Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-25 00:00:00

І. Позиція сторін у справі. Позивач ПАТ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ТОВ «ФК «АЛЬКОР ІНВЕСТ», звернувся до суду із позовом, в якому просив, для задоволення вимог кредитора за договором про надання відновлюваної кредитної лінії № 10-29/4292 від 01 жовтня 2007 року у сумі 7 962 610, 27 грн, звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: на нежиле приміщення № [NUMBER] , загальною площею 66, 6 кв м, що знаходиться за адресою, [ADDRESS] , встановити спосіб реалізації предмету іпотеки шляхом продажу з прилюдних торгів у межах процедури виконавчого провадження на підставі оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності, на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна /т. І а. с. 4-32/. В обґрунтування позовних вимог, позивач зазначив, що 01 жовтня 2007 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та [PERSON] укладено договір про надання відновлюваної кредитної лінії № 10-29/4292 від 01 жовтня 2007 року, відповідно до якого кредитор надав боржнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти у сумі 2 500 000, 00 грн зі сплатою 15 % річних та кінцевим терміном повернення заборгованості до 30 вересня 2014 року. 01 жовтня 2013 року в якості забезпечення виконання зобов`язань за договором відновлюваної кредитної лінії, було укладено іпотечний договір № 02-10/332 з [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кравченко І. В. і зареєстрований за № 3891, за яким в іпотеку було передано нежиле приміщення [NUMBER], загальною площею 66, 6 кв м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Відповідачу було надіслано претензію-повідомлення (вимогу) № 08.306-298/11077 від 05 серпня 2016 року про порушення забезпеченого обтяженням зобов`язання за договором про надання відновлюваної кредитної лінії № 021057133REVOLLINE2 від 12 вересня 2013 року, в якому запропоновано повернути достроково у повному обсязі заборгованість по кредиту та відсотках у розмірі 7 962 610, 27 грн. Позивач зазначає, що станом на 28 травня 2016 року заборгованість за договором позики складає 7 962 610, 27 грн, з яких сума заборгованості за кредитом 2 053 600, 00 грн, за відсотками 2 546 159, 20 грн, пені за несвоєчасне повернення кредиту 702 211, 78 грн, пені за несвоєчасне повернення відсотків 692 857, 88 грн, розмір інфляційних витрат за кредитом 1 004 423, 81 грн, розмір інфляційних витрат за відсотками 963 357, 59 грн. На підтвердження зазначених у позовній заяві фактів позивач надав: - розрахунок вимог банку (розрахунок заборгованості за кредитом строкова заборгованість, нараховані відсотки у розмірі 15 % та 21 % з 02 жовтня 2007 року по 27 травня 2015 року нараховано відсотків на суму 2 062 439, 33 грн; - розрахунок заборгованості за кредитом (прострочена заборгованість з 12 листопада 2017 року по 01 жовтня 2014 року) на суму 483 719, 88 грн по відсотках; - розрахунок пені за несвоєчасне погашення кредиту з 28 травня 2014 року по 27 травня 2015 року на суму 702 211, 78 грн; - розрахунок пені за несвоєчасне погашення відсотків з 28 травня 2014 року по 27 травня 2015 року на суму 692 857, 88 грн; - розрахунок інфляційних втрат за неповернутим кредитом - 1 004 423, 81 грн та відсотками 963 357, 59 грн з травня 2014 по квітень 2015 року на загальну суму 1 967 781, 40 грн. - вимогу майнового поручителю [PERSON] від 05 серпня 2016 року на суму 7 962 610, 27 грн. За зустрічною позовною заявою відповідач зазначає, що дійсно 01 жовтня 2007 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та [PERSON] укладено договір про надання відновлюваної кредитної лінії № 10-29/4292 від 01 жовтня 2007 року, відповідно до якого кредитор надав боржнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти у сумі 2 500 000, 00 грн зі сплатою 15 % річних та кінцевим терміном повернення заборгованості до 30 вересня 2014 року /т. І а. с. 60-69/. 01 жовтня 2013 року в якості забезпечення виконання зобов`язань за договором відновлюваної кредитної лінії, було укладено іпотечний договір № 02-10/332 з [PERSON] посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кравченко І. В. і зареєстрований за № 3891, за яким в іпотеку було передано нежиле приміщення [NUMBER], загальною площею 66, 6 кв м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до п. 3.3.8 та 4.5 кредитного договору позичальник зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі погашати кредит з нарахованими процентами за фактичний час його використання та можливими штрафними санкціями в порядку, визначеному п. 1.1 договору. У разі невиконання або неналежного виконання позичальником більш ніж 90 календарних днів своїх обов`язків щодо своєчасної сплати кредиту та процентів строк користування кредитом вважається таким, що сплив. Позичальник зобов`язаний протягом одного робочого дня повернути кредит у повному обсязі, сплатити відсотки та штрафи. Відповідач зазначає, що неналежне виконання обов`язків позичальника за договором настало 10 листопада 2007 року, коли настав строк сплати платежу за листопад 2007 року, відповідно