Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому просить звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, яка утворилася за період з 28 травня 2013 року по 01 вересня 2020 року, які стягуються на підставі дубліката виконавчого листа №740/722/21 від 26 лютого 2021 року, виданного Ніжинським міськрайонним судом Чернігівської області, на користь [PERSON] на дитину [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування позову посилається на те, що з 14 червня 2008 року він перебував з [PERSON] у зареєстрованому шлюбі, від якого мають спільну неповнолітню дитину- синаша [PERSON] , [INFO] . Рішенням Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 29.09.2010 з нього стягнуто аліменти на користь [PERSON] на неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частки всіх видів доходів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 31 серпня 2010 року і до досягнення дитиною повноліття. Вказаний виконавчий лист відповідачкою був пред*явлений до виконання 07.10.2010 та Ніжинським міськрайонним відділом ДВС ГТУЮ у Чернігівській області було відкрито виконавче провадження ВП №22337970. Згідно постанови головного державного виконавця Ніжинського МВ ДВС від 28.05.2013 виконавчий документ повернуто стягувачеві на підставі п.1 ч.1 ст.47 ЗУ «Про виконавче провадження» згідно заяви [PERSON] про повернення виконавчого листа без подальшого виконання. На час повернення стягувачеві виконавчого листа №2-1634 від 29.09.2010 заборгованість за ним була відсутня. Позивач зазначає, що у 2010 році між ним та відповідачкою погіршилися відносини і вони фактично припинили шлюбні відносини, що стало причиною звернення відповідачки з позовом про стягнення аліментів на дитину. У 2012 році вони відновили сім*ю та почали проживати разом, вести спільне господарство, мали спільний бюджет, виховували та утримували сина спільно з єдиного сімейного бюджету. Після відновлення спільного проживання він ще майже рік сплачував аліменти на користь відповідачки, а потім відповідачка у травні 2013 року звернулася до Ніжинського МР ДВС з відповідною заявою про повернення виконавчого листа. Так, з 2012 року вони проживали у квартирі у [ADDRESS] , яка належить йому. 26.12.2016 спільно у рівних частках, вони придбали житловий будинок та земельну ділянку по [ADDRESS] , у якому проживали близько року. Потім вони вирішили придбати житло у м.Києві, для цього 21.08.2018 продали вказані житловий будинок та земельну ділянку, а отримані від продажу кошти вклали у новобудову квартири у м.Києві у житловому комплексі «Галактика» по [ADDRESS] . Квартиру у [ADDRESS] здавали в оренду. Разом з дружиною та сином він переїхав проживати у квартиру, яка належить його батькам по [ADDRESS] , де разом з відповідачкою виховували та утримували сина. У вересні 2020 року їхнє спільне життя припинилося, відповідачка разом з сином переїхала проживати у належну йому квартиру, де і проживає на цей час. За взаємною згодою на підставі договору відступлення права вимоги від 16.10.2020 до договору купівлі-продажу майнових прав №15644/А064-3-Г2 від 23.10.2018 вони продали свої майнові права на квартиру у новобудові у м.Києві за 85 000 доларів США, які спільно одержали від нового власника та спільно за взаємною згодою поділили порівну 16.10.2020. 09.02.2021 рішенням Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області шлюб між ними розірвано. Таким чином, з 2012 року по вересень 2020 року вони спільно проживали однією сім*єю з дитиною, мали спільний побут, вели спільне господарство, спільно купували та продавали житло для спільного проживання, спільно виховували та утримували сина. У лютому 2021 року відповідачка звернулася до Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області із заявою про видачу дублікату виконавчого листа №2-1634/10 про стягнення з нього на її користь аліментів на сина [PERSON] , у зв*зку з втратою виконавчого листа. Ухвалою суду від 26.02.2021, з урахуванням ухвали від 16.03.2021 про виправлення описки, [PERSON] видано дублікат виконавчого листа замість втраченого оригіналу виконавчого листа №2-1634/10, виданого Ніжинським міськрайонним судом Чернігівської області про стягнення з [PERSON] , 1986 року народження, на користь [PERSON] аліментів на дитину [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 (однієї третьої) частки заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно, але не менш ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 31 серпня 2010 року і до досягнення дитиною повноліття. 15.04.2021 відповідачка пред*явила вказаний дублікат виконавчого листа для виконання до Ніжинського міськрайонного відділу ДВС ГТУЮ у Чернігівській області та згідно заяви просить стягнення проводити з 28.05.2013, тобто з дня повернення їй виконавчого листа. Постановою державного виконавця від 16.04.2021 відкрито виконавче провадження та складено розрахунок заборгованості за аліментами від 22.07.2021 за період з 28 травня 2013 року по липень 2021 року, згідно якого його заборгованість за аліментами перед відповідачкою становить 148 934,42 грн. Зазначає, що наявні підстави та обставини, які мають істотне значення для звільнення його від сплати заборгованості за аліментами за період з 28 травня 2013 року по вересень 2020 року у сумі 124 250,06 грн,оскільки у вказаний період він проживав разом з відповідачкою та сином однією сім*єю та ніс витрати по утриманню дитини, а тому відповідно до ст.197 Сімейного кодексу України просить звільнити його від сплати заборгованості за вказаний період. 23 вересня 2021 року відповідачка [PERSON] надала до суду відзив на позовну заяву, зазначивши, що позовін вимоги є необгрунтованими, не доведеними належними доказами, а тому не підлягають задоволенню. Вказані позивачем обставини не є підставою для звільнення його від сплати заборгованості за аліментами. Дійсно, 28 травня 2013 року вона у зв*язку з неодноразовими вимогами позивача подала до ДВС заяву та відкликала виконавчий лист з виконання, але при поверненні виконавчого листа відділом ДВС його було втрачено. У зв*язку з цим, вона звернулася до суду про видачу дублікату виконавчого листа, який зідно ухвали Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 26.02.2021 їй було видано та який вона пред*явила на виконання 15.04.2021. Державним виконавцем було відкрито виконавче провадження та визначено заборгованість за аліментами за період з 28 травня 2012 року по липень 2021 року у сумі 148 934,42 грн. Зазначає, що аліменти є власністю дитини, а не батьків, тобто перебування батьків у шлюбі або його розірвання не впливає на обов*язок батьків утримувати дитину. Позивачем не надано доказів того, що він утримував матеріально сина та надавав матеріальну допомогу. Кошти, які він отримував від своєї підприємницької діяльності, він витрачав для зайняття бізнесом. Незважаючи на те, що вони з позивачем проживали разом, він ніколи не купував дитині одяг та речі, необхідні для його розвитку, окрім продуктів харчування, її з сином матеріально забезпечувала її мати, надавала кошти для всіх необхідних потреб. Таким чином, враховуючи вищевикладене, вважає позов безпідставним і просить відмовити в його задоволенні. Представник третьої особи без самостійних вимог на стороні відповідача - Ніжинського міськрайонного відділу ДВС ГТУЮ у Чернігівській області - надав до суду копію матеріалів з приводу виконання виконавчого листа №740/722/21 від 16.03.2021. Позивач [PERSON] у судовому засіданні підтримав позовні вимоги та пояснив, що з 2012 року він з дружиною та сином проживали у квартирі у [ADDRESS] , яка належить йому. У 2016 вони спільно у рівних частках придбали житловий будинок та земельну ділянку по [ADDRESS] , де проживали близько року. Потім вони вирішили придбати житло у м.Києві, для цього 21.08.2018 продали вказані житловий будинок та земельну ділянку та за отримані від продажу кошти придбали квартиру у новобудові у м.Києві. Квартиру у [ADDRESS] здавали в оренду. Разом з дружиною та сином вони проживалии у квартирі по [ADDRESS] , яка належить його батькам. У вересні 2020 року їхнє спільне життя з відповідачкою припинилося, відповідачка разом з сином переїхала проживати у належну йому квартиру, де і проживає на цей час. За весь час проживання з 28 травня 2012 року по липень 2021 року він утримував сина матеріальну, купував йому всі необхідні речі. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] - адвокат Луєнко Ю.