Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-24 00:00:00

12 жовтня 2021 року [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому зазначає, що відповідачка [PERSON] є його колишньою дружиною. Від цього шлюбу вони мають повнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , місце проживання якого рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 23.01.2019 року було визначено разом із ним. До досягнення сином повноліття відповідачка сплачувала аліменти на його утримання згідно рішення суду. З 01 вересня 2020 року син став навчатися в державному професійно-технічному навчальному закладі «Дніпровський центр професійно-технічної освіти туристичного сервісу», закінчення навчання 27.06.2022 року. Він утримує сина, однак не має можливості забезпечити для нього повноцінне утримання. Відповідачка є працездатною особою, працює постійно за кордоном, тому може надавати допомогу на утримання сина на період навчання. За цих підстав позивач просить стягнути з відповідача на його користь аліменти на утримання сина [PERSON] в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для особи відповідного віку, щомісячно до закінчення навчання, тобто до 27.06.2022 року, включно. Ухвалою від 12 жовтня 2021 року у справі відкрите спрощене позовне провадження з повідомленням (викликом) сторін. 06 січня 2022 року відповідачем був поданий відзив на позов у якому вона просила відмовити у задоволенні позовних вимог, виходячи з того, що впродовж тривалого часу вона не має постійного доходу та змушена погоджуватися на нетривалі підробітки. Крім того, має неповнолітню доньку [PERSON] , яка знаходиться на її повному утриманні. Син на утримання якого позивач просить стягнути кошти є повнолітнім і вже має повну цивільну дієздатність. Відповідач не довів належними доказами, що не має можливості утримувати сина. З прохальної частини позовної заяви не зрозуміло про який розмір аліментів та за який період позивач просить стягнути аліменти. Разом із тим, незважаючи на те, що позовна заява про стягнення з неї аліментів на період навчання не має належного розрахунку, є необґрунтованою та недоведеною, вона готова матеріально підтримувати свого сина [PERSON] в розмірі 50% прожиткового мінімум для особи його віку на період навчання з жовтня 2021 року по червень 2022 року включно. Але, враховуючи вищевикладене просила відмовити в задоволенні позову за недоведеністю. Ухвалою від 12 січня 2022 року залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - [PERSON] . Позивач та його представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали, наполягали на стягненні аліментів у частині від доходу відповідача. Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог із тих підстав, що викладені у відзиві на позов. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - [PERSON] у судовому засіданні вважав обґрунтованими заявлені його батком позовні вимоги про стягнення з його матері аліментів на його утримання та зокрема, зазначив, що матеріальної допомоги йому мати не надає, раніше за рішенням суду лише сплачувала аліменти на його утримання. Стипендії у навчальному закладі не отримує. Суд, заслухавши доводи учасників судового процесу, з`ясувавши всі обставини по справі та перевіривши їх доказами, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що сторони [PERSON] (позивач) та [PERSON] (відповідач) є батьками повнолітнього [PERSON] , [INFO] . [PERSON] проживає разом із батьком за адресою: [ADDRESS] . Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] навчається на денній формі навчання в державному професійно-технічному навчальному закладі «Дніпровський центр професійно-технічної освіти туристичного сервісу». Строк навчання з 01.09.2021 року по 27.06.2022 року . Окрім повнолітнього сина [PERSON] , відповідачка має неповнолітню доньку [PERSON] , [INFO] . Відповідно до статті 199 Сімейного кодексу України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані їх утримувати до досягнення двадцятитрьохрічного віку при умові, що вони мають можливість надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Статтею 200 Сімейного кодексу України передбачено, що суд визначає розмір аліментів на повнолітню дочку, сина в твердій грошовій сумі або в частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 дійсного Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного із батьків суд приймає до уваги можливість надання утримання другим із батьків, дружиною, чоловіком і повнолітніми дочкою, сином. Статтею 182 Сімейного кодексу України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Суд вважає доведеним, що у зв`язку з навчанням [PERSON] потребує матеріальної допомоги, яку відповідач як мати має можливість йому надавати. Приймаючи до уваги матеріальний стан сторін та всі інші обставини, передбачені статтею 182 Сімейного кодексу України, суд приходить до висновку, що розмір аліментів, які підлягають стягненню з відповідача на утримання повнолітнього сина [PERSON] , необхідно визначити в розмірі ј частини з усіх видів заробітку (доходу)щомісячно,починаючи стягнення з дня пред`явлення позову 12 жовтня 2021 року до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ним двадцяти трьох річного віку, оскільки відповідачка є працездатною особою, має можливість надавати матеріальну допомогу, та несе таку ж відповідальність по утриманню сина, як і його батько [PERSON] . В той же час суд вважає такою, що не підлягає задоволенню вимогу щодо стягнення з відповідачки аліментів у розмірі, неменшому між 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, оскільки мінімальний розмір аліментів встановлений законом лише для осіб, які не досягли повноліття, в той час як [PERSON] є повнолітнім та позивач просить стягнути аліменти на нього, як повнолітню дитину, яка продовжує навчання. Таким чином, позов підлягає частковому задоволенню. При цьому, суд не приймає до уваги аргументи відповідача та її представника, оскільки прохальна частина позовних вимог є чіткою, зрозумілою та відповідає способу захисту, передбаченому законом. Спосіб стягнення коштів на утримання дитини визначається стягувачем аліментів, а не їх платником. Крім того, закон передбачає стягнення аліментів у твердій грошовій сумі або в частині від доходу. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України слід допустити негайне виконання рішення в межах суми платежу за один місяць. Крім того, згідно зі статтею 141 ЦПК України, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, судовий збір слід стягнути з відповідача в дохід держави.

Outcome: partial