Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-06 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК «Добропіллявугілля» про стягнення моральної шкоди. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що з липня 1998 року по листопад 2019 року працював електрослюсарем 4 розряду підземно, на ДП «Добропіллявугілля» шахта «Добропільска» після реорганізації через приєднання до орендаря з 01.11.2011 року на ТОВ «ДТЕК Добропіллявугілля» ВСП «Шахтоуправління «Добропільське». 17.11.2019 року був звільнений за станом здоров`я. Під час роботи, 29.02.2019 року був травмований, лікарями позивачу було встановлено діагноз: закритий уламковий перелом суглобової впадини лівої лопатки з незначним зміщенням. Забій лівого плечового суглобу. Розрив передньо-нижнього відділу гленоїдальної губи, перелом суглобної поверхні лопатки, забою голівки плечової кістки. Деформуючий артроз лівого акроміально-ключичного суглобу. Артроз лівого плечового суглобу І-ІІ ст. За наслідками цієї травми була проведена операція 18.04.2019 року - артроскопія лівого плечового суглобу з рефіксацією хрящової губи. Відповідач організував розслідування нещасного випадку та за результатами розслідування за участю роботодавця було складено акт за встановленою формою, один примірник якого було видано позивачу. На підставі акту 27.02.2019 року позивачу на МСЄК було встановлено безстроково 50 % втрати працездатності та III групу інвалідності. Позивач зазначає, що в наслідок травми йому заподіяні, насамперед, фізичний біль, і душевні страждання. Ушкодження здоров`я призвело до порушення його особистих немайнових прав, таких як, право на охорону здоров`я, на безпечну працю. У зв`язку з захворюванням цілком порушена його нормальна життєдіяльність, з 2019 року майже постійно знаходився на лікуванні, та продовжує періодично проходити курс лікування. До травми постійно слідкував за своїм фізичним здоров`ям, відвідував спортзал та басейн, що на сьогодні стало неможливим назавжди. Приходиться фізично і морально пристосовуватися до життя з урахуванням фізичних обмежень, що випливають із наслідків нещасного випадку на виробництві.Позивач зазначає, що йому заподіяна істотна моральна шкода, яку він оцінює в сумі 50 000 гривень і яку просить суд стягнути з відповідача на його користь. Відповідачем було подано відзив на позовну заяву зі змісту якого вбачається, що представник відповідача позовні вимоги не визнає у повному обсязі та зазначає, що відповідачем в даному випадку не було завдано шкоди [PERSON] , оскільки відповідно до актів форми Н-5 та Н-1 встановлене чітке коло осіб які винні у нещасному випадку що сталися з позивачем. Також вказує, що даний нещасний випадок стався з вини позивача. Крім того вказує, що позивач не надав доказів, які б свідчили про те, що внаслідок протиправних дій відповідача йому було завдано моральну шкоду, не надав висновків медичних установ про встановлення факту завдання моральної шкоди та саме - ступеню її заподіяння. Вважає, що розмір моральної шкоди заявлений позивачем є непідтвердженим та необґрунтованим. Ухвалою суду від 29.11.2021 року у справі було відкрито провадження та призначено справу до судового розгляду за правилами спрощеного провадження. В судовому засіданні позивач підтримав свої позовні вимоги в повному обсязі, просить їх задовольнити. Представник позивача, адвокат Сєргєєва Р.А., в судовому засіданні підтримала позовні вимоги, просила суд їх задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача Бондар А.В. діючий на підставі довіреності, в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог позивача з підстав викладених в у відзиві. Просив відмовити позивачу в задоволені позову про стягнення моральної шкоди. Вислухавши пояснення позивача, його представника, представника відповідача, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані і підлягають задоволенню, виходячи з такого. Вирішуючи справу суд вважає, що правовідносини, які виникли між сторонами в зв`язку з відшкодуванням моральної шкоди, регулюються ст. 237-1 КЗпП України. В судовому засіданні встановлено, що позивач перебував у трудових відносинах з відповідачем і працював в ТОВ «ДТЕК «Добропіллявугілля» ВСП «Шахтоуправління «Добропільське» підземним прохідником, що підтверджується копією трудової книжки [PERSON] 15.11.2019 року останній був звільнений з ТОВ «ДТЕК «Добропіллявугілля» за п.2 ст.40 КЗпП України за станом здоров`я (а.с.8-9). Під час виконання трудових обов`язків, 25.02.2019 року, з позивачем трапився нещасний випадок, внаслідок якого він отримав травму, цей факт підтверджується актом проведення розслідування нещасного випадку форми Н-5 від 27.02.2019 року (а.с.13-18) та Актом №2 про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом форми Н-1 від 28.02.2019 року (а.с.10-12). Відповідно до акту № 2 про нещасний випадок на виробництві від 28 лютого 2019 року, затвердженого директором ВСП «Шахтоуправління «Добропільське» ТОВ «ДТЕК Добропіллявугілля», [PERSON] є потерпілим від нещасного випадку, який трапився 25 лютого 2019 року на ВСП «Шахтоуправління «Добропільське». З акту вбачається, що потерпілий впав під час пересування. Діагноз: забій лівого плечового суглоба. Основна причина нещасного випадку: порушення трудової і виробничої дисципліни в частині невиконання вимог інструкції по охороні праці. Особами, які допустили порушення вимог законодавства є [PERSON] , який не слідкував за особистою безпекою під час пересування по гірничій виробці, чим порушив пункт 1.10 Інструкції з охорони праці № 3 для прохідника підземного.