до графіку зменшення заборгованості, що визначений у п. 1.1.1. кредитного договору, у розмірі 29 760, 00 грн, відповідно до чого із врахуванням п. 4.5 договору строк користування кредитом сплив 08 лютого 2008 року, відповідно до чого відповідач звернувся 30 грудня 2016 року до суду із заявою про застосування позовної давності до вимог позивача про звернення на предмет іпотеки та зазначив, що саме з цього строку повинно обраховуватися строки позовної давності та саме з цієї дати усі наступні платежі, передбачені графіком сплати щомісячних платежів не мали правового значення та не підлягають виконанню. ІІ. Процесуальні дії і рішення суду. 11 серпня 2016 року до Печерського районного суду м. Києва надійшла позовна заява ПАТ «КБ «Укрсоцбанк» з вимогами до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки. Ухвалою судді від 05 вересня 2016 року у справі відкрито провадження /т. І а. с. 35/. 30 грудня 2016 року відповідачем [PERSON] подано зустрічну позовну заяву до ПАТ «Укрсоцбанк», треті особи: [PERSON] , Реєстраційна служба Головного управління юстиції у м. Києві про припинення іпотеки та вилучення із державного реєстру іпотек запису про іпотеку нерухомого майна, яка прийнята до спільного розгляду з первісним позовом судом 23 січня 2017 року /т. І а. с. 60-63, 73/. Ухвалою судді від 30 січня 2017 року апеляційну скаргу представника третьої особи [PERSON] - [PERSON] , подану на ухвалу від 05 вересня 2016 року про відкриття провадження у цивільній справі за позовом ПАТ «Укрсоцбанк» до [PERSON] , третя особа [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки, повернуто заявнику, оскільки оскаржувалася ухвала з підстав неправильно визначеної підвідомчості розгляду справи, як вважав представник /т. І а. с. 70/. До суду 30 грудня 2016 року від представника відповідача (представника позивача за зустрічним позовом) [PERSON] - [PERSON] надійшла заява про застосування позовної давності /т. І а. с. 84-86/. 13 березня 2017 року від третьої особи за зустрічним позовом Головного територіального управління юстиції у м. Києві до суду засобами поштового зв`язку надійшли письмові пояснення, у яких також вказано клопотання про розгляд справи за відсутності їхнього представника /т. І а. с. 89-93/. Ухвалою суду від 18 травня 2017 року призначено судову будівельно-технічну експертизу для визначення дійсної вартості предмета іпотеки, одночасно провадження у справі зупинено /т. І а. с. 111-112/. 31 жовтня 2017 року з експертної установи - Київського науково-дослідного інституту судових експертиз до суду повернулася цивільна справа з повідомленням № 12863/17-43 від 10 жовтня 2017 року про неможливість надання висновку судової оціночно-будівельної експертизи /т. І а. с. 129/. 15 листопада 2017 року у справі відновлено провадження /т. І а. с. 131/. На підставі норми пункту 9 частини першої Розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України від 18 березня 2004 року № 1618-IV у редакції Закону № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу (15 грудня 2017 року), розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Ухвалою від 21 червня 2018 року у справі закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті /т. І а. с. 175-176/. У судовому засіданні 23 січня 2019 року представником позивача заявлено клопотання про призначення у справі судової будівельно-технічної експертизи для визначення дійсної вартості предмета іпотеки /т. І а. с. 204/. Ухвалою суду від 23 січня 2019 року у справі призначено судову будівельно-технічну експертизу, проведення якої доручено Київському науково-дослідному інституту судових експертиз, у зв`язку із чим провадження у справі зупинено /т. І а. с. 205-206/. 10 липня 2019 року матеріали справи повернуто до суду, оскільки станом на 10 липня 2019 року попередня оплата не була здійснена і повідомлення щодо строк виконання від сторін не надходили /т. І а. с. 209/. 20 лютого 2019 року, під час перебування матеріалів вказаної цивільної справи у Київському науково-дослідному інституту судових експертиз на виконання ухвали суду від 23 січня 2019 року про призначення судової будівельно-технічної експертизи, до суду надійшла заява представника відповідача про забезпечення позову, у якій просила накласти арешт на нежитлове приміщення [ADDRESS] , та заборонити ПАТ «Укрсоцбанк» вчиняти будь-які реєстраційні дії спрямовані на відчуження нежитлового приміщення, у тому числі шляхом відступлення / продажу права вимоги за іпотечним договором № 3891 від 01 жовтня 2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кравченко І. В. /т. І а. с. 211-221/. Ухвалою судді від 12 серпня 2019 року провадження у справі поновлено /т. І а. с. 242-243/. 09 жовтня 2019 року представником відповідача [PERSON] - Патюк С. О. подано до суду доповнення до заяви про забезпечення позову від 20 лютого 2019 року, у яких вказала, що з інформаційної довідки про право власності на нерухоме майно, сформованої 03 червня 2019 року, стало відомо, що 29 травня 2019 року державним реєстратором Рашковим А. Г. Комунального підприємства виконавчого органу КМР КМДА по охороні, утриманню та експлуатації земель водного фонду м. Києва «ПЛЕСО», було внесено запис № 31805404 про зміну власника нерухомого майна - нежитлове приміщення [NUMBER] (літера «А»), розташоване у будинку [ADDRESS] , за ТОВ «Фінансова компанія «АЛЬКОР ІНВЕСТ» на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) № 47141263 від 31 травня 2019 року /т. ІІІ а. с. 1-18/. 