Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-31 00:00:00

У травні 2021 року позивач приватне акціонерне товариство "Акціонерна компанія "Київводоканал" (далі - ПрАТ "Акціонерна компанія "Київводоканал") звернулося до суду в порядку цивільного судочинства з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості з оплати наданих житлово-комунальних послуг. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що [PERSON] є споживачем послуг з централізованого постачання холодної води та водовідведення, які надаються за адресою: [ADDRESS] ПрАТ "Акціонерна компанія "Київводоканал". Позивач стверджував, що відповідач належним чином не сплачував за отримані послуги, допустив заборгованість з їх оплати у сумі 19241,37 грн. З цих підстав ПрАТ "Акціонерна компанія "Київводоканал" просило суд стягнути з [PERSON] заборгованість з оплати за централізоване постачання холодної води та водовідведення за період 01 жовтня 2014 року до 28 лютого 2021 року у сумі 19241,37 грн, заборгованість зі сплати внесків на обслуговування вузла комерційного обліку у сумі 24,42 грн, втрати від інфляції у сумі 4442,18 грн та три проценти річних від простроченої суми у розмірі 1391,96 грн. Також позивач просив присудити з відповідача судовий збір у сумі 2270,00 грн. Відповідач у відзиві на позовну заяву ПрАТ "Акціонерна компанія "Київводоканал" зазначив, що позивачем неправильно розраховано заборгованість [PERSON] з оплати за централізованого постачання холодної води та водовідведення, сплати внесків на обслуговування вузла комерційного обліку. Розмір заборгованості, яку визнає відповідач, становить 837,05 грн. Також [PERSON] вказував на те, що позивачем пропущено позовну давність в частині вимог про стягнення заборгованості за період до 26 липня 2018 року. У зв`язку з цим відповідач просив суд застосувати позовну давність щодо вимог, які передують 29 квітня 2018 року. У відповіді на відзив ПрАТ "Акціонерна компанія "Київводоканал" зазначило, що відповідно до п. 11 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, що у період з 01 жовтня 2014 року до 28 лютого 2021 року нарахування сум на оплату за централізованого постачання холодної води та водовідведення здійснювалось за показаннями будинкового засобу обліку води, оскільки квартирний прилад обліку було опломбовано та взято на облік лише у серпні 2021 року. Крім цього, позивачем зазначено, що ним не пропущено позовну давність до вимог про стягнення з [PERSON] заборгованості за надані послуги з оплати за централізоване постачання холодної води та водовідведення у сумі 19241,37 грн, заборгованості зі сплати внесків на обслуговування вузла комерційного обліку у сумі 19241,37 грн, втрат від інфляції у сумі 4442,18 грн та трьох процентів річних від простроченої суми у розмірі 1391,96 грн. [PERSON] подав до суду заперечення, в яких вказав на необґрунтованість доводів ПрАТ "Акціонерна компанія "Київводоканал", наведених у відповіді на відзив. У судовому засіданні представники позивача підтримали позовні вимоги свого довірителя з підстав, зазначених у позовній заяві та відповіді на відзив. Відповідач проти позову заперечував з мотивів, наведених у відзиві та запереченні. Заслухавши вступні слова представників позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази, суд дійшов такого висновку. Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки, регулюються Законом України "Про житлово-комунальні послуги" від 24 червня 2004 року № 1875-IV (у редакції, що була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) та Законом України "Про житлово-комунальні послуги" від 09 листопада 2017 року № 2189-VIII (введений в дію з 01 травня 2019 року, крім: ст. 1, ч. 1 ст. 2, ст. ст. 3-7, 9, 11, 12, ч. 2 ст. 26, ст. 27 та 29 (в частині регулювання послуги з управління багатоквартирним будинком), ч. 2 ст. 2, ч. ч. 3 та 4 ст. 8, ч. ч. 2 та 3 ст. 10, ст. 15, ч. ч. 1, 3 та 5 ст. 16, ст. 18, ч. 5 ст. 28, які введені в дію 10 червня 2018 року). Суб`єктами Закону України "Про житлово-комунальні послуги" від 24 червня 2004 року № 1875-IV є органи виконавчої влади, місцевого самоврядування, виробники, виконавці та споживачі житлово-комунальних послуг, а також власники приміщень, будинків, споруд, житлових комплексів або комплексів будинків і споруд (ст. 1, ч. 2 ст. 3, ст. 19 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" від 24 червня 2004 року № 1875-IV). Згідно з ч. 1 ст. 6 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" від 09 листопада 2017 року № 2189-VIII учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є: 1) споживачі (індивідуальні та колективні); 2) управитель; 3) виконавці комунальних послуг. Відповідно до ч. 1 ст. 13 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" від 24 червня 2004 року № 1875-IV залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газопостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо). Ч. 1 ст. 19 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" від 24 червня 2004 року № 1875-IV та ч. 1 ст. 12 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" від 09 листопада 2017 року № 2189-VIII передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Проте відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" від 24 червня 2004 року № 