(а.с.10-12) Згідно акту проведення розслідування нещасного випадку, що трапився 25 лютого 2019 року з [PERSON] за формою Н-5 вбачається, що комісія прийшла до висновку про те, що даний нещасний випадок пов`язаний з виробництвом та підлягає обліку по шахті «Добропільська» ВСП «Шахтоуправління «Добропільське» ТОВ «ДТЕК Добропіллявугілля». За висновками комісії нещасний випадок трапився через особисту необережність прохідника [PERSON] при пересувані по гірничій виробці (а.с.13-16). Також з акту вбачається, що нещасний випадок стався на ПК-4 збійки зі ствола № 3 на людський хідник, де на підошві виробки по центру настелені дерев`яні пішохідні трапи завширшки 2 метри, які знаходяться у справному стані. Місце нещасного випадку відповідає вимогам Правил безпеки у вугільних шахтах. З акту також вбачається, що аналогічний нещасний випадок стався на даному підприємстві 07.04.2017 року З наданих суду медичних документів (а.с.30-57) вбачається, що внаслідок отриманої 25.02.2019 року травми (діагноз: закритий уламковий перелом суглобової впадини лівої лопатки з незначним зміщенням. Забій лівого плечового суглобу) [PERSON] знаходився на лікуванні в травматичному відділенні ДЛІЛ з 25.02.2019 року по 06.03.2019 рік, 28.05.2019 року по 06.06.2019 рік, з 07.07.2020 року по 16.07.2020 рік, з 09.04.2021 року по 19.04.2021 рік та з 17.05.2021 року по 28.05.2021 рік. Висновком обласної МСЕК від 17.10.2019 року позивачу первинно встановлено третю групу інвалідності та 50% втрати професійної працездатності у зв`язку з трудовим каліцтвом 25.02.2019 року (а.с.25). За вказаним висновком позивачу протипоказана важка фізична праця, робота в підземних умовах. Висновком обласної МСЕК від 21.10.2019 року позивачу повторно безстроково встановлено третю групу інвалідності та 50% втрати професійної працездатності у зв`язку з трудовим каліцтвом 25.02.2019 року (а.с.29). Рекомендоване медикаментозне та санаторно-курортне лікування. Відповідно до ст. 43 Конституції України держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Відповідно до вимог ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Згідно ст. 173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникові каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку. Відповідно до частини 1 ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди провадиться, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. При цьому, вина власника не вказана серед юридичних фактів, які входять до юридичного складу, який є підставою правовідносин по відшкодуванню моральної шкоди. Тобто, закон не перешкоджає стягненню з власника моральної шкоди за відсутності його вини, якщо є юридичні факти, що складають підставу обов`язку власника відшкодувати моральну шкоду, а саме: наявність моральних страждань працівника, втрата нормальних життєвих зв`язків, або необхідність для працівника додаткових зусиль для організації свого життя. В пункті 4.1 рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року №1-9/2004 зазначено, що ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні і фізичні страждання. Статтею 13 Закону України "Про охорону праці" передбачено, що роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Відповідно до вимог Гірничого закону України, особливо небезпечні підземні умови - це умови в шахтах і рудниках, пов`язані з дією важкопрогнозованих проявів гірничогеологічних і газодинамічних факторів, що створюють небезпеку для життя та здоров`я їх працівників (виділення та вибухи газу та пилу, раптові викиди, гірничі удари, обвалення, самозаймання гірничих порід, затоплення гірничих виробок тощо). В судовому засіданні встановлено, що умови праці позивача були небезпечними, оскільки останній працював, на момент нещасного випадку, в вугільній промисловості. Слід зазначити, що вугільна промисловість має специфічні особливості. Праця шахтарів супроводжується великим ризиком і характеризується низкою особливостей. Оскільки зсуви порід і обвали лишаються частим явищем, відбивання, відкачування, транспортування руди по штреках і штольнях, а також кріпильні роботи пов`язані з небезпекою для здоров`я. Основними виробничими шкідливостями, які характеризують умови праці шахтарів, є несприятливі метеорологічні умови, пил і токсичні гази, шум і вібрація, недостатнє освітлення. Характерною особливістю мікроклімату шахт є різкі коливання окремих його компонентів на різних ділянках підземних робіт. Для повітряного середовища шахт характерні дуже високі температури і висока відносна вологість, що несприятливо впливає на організм шахтарів. На думку суду саме зазначені небезпечні умови праці стали основною причиною нещасного випадку на виробництві з позивачем, який внаслідок отриманої травми отримав ушкодження здоров`я. До доводів відповідача про те, що особою винною у нещасному випадку є сам позивач, який не слідкував за особистою безпекою під час пересування по гірничій виробці суд відноситься критично виходячи з такого. Особиста необережність потерпілого відноситься до психофізіологічних причин нещасних випадків на виробництві та виникає з різних причин: а) працівник передбачав можливість настання нещасного випадку, але без достатніх