09 жовтня 2019 року ухвалою суду накладено арешт на нежитлове приміщення [NUMBER] (літера «А») будинку [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1842322380000) і заборонено суб`єктам державної реєстрації прав на нерухоме майно вчиняти реєстраційні дії щодо нежилого приміщення [NUMBER] (літера «А») будинку [ADDRESS] /т. ІІІ а. с. 20-22/. 20 січня 2020 року ухвалою суду, під головуванням судді Матійчук Г. О., для спільного розгляду у справі за позовом ПАТ «Укрсоцбанк» до [PERSON] , третя особа [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки, за зустрічним позовом [PERSON] до ПАТ «Укрсоцбанк», треті особи [PERSON] , Реєстраційна служба Головного управління юстиції у м. Києві про припинення іпотеки та вилучення із державного реєстру іпотек запису про іпотеку нерухомого майна, об`єднано позов [PERSON] до Державного реєстратора Комунального підприємства виконавчого органу КМР КМДА по охороні, утриманню та експлуатації земель водного фонду м. Київ «Плесо» Рашкова А. Г., третя особа ТОВ «Фінансова компанія «АЛЬКОР ІНВЕСТ», про визнання незаконним та скасування рішення про державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) № 47141263 від 31 травня 2019 року, яким проведена реєстрація права власності № 31805404 від 29 травня 2019 року, та скасування вказаного запису про реєстрацію права власності за ТОВ «Фінансова компанія «АЛЬКОР ІНВЕСТ» /т. ІІ а. с. 177-178/. 02 червня 2021 року ухвалою суду залучено до участі у справі правонаступника АТ «Укрсоцбанк» - ТОВ «Фінансова компанія «Алькор Інвест» /т. ІV а. с. 74-77/. 22 листопада 2021 року представник відповідача [PERSON] - адвокат Патюк С. О. звернулась до суду із заявою про відмову від зустрічного позову до ПАТ «Укрсоцбанк», мотивуючи її фактичним припиненням договору іпотеки на момент звернення до суду, внаслідок звернення стягнення на предмет іпотеки діючим іпотекодержателем. А також подана заява про те, що докази та розрахунок витрат на правничу допомогу буде надано суду у порядку ст.. 246 ЦПК України після прийняття рішення по суті позовних вимог /т. ІV а. с. 141-143, 144-145/. У судове засідання сторони, їхні представники не з`явилися. Згідно з частиною першою статті 174 Цивільного процесуального кодексу України, при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи. Як встановлено, частиною четвертою статті вказаної статті Кодексу, у разі ненадання учасником розгляду заяви по суті справи у встановлений судом або законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. ІІІ. Фактичні обставини справи. Позиція суду та оцінка аргументів учасників розгляду. 01 жовтня 2007 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та [PERSON] укладено договір про надання відновлюваної кредитної лінії № 10-29/4292 від 01 жовтня 2007 року, відповідно до якого кредитор надав боржнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти у сумі 2 500 000, 00 грн, зі сплатою 15 % річних та кінцевим терміном повернення заборгованості до 30 вересня 2014 року. 01 жовтня 2013 року в якості забезпечення виконання зобов`язань за договором відновлюваної кредитної лінії, було укладено іпотечний договір № 02-10/332 з [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кравченко І. В. і зареєстрований за № 3891, за яким в іпотеку було передано нежиле приміщення [NUMBER] прим. (в літ. А), загальною площею 66, 6 кв м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Відповідачу було надіслано претензію-повідомлення (вимогу) № 08.306-298/11077 від 05 серпня 2016 року про порушення забезпеченого обтяженням зобов`язання за договором про надання відновлюваної кредитної лінії № 021057133REVOLLINE2 від 12 вересня 2013 року, в якому запропоновано повернути достроково у повному обсязі заборгованість по кредиту та відсотках у розмірі 7 962 610, 27 грн. Проте суду не надано доказів отримання цієї вимоги відповідачем. Відповідно до договору факторингу від 29 березня 2019 року, укладеного між АТ «Укрсоцбанк» та ТОВ «ФК «Укрфінанс Груп», право вимоги за договором про надання відновлювальної кредитної лінії № 10-29/4292 від 01 жовтня 2007 року до позичальника [PERSON] перейшло до нового кредитора ТОВ «ФК «Укрфінанс Груп». Також згідно з договором від 29 березня 2019 року передачі прав за договором іпотеки № 02-10/3332, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кравченко І. В. 01 жовтня 2007 року і зареєстрованого у реєстрі за № 3891, право вимоги по іпотечному договору майнового поручителя [PERSON] перейшло до нового іпотекодержателя ТОВ «ФК «Укрфінанс Груп». У подальшому, згідно з договором факторингу від 29 березня 2019 року, укладеного між ТОВ «ФК «Укрфінанс Груп» та ТОВ «ФК «АЛЬКОР ІНВЕСТ», право вимоги за договором про надання відновлювальної кредитної лінії № 