Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-25 00:00:00

26.10.2021 року до суду звернулася позивач [PERSON] , з позовом про визнання права власності на спадкове майно до відповідача [PERSON] , треті особи, що не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: Верхньодніпровська державна нотаріальна контора і Верхньодніпровська міська рада Дніпропетровської області. 15.11.2021 року отримана довідка про реєстрацію місця проживання відповідача - фізичної особи. 16.11.2021 року ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області відкрите провадження у справі та справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження в підготовчому судовому засіданні на 26.01.2022 року. 14.12.2021 року відповідачем надана заява про визнання позовних вимог Згідно поданої позовної заяви позивач просить визнати за нею право власності на земельну ділянку площею 11.9000 га, кадастровий номер 1221087700:01:046:0275, виділену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану в межах Верхньодніпровської міської ради Кам`янського району Дніпропетровської області, в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , померлої [INFO] . В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на наступне: [INFO] померла її мати, [PERSON] , яка була зареєстрована та проживала по [ADDRESS] . Після смерті [PERSON] , вона звернулась до Верхньодніпровської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Крім неї до нотаріуса звернувся [PERSON] , [INFO] , онук спадкодавця. Після смерті спадкодавця відкрилась спадщина яка складається із житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Та земельної ділянки, площею 11.9000 га, кадастровий номер 1221087700:01:046:0275, виділену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану в межах Верхньодніпровської міської ради Кам`янського району Дніпропетровської області. Після смерті спадкодавця вона та відповідач по справі домовились розподілити між собою спадкове майно наступним чином: вона успадкує земельну ділянку, а житловий будинок успадкує відповідач. 29.09.2021 року від її імені до Верхньодніпровської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області звернувся представник за довіреністю, [PERSON] , із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, за заповітом на вищезазначену земельну ділянку. Згідно постанови про відмову у вчинені нотаріальної дії від 29.09.2021 року, державним нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на дану земельну ділянку на підставі того, що згідно інформаційної довідки зі Спадкового реєстру сформованої шляхом безпосереднього доступу до Спадкового реєстру, заповіт спадкодавця не був зареєстрований у Спадковому реєстрі. Згідно з листом від 17.09.2021 року, наданим в.о., старости с. Мишурин Ріг зареєструвати зазначений вище заповіт неможливо, що стало підставою звернення до суду. Позивач в підготовче судове засідання не з`явилась, подавши заяву про розгляд справи у її відсутність, згідно якої позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач, в підготовче судове засідання не з`явився, подавши заяву про визнання позовних вимог та про розгляд справи у його відсутність. Представники третіх осіб, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору в судове засідання не з`явилися про дату час і місце розгляду справи повідомлені належним чином. Від Верхньодніпровської міської ради надійшла заява про розгляд справи у відсутність її представника. Відповідно до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до вимог ст. 55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку , встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України Про судоустрій і статус суддів є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України. За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту. Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом, права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені, невизнані або оспорювані особою, до якої пред`явлений позов, тобто, законодавець пов`язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених, невизнаних або оспорюваних суб`єктивних прав або законних інтересів позивача. Суд, вивчивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до таких висновків. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [INFO] померла позивача мати, [PERSON] , яка була зареєстрована та проживала по [ADDRESS] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть. 15.06.2005 року [PERSON] , склала заповіт, згідно якого розпорядилась належним їй майном на випадок смерті. Згідно зазначеного заповіту Державний акт про право власності на земельну ділянку серії ДП № 006180, виданий Верхньодніпровською райдержадміністрацією 19.11.2004 року на підставі розпорядження голови Верхньодніпровської районної державної адміністрації № 195-р від 21.05.2004 року заповіла позивачці, що підтверджується копією заповіту. Після смерті [PERSON] , відкрилась спадщина яка складається в тому числі із земельної ділянки площею 11.9000 га, кадастровий номер 1221087700:01:046:0275, виділеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану в межах Верхньодніпровської міської ради Кам`янського району Дніпропетровської області, що підтверджується копією Державного акту про право власності на земельну ділянку серії ДП № 006180. Таким чином зазначена вище земельна ділянка входить до складу спадщини, відкритої, після смерті [PERSON] , оскільки право власності спадкодавця на зазначену земельну ділянку підтверджується копією Державного акту про право власності на земельну ділянку. Судом встановлено, що 29.09.2021 року до Верхньодніпровської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області звернувся представник позивачки за довіреністю, [PERSON] , із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, за заповітом на вищезазначену земельну ділянку. Згідно постанови про відмову у вчинені нотаріальної дії від 29.09.2021 року, державним нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на дану земельну ділянку на підставі того, що згідно інформаційної довідки зі спадкового реєстру сформованої шляхом безпосереднього доступу до Спадкового реєстру , заповіт спадкодавця не був зареєстрований у спадковому реєстрі. Згідно з листом від 17.09.2021 року, наданим в.о., старости с. Мишурин Ріг зареєструвати зазначений вище заповіт неможливо, що підтверджується копією постанови та листа. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщина) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Судом встановлено, що позивачі є спадкоємцями померлого [PERSON] , за законом. Відповідно до ст. 1268, 1269 ЦК України спадкоємці за законом чи за заповітом мають право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ст. 1233 ЦК України - Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Відповідно до ч.1 ст. 1234 ЦК України -Заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Відповідно до ч.1,2,3, ст.. 1247 ЦК України - Заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу. Відповідно до ч. 4 ст. 1247 ЦК України Заповіти, посвідчені особами, зазначеними у частині третій цієї статті, підлягають державній реєстрації у Спадковому реєстрі в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України. Проте зміни до ч. ст.. 1247 ЦК України внесені згідно із Законом № 2527-VI від 21.09.2010. сам заповіт складений та посвідчений секретарем Мишуринрізької сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області 15.06.2005 року, зареєстрований в реєстрі за № 59. Тобто обов`язок про державну реєстрацію заповітів у Спадковому реєстрі в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України. виник пізніше, ніж складався сам заповіт. На час складання заповіту були дотримані правила щодо його реєстрації в реєстрі. Які існували на час його складання. Підстави недійсності заповіту визначені в ч.1 1257 ЦК України, зокрема заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. Як вбачається з дослідженого в судовому засіданні заповіту, останній був складений та посвідчений без порушення вимог, передбачених в ч. 1 ст. 1257 ЦК України, на час його складання. Той факт, що в подальшому в зв`язку із змінами в законодавстві даний заповіт не був внесений до Спадкового реєстру не має наслідком його недійсності. Відповідно до листа в.о. старости с. Мишурин Ріг від 17.09.2021 року встановлено, що інформацію, про зазначений вище заповіт не було своєчасно внесено до Спадкового реєстру (з невідомих їй причин), а на момент виявлення цього факту у 2016 році, Мишуринрізька сільська рада вже не мала можливості вносити інформацію до Спадкового реєстру про заповіт [PERSON] . З 2016 по 2020 рік Мишуринрізька сільська рада не перебуває в договірних відносинах з ДП «Національні інформаційні системи» в зв`язку з розбіжностями у її найменуванні. Відповідно до довідки в.о. старости с. Мишурин Ріг від 26.08.2021 № 395 року заповіт від імені [PERSON] ,, по виконкому Верхньодніпровської міської ради в с. Мишурин Ріг Кам`янського району Дніпропетровської області, зареєстрований 15.06.2005 року під № 59, не змінювався та не відмінявся. Зі складеного заповіту чітко вбачається воля заповідача, яка розподілила належне їй майно між спадкоємцями. Згідно заповіту позивачці заповіданий Державний акт на земельну ділянку. Тобто земельна ділянка, право власності на яку просить визнати за собою позивачка. Крім того позивачка є донькою померлої і відповідно спадкоємцем за законом першої черги. Інший спадкоємець не заперечує проти визнання за позивачкою права власності на спадкову земельну ділянку. Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року № 7 право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами ( зі збереженням її цільового призначення) при підтверджені цього права спадкодавця державним актом про право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Відповідно до ч. 2, 3 п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України « Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року № 7 - Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Оскільки нотаріусом відмовлено позивачці у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, з урахуванням наведених вище доводів та обставин, оцінюючи надані суду докази в їх сукупності , суд приходить до висновку що позовні вимоги підлягають задоволенню у відповідності із обраним позивачами способом захисту порушених прав. Відповідно до ч.1 ст. 142 ЦПК України - У разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову Так як відповідачем визнані позовні вимоги до початку розгляду справи по суті, суд вважає за можливе повернути позивачеві 50 відсотків судового збору, сплаченого відповідно до квитанції АТ «ОЩАДБАНК» № 102 від 06.10.2021 року в сумі 1\~008 грн. (одна тисяча вісім) грн. 15 коп. Понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору в іншій частині в сумі 1 008.15 грн. покласти на позивача.

Outcome: approved