В. підтримав позов за наведених у ньому обставин. Представник відповідачки [PERSON] - адвокат Гринь Л.В. у судовому засіданні позов не визнала з посиланням на те, що аліменти є власністю дитини. Факт проживання однією сім*єю та придбання майна не є підставою для звільнення позивача від сплати заборгованості за аліментами. Представник третьої особи без самостійних вимог на стороні відповідача - Ніжинського міськрайонного відділу ДВС ГТУЮ у Чернігівській області - у судове засідання не з*явився, подавши письмову заяву про розгляд справи за їх відсутності. Свідок [PERSON] суду показала, що вона є матір*ю позивача і їй відомо, що з 2012 по 2020 роки сторони проживали разом у квартирі, яку вони з чоловіком подарували сину. Їх дитина була забезпечена усім необхідним, вони теж допомагали їм. Свідок [PERSON] суду показала, що позивач є її двоюрідним братом. Вона підтверджує, що з 2012 по 2020 рік сторони по справі спільно проживали, мали спільний бюджет, дитина була усім забезпечена. [PERSON] займався підприємницькою діяльністю, а [PERSON] торгувала на ринку. Свідок [PERSON] показав, що [PERSON] є його товаришем. З 2018 по 2020 роки вони з ним спілкувалися майже щодня. [PERSON] зі своєю сім*єю проживав у [ADDRESS] , а потім переїхали проживати на [ADDRESS] . Вони разом зі своїми сім*ями відпочивали, їх дитина була усім матеріально забезпечена. Світок [PERSON] суду показав, що з [PERSON] товаришує з дитинства і йому відомо, що сторонни разом проживали, бюджет їх був спільний, син їх був матеріально забезпечений. Заслухавши пояснення учасників судового процесу, свідків, дослідивши усі докази по справі, суд дійшов наступного висновку. За змістом ч. 1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно положень ч. 1, п. 1, 3, 7, 10 ч. 2 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; припинення дії, яка порушує право; припинення правовідношення. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно ст.15 ЦК України кожна особа має права на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Судом встановлено, що сторони є батьками [PERSON] , [INFO] . На підставі рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 29 вересня 2010 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на дитину [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 (однієї третьої) частки заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно, але не менш ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 31 серпня 2010 року і до досягнення дитиною повноліття. Вказаний виконавчий лист №2-1634 від 29.09.2010 був пред*явлений до виконання 07.10.2010 та Ніжинським міськрайонним відділом ДВС ГТУЮ у Чернігівській області було відкрито виконавче провадження ВП №22337970. Згідно постанови головного державного виконавця Ніжинського МВ ДВС від 28.05.2013 виконавчий документ повернуто стягувачеві на підставі п.1 ч.1 ст.47 ЗУ «Про виконавче провадження» за заявою відповідачки [PERSON] про повернення виконавчого листа без подальшого виконання. 09 лютого 2021 року рішенням Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області шлюб між сторонами розірвано. Ухвалою Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 26 лютого 2021 року видано [PERSON] дублікат виконавчого листа замість втраченого оригіналу виконавчого листа №2-1634/10 від 29.09.2010. 16.04.2021 за заявою [PERSON] Ніжинським міськрайонним відділом ДВС ГТУЮ у Чернігівській області відкрито виконавче провадження про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання сина [PERSON] , [INFO] . Згідно розрахунку заборгованості за аліментами по виконавчому листу №740/722/21 від 16.03.2021 заборгованість [PERSON] за період з 28 травня 2013 року по липень 2021 року становить 148 934,42 грн. Як обставину, що має істотне значення для звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами, позивач зазначає те, що у період з 28 травня 2013 року по 01 вересня 2020 року він проживав з відповідачкою та сином спільно однією сім*єю та добровільно надавав їм матеріальну допомогу. Крім того, виконавчий лист про стягнення з нього аліментів відповідачка повторно пред`явила до виконання лише після розірвання шлюбу, що свідчить про відсутність його вини у виниклій заборгованості за указаний період. Згідно ч. ст. 197 Сімейного