10-29/4292 від 01 жовтня 2007 року позичальника [PERSON] перейшло до нового кредитора ТОВ «ФК «АЛЬКОР ІНВЕСТ». Також, згідно з договором від 29 березня 2019 року передачі прав за договором іпотеки № 02-10/3332 від 01 жовтня 2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кравченко І. В. і зареєстрованого у реєстрі за № 3891, права вимоги по іпотечному договору майнового поручителя [PERSON] перейшло до нового іпотекодержателя ТОВ «ФК «АЛЬКОР ІНВЕСТ». Згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єктів нерухомого майна № 192014967 від 08 грудня 2019 року (09:36:08 год.), 29 травня 2019 року, о 18:42:51 год., державним реєстратором КП ВО КМР (КМДА) по охороні, утриманню та експлуатації земель водного фонду м Києва «Плесо» Рашковим А. Г. проведено реєстрацію права власності на житлового приміщення [NUMBER], площею 66, 6 кв м, за адресою: [ADDRESS] , за ТОВ «АЛЬКОР ІНВЕСТ». Таким чином, суд погоджується з доводами відповідача, що на момент розгляду справи по суті іпотечний договір № 02-10/332 з [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кравченко І.В . і зареєстрований за № 3891, за яким в іпотеку було передано нежиле приміщення [NUMBER] прим. (в літ. А), загальною площею 66, 6 кв м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] є припиненим на підставі ст. 17 Закону України «Про іпотеку» у зв`язку із набуттям іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки. Щодо застосування позовної давності до вимог позивача суд виходить з наступного. Позовна давність пов`язується із судовим захистом суб`єктивного права особи в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Якщо упродовж установлених законом строків особа не подає до суду відповідного позову, то за загальним правилом ця особа втрачає право на позов у розумінні можливості в судовому порядку здійснити належне їй цивільне майнове право. Тобто сплив позовної давності позбавляє цивільне суб`єктивне право здатності до примусового виконання проти волі зобов`язаної особи. Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (стаття 575 Цивільного кодексу України). Згідно із частиною першою статті 7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання. Відповідно до частини першої статті 33 Закону України «Про іпотеку» в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. При цьому відповідно до статті 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. За правилами статті 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Наслідки спливу позовної давності визначаються статтею 267 ЦК України. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. З розрахунку позивача вбачається, що боржник порушив графік передбачений договором (допустив неналежне виконання) та 10 листопада 2007 року, коли настав строк сплати платежу за листопад 2007 року відповідно до графіку зменшення заборгованості, що визначений у п. 1.1.1. кредитного договору, не сплатив черговий платіж у розмірі 29 760, 00 грн, відповідно до чого зі спливом 90 днів із врахуванням приписів п. 4.5 договору строк користування кредитом є таким, що сплив 08 лютого 2008 року, наслідками чого відповідно до п. 4.5 договору є обов`язок позичальника протягом 1 робочого дня погасити кредит у повному обсязі. Тобто фактично змінився строк виконання зобов`язання із цього часу кредитор немає право нараховувати проценти, пені та комісії, відповідно до умов договору. Відповідна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 червня 2020 року у справі № 536/1841/15-ц (реєстраційний номер судового рішення в Єдиного державному реєстрі судових рішень 90458956). Таким чином, із врахуванням вимог ст.ст. 256, 266 Цивільного кодексу України суд вважає, за доцільне застосувати до вимоги позивача про звернення стягнення на предмет іпотеки наслідки спливу строку позовної давності. Що стосується позову [PERSON] про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 47141263 від 31 травня 2019 року, державного реєстратора Рашкова А. Г . Комунального підприємства виконавчого органу КМР КМДА по охороні, утриманню та експлуатації земель водного фонду м. Києва «ПЛЕСО», яким проведена реєстрація права власності , номер запису про право власності № 31805404, від 29 травня 2019 року, приміщення [ADDRESS] . за ТОВ «ФК «АЛЬКОР ІНВЕСТ» та скасування запису про реєстрацію права власності від 31 травня 2019 року № 31805404, державним реєстратором Рашкова А. Г. Комунального підприємства виконавчого органу КМР КМДА по охороні, утриманню та експлуатації земель водного фонду м. Києва «ПЛЕСО», яким проведена реєстрація права власності 29 травня 2019 року на нежитлове приміщення [NUMBER], що знаходиться за адресою: [ADDRESS] за ТОВ «ФК «АЛЬКОР ІНВЕСТ», суд виходить з наступного. Договір іпотеки № 02-10/3332 від 01 жовтня 2007 року, який було укладено між [PERSON] та АТ «Укрсоцбанк», як забезпечувальний договір за договором про надання відновлюваної кредитної лінії № 10-29/4292, що було укладено 01 жовтня 2017 року між АТ «Укрсоцбанк» та [PERSON] . Таким чином, у розумінні Закону України «Про іпотеку» [PERSON] має статус майнового поручителя. Відповідно до