Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-24 00:00:00

У вересні 2021 року позивач звернувся до суду з вище вказаним позовом в обґрунтування якого посилався на те, що на підставі договору дарування від 20.02.2019 року за відповідачами було зареєстровано право власності на 2/100 нежитлової будівлі за адресою [ADDRESS] . Зазначене нерухоме майно розташоване за вказаною адресою на земельній ділянці площею 0,0177 га, кадастровий номер 7310136600:08:004:0161. Пунктом 30 рішення Чернівецької міської ради VII скликання від 27.06.2019 року №1765 припинено договір оренди землі від 01.06.2017 року №10512, укладений між Чернівецькою міською радою та [PERSON] на вказану земельну ділянку у зв`язку із переходом до [PERSON] та [PERSON] права власності на нерухоме майно. Вказаним рішенням відповідачам рекомендовано виготовити правовстановлюючі документи на земельну ділянку за адресою [ADDRESS] , площею 0,0177 га, а також листом від 16.03.2021р. №04/01-08/3-07/1034 відповідачів було повідомлено про необхідність оформлення правовстановлюючих документів на землю. Натомість, відповідачі не вжили будь-яких заходів з метою узаконення користування вказаною земельною ділянкою, що на думку позивача свідчить про ухилення від сплати коштів орендної плати за земельну ділянку, на якій перебуває належне їм на праві власності майно. Вказував на те, що на підставі витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки від 22.02.2021р. №287, виданого відділом у м.Чернівцях Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області працівниками департаменту проведено розрахунок безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати за землю за користування [PERSON] та [PERSON] без належних на те правових підстав у період з 27.06.2019 року по 07.07.2021 року земельною ділянкою за адресою [ADDRESS] , площею 0,0177 га (кадастровий номер 7310136600:08:004:0161),на якій розміщене належне [PERSON] та [PERSON] нерухоме майно та листом від 08.07.2021 року №24/01-08/3-07/126 відповідачам направлено розрахунок із пропозицією впродовж одного місяця з дня отримання листа сплатити відповідні безпідставно збережені кошти у розмірі орендної плати за землю в сумі 12589,62 грн. Натомість, відповідачі на вказані листи та повідомлення належним чином не відреагували, що зумовило звернення до суду з даним позовом. Зазначав, що до моменту оформлення власником об`єктів нерухомості права оренди земельних ділянок, на яких ці об`єкти розташовані, відносини з фактичного користування земельними ділянками без укладених договорів їх оренді недоотримання їхнім власником доходів у вигляді орендної плати є за своїм змістом кондиційними. Фактичний користувач земельних ділянок, який без достатньої правової підстави за рахунок власника цих ділянок зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування ділянками, зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянок на підставі частини першої статті 1212 ЦК України. На підставі вище викладеного, посилаючись на норми матеріального права, просив стягнути з відповідачів по 6294,81 грн. з кожного безпідставно збережених коштів в розмірі орендної плати за землю на користь Чернівецької міської ради, а також стягнути з відповідачів на користь позивача в рівних частках судовий збір, а саме по 1135 грн. з кожного. В судове засідання представник позивача не з`явився, направив до суду заяву в якій просив справу розглядати без його участі, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити, при цьому не заперечував проти ухвалення заочного рішення по справі. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Справа слухалась у відсутності відповідачів, які не з`явились в судове засідання незважаючи на те, що належним чином повідомлялись судом про час та місце розгляду справи за зареєстрованим місцем проживання. Крім того, зі змістом процесуальних рішень у даній справі сторони могли знайомитись у Єдиному державному реєстрі судових рішень за веб-адресою http://reyestr.court.gov.ua/ , а також інформація щодо даної справи розміщується на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за наступною веб-адресою сторінки: http://ptr.cv.court.gov.ua/sud2408/ , де в розділі «Громадянам» містяться відомості щодо стадії розгляду та дати призначення судових засідань у даній справі, про що також сторонам було повідомлено в ухвалі про відкриття провадження по справі. Про причини своєї неявки відповідачі суд не повідомили і не подали відповідної мотивованої заяви про відкладення розгляду справи чи про розгляд справи без їх участі. Крім того, у встановлений строк відповідачами не було подано відзиву. Згідно ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У разі участі у справі кількох відповідачів заочний розгляд справи можливий у випадку неявки в судове засідання всіх відповідачів. Оскільки відповідачі, будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явились, про причини неявки не повідомили та не направили відзиву, а представник позивача не заперечував проти розгляду даної цивільної справи за відсутності відповідача, в судовому засіданні постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позов слід задовольнити, виходячи з наступного. Згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною першою ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно вимог ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Так, судом встановлено, що 20.02.2019 року між [PERSON] з однієї сторони та [PERSON] і [PERSON] з іншої було укладено договір дарування на підставі якого відповідачі отримали у власність 2/100 частки нежитлової будівлі в рівних частках (тобто по 1/100 кожному), що знаходиться за адресою [ADDRESS] , а саме приміщення в літ. В 5-1 - 5-8 площею 81,70 кв.