипу (а.с.15). [PERSON] був попереджений лікарем, що відповідач не має вакцини від грипу, тому пацієнт має самостійно його придбати. 12.12.2019 року позивач придбав у аптеці №103, розташованої напросп. Соборності, 6 в м. Києві, вакцину „Infanrix" вартістю 1000 грн. (а.с.16) та медичний препарат „Дексалгін" вартістю 149 грн. 80 коп. (а.с.17) для щеплення від дифтерії, а не від грипу, як сам того бажав. Вказані обставини були визнані у судовому засіданні учасниками справи, доведені суду документально, тому не підлягають доказуванню при розгляді даної справи в порядку ч.1, ст.82 ЦПК України. Як передбачає ч.3, ст.12 та ч.1, ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.82 ЦПК України. 12.12.2019 року позивач [PERSON] надав вакцину „Infanrix" та медичний препарат „Дексалгін" для щеплення від дифтерії у процедурному кабінеті медичній сестрі [PERSON] , при цьому не пояснив, що йому треба зробити щеплення від грипу і не надав медичну довідку лікаря від 10.12.2019 року, а попросив зробити йому ін`єкцію. [PERSON] виконала прохання вказаного пацієнта. Вказані обставини також не заперечували учасники справи. За приписами ч.1, ст.1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. За змістом п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року №14 „Про судове рішення у цивільній справі" рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. У зв`язку з цим суди повинні неухильно додержувати вимог про законність і обґрунтованість рішення у цивільній справі. Керівником Комунального некомерційного підприємства „Центр первинної медико-санітарної допомоги №1 Дарницького району м. Києва" була створена комісія, яка провела службове розслідування, за результатами якого встановлено, що в діях сімейного лікаря [PERSON] та медичної сестри [PERSON] в період медичного обслуговування пацієнта [PERSON] порушень професійних обов`язків не було (а.с.44-45). Аналізуючи докази, зібрані у судовому засіданні, суд приходить до висновку, що при покупці вакцини проти грипу [PERSON] особисто допустив помилку, і маючи довідку „Огляд терапевта перед щепленням" про можливість (за станом здоров'я) його вакцинації від грипу від сімейного лікаря [PERSON] , придбав вакцину від дифтерії. Надавши її медичній сестрі [PERSON] , він бажав, щоб вона зробила ін`єкцію саме придбаним ним препаратом. За вказаних обставин позивачем та його представником не доведено в судовому засіданні, що саме порушив сімейний лікар [PERSON] та медична сестра [PERSON] , які перебували на той час у трудових відносинах з відповідачем, тому в задоволенні позову в частині відшкодування моральної шкоди необхідно відмовити, як таке, що не знайшло свого підтвердження у судовому засіданні. У відповідності до ч.1, ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною 2 цієї статті. Згідно п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 „Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданим споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Оскільки суд відмовив позивачу у задоволенні частини позову про відшодування матеріальної шкоди, тому суд відмовляє і в частині позову про відшкодування моральної шкоди, як таке, що не знайшло свого підтвердження у судовому засіданні і не ґрунтується на вимогах закону. За правилами ст.133; 141 ЦПК України оскільки суд відмовляє позивачу у задоволенні позову в повному обсязі, тому відсутні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правову допомогу, а сплата судового збору, від якої був звільнений позивач при зверненні до суду (а.с.10), відноситься за рахунок держави.

Outcome: dismissed