1875-IV, п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" від 09 листопада 2017 року № 2189-VIII споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Водночас такому праву прямо відповідає визначений п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" від 24 червня 2004 року № 1875-IV та п. 5 ч. 2 ст. 9 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" від 09 листопада 2017 року № 2189-VIII обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Отже, згідно з наведеними законодавчими нормами споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг саме по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі (такий висновок суду відповідає правовій позиції Верховного Суду, сформульованій у постановах від 20 вересня 2018 року у справі № 751/3840/15-ц, від 14 листопада 2018 року у справі № 461/12597/15-ц, від 09 серпня 2019 року № 459/3958/15-ц). Судом з`ясовано, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] . Згідно зі ст. 13 Конституції України власність зобов`язує. Вказана норма кореспондується зі ст. 322 ЦК України, відповідно до якої власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Отже, [PERSON] як власник квартири [ADDRESS] зобов`язаний був оплачувати надані ПрАТ "АК "Київводоканал" послуги з централізованого постачання холодної води та водовідведення в період, коли між сторонами справи не було укладено договору про надання послуг з централізованого постачання холодної води та водовідведення. Матеріалами справи засвідчується, що 01 травня 2017 року ПрАТ "АК "Київводоканал" (виконавець) та [PERSON] (споживач) укладено договір про надання послуг з централізованого постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) № 0461561, за умовами якого ПрАТ "АК "Київводоканал" зобов`язалось своєчасно надавати [PERSON] послуги з централізованого постачання холодної води та водовідведення за адресою: [ADDRESS] , а відповідач взяв на себе обов`язок своєчасно сплачувати за надані послуги (а. с. 8-11). Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). За змістом ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Усупереч наведеним законодавчим приписам відповідач [PERSON] неналежним чином виконував свій обов`язок щодо своєчасної сплати за надані послуги з централізованого постачання холодної води та водовідведення та внесків обслуговування вузла комерційного обліку. Заборгованість [PERSON] з оплати за централізоване постачання холодної води та водовідведення за період 01 жовтня 2014 року до 01 лютого 2021 року становить 19241,37 грн, заборгованість зі сплати внесків на обслуговування вузла комерційного обліку складає 24,42 грн. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч. 1 ст. 12 ЦПК України), обов`язок доказування покладається на сторін (ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України). Так, відповідно до приписів ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування, тобто щодо обставин, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України). Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). Відносини між суб`єктом господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальних послуг, і фізичною та юридичною особою, яка отримує або має намір отримувати послуги з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення регулюються Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженми постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630. Відповідно до п. п. 9, 10 цих Правил нарахування оплати за послуги з централізованого постачання холодної води та водовідведення здійснюється за показаннями засобів обліку води, встановлених у квартирі (будинку), якщо вони прийняті виконавцем на абонентський облік. Згідно з п. 11 Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, у разі встановлення будинкових засобів обліку води у багатоквартирному будинку, де окремі (або всі) квартири обладнані квартирними засобами обліку, споживачі, які не зняли та не передали показання квартирного засобу обліку виконавцю та які не мають квартирних засобів обліку (у разі обладнання всіх квартир квартирними засобами обліку - споживачі, які не зняли та не передали показання квартирного засобу обліку виконавцю), оплачують послуги згідно з показаннями будинкових засобів обліку, не враховуючи витрати води виконавця, юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, які є власниками або орендарями приміщень у цьому будинку, та сумарних витрат води за показаннями всіх квартирних засобів обліку. Різниця розподіляється між споживачами, які не мають квартирних засобів обліку, та споживачами, які не зняли та не передали показання квартирного засобу обліку води виконавцю, пропорційно кількості мешканців квартири в разі відсутності витоків із загальнобудинкової мережі, що підтверджується актом обстеження, який складається виконавцем у присутності не менш як двох мешканців будинку. Плата за послуги нараховується згідно з показаннями будинкового засобу обліку води, а у разі його відсутності (несправності) за нормативами (нормами) споживання у таких випадках: у разі відсутності засобів обліку води, встановлених у квартирі (будинку садибного типу); у разі несправності квартирних засобів обліку, що не підлягає усуненню, з моменту її виявлення; у разі відсутності у виконавця показань квартирних засобів обліку