положень Закону України «Про іпотеку», іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. Іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. Можливість і порядок звернення стягнення на предмет іпотеки передбачені, у тому числі, й статтями 35-37 Закону № 898-IV. Зокрема, частиною першою статті 35 Закону № 898-IV (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. У цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про Іпотеку», майновий поручитель несе відповідальність перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобов`язання виключно у межах вартості предмета іпотеки. Відповідно до ст. 36 Закону України «Про іпотеку», сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем й іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Як вбачається з пункту 4.5 іпотечного договору сторони дійшли згоди про способи звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до ст. 35 Закону України «Про іпотеку», у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається: стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк; попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Відповідно до п. 6.2. іпотечного договору, усі повідомлення за цим договором будуть вважатися зробленими належним чином, у випадку якщо надіслані рекомендованим листом датою отримання таких повідомлень буде вважатися дата їх особистого вручення, або дата поштового штампу про вручення відділення зв`язку одержувача. У відзиві на позовну заяву ТОВ «ФК «АЛЬКОР ІНВЕСТ» посилається, що 27 грудня 2018 року АТ «Укрсоцбанк» як іпотекодержатель повідомило [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки і таке повідомлення було отримано іпотекодержателем 12 грудня 2018 року, але при оцінки доказів направлення даного повідомлення суд приймає до уваги, що відповідачем за об`єднаним позовом не надано належних, допустимих та достовірних доказів направлення повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки з огляду на наступне. Відповідачем до відзиву долучено «Повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору та анулювання залишку заборгованості за основним зобов`язанням» від 27 листопада 2018 року, за змісту повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки вбачається, що висунуто вимогу майновому поручителю (іпотекодавцю) про сплату 14 288 648, 18 грн, що суперечить обсягу відповідальності майнового поручителя, передбаченого ст. 11 Закону України «Про іпотеку». Для доказування факту надіслання повідомлення, відповідачем надано опис вкладення до цінного листа № 0407319827369, відповідно до змісту якого було направлено повідомлення про порушення основного зобов`язання, що не є тотожнім повідомленню про звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до інформації службового чеку АТ «Укрпошта» поштове відправлення направлено із зазначенням мобільного номеру адресата 380979909790. Зазначається, що 02 квітня 2019 року, майновому поручителю було надіслано повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки в позасудовому порядку з вимогою про сплату 14 288 648, 18 грн, що суперечить обсягу відповідальності майнового поручителя, передбаченого ст. 11 Закону України «Про іпотеку», яке повернулось 17 квітня 2019 року до відправника у зв`язку із закінченням терміну зберігання. За інформацією АТ «Укрпошта» зазначене поштове відправлення від 02 квітня 2019 року № 0500033292018 надійшло до відділення зв`язку № 1 м. Київ із зазначенням мобільного номеру адресата 380987926263. Крім того суд приймає до уваги, що відповідно до інформаційної довідки з державного реєстру речових прав підставою виникнення права власності у ТОВ «ФК «АЛЬКОР ІНВЕСТ» зазначено у тому числі «повідомлення про вручення, серія та номер б/н, виданий 08 квітня 2019 року, видавник: відділення Київ-61». Дослідивши повідомлення про вручення від 08 квітня 2019 року, видавник - відділення Київ-61, судом встановлено штриховий код ідентифікатор зазначеного відправлення 0306105715821. Зазначене повідомлення містить підпис отримувача, який вочевидь не відповідає особистому підпису [PERSON] , що міститься у договорі іпотеки № 02-10/3332. За інформацією АТ «Укрпошта» зазначене відправлення адресоване іншій особі - Матієвському С. В. та зазначений номер мобільного телефону адресату: [NUMBER] /т. ІІІ а. с. 87-89/. Відповідно до відомостей з Єдиного реєстру адвокатів України зазначений номер належить адвокату Матієвському С. В. В судовому засіданні представник ТОВ «ФК «АЛЬКОР ІНВЕСТ» адвокат Матієвський С. В. надав пояснення, що він отримує кореспонденцію як адвокат і не виключає, що міг отримати зазначене поштове відправлення. Зі змісту направленого повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки в позасудовому порядку з вимогою про сплату 14 288 648, 18 грн, що суперечить обсягу відповідальності майнового поручителя, передбаченого ст. 11 Закону України «Про іпотеку». Представник ТОВ «Фінансова компанія «АЛЬКОР ІНВЕСТ» подав суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що державна реєстрація права власності на приміщення за ТОВ «Фінансова компанія «АЛЬКОР ІНВЕСТ» відбулася на