Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-02 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача в якому просить поділити майно, набуте за час проживання в офіційному зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON] шляхом: - визнання за [PERSON] право власності та виділення їй в натурі: холодильник Samsung RH60H90207F, пральну машину Samsung WD806U2GAM, телевізор Samsung UE32M5500AU, телевізор Samsung 49MU6450UXUA, двоповерхове дитяче ліжко вартістю, припинити право спільної сумісної власності подружжя на це майно за [PERSON] та зобов`язати [PERSON] не чинити [PERSON] перешкоди у користуванні вказаним майном; -виділити [PERSON] в рахунок поділу спільного майна подружжя: телевізор LGLM660T, меблеву стінку, припинити право спільної сумісної власності подружжя на це майно за [PERSON] та зобов`язати [PERSON] не чинити [PERSON] перешкоди у користуванні вказаним майном, а також частку одержаних доходів від діяльності Фізичної особи-підприємця [PERSON] в розмірі 1/2 частки прибутків, отриманих від підприємницької діяльності Фізичної особи-підприємця [PERSON] у 2019 та 2020 роках в сумі 50 000 грн., визнавши за [PERSON] право власності на всі інші прибутки та майно від діяльності Фізичної особи-підприємця [PERSON] . Свої вимоги обґрунтовує тим, що 11.11.2005 позивач уклала шлюб із відповідачем. На даний час до суду подано позов про розірвання шлюбу, розгляд справи триває. Зазначає, що усвідомлюючи реальність припинення шлюбних стосунків, сторони спільно за взаємною згодою фактично поділили спільне нажите майно подружжя, за виключенням: телевізора LGLM660T вартістю 15 000 грн., телевізора Samsung UE32M5500AU вартістю 10 000 грн., телевізора Samsung49MU6450UXUA вартістю 34 000 грн., холодильника Samsung RH60H90207F вартістю 56 000грн., пральної машини Samsung WD806U2GAM вартістю 20 000 грн., меблевої стінки вартістю 35 000 грн. та двоповерхового дитячого ліжка вартістю 10 000 грн. Зазначені речі знаходяться в помешканні позивача. Крім того, позивач зазначає, що вона займається підприємницькою діяльністю, а саме торгівлею будівельних матеріалі, утримує торгівельний павільйон, сплачує податки тощо. Прибуток бізнесу у 2020 році склав 50 000,00 грн. Позивачем сплачено у 2019 - 2020 роках 15 540,00 грн. податків. Між сторонами не було вирішено питання щодо розподілу прибутків від спільного бізнесу. На підставі зазначеного позивач просить про задоволення позову. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 05.11.2020 відкрито провадження у справі. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 14.12.2020 справу передано за підсудністю до Солом`янського районного суду м. Києва. 15.01.2021 справа надійшла до Солом`янського районного суду м. Києва. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.01.2021 головуючим суддею у справі визначено суддю Солом`янського районного суду м. Києва Оксюту Т.Г. Ухвалою судді Солом`янського районного суду м. Києва від 21.01.2021 у справі відкрито спрощене позовне провадження. Суд, відповідно до ст.ст. 223, 280, 281 ЦПК України вважає за доцільне ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 11.11.2005 року між позивачем та відповідачем зареєстровано шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (видане повторно) Серія [NUMBER] , виданого Голосіївським районним у м. Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) 09.09.2020 року. Від шлюбу сторони мають двох дітей - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Встановлено, що сторони за час спільного проживання у зареєстрованому шлюбі спільно набули наступне майно: холодильник Samsung RH60H90207F вартістю 56 000грн., пральну машину Samsung WD806U2GAM вартістю 20 000 грн., телевізор Samsung UE32M5500AU вартістю 10 000 грн., телевізор Samsung 49MU6450UXUA вартістю 34 000 грн., двоповерхове дитяче ліжко вартістю 10 000 грн., телевізор LGLM660T вартістю 15 000 грн., меблеву стінку вартістю 35 000 грн. Позивач просила визнати за нею право власності на: холодильник Samsung RH60H90207F вартістю 56 000грн., пральну машину Samsung WD806U2GAM вартістю 20 000 грн., телевізор Samsung UE32M5500AU вартістю 10 000 грн., телевізор Samsung 49MU6450UXUA вартістю 34 000 грн., двоповерхове дитяче ліжко вартістю 10 000 грн.; за відповідачем [PERSON] визнати право власності на: телевізор LGLM660T вартістю 15 000 грн., меблеву стінку вартістю 35 000 грн., на що слід зазначити наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно ст. 68 СК України, розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України. Відповідно до положень ч.1,3 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Згідно ч.1 ст. 71 СК України, майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.ч. 3,4 ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. Згідно ч.ч 2,3 ст. 372 ЦК України, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Так, правилами ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 5 цієї статті докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Враховуючи те, що від відповідача не надійшло заперечень щодо запропонованого позивачем способу розподілу між сторонами спільного майна, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача та вважає за можливе позов в частині розподілу техніки та меблів задовольнити. Разом з тим, не підлягає задоволенню вимога позивача про зобов`язання відповідача не чинити перешкоди у користуванні вказаним майном, оскільки позовна заява не містить доказів того що відповідач чинить позивачу будь-які перешкоди у користуванні спільною власністю. Щодо вимоги позивача про розподіл між сторонами доходів одержаних від діяльності Фізичної особи-підприємця [PERSON] , слід зазначити наступне. Так, позивач у позові стверджує, що вона займається підприємницькою діяльністю (торгівля будівельних матеріалів); прибуток бізнесу позивача у 2020 році склав 50 000,00 грн.; у період 2019-2020 року позивачем сплачено податки з отриманих доходів в сумі 15 540,00 грн. У позові позивач ставить вимогу про виділ відповідачу 1/2 частини прибутків, отриманих від підприємницької діяльності позивача в сумі 50 000,00 грн. та просить визнати за позивачем право власності на всі інші прибутки та майно від діяльності ФОП. Разом з тим, до матеріалів справи не було надано жодних доказів щодо розміру отриманого доходу від діяльності ФОП за період, який вказано у позові, а також доказів щодо сум сплачених податків. Відсутність таких доказів позбавляє суд можливості перевірити відомості щодо фактичної суми отриманих позивачем доходів від здійснення підприємницької діяльності і, відповідно, визначення 1/2 частини від такого прибутку. Відповідно до ч. 7 наведеної статті суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи і згідно з ч. 2 ст. 13 ЦПК України це не є обов`язком суду. За таких обставин, вимоги позивача в цій частині є необґрунтованими та не доведеними належними доказами, а відтак задоволенню не підлягають. Враховуючи зазначене позов підлягає частковому задоволенню.

Outcome: partial