Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-23 00:00:00

позивач [PERSON] звернулася 07.09.2021 до суду з позовом до санаторію «Нафтуся Прикарпаття», в якому просила стягнути з відповідача на її користь заборгованість з нарахованої, але не виплаченої заробітної плати за грудень 2019 року та за січень 2020 року по 01 вересня 2021 року в сумі 90 000 грн, а також стягнути середній заробіток за весь період затримки розрахунку по день ухвалення судового рішення. В обґрунтування позову посилається на те, що в період з 20.03.1997 по 01.09.2021 вона перебувала у трудових відносинах з відповідачем. Під час її знаходження у трудових правовідносинах з відповідачем, з боку останнього була нарахована, але не виплачена заробітна плата у розмірі 90 000 грн. 01 вересня 2021 року вона звільнена з роботи відповідно до п. 1 ст. 36 КЗпП України, угода сторін, згідно наказу № 17 від 01 вересня 2021 року. Керівництво санаторію не надало їй офіційної інформації про заборговану заробітну плату, відтак вона зверталася на Урядову гарячу лінію щодо невиплати відповідачем заробітної плати та суми заборгованості, та листом з Головного управління Держпраці у Львівській області від 15.06.2021 надано інформацію, що вказане управління проводило інспекційне відвідування на предмет дотримання законодавства про працю. У ході цієї перевірки виявлено, що відповідач не виплачує заробітну плату працівникам та існує велика заборгованість по зарплаті. Враховуючи вищенаведене, просить позов задовольнити. Ухвалою судді від 08.09.2021 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в справі та визначено, що справа буде розглядатися за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін 05 жовтня 2021 року. Розгляд справи відкладено судом у зв`язку з відсутністю відомостей про отримання відповідачем ухвали суду про відкриття провадження та копії позовної заяви з додатками, що унеможливлювало розгляд справи. 05 листопада 2021 року до суду надійшла заява представника позивача - адвоката Романів І.Б. про зменшення позовних вимог, в якій просить стягнути з відповідача на користь [PERSON] заборгованість з нарахованої, але не виплаченої заробітної плати за грудень 2019 року та за січень 2020 року по 01 вересня 2021 року в сумі 90 000 грн. Ухвалою судді від 12.11.2021 здійснено перехід з розгляду справи в порядку прощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін в розгляд справи в порядку спрощеного провадження з викликом сторін. У судове засідання позивач та її представник не прибули. Представник позивача - адвокат Романів І.Б. подала до суду заяву від 24.01.2022, в якій просить розглянути справу без її та позивача участі, позов просить задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Представник відповідача у судові засідання 20 грудня 2021 року та 24 січня 2022 року не прибув, про дату, час та місце судових засідань був повідомлений належним чином, на підставі п.4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України), що стверджується відмітками пошти (на повернутих суду конвертах з повістками) про відсутність адресата за адресою його місцезнаходження. Причин своєї неявки відповідач не повідомив, правом на подачу до суду відзиву на позовну заяву не скористався. Враховуючи повторну неявку відповідача в судове засідання та згоду позивача на проведення заочного розгляду справи, суд відповідно до вимог ч. 4 ст. 223, ст. 280 ЦПК України вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній доказів та ухвалити заочне рішення. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось (у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи). Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню з таких підстав. Суд установив, що позивач [PERSON] у період з 20 березня 1997 року по 01 вересня 2021 року перебувала у трудових відносинах з санаторієм «Нафтуся Прикарпаття» (код ЄДРПОУ 20795071), що підтверджується наданою суду копією трудової книжки позивача. 01 вересня 2021 року позивач звільнена з роботи на підставі п.1 ст.36 КЗпП України, угода сторін, згідно з наказом № 17 від 01 вересня 2021 року. Як вбачається з копії листа Головного управління Держпраці у Львівській області від 22.12.2021 №18192/4/14-04: 16.12.2021, управлінням проведено у Санаторії позаплановий захід державного контролю у формі інспекційного відвідування, у ході якого встановлено, що у Санаторії надалі має місце порушення вимог ст.115 КЗпП України, ст. 24 Закону України «Про оплату праці», що призвело до формування заборгованості із виплати заробітної плати, яка і надалі зростає та становить 3711.2 тис. грн, у т.ч. перед [PERSON] у сумі 109 100,12 грн, що включає частини невиплаченої заробітної плати за березень та серпень 2020 року, невиплачену заробітну плату за квітень-липень 2020 року та вересень 2020 року - вересень 2021 року. Відповідно до ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір. За змістом ст. 2, глави XV КЗпП України працівник має право звернутися до суду для вирішення трудового спору, захисту свого порушеного права. Відповідно до статті 43 Конституції України, кожна особа має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Статтею 21 Закону України «Про оплату праці» регламентовано, що працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Нормою ст. 15 Закону України «Про оплату праці» встановлено, що оплата праці працівників підприємства здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються підприємством після виконання зобов`язань щодо оплати праці. Статтею 47 КЗпП України передбачений обов`язок власника або уповноваженого ним органу в день звільнення видати працівникові трудову книжку та провести з ним розрахунок у строки, визначені ст. 116 КЗпП України. У свою чергу, нормою ст. 116 КЗпП України встановлено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Однак, в день звільнення (01 вересня 2021 року) відповідач письмово не повідомив позивача про нараховані суми, належні при звільненні, та не здійснив виплату належних коштів, що є порушенням ч.1 ст. 116 КЗпП України. З урахуванням вищенаведеного, а також враховуючи, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи та в межах заявлених нею вимог (ч.1 ст.13 ЦПК України), вимога позивача про стягнення з відповідача суми заборгованості з нарахованої, але невиплаченої заробітної плати (в сумі 90 тис. грн) підлягає задоволенню, відтак, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість з нарахованої, але невиплаченої заробітної плати за грудень 2019 року та за січень 2020 року по 01 вересня 2021 року в сумі 90 000 грн. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати. Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п. 1 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», та оскільки суд дійшов висновку про задоволення позову, з відповідача слід стягнути судовий збір у розмірі 992,40 грн у дохід держави.

Outcome: approved