підставі застереження у договорі іпотеки, яке прирівнюється до договору про задоволення вимог іпотекодержателя, з дотриманням державним реєстратором вимог законодавства, коли підстав для відмови у здійсненні такої реєстрації не було. Як передбачено п. 4.5. договору іпотеки звернення стягнення на предмет іпотеки відбувається на підставі: рішення суду; або виконавчого напису нотаріуса; або шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпеченого іпотекою зобов`язання у порядку, передбаченому ст. 37 Закону України «Про іпотеку»; або шляхом продажу предмета іпотеки іпотекодержателем від свого імені будь-якій особі-покупцеві на підставі договору купівлі-продажу у порядку встановленому ст. 38 Закону України «Про іпотеку». Відповідно до п. 4.5 договору іпотеки іпотекодкержатель має право за своїм вибором обрати один із способів звернення стягнення на предмет іпотеки в межах способів, передбачених п. 4.5. цього договору. 29 березня 2019 року між ТОВ «ФК «Укрфінанс груп» та ТОВ «Фінансова компанія «АЛЬКОР ІНВЕСТ» укладено договір про передачу прав за договором іпотеки, посвідченого 01 жовтня 2007 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кравченко І. В. і зареєстрованим за № 3891. Згідно з п. 1.3 вказаного договору передача прав за договором іпотеки, здійснюється у повному обсязі та на умовах, які існують на момент передачі прав, у тому числі право задовольнити свої вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором. Таким чином, по договору про передачу прав за договором іпотеки ТОВ «ФК «АЛЬКОР ІНВЕСТ» не набуло більше прав, ніж мало АТ «Укрсоцбанк» за кредитним договором та іпотечним договорами, укладеним з [PERSON] , тобто права ТОВ «ФК «АЛЬКОР ІНВЕСТ» щодо звернення стягнення на предмет іпотеки обмежуються умовами іпотечного договору та вимогами законодавства, чинного на момент укладення між АТ «Укрсоцбанк» та [PERSON] вказаного договору. 29 травня 2019 року ТОВ «Фінансова компанія «АЛЬКОР ІНВЕСТ» звернулося до Державного реєстратора Комунального підприємства виконавчого органу КМР КМДА по охороні, утриманню та експлуатації земель водного фонду м. Києва «ПЛЕСО» Рашкова А. Г. із заявою про державну реєстрацію права власності на приміщення [ADDRESS] . 31 травня 2019 року Державний реєстратор Комунального підприємства виконавчого органу КМР КМДА по охороні, утриманню та експлуатації земель водного фонду м. Києва «ПЛЕСО» Рашков А. Г. прийняв рішення про проведення державної реєстрації права власності на вказане приміщення за ТОВ «Фінансова компанія «АЛЬКОР ІНВЕСТ». Відповідно до ст. 1 Закону України «Про іпотеку» (у редакції чинній на момент укладання договору іпотеки), іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Згідно з частиною першою ст. 3 Закону України «Про іпотеку» (у редакції чинній на момент укладання договору іпотеки), іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом. Як передбачено частиною першою, третьою ст. 33 Закону України «Про іпотеку» (у редакції чинній на момент укладання договору іпотеки), у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Згідно з ст. 36 Закону України «Про іпотеку» (у редакції чинній на момент укладання договору іпотеки), сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем й іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, який підлягає нотаріальному посвідченню і може бути укладений в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону. Після завершення позасудового врегулювання будь-які наступні вимоги іпотекодержателя щодо виконання боржником основного зобов`язання є недійсними. Відповідно до частини першої, другої ст. 37 Закону України «Про іпотеку» (у редакції чинній на момент укладання договору іпотеки), іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки. Рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржено іпотекодавцем у суді. За таких обставин, враховуючи відсутність укладеного між сторонами договору про задоволення вимог іпотекодержателя, тобто у спосіб, визначений іпотечним договором, ненадання такого договору державному реєстратору та залишення ним без перевірки наявності чи відсутності факту виконання відповідних умов правочину, з яким закон пов`язує можливість переходу права власності, дії державного реєстратора щодо реєстрації за ТОВ «ФК «АЛЬКОР ІНВЕСТ» права власності на спірне приміщення, не можна вважати законними. Вказаний висновок відповідає правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеній у постанові від 12 грудня 2018 року у справі № 199/1276/17 (провадження №14-486цс18). Згідно з частиною третьою ст. 