Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-01 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики в сумі 166800 грн., інфляційних втрат в сумі 18164,52 грн та 3% річних в сумі 8143,52 грн. Заявлений позов обґрунтовано тим, що 29.08.2018р. між ними укладений договір позики, відповідно до якого він передав у борг відповідачу-позичальникові [PERSON] гроші в сумі 166800 грн., які останній зобов`язувався повернути у строк 01.09.2019 р.?Проте, у визначений строк відповідач суму боргу не повернув, тому він (позивач) вимушений звернутися до суду з вимогами про стягнення з відповідача суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення грошового зобов`язання та трьох відсотків річних від простроченої суми. У відзиві на позовну заяву відповідач заперечив позовні вимоги. Зазначив, що фактично договір позики він не укладав, кошти від позивача не отримував. Вважає, що підписаний ним договір позики не свідчить про факт отримання від позивача грошових коштів.? Вказує, що він (відповідач) працював водієм на ТОВ "Дубно-Транс-Трейд", керівником якого є [PERSON] . Під час виконання трудових обов`язків, відбулось пошкодження причепа, а тому позивач вимагав від нього відшкодування завданої шкоди та наполягав на укладенні договору позики від 29.08.18 р.? У відповіді на відзив, позивач зазначив, що в п. 1 договору позики вказано, що позичальник отримав в позику грошові кошти в сумі 166800 грн., а тому слід вважати, що факт передачі коштів відбувся. Не оспорює, що з вини [PERSON] сталася ДПТ, внаслідок якої був пошкоджений автомобіль, на якому [PERSON] працював, вартість ремонту складала приблизно 60000грн. В наступному вони дійшли згоди, що відповідач за власні кошти відновить пошкоджений автомобіль. В цей період відповідач звернувся до нього з проханням надати йому грошові кошти у борг. На прохання відповідача був укладений договір позики, за яким відповідач отримав 166800 грн., які зобов`язувався повернути у строк до 01.09.2019р., розпорядився грошима на свій розсуд, проте в обумовлений термін борг не повернув. В запереченнях на відповідь на відзив, відповідач наголосив, що розрахувався з позивачем за пошкоджений автотранспорт, проте, розраховуючи на порядність, не вимагав від позивача документального підтвердження відшкодування витрат на ремонт напівпричепа. Крім того, зазначив, що його заява про отримання грошових коштів, яка міститься в матеріалах справи, не є борговою розпискою, тому відсутні підстави для повернення грошових коштів відповідачу.? 07.09.21 р. [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання договору позики від 29.08.18 р. недійсним через його фіктивність.? В обґрунтування позову зазначає, що з 27.07.18 по 27.11.18 р. працював водієм у ФОП [PERSON] , а з 28.11.18 р. по 29.11.19 р. водієм в "Дубно-Транс-Трейд". 12.08.18 р. під час розвантаження товару причеп перевернувся та отримав механічні ушкодження. Вартість транспортування напівпричепа та його ремонт коштував приблизно 60000 грн., вказана сума була утримана з його заробітної плати. Вважає, що договір позики від 29.08.19 р. є фіктивним, сторони договору не прагнули до виникнення договірних відносин, не було вчинено фактичних дій спрямованих на реальне виконання укладеного договору.? У відзиві на зустрічний позов, [PERSON] наголосив, що вартість пошкодженого автомобіля складає 60000 грн., однак, договір позики укладений на суму 166800 грн. і саме грошові кошти у такій сумі були передані відповідачу, що він підтвердив, підписавши договір позики. Звертає увагу суду на нотаріально завірену заяву відповідача [PERSON] , яка підписана ним власноручно, та підтверджує факт отримання грошових коштів в сумі 1668000 грн. Вважає, що відсутні правові підстави для визнання договору позики недійсним, оскільки відповідач гроші отримав.? У відповіді на відзив на зустрічний позов, [PERSON] зазначив, що його нотаріальна посвідчена заява про отримання грошових коштів не є належним доказом, оскільки вказана заява не є розпискою і в ній не вказано, що отримані в борг грошові кошти підлягають поверненню.? Ухвалою від 08.06.21 р. позовну заяву прийнято до провадження за правилами спрощеного позовного провадження.? Судове засідання 11.08.21 р. та 31.08.21 р. відкладено.? Ухвалою від 06.10.21 р. зустрічну позовну заяву прийнято до провадження.? Ухвалою від 12.10.21 р. суд перейшов до розгляду справи № 559/802/21 за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.? Ухвалою від 27.10.21 р. підготовче засідання відкладено на 16.11.21 р.? Ухвалою від 01.12.21 р. закрито підготовче провадження, викликано в судове засідання в якості свідка [PERSON] .? Ухвалою від 18.01.22 р. розгляд справи відкладено на 02.02.22 р.? В судовому засіданні представник [PERSON] підтримав первісні позовні вимоги, просив їх задовольнити. Вказав, що факт укладення між сторонами договору позики підтверджується належними та допустимими письмовими доказами: договором позики та нотаріально посвідченою заявою відповідача про отримання грошових коштів. Зобов`язання за договором позики відповідач не виконав, борг в обумовлений строк не повернув , тому сума боргу підлягає стягненню в судовому порядку з урахуванням сум інфляційних втрат та 3% річних за невиконання грошового зобов`язання. Вважає, що відсутні підстави для визнання договору недійсним з підстав його фіктивності, оскільки гроші відповідачем отримані, що підтверджено як договором позики, так і нотаріально посвідченою заявою відповідача. Представник позивача не заперечує, що внаслідок ДТП [PERSON] завдав матеріальну шкоду [PERSON] в сумі 60000 грн.- вартість ремонту пошкодженого автопричепа, проте, це жодним чином не впливає на обов`язок [PERSON] виконати умови договору позики. Представник [PERSON] просив відмовити в задоволенні первісного позову та задовольнити зустрічний позов. Зокрема, зазначив, що спірний договір вступає в силу і вважається укладеним з моменту передання грошей. Наявна в матеріалах справи нотаріально посвідченої заяви позичальника не є належним доказом на підтвердження факту передачі грошей. Стверджує, що договір позики укладався під тиском позивача, з метою відшкодування заподіяної внаслідок ДТП шкоди, грошових коштів на підставі договору позики відповідач від позивача не отримував. В судовому засіданні в якості свідка допитаний [PERSON] , який пояснив, що він перебував у трудових відносинах з ФОП [PERSON] . Під час виконання трудових обов`язків пошкодив транспортний засіб, який належав позивачу. Загальна сума ремонту пошкодженого транспортного засобу становить 67000грн., яку в подальшому було відраховано із його заробітної плати. Наголосив, що внаслідок хвилювання під тиском [PERSON] , підписав договір позики та заяву про отримання коштів на підставі вказаного договору, однак кошти не отримував. В судовому засіданні судом досліджено оригінал договору позики та заяви від 29.08.18 р., яка є нотаріально посвідченою. Дослідивши докази у справі, заслухавши пояснення сторін, суд враховує наступне. Судом встановлено, що 29.08.2018 р. між [PERSON] , та [PERSON] укладено договір позики. Відповідно до умов договору, позикодавець передав, а позичальник отримав в позику грошові кошти в сумі 166800 грн., що еквівалентно 6000 доларів США, на момент укладення даного договору за комерційним банківським курсом. Факт передачі грошей підтверджується договором позики, в п. 1 якого сказано, що гроші в сумі 166800 грн позичальником отримані, та нотаріально посвідченою заявою від 29.08.18 р. про отримання грошей у вказаній сумі. Пунктом 2 Договору сторони узгодили, що зазначену суму позичальник зобов`язується повернути позикодавцю відповідно до зазначеного еквіваленту в доларах на момент повернення позики, але не нижче суми позики, о 01.09.2019 р. Після повернення позики в повній сумі, позикодавець повинен повернути позичальнику розписку та проставити на договорі відмітку про здійснення з ним остаточного розрахунку. У разі, коли позичальник не поверне позичені кошти у встановлений строк, позикодавець вправі стягнути заборгованість у судовому порядку. У разі прострочення виконання грошового зобов`язання, на вимогу позикодавця позичальник зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення сплати (п. 5 Договору). Згідно п. 7 Договору, умови договору сторонам зрозумілі та відповідають їх інтересам, вони не приховують обставин, які мають істотне значення для цього договору. Даний договір регулює особисті відносини між сторонами та не стосуються будь-яких інших осіб. В матеріалах справи міститься нотаріально посвідчена заява від 29.08.18 р., в якій вказано, що [PERSON] , отримав від [PERSON] в позику грошові кошти в сумі 166800 грн., що еквівалентно 6000 доларів США на момент підписання даної заяви згідно з попередньою домовленістю. [PERSON] вважає вказаний договір фіктивним, оскільки його укладено з метою гарантування відшкодування шкоди [PERSON] , спричиненої внаслідок ДТП. На підтвердження вказаного посилається на протокол про адміністративне правопорушення серії БР № 060016 від 22.08.18 р. про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за адміністративне правопорушення передбачене ст.122-4 та ст.124 КУпАП, постанову суду від 04.10.18 р., якою [PERSON] визнано винним у вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.122-4 та ст.124 КУпАП. Згідно з частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. У частині першій статті 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст.628 ЦК України). У відповідності до вимог ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (стаття 1047 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлений договором. За своїми правовими характеристиками договір позики є реальною, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана в оригіналі розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Суд враховує, що договір позики вважається укладеним в момент здійснення дій з передачі предмета договору на основі попередньої домовленості (пункт 2 частини першої статті 1046 ЦК України). Ця особливість реальних договорів зазначена в частині другій статті 640 ЦК України, за якою якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику. За даним договором позики факт передачі грошових коштів у сумі 166800 грн. є встановленим, оскільки підтверджений укладеним договором позики, якій власноручно підписаний відповідачем, та нотаріально посвідченою заявою відповідача про отримання ним грошових коштів у сумі 166800 грн. за укладеним договором позики. Доводи зустрічного позову, що укладений договір позики є фіктивним суперечать фактичним обставинам справи и наданим суду доказам. За змістом статті 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним. Тлумачення статті 234 ЦК України, свідчить, що для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину. У разі, якщо на виконання правочину було передано майно, такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний. Отже, фіктивний правочин характеризується тим, що сторони вчиняють такий правочин лише для виду, знаючи заздалегідь, що він не буде виконаним; вчиняючи фіктивний правочин, сторони мають інші цілі, ніж ті, що передбачені правочином. Фіктивним може бути визнаний будь-який правочин, якщо він не має на меті встановлення правових наслідків. Ознака вчинення його лише для вигляду повинна бути властива діям обох сторін правочину. Якщо одна сторона діяла лише для вигляду, а інша - намагалася досягти правового результату, такий правочин не може бути фіктивним. Позивач, який звертається до суду з позовом про визнання правочину фіктивним, повинен довести суду відсутність в учасників правочину наміру створити юридичні наслідки. Підстава недійсності правочину (оспорюваності чи нікчемності) має існувати в момент вчинення правочину. У частині третій статті 12, частинах першій, п`ятій, шостій статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд встановив, що 29.08.18 р. між сторонами укладено договір позики, за яким [PERSON] , отримав від [PERSON] грошові кошти у розмірі 166800,00 грн. строком до 01.09.2019 р. Факт отримання коштів в сумі 166800 грн., крім укладеного договору позики, підтверджений також нотаріально посвідченою заявою відповідача від 29.08.18 р. При цьому, в підписаному сторонами договорі позики вказано, що умови договору сторонам зрозумілі, вони не приховують обставин, які мають істотне значення для цього договору, що свідчить про те, що [PERSON] підписуючи спірний правочин, був обізнаний з його умовами і мав вільне волевиявлення в своїх діях. Посилання відповідача на те, що указані в договорі кошти в сумі 166800 грн. він не отримував, оскільки це є відшкодуванням шкоди, спричиненої внаслідок ДТП, є безпідставними та спростовуються матеріалами справи, зокрема, нотаріально посвідченою заявою та договором позики, які підтверджують укладення між сторонам саме договору позики, засвідчують факт отримання позичальником грошових сум. Доводи відповідача про те, що нотаріально посвідчена заява та договір позики укладені під психологічним тиском позивача відхиляються судом, оскільки вони є припущеннями, бездоказовими, а на припущеннях суду заборонено ухвалювати судове рішення (частина шоста статті 81 ЦПК України). Суд також враховує, що заява відповідача, якою підтверджений факт отримання грошових коштів, є нотаріально посвідченою, що виключає будь-який психологічний тиск на відповідача з боку нотаріуса, який виконує свої професійні обов`язки з дотримання вимог Закону України « Про нотаріат». Факт перебування у трудових відносинах відповідача з ФОП [PERSON] та спричинення останньому матеріальної шкоди під час виконання трудових обов`язків на суму 67000 грн., на думку суду, не свідчать про фіктивність договору позики. Враховуючи наведене та доведеність факту отримання відповідачем грошових коштів у сумі 166800 грн. від позивача суд дійшов висновку про відсутність підстав для визнання договору позики недійсним. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] отримав від [PERSON] грошові кошти в сумі 166800 грн. строком до 01.09.2019 р. Однак, відповідач порушив взяті на себе зобов`язання, у визначений строк кошти не повернув, внаслідок чого виникла заборгованість. 27.11.19р. та 01.03.21 р. [PERSON] звернувся до позичальника з вимогою про повернення грошових котів в сумі 166800 грн., що підтверджується чеками АТ «Укрпошта». Проте, вказані вимоги залишились без відповіді та задоволення. Дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, враховуючи відсутність доказів на підтвердження погашення заборгованості, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення з первісного відповідача на користь первісного позивача основного боргу в сумі 1668000 грн. Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. За викладених обставин суд приходить до висновку про задоволення первісного позову про стягнення грошових коштів за договором позики у сумі 166800 грн., стягнення інфляційних втрат та 3% річних за весь час прострочення грошового зобов`язання, тобто за період з 02.09.2019 р. по 18.04.21 р. Суд, здійснивши розрахунок, враховуючи межі позовних вимог, погоджується з обґрунтованістю позовних вимог в частині стягнення з первісного відповідача на користь первісного позивача суму боргу 166800 грн, 18164,52 грн.- інфляційних втрат та 8143,50 грн.- 3% річних, всього 193108,02 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судові витрати за розгляд позовної заяви в суді, слід покласти на відповідача за первісним позовом.

Outcome: approved