за розрахунковий період з подальшим перерахунком відповідно до п. 18 цих Правил. Відповідно до акта від 16 серпня 2021 року б/н засоби обліку води, встановлені у квартирі [ADDRESS] , були прийняті абонентський облік лише 16 серпня 2021 року. Жодних доказів на підтвердження того, що засоби обліку води у квартирі [PERSON] приймались до 16 серпня 2021 року на абонентський облік, проходили періодичну повірку, відповідачем не надано. Таким чином, позивач правомірно здійснював нарахування плати за централізоване постачання холодної води та водовідведення у період 01 жовтня 2014 року до 28 лютого 2021 року без урахування показань квартирних засобів обліку води відповідно до п. 11 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630. Належних, допустимих та достовірних доказів на підтвердження того, що розрахунок заборгованості [PERSON] з оплати за централізованого постачання холодної води та водовідведення, сплати внесків на обслуговування вузла комерційного обліку, здійснено ПрАТ "Акціонерна компанія "Київводоканал" неправильно, відповідачем не надано. Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). За приписами ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якшо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. За змістом ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Таким чином, [PERSON] повинен сплатити заборгованість за надані послуги з централізованого постачання холодної води та водовідведення, сплати внесків на обслуговування вузла комерційного обліку. Ч. 2 ст. 625 ЦК України передбачено, що у разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Норми ч. 2 ст. 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахування встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов`язання, визначеного у гривнях (такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 25 листопада 2019 року у справі № 130/1058/16). Зважаючи на те, що зобов`язання [PERSON] з оплати житлово-комунальних послуг визначене у гривні, ПрАТ "Акціонерна компанія "Київводоканал" має право вимагати сплати боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та стягнення трьох процентів річних від простроченої суми. Втрати позивача від інфляції, нараховані ним до стягнення, становлять 4442,18 грн, а три проценти річних від простроченої суми - 1391,96 грн. Доказів на спростування розрахунку цих сум чи власного розрахунку [PERSON] суду не надав. Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (ст. 256 ЦК України). Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовної вимоги. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Спеціальна позовна давність визначена ст. 258 цього Кодексу. До вимог про стягнення заборгованості з оплати житлово-комунальних послуг застосовується загальна позовна давність. Згідно з положеннями ч. ч. 1, 5 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Заміна сторін у зобов`язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності (ст. 262 ЦК України). Матеріалами справи засвідчується, що ПрАТ "Акціонерна компанія "Київводоканал" пред`явило до суду позов 29 квітня 2021 року про стягнення з [PERSON] заборгованості з оплати за послуги за період з жовтня 2014 року, тобто зі спливом позовної давності, встановленої ст. 257 ЦК України. Ч. 1 ст. 264 ЦК України передбачено, що позовна давність переривається у разі Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується (ч. 3 ст. 264 ЦК України). Правила переривання перебігу позовної давності суд застосовує незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання. До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, може з урахуванням конкретних обставин справи належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу. При цьому якщо виконання зобов`язання передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу. Відповідач здійснив три оплати за спожиті послуги у лютому та березні 2015 року, листопаді 2016 року. Ураховуючи суми цих платежів, які не перевищували розміру нарахованих до сплати щомісячних платежів, невизнання боргу відповідачем, у суду відсутні достатні підстави вважати, що сплачуючи їх, [PERSON] погодився з розміром заборгованості та сплатив кошти саме на її погашення, а не здійснив оплату періодичних платежів. За правилами ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. У відзиві відповідачем [PERSON] зроблено заяву про застосування позовної давності. Ч. 4 ст. 267 ЦК України встановлено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Отже, суд застосовує позовну давність та частково задовольняє позовні вимоги ПрАТ "Акціонерна компанія "Київводоканал", стягує з відповідача на користь позивача заборгованість з оплати за централізоване постачання холодної води та водовідведення за період 29 квітня 2018 року до 28 лютого 2021 року у сумі 11618,19 грн, заборгованість зі сплати внесків на обслуговування вузла комерційного обліку у сумі 24,42 грн, втрати від інфляції у сумі 906,95 грн та три проценти річних від простроченої суми у розмірі 410,36 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд присуджує з відповідача на користь позивача судовий збір пропорційно до задоволених вимог у сумі 1173,22 грн ((11618,19 грн + 24,42 грн + 906,95 грн + 410,36 грн) / 25075,51 грн х 2270,00 грн = 1173,22 грн).

Outcome: partial