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державний реєстратор, серед іншого: встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, відповідність обов`язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення у випадках, передбачених законом; відповідність повноважень особи, яка подає документи для державної реєстрації прав; відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих/отриманих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації; перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення; відкриває та/або закриває розділи в Державному реєстрі прав, вносить до відкритого розділу або спеціального розділу Державного реєстру прав відповідні відомості про речові права на нерухоме майно та їх обтяження; присвоює за допомогою Державного реєстру прав реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна у випадках, передбачених цим Законом; виготовляє електронні копії документів, поданих у паперовій формі, та розміщує їх у реєстраційній справі в електронній формі у відповідному розділі Державного реєстру прав (у разі якщо такі копії не були виготовлені під час прийняття документів за заявами у сфері державної реєстрації прав); формує за допомогою Державного реєстру прав документи за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав; формує реєстраційні справи у паперовій формі. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав. Згідно з пунктами 3, 4 частини першої ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» реєстратор відмовляє в державній реєстрації прав. якщо подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом; подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження. Відповідно до частини першої ст. 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації прав можуть бути оскаржені до Міністерства юстиції України, його територіальних органів або до суду. Так, як вже зазначалося, відповідно до частини третьої статті 33 Закону України «Про іпотеку» є три різні підстави для звернення стягнення на предмет іпотеки: рішення суду, виконавчий напис нотаріуса та договір про задоволення вимог іпотекодержателя. Частиною першою ст. 36 Закону України «Про іпотеку» іпотечне застереження прирівняне до окремого договору. Проте у разі його відсутності у договорі іпотеки, сторонам необхідно укласти окремий договорі щодо позасудового задоволення вимог кредитора. Як вбачається з договору іпотеки, сторони погодили можливість виникнення в іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки на підставі окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя та у порядку, встановленому Законом України «Про іпотеку» (підпункт 4.5. договору іпотеки). Таким чином з частиною першою ст. 36 Закону України «Про іпотеку» (у редакції чинній на момент укладання договору іпотеки), однозначно вказує на необхідність укладання окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя у позасудовому порядку у разі відсутності іпотечного застереження у договорі іпотеки. При цьому законодавець фактично визначає іпотечне застереження окремим правочином, за яким у сторін виникають певні права та обов`язки та який є підставою для вчинення дій щодо реєстрації права власності на заставне майно. Проте, докази укладення такого договору про задоволення вимог іпотекодержателя суду не були надані та у матеріалах справи не містяться. Окремого застереження в іпотечному договорі, як підставу виникнення права власності у іпотекодержателя, ст. 37 Закону України «Про іпотеку» (у редакції чинній на момент укладання договору іпотеки) не передбачала і в іпотечному договорі сторони про це не домовлялися. А тому прийняття державним реєстратором рішення про державну реєстрацію права власності, що виникає на підставі договору про відступлення прав за іпотечним договором та договором іпотеки, є протиправним (правовий висновок Великої Палати Верховного Суду в постанові від 11 квітня 2018 року в справі №554/14813/15-ц). Відповідно до пункту першого частини третьої статті 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та і?х обтяжень» (у редакції, чинній на момент вчинення реєстраційної дії) державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов`язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення у випадках, передбачених законом; відповідність повноважень особи, яка подає документи для державної реєстрації прав; відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації. Отже, на державного реєстратора під час вчинення такої реєстраційної дії законом покладено обов`язок не тільки формально перевірити наявність поданих документів за переліком, передбаченим пунктом 57 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127 (у редакції чинній на момент вчинення реєстраційної дії), необхідних для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, а й, передусім, встановити відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства. Такий обов`язок покладено на державного реєстратора згідно з правилом частини третьої статті 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Стаття 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим/отриманим документам. Пунктом 10, 12 Порядку передбачено, що під час формування та реєстрації заяви державний реєстратор, уповноважена особа з оригіналів документів чи відповідно оформлених копій необхідних для державної реєстрації прав документів у випадку, передбаченому абзацом другим пункту 7 цього Порядку, обов`язково виготовляє електронні копії шляхом сканування таких документів, які додаються до заяви. Розгляд заяви та документів, поданих для державної реєстрації прав, здійснюється державним реєстратором, який встановлює