м. Право власності відповідачів на вказане нерухоме майно зареєстроване у встановленому законом порядку, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а/с 16, 17). Згідно зі ст. 125 ЗК України право власності, право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Тобто відповідачі, правомірно володіючи нерухомим майном за адресою [ADDRESS] з моменту виникнення права власності на вказане нерухоме зобов`язаний оформити та зареєструвати речове право на відповідну земельну ділянку, яка знаходиться під нежитловою будівлею. З попереднім власником вказаних нежитлових приміщень міської радою було укладено договір оренди землі від 01.06.2017 року №10512, натомість п. 30 рішення Чернівецької міської ради VII скликання від 27.06.2019 року №1765 припинено вказаний договір оренди у зв`язку із переходом до [PERSON] та [PERSON] права власності на нерухоме майно та рекомендовано відповідачам виготовити правовстановлюючі документи на земельну ділянку за адресою [ADDRESS] , площею 0,0177 га (а/с 22, 23). Копія вказаного рішення міської ради, а також лист Департаменту містобудівного комплексу та земельних відносин про необхідність оформлення правовстановлюючих документів направлялись на адресу відповідачів. Також відповідачів повідомлено, що подальше користування вказаної земельної ділянки є підставою для розрахунку збитків у вигляді недоотриманої орендної плати (а/с 19). В подальшому, відповідачам був направлений лист про відшкодування збитків у вигляді суми орендної плати за фактичне користування земельною ділянкою площею 0,0177 га, кадастровий номер 7310136600:08:004:0161 за адресою [ADDRESS] в сумі 12589,62 грн. (а/с 10). Предметом позову у цій справі є стягнення з власника об`єкту нерухомого майна безпідставно збережених коштів орендної плати за фактичне користування без належних на те правових підстав земельною ділянкою, на якій ці об`єкти розміщені. При цьому виникнення права власності на будинок, будівлю, споруду не є підставою для виникнення права оренди земельної ділянки, на якій вони розміщені та яка не була відведена в оренду попередньому власнику. Право оренди земельної ділянки виникає на підставі відповідного договору з моменту державної реєстрації цього права. З системного аналізу положень ч. 2 ст. 120 ЗК України вбачається, що не вважається правопорушенням відсутність у власника будинку, будівлі, споруди зареєстрованого права оренди на земельну ділянку, яка має іншого власника і на якій розташоване це нерухоме майно. Отже, до моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права оренди земельної ділянки, на якій розташований цей об`єкт, відносини з фактичного користування земельною ділянкою без укладеного договору оренди та недоотримання її власником доходів у вигляді орендної плати є за своїм змістом кондикційними. Для кондикційних зобов`язань важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої (статті 1212-1214 ЦК України). Такі висновки, викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі № 629/4628/16-ц, від 20 листопада 2018 року у справі № 922/3412/17, від 13 лютого 2019 року у справі № 320/5877/17. Отже, до спірних правовідносин підлягають застосуванню положення ст. 1212 ЦК України відповідно до якої особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. За наслідками розгляду справи встановлено, що спірні правовідносини виникли у зв`язку з отриманням відповідачами у власність нежитлових приміщень, які безпосередньо пов`язані із спірною земельною ділянкою. Згідно розрахунку розміру орендної плати, сума безпідставно збережених коштів за період з 27.06.2019 року по 07.07.2021 року у зв`язку з користуванням земельною ділянкоюза адресою [ADDRESS] , площею 0,0177 га (кадастровий номер 7310136600:08:004:0161) становить 12589,62 грн. (по 6294,81 грн з кожного співвласника нерухомого майна) (а/с 8). Будь-яких належних та допустимих доказів, які б спростовували вказаний розрахунок матеріали справи не містять. У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню понесені останнім судові витрати, при цьому згідно роз`яснень, які містяться в п. в п. 35 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», солідарне стягнення суми судових витрат законом не передбачено. Як вбачається з матеріалів справи, при зверненні до суду позивач поніс витрати у вигляді сплати судового збору в загальній сумі 2270 грн., у зв`язку з чим вказані судові витрати в рівних частках підлягають стягненню з відповідачів на користь позивача та матеріали справи не містять належних та допустимих доказів, які б свідчили про наявність підстав для звільнення відповідачів від сплати судового збору згідно ст. 5 Закону України «Про судовий збір». На підставі вище викладеного та

Outcome: approved