Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-23 00:00:00

АТ «КБ «Приватбанк» 25.06.2021р. звернулось в суд із позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором на загальну суму 15 938,29 грн. та стягнення 2 270,00 грн. судових витрат. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що [PERSON] звернулася в АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву №б/н від 23.06.2008 року. Відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між нею та банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Відповідачці було відкрито кредитний рахунок та встановлено кредитний ліміт у розмірі 29 000,00 грн., що зазначений у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки (а.с.17). Для користування кредитним картковим рахунком відповідач отримала кредитну картку. У подальшому розмір кредитного ліміту зменшився до 0,00грн. Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту банк керувався п.п.3.2 та 3.3 Договору, на підставі яких відповідачка при укладенні Договору надала свою згоду щодо прийняття будь - якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку. Відповідачка не надавала своєчасно грошові кошти банку для погашення заборгованості, внаслідок чого в неї виникла заборгованість перед позивачем, що становить 15 398,29 грн., з яких 240,48 грн. - заборгованість за кредитом; 15 627,81,00 грн. - заборгованість за процентами за користуванням кредитом; 70,00 грн. - заборгованість за пенею. Оскільки відповідачка зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконала, банк змушений звернутись в суд. Ухвалою від 14.07.2021 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Відповідно до ч.5 ст.279 Цивільного процесуального кодексу України ( далі по тексту - ЦПК України) суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Заперечення проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження від сторін у справі не надходили. Представник позивача разом з позовною заявою скерував в суд заяву, в якій просив слухати справу без його участі, позов підтримав, проти заочного розгляду справи не заперечив. Копія позовної заяви з додатками скерована відповідачці за вказаною у матеріалах справи адресою рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Лист повернувся на адресу суду 12.10.2021 року з відміткою поштового відділення про повернення «за закінченням терміну зберігання». Відповідно до п.3 ч.8 ст.128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду. Отже, суд вважає що відповідачка належним чином повідомлялася про розгляд справи судом. У встановлений строк відзиву на позов не подала. Враховуючи наведене, суд зі згоди представника позивача вирішує справу на підставі наявних у справі доказів відповідно до ст. 280 ЦПК України. Згідно з ст.247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З`ясувавши дійсні обставини справи, права та обов`язки сторін, дослідивши зібрані по справі докази, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову з таких мотивів. Судом встановлено, що [PERSON] звернулася в АТ КБ «Приватбанк», з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву №б/н від 08.07.2016 року. Відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами», складає між нею та банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується її підписом у заяві. Банком на підставі Договору надання банківських послуг відкрито картковий рахунок із кредитним лімітом у розмірі 29 000,00 грн., що зазначений у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку (а.с.17), а відповідачці надано у користування кредитну картку (а.с.18). У подальшому розмір кредитного ліміту зменшився до 0,00 грн. Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту банк керувався п.п.3.2 та 3.3 Договору, на підставі яких відповідачка при укладенні Договору надала свою згоду щодо прийняття будь - якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку. Відповідачка не надавала своєчасно грошові кошти банку для погашення заборгованості, внаслідок чого в неї виникла заборгованість перед позивачем, що становить 15 398,29 грн., з яких 240,48 грн. - заборгованість за кредитом; 15 627,81,00 грн. - заборгованість за процентами за користуванням кредитом; 70,00 грн. - заборгованість за пенею. На підтвердження доводів позовної заяви Банк надав підписану сторонами анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг ПАТ КБ «ПриватБанк» від 23.06.2008 року, розрахунок заборгованості за кредитом станом на 31.05.2021р. та виписку по руху коштів. Суд вважає, що вимога позивача про стягнення заборгованості за кредитом в розмірі 240,48грн. ґрунтується на вимогах закону, а отже за відсутності будь - яких заперечень зі сторони відповідачки, підлягає задоволенню в повному обсязі. Щодо вимог про стягнення відсотків та пені, то ці вимоги до задоволення не підлягають з огляду на таке. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Частиною 1 ст. 634 ЦПК України визначено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У даній справі кредитний договір укладався на підставі договору оферти розробленої ПриватБанком. У Анкеті-заяві на приєднання відсутні умови щодо процентної ставки та відповідальності за прострочення платежів. У свою чергу банк вказував, що такі умови знаходилися на сайті https://privatbank.ua/terms/як невід`ємні частини спірного договору. У цих умовах і міститься інформацію про процентну ставку та про штрафи за прострочку оплати боргу. Проте, умови на даному сайті не можуть бути застосовані судом, адже, у анкеті-заявці відсутня інформація, що позичальник ознайомився саме з цими умовами, які містяться саме на зазначеному сайті. Отже, позивач не підтвердив, які ж конкретні умови він запропонував позичальнику при підписанні анкети-заявці, так як, на поданому банком екземплярі умов відсутній підпис позичальника. Пересічний споживач банківських послуг не може ефективно здійснити свої права бути поінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді Анкети-заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17 (провадження № 14-131цс19) викладено правовий висновок, згідно якого, без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком умови не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Оскільки, відповідач не підписав жодного документу, яким би визначалися порядок і умови нарахування відсотків за користування кредитом, вимоги про стягнення відсотків та пені не підлягають до задоволення. Крім того, суд враховує те, що відсотки за користування кредитом не можуть нараховуватися після закінчення строку кредитного договору. Умови укладеного договору між сторонами не містять положення про строк кредитного договору і розмір відсотків після закінчення строку його дії. Отже, слід вважати, що строк кредитування обмежений строком дії кредитної картки. Даних про термін дії виданої відповідачу первинної кредитної картки та отримання відповідачем картки з терміном дії серпня 2019 року матеріали справи не містять. Припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування, що узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 28.03.2018 №444/9519/12. постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Проте, позивачем не заявлено вимоги, щодо захисту своїх інтересів згідно ст.625 ЦПК. Відповідно до наданого розрахунку позивачем нараховані відсотки з 2008р. по серпень 2019р. проте право нарахування таких відсотків позивачем не підтверджено. Таким чином, з відповідачки в користь позивача підлягаю стягненню в примусовому заборгованість за користування кредитом у примусовому порядку, у стягненні заборгованості по відсотках за користування кредитом та пені слід відмовити. Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення. У зв`язку з частковим задоволенням позову з відповідача стягнути на користь позивача судові витрати по справі.

Outcome: partial