черговість розгляду заяв, що зареєстровані в базі даних заяв на таке майно, відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами та їх обтяженнями, а також наявність підстав для проведення державної реєстрації прав, зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав. Відповідно до пункту 61 Порядку, для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються: 1) копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; 2) документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі; З інформаційної довідки, доданої до позовної заяви, не вбачається, що державним реєстратором було дотримано зазначених вимог, та рішення приймалось у тому числі на підставі копії письмової вимоги та доказів її направлення боржникові, який є відмінним від іпотекодавця. Відповідна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 24 квітня 2019 року у справі № 521/18393/16-ц. Аналізуючи викладене, суд критично оцінює наданий відповідачем витяг з Державного реєстру речових прав від 19 червня 2019 року, адже зазначені документи, які були підставою для прийняття рішення державним реєстратором 31 травня 2019 року, повинні були бути в наявності саме станом на момент прийняття відповідного рішення, а з інформаційної довідки з реєстру станом на 07 червня 2019 року підставними виникнення права власності зазначені зовсім інші документи: висновок про вартість об`єкта незалежної оцінки, серія номер б/н від 16 травня 2019 року, видавник: ТОВ Експертна оцінка майнових прав»; договір передачі прав за договором іпотеки № 02-10/3332, серія та номер 1361, виданий 29 березня 2019 року, видавник Верповська В. П., приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу; повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки, серія та номер 04042019, виданий 04 квітня 2019 року, видавник ТОВ «Фінансова компанія «АЛЬКОР ІНВЕСТ», повідомлення про вручення, серія та номер: б/н, виданий 08 квітня 2019 року , видавник: відділення Київ-61; договір іпотеки, серія та номер 02-10/3332 виданий 01 жовтня 2007 року. Таким чином, перевіряючи дотримання правил вчинення реєстраційних дій у спірних правовідносинах, суд констатує, що при перевірці належності наданих під час реєстрації права власності за відповідачем на предмет іпотеки державний реєстратор не перевірив, чи належним чином реалізовано ТОВ «ФК «АЛЬКОР ІНВЕСТ» обов`язок, передбачений статтею 35 Закону України «Про іпотеку», щодо направлення вимоги із визначенням її змісту, у тому числі розміру майнової відповідальності іпотекодавця, який є відмінним від Боржника, та не з`ясував, чи вручена така вимога іпотекодавцю та боржнику. У спірних правовідносинах державний реєстратор, не перевірив дотримання вимог чинного законодавства щодо виконання іпотекодержателем обов`язку з вручення вимоги кредитора про усунення допущених порушень у ситуації?, коли у поданих йому документах мали місце протиріччя та невідповідності. Крім того, суд зазначає, що при вчиненні реєстраційної дії державний реєстратор, перевіривши подані документи на їх відповідність вимогам пункту 57 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127, зобов`язаний був також перевірити дійсність заявленої вимоги на момент такого звернення, правильність розрахунку розміру заборгованості, встановити відповідність вартості предмета іпотеки заявленим вимогам. Згідно з частиною першою ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до частини першої ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з частиною першою ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя. Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Європейський Суд з прав людини повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 09 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). За таких обставин, з врахуванням вищевикладеного, проаналізувавши та оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що вимоги позивача за об`єднаним позовом підлягають задоволенню, так як обґрунтовані та доказані, а у задоволені первісного позову про звернення стягнення на предмет іпотеки слід відмовити. ІІІ. Розподіл судових витрат. Відповідно до статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Так з відповідача - державного реєстратора Комунального підприємства виконавчого органу КМР КМДА по охороні, утриманню та експлуатації земель водного фонду м. Київ «Плесо» Рашкова А. Г. підлягає стягненню судовий збір у розмірі 768, 40 грн, сплачений [PERSON] при поданні позовної заяви до Шевченківського районного суду м. Києва, з якого ухвалою суду від 18 липня 2019 року, цивільна справа була передана за підсудністю /т. ІІ а. с. 76-77/. Відповідно до частини першої статті 142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Оскільки відповідач [PERSON] відмовився від свого зустрічного позову, за положеннями частини першої статті 142 ЦПК України, на його користь підлягає поверненню 50 відсотків судового збору, сплаченого позивачем за позовом при поданні позовної заяви, а саме у розмірі 551, 21 грн /т. І а. с. 58/. На підставі встановлених судом обставин, що мають юридичне значення у справі,

Outcome: approved