кодексу України за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Тобто, в розумінні цих положень закону підставою для звільнення від сплати заборгованості за аліментами можуть бути лише ті істотні обставини, які вплинули та пов`язані із самим фактом виникнення такої заборгованості. Інших підстав для звільнення від сплати заборгованості за аліментами діюче законодавство не передбачає. Відповідно п. 22 постанови пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» №3 від 15 травня 2006 року суд у випадках, передбачених ст. 197 СК України, може частково або повністю звільнити платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами. З аналізу зазначеної правової норми вбачається, що повне або часткове звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами можливе лише за його позовом і лише тоді, коли заборгованість виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд. При цьому, слід звернути увагу на те, що у такий спосіб законодавцем визначено право, а не обов`язок, суду звільнити платника аліментів від сплати заборгованості. При вирішенні таких спорів необхідно виходити з інтересів дитини, оскільки аліменти за рішенням суду присуджені на дитину з метою забезпечення достатнього матеріального рівня її життя. У § 54 рішення ЄСПЛ від 07.12.2006 № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Олсон проти Швеції» (№ 2) від 27.11.1992, Серія A, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Відповідно ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. У рішенні ЄСПЛ від 11.07.2017, заява № 2091/13 у справі «М.С. проти України» йдеться про визначення «інтересів дитини», їх місця у взаємовідносинах між батьками. У згаданому рішенні ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків з сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагодійним. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі у міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. Аналіз наведених норм права та практики ЄСПЛ дає підстави для висновку про те, що рівність прав батьків є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені інтереси дитини у ситуації спору, а вже тільки потім права батьків. Обґрунтовуючи підстави позову про звільнення від сплати заборгованості за аліментами, позивач посилається на те, що після ухвалення судом рішення про стягнення з нього аліментів на неповнолітнього сина він проживав однією сім`єю з відповідачкою та матеріально утримував сина, однак, достатніх та допустимих доказів щодо добровільної сплати аліментів суду позивачем не надано. У матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б підтверджували факт надання позивачем матеріальної допомоги відповідачці та їх сину під час спільного проживання, у чому полягала така допомога та який був її розмір. Спільність проживання позивача разом з відповідачкою та дитиною в одній квартирі не є безумовною підставою вважати, що таке проживання за своєю суттю ґрунтувалося на інституті сім`ї та позивач надавав матеріальну допомогу дружині та сину. Згідно ч.3 ст 12 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ про стягнення періодичних платежів у справах про стягнення аліментів може бути пред`явлено до виконання протягом усього періоду, на який присуджені платежі. З матеріалів справи вбачається, що виконавчий лист був пред`явлений до виконання 15 квітня 2021 року, тобто у межах строку, встановленого Законом України «Про виконавче провадження». Пред`явлення виконавчого листа до виконання з певною затримкою, але у межах строку на його пред`явлення, не є підставою для звільнення позивача від обов`язку сплачувати заборгованості за аліментами. Крім того, позивач знав про свій обов`язок сплачувати аліменти у визначеному рішенням суду від 29 вересня 2010 року розмірі. З наданих позивачем суду доказів не встановлено, що вищевказана заборгованість виникла у зв`язку з тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Таким чином, суд не вбачає виключних обставин, що могли б бути підставою для звільнення [PERSON] від сплати заборгованості за аліментами відповідно ч. 2 ст. 197 СК України. Дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що згідно ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Outcome: dismissed