Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-23 00:00:00

у березні 2021 року [PERSON] звернулася в суд з позовом про захист прав споживачів та визнання недійсним договору позики. Свої вимоги позивач мотивує тим, що 22.10.2020 р. між [PERSON] та ТОВ «Маніфою» був укладений договір позики № 1194852, відповідно до якого позивач отримала позику у розмірі 3 100 грн. на строк 16 днів. На думку позивача, вказаний договір є недійсним, оскільки кредитний договір не був нею підписаний, сторонами не досягнуто згоди щодо всіх істотних умов договору, а сам договір містить умови, які, на її думку, є несправедливими в цілому та суперечать принципу сумлінності, що є наслідком дисбалансу договірних прав та обов`язків на погіршення становища споживача. В оспорюваному договорі відсутні підписи сторін, не зазначено строк внесення фінансового активу, строк дії договору, конкретний спосіб надання кредиту, реальна річна відсоткова ставка та загальна вартість кредиту на дату укладення договору, порядок та умови відмови від надання та одержання кредиту. За таких підстав, позивач просить визнати недійсним договір, укладений між нею та ТОВ «Маніфою». 03 листопада 2021 року автоматизованою системою документообігу суду було визначеного для розгляду цієї позовної заяви суддю Голосіївського районного суду м. Києва Шевченко Т.М. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 04 листопада 2021 року відкрито спрощене позовне провадження у даній справі. (а.с. 36) 20 грудня 2021 року відповідач ТОВ «Маніфою» подав до суду відзив на позовну заяву. Просить відмовити у задоволенні позову. Зазначає, що умови договору позики погоджені сторонами до його укладення, викладені в тексті договору позики у спосіб, що не допускає їх подвійного тлумачення, всі суми у їх грошовому вимірі, зобов`язання щодо сплати яких бере на себе позичальник, відображені у графіку платежів, що є невід"ємною частиною договору позики. Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, особи, які беруть участь у справі, не викликались. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Правовідносини між сторонами в даній справі виникли з договірних правовідносин (кредитного договору). Відповідно до ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч. 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Відповідно до ч. 20 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідно до ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Відповідно до ст. 640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції Відповідно ст.642 ЦК України до відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Відповідно ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Відповідно до ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до постанови Верховного Суду від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19 не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично - у вигляді окремого документа. Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення. Судом встановлено, що ТОВ «Маніфою» є фінансовою установою (Свідоцтво Національного банку України ФК № В0000207, видане 08.04.2021 року), яка здійснює господарську діяльність на підставі ліцензії та згідно з зареєстрованими НБУ правилами та типовим договором позики. 22 жовтня 2020 року між [PERSON] та ТОВ «Маніфою» укладено договір позики № 1194852, згідно з умовами якого Товариство надає позичальнику кошти в сумі 3 100,00 грн. у позику строком на 16 днів, у свою чергу, позичальник бере на себе зобов`язання повернутим позику та сплатити проценти за користування позикою. Договір був укладений відповідно до вимог ЗУ «Про фінансування послуг та державне регулювання ринків фінансових послуг», ЗУ «Про електрону комерцію», ЗУ «Про захист прав споживачів», а також Правил надання коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту товариством з обмеженою відповідальністю «Маніфою». Перед укладанням договору № 1194852 ТОВ «Маніфою» було надано всю необхідну інформацію щодо фінансової послуги відповідно до вимог ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» в редакції станом на дату виникнення цих правовідносин (ч. 2 ст. 12, ч. 4 ст. 12-1). Інформацію, передбачену ч. 2 ст. 12, ч. 4 ст. 12-1 ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» надано шляхом розміщення її у вільному доступі на офіційному веб-сайті ТОВ «Маніфою» https//money4you.ua/. Для отримання фінансової послуги від ТОВ «Маніфою» позивачем [PERSON] 11 квітня 2020 року було створено особистий кабінет в ІТС Товариства, що є його захисною сторінкою та забезпечує отримання інформації, необхідної для укладання/виконання договору. 22 жовтня 2020 року [PERSON] здійснено вхід до особистого кабінету та подано заявку на отримання позики. На підставі обраних позичальником парламентів позики товариством розміщено паспорт позики, який підписано позичальником електронним підписом одноразовим ідентифікатором. ТОВ «Маніфою» було опрацьовано заявку та прийнято рішення про надання позики, у результаті чого позичальнику надано для ознайомлення та вивчення пропозицію укласти договір позики - оферту, що містить усі передбачені чинним законодавством істотні умови та необхідні реквізити в особистому кабінеті позичальника, яку було акцентовано позичальником шляхом надсилання електронного повідомлення, підписаного електронним підписом одноразовим ідентифікатором, який було надіслано товариством на зареєстрований позичальником в ІТС контактний номер телефону. Оферта, що була підписана [PERSON] , містила всі істотні умови договору, розрахунки та процентні ставки, в тому числі загальну вартість позики та процентів. Позичальник, вивчаючи умови Оферти, міг прийняти рішення про її прийняття або відмову у її прийнятті, тим самим відмовитися від укладання договору. [PERSON] було підписано електронне повідомлення про прийняття Оферти, відповідно - погоджено всі запропоновані Товариством умови Договору. Згідно з ч. 6 ст. 11 ЗУ «Про електрону комерцію» прийняття споживачем умов договору та його підпис (акцепт) можуть бути надані шляхом у тому числі надсилання електронного повідомлення про прийняття (акцепт) такої пропозиції в електронній формі, що підписується у тому числі накладенням електронного підпису одноразовим ідентифікатором. ТОВ «Маніфою» зазначає, що з моменту реєстрації особистого кабінету в ІТС Товариства між [PERSON] та Товариством укладено кілька договорів позики, а саме: № 665414 від 11.04.2020 року та № 1194852 від 22.10.2020 року. За договором позики № 665414 від 11.04.2020 року позивачем виконано зобов`язання в повному обсязі та належним чином. Щодо договору позики № 1194852, 22 жовтня 2020 року ТОВ «Маніфою» було перераховано суми позики на вказані позичальником банківські реквізити. У свою чергу, позичальник зобов`язався повернути позику та сплатити проценти за користування позикою. Відповідно до п. 8.3.3 договору позики № 1195842 від 22.10.2020 року позичальник підтверджує, що в чіткій та зрозумілій формі отримав інформацію, передбачену ч. 2 ст. 12 ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», а також інформацію щодо своїх прав та обов`язків згідно з ЗУ «Про захист прав споживачів» та ЗУ «Про захист персональних даних». Уся інформація, що має бути надана позичальнику відповідно до вимог діючого станом на дату виникнення правовідносин за договором позики № 1195842 законодавства надана позичальнику в повному обсязі. Судом встановлено, що договір позики був укладений та підписаний в електронній формі, і такі дії сторін узгоджуються з вимогами ст.ст. 6 , 627 ЦК України та ст. 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію». З урахуванням викладеного, суд висновку про відмову у задоволенні позову, оскільки договір № 1195842, укладений між сторонами 22 жовтня 2020 року в електронній формі, що містить електронний підпис одноразовим ідентифікатором позивача та представника товариства, має силу договору, який укладений в письмовій формі та підписаний сторонами. До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд також у постановах від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19. За таких підстав, в задоволенні позовних вимог [PERSON] необхідно відмовити.

Outcome: dismissed