підстав самовпевнено розраховував на його запобігання (застосував без дозволу несправний засіб індивідуального захисту, скористався несправним інструментом, який слід було передати в ремонт); б) працівник не передбачав можливості настання нещасного випадку, хоча повинен був і міг передбачити (наприклад, біг сходами і впав); в) працівник "звикає" до тих чи інших небезпечних або шкідливих виробничих факторів. Явище "звикання" виникає, коли людину в процесі її трудової діяльності постійно в різній мірі оточують вищезазначені фактори та працівник попереджений про наявність на робочому місці даних небезпек, і як наслідок, робітник перестає звертати на них увагу, а потім взагалі починає нехтувати небезпекою на робочому місці. Це значно підвищує ризик настання нещасного випадку на даному робочому місці і з цим необхідно боротися в першу чергу. Враховуючи наведене, а також те, що підприємство відповідача є особливо небезпечним, те, що аналогічний нещасний випадок вже мав місце на підприємстві відповідача, що підтверджується змістом акту проведення розслідування нещасного випадку(а.с.15 розділ 2.3.Характеристика місця, де стався нещасний випадок), не можна стверджувати про те, що в даному випадку єдиною причиною нещасного випадку є лише дії позивача, який не слідкував за особистою безпекою під час пересування по гірничій виробці. На думку суду, в даному випадку, саме відповідач не в повній мірі проводив заходи з підвищення рівня особистої відповідальності кожного робітника за власну безпеку і безпеку оточуючих, оскільки це є пріоритетним напрямком профілактики виробничого травматизму. Зазначені небезпечні умови праці стали основною причиною нещасних випадків на виробництві з позивачем, який внаслідок отриманих травм отримав ушкодження здоров`я. Пошкодженням здоров`я внаслідок отриманої на виробництві травми позивачеві завдано моральну шкоду, яка обумовлена моральними та фізичними стражданнями з приводу пошкодження здоров`я, погіршенням життєвих умов, що потребує від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Визнаючи факт того, що внаслідок отриманої травми позивачу була завдана моральна шкода, суд виходить з критеріїв загальнолюдських цінностей та з розуміння того, що життя та здоров`я людини є найвищою соціальною цінністю. При цьому суд зазначає, що отримані позивачем травми за вказаних обставин та втрата професійної працездатності в розмірі 50% для людини 41-річного віку, поза всяким сумнівом, пов`язана з глибокими душевними стражданнями, що за законом підлягають компенсації, в тому числі й грішми. При цьому суд також зауважує, що втрата професійної працездатності та отримання інвалідності, призвело до заподіяння як фізичних, так, і як наслідок, моральних страждань, оскільки тяжкість заподіяної травми, нестерпний біль та стрес, який відчував позивач після нещасного випадку, та фізична обмеженість і неможливість професійної самореалізації є безумовно значним моральним потрясінням. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Згідно ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Доказами, наявності факту заподіяння позивачу моральної шкоди, є акт про нещасний випадок на виробництві, акт розслідування нещасного випадку, який стався на виробництві, рішення МСЕК про встановлення позивачу стійкої втрати працездатності та встановлення інвалідності, виписки з історії хвороби, виписки із медичної карти стаціонарного хворого. З врахуванням викладеного, суд вважає законними та обґрунтованими вимоги позивача до відповідача про відшкодування моральної шкоди, так як внаслідок виробничої травми позивачу заподіяні фізичний біль і душевні страждання. Ушкодження здоров`я призвело до порушення його особистих немайнових прав, таких як, право на охорону здоров`я, на безпечну працю. Внаслідок ушкодження здоров`я позивач вимушений був змінити свій звичний спосіб життя, а саме проходити лікування. Також внаслідок травми позивач не міг вже працювати, оскільки відповідно до висновку МСЕК останньому протипоказана важка фізична праця та робота в підземних умовах. Все це призвело до порушення його звичного образу життя та вимагає від позивача додаткових зусиль для організації свого життя, що належним чином має бути компенсовано. Дані обставини знайшли своє підтвердження в матеріалах справи. Враховуючи характер та відсоток втрати професійної працездатності, стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін в його життєвих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення стану здоров`я, глибину моральних та фізичних страждань позивача з приводу пошкодження здоров`я, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 50 000 гривен в порядку відшкодування моральної шкоди. Доводи відповідача про недоведеність факту моральної шкоди, не заслуговують на увагу, оскільки сам факт стійкої втрати працездатності, встановлення ІІІ групи інвалідності, з точки зору погіршення здоров`я, втрати важливих особистих здібностей, зміни життєвого укладу, необхідності лікування, веде до висновків про наявність моральної шкоди. Зазначене також випливає з положень ст. 3 Конституції України, відповідно до якої, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд, на підставі ст. 141 ЦПК України, вважає необхідним стягнути з відповідача на користь держави судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 908,00 грн.

Outcome: approved