Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-23 00:00:00

Позивач звернувся до Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області з позовом, де просить стягнути із відповідача на свою користь в якості відшкодування моральної шкоди, у зв`язку з отриманим професійним захворюванням 360 000,00 грн. без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб та інших платежів. Свої вимоги обґрунтовує тим, що у період з 22 грудня 2004 року по 21 серпня 2020 року працював на різних посадах на шахті «Інгульська» Державного підприємства «Східний гірничо-збагачувальний комбінат». Так, працевлаштувавшись підземним учнем прохідника з повним робочим днем на підземних роботах, 01 серпня 2005 року переведений підземним прохідником 6го розряду з повним робочим днем в підземних умовах. З 05 жовтня 2006 року переведений на час роботи на самохідній техніці підземним прохідником 7го розряду з повним робочим днем у підземних умовах. Починаючи з 01 листопада 2013 року переведений підземним прохідником 8го розряду з повним робочим днем у підземних умовах і дану посаду обіймав до часу звільнення. Тривале виконання посадових обов`язків в шкідливих умовах негативно вплинуло на стан здоров`я позивача, у зв`язку із чим в жовтні 2020 року проводилось розслідування хронічного професійного захворювання. Так, ДУ «Український науково-дослідний інститут промислової медицини» м. Кривого Рогу встановлено остаточний основний діагноз позивачу: вібраційна хвороба другої стадії від комбінованої дії загальної та локальної вібрації з церебрально-переