Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-02 00:00:00

24.03.2021 до Печерського районного суду м. Києва, на виконання ухвали Київського апеляційного суду від 05.03.2021 р. про визначення підсудності, надійшла вказана позовна заява, яку передано судді Ільєвій Т.Г. 26.03.2021, згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями, для вирішення питання про відкриття провадження у справі. Обґрунтовуючи позовні вимоги [PERSON] вказує, що 31.08.2017 р. Бабушкінським районним судом ухвалено рішення по справі №200/14766/17 про стягнення з відповідача на його користь суми заборгованості, яка дорівнює - 1 394 294,07 грн. Проте, станом на момент подання даної позовної заяви, зобов`язання відповідача зі сплати позивачу заборгованості у сумі 1 080 800,00 грн. (1 053 924,33 грн. сума, що наразі не стягнута в рамках ВП №56437346 + 26 875,67 грн. сума, що не заявлялись позивачем до примусового стягнення) є досі не виконаними. Зважаючи на вищевикладене у позивача наявне право нарахування на суму заборгованості за невиконане відповідачем зобов`язання по договору позики від 29.04.2010 р., яка становить наразі 1 080 800,00 грн. 3% річних та індексу інфляції за останні три роки, що передували зверненню до суду, тобто період нарахування 3 % річних та індексу інфляції становить з 20.02.2018 р. по 15.02.2021 р. За вказаних обставин позивач просить суд стягнути з [PERSON] на його користь 96 916,67 грн. (дев`яносто шість тисяч дев`ятсот шістнадцять гривень 67 копійок) - 3% річних за період з 20.02.2018 р. по 15.02.2021 р. та 201 307,80 грн. (двісті одна тисяча триста сім гривень 80 копійок) - інфляційні нарахування за період з 20.02.2018 р. по 15.02.2021 р. та вирішити питання щодо стягнення судових витрат. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 17.08.2021 року справу прийнято до свого провадження та призначено розгляд в порядку загального позовного провадження. Згідно з частиною першою статті 174 Цивільного процесуального кодексу України, при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи. Як встановлено, частиною четвертою статті вказаної статті Кодексу, у разі ненадання учасником розгляду заяви по суті справи у встановлений судом або законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Як вбачається із матеріалів позовної заяви, відповідач був повідомлений про судове засідання шляхом направлення судової повістки на останню відому адресу реєстрації та публікації оголошень на веб-порталі судової влади України, що визначено Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему та узгоджується з приписами цивільного процесуального законодавства, що як наслідок свідчить, що відповідач вважається повідомленим про розгляд справи належним чином. До суду з`явилася представник позивача та подала до суду заяву в якій зазначила, що не заперечує щодо заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з`явився, заяв, клопотань до суду не подано. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних у ній доказів, оскільки представник позивача не заперечує проти такого вирішення справи, про що зазначено у заяві. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Отже, оскільки сторони не з`явилися в судове засідання, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин цієї справи, на які позивач послався як на підставу своїх вимог, що викладені у позовній заяві, з урахуванням обставин викладених у відзиві на позов, на засадах верховенства права, відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, прийшов до висновку про можливість постановлення по справі заочного рішення у відсутність сторін. Частиною 1 статті 4 Цивільного процесуального кодексу України, визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Судовим розглядом встановлено, що 26.05.2017 р. [PERSON] звернувся до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська з позовною заявою до [PERSON] (основний боржник), [PERSON] (поручитель) про стягнення заборгованості за договором позики. Заочним рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 31.08.2017 р. по справі 200/14766/17 ухвалено: - позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] та [PERSON] про стягнення боргу за договором позики - задовольнити. - стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] загальну суму заборгованості за розпискою в розмірі 1 367 418,40 грн. (один мільйон триста шістдесят сім тисяч чотириста вісімнадцять гривень 40 копійок), яка складається з: основного боргу в розмірі 49 000,00 (сорок дев`ять тисяч) доларів США, що станом на 13.04.2017р. еквівалентно 1 316 907,83 грн. (один мільйон триста шістнадцять тисяч дев`ятсот сім гривень 83 копійки) та 3% річних в сумі 50 510,57 грн. (п`ятдесят тисяч п`ятсот десять гривень 57 копійок). - стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь [PERSON] 1 000,00 (одну тисячу) доларів США, що станом на 13.04.2017р. еквівалентно 26 875,67 грн. (двадцять шість тисяч вісімсот сімдесят п`ять гривень 67 копійок) основного боргу. - судовий збір у сумі 8 000,00 грн. (вісім тисяч гривень 00 копійок) стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь [PERSON] . Так, частиною 4 статті 82 ЦПК України визначено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. В подальшому, 19.05.2018 р. державним виконавцем Святошинського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві відкрито виконавче провадження № 56437346 про стягнення коштів в розмірі 1 316 907,83 грн. (сума основного боргу 49 000,00 дол. США, що еквівалентно станом на 13.04.2017 р. 1 316 907,83 грн.), 50 510,57 грн. (3% річних), за яким стягувач - [PERSON] , боржник - [PERSON] , підстава - виконавчий лист Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровськ № 200/14766/17 від 09.02.2018 р. 20.01.2021 р. до Святошинського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) подано адвокатський запит Вих. № 2001-21/1 щодо надання відомостей відносно здійсненних погашень [PERSON] (Боржник) в рамках виконавчого провадження № 56437346 (відкритого на підставі виконавчого листа Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровськ № 200/14766/17 від 09.02.2018 р.) на користь Стягувача [PERSON] , із зазначенням сум погашення та сумою, яка наразі ще підлягає стягненню. 02.02.2021 р. Святошинським районним відділом державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві підготовлено відповідь на адвокатський запит та повідомлено, що в рамках виконавчого провадження № 56437346 з примусового виконання виконавчого документа № 200/14766/17 від 09.02.2018 р., виданого Бабушкінським районним судом м. Дніпропетровськ від 09.02.2018 р. про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] коштів в розмірі 1 367 418,40 грн., на користь Стягувача перераховано - 313 494,07 грн. (триста тринадцять тисяч чотириста дев`яносто чотири гривні 07 копійок). Станом на 02.02.2021 р. сума коштів до стягнення на користь стягувача становить - 1 053 924,33 грн. (один мільйон п`ятдесят три тисячі дев`ятсот двадцять чотири гривні 33 копійки). Тобто, відповідно до розрахунку наданого позивачем, наразі сума грошових коштів, яка має бути сплачена відповідачем на користь позивача на виконання рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровськ від 31.08.2017 р. по справі № 200/14766/17 становить - 1 080 800,00 грн. (один мільйон вісімдесят тисяч вісімсот гривень 00 копійок) (1 053 924,33 сума, що підлягає стягнення в рамках ВП № 56437346 + 26 875,67 грн., що не заявлялись позивачем до примусового стягнення органами виконавчої служби). Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно з ч. 2 ст. 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу. За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Наведене вище узгоджується з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, висловленими у постановах від 10 квітня 2018 року у справі № 910/10156/17 (провадження № 12-14гс18), від 11 квітня 2018 року у справі № 758/1303/15-ц (провадження № 14-68цс18) та від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (14-16цс18). Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на не договірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5ЦК України). Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. За змістом статті 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 01 жовтня 2014 року № 6-113цс14, з якою погодилась Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц, провадження № 14-16цс18. Крім того, у зазначеній постанові Велика Палата Верховного Суду вирішила відступити від висновків Верховного Суду України, викладених у: - постанові від 20 січня 2016 року у справі № 6-2759цс15, який полягав у тому, що правовідносини, що виникають з приводу виконання судових рішень, врегульовані Законом України «Про виконавче провадження», і до них не можуть застосовуватися норми, що передбачають цивільну-правову відповідальність за невиконання грошового зобов`язання (стаття 625 ЦК України); - постанові від 02 березня 2016 року у справі № 6-2491цс15, який полягав у тому, що дія статті 625 ЦК України поширюється на порушення грошового зобов`язання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду, а частина п`ята статті 11 ЦК України не дає підстав для застосування положень статті 625 ЦК України у разі наявності між сторонами деліктних, а не зобов`язальних правовідносин. Таким чином, правовий аналіз норм статей 525, 526, 599, 611, 625 ЦК України дозволяє зробити висновок про те, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання, передбаченої статтею 625 цього Кодексу. Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 22 березня 2017 року у справі № 6-2311цс16 та Верховним Судом не встановлено підстав для відступлення від неї. Стаття 625 ЦК України не обмежує права кредитора звернутися до суду за захистом свого права, якщо грошове зобов`язання не виконується й після вирішення судом питання про стягнення основного боргу. Чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з постановленням судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не виключає його відповідальності за порушення строку розрахунків. Зазначене відповідає правовому висновку, викладеному в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 07 лютого 2018 року, справа № 910/11249/17. Як вже зазначено, станом на день звернення із позовом до Святошинського районного суду м. Києва, Відповідач має зобов`язання перед позивачем, що підтверджується заочним рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 31.08.2017 р. по справі № 200/14766/17 та листом Святошинського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 02.02.2021 р., які не виконано. Отже, з огляду на те, що відповідач порушив грошове зобов`язання зі сплати коштів, у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення у вигляді стягнення 3 % річних та інфляційних нарахувань відповідно до статті 625 ЦК України. Згідно із ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України). Згідно із ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. 31.08.2017 р. Бабушкінським районним судом ухвалено рішення по справі №200/14766/17 про стягнення з відповідача на користь Позивача суми заборгованості, яка дорівнює - 1 394 294,07 грн. Проте, станом на момент подання даної позовної заяви, зобов`язання відповідача зі сплати позивачу заборгованості у сумі 1 080 800,00 грн. (1 053 924,33 грн. сума, що наразі не стягнута в рамках ВП №56437346 + 26 875,67 грн. сума, що не заявлялись позивачем до примусового стягнення) є досі не виконаними. Зважаючи на вищевикладене у позивача наявне право нарахування на суму заборгованості за невиконане Відповідачем зобов`язання по договору позики від 29.04.2010 р., яка становить наразі 1 080 800,00 грн. 3% річних та індексу інфляції за останні три роки, що передували зверненню до суду, тобто період нарахування 3 % річних та індексу інфляції становить з 20.02.2018 р. по 15.02.2021 р. Згідно з ч. 2. ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Так, сума яка підлягає до стягнення з відповідача на користь позивача відповідно до рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровськ від 31.08.2017 р. по справі № 200/14766/17 становить - 1 394 294,07 грн., яка складається з: 1 343 783,50 грн. (основна заборгованість) та 50 510,57 грн. (3% річних). Сума у розмірі - 313 494,07 грн. стягенна, сума непогашеної заборгованості на момент звернення до суду становить - 1 080 800,00 грн. (без врахування 3% річних). Зважаючи на вищевикладене наявні підстави для стягнення 3% річних та індекс інфляції на суму заборгованості 1 080 800,00 грн. (основна заборгованість) за період з 20.02.2018 р. по 15.02.2021 р. Таким чином, загальна сума позовних вимог станом на 15.02.2021 р. розрахунку ціни позову складає : 3% річних (96 916,67 грн.) + індекс інфляції (201 307,80 грн.) = 298 224,47 грн. (двісті дев`яносто вісім тисяч двісті двадцять чотири гривні 47 копійок). Відповідно до ч.1 ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Згідно з нормами ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Стаття 76 ЦПК України передбачає, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, а відповідно до ч. 2 ст. 78 цього ж Кодексу обставини справи, які за законом мають бути підтверджені засобами доказування, не можуть бути підтверджені іншими засобами доказування. Відповідно до ст. 95 ЦПК України письмовими доказами є будь-які документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Відповідно до ч. 1 ст. 212 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. За встановлених обставин, оскільки відповідач не виконує умови договору у добровільному порядку, сума отриманої позики підлягає примусовому стягненню. Матеріали справи не містять доказів повного виконання відповідачем зобов`язань за зобов`язанням. Розмір суми заборгованості наданий позивачем відповідачем у в розумінні ст.ст. 77, 78 ЦПК України не спростований. На основі повно та всебічно з`ясованих обставин справи, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, суд приходить до висновку про задоволення позовних, враховуючи, що стороною відповідача доводи спростовані не були. Усі інші пояснення сторін, їх докази і аргументи не спростовують висновків суду, зазначених в цьому судовому рішенні, їх дослідження та оцінка судом не надало можливості встановити обставини, які б були підставою для ухвалення будь-якого іншого судового рішення. Відповідно до ст. 141 Цивільного процесуального України, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача документально підтверджена сплачена сума судового збору у розмірі 2 982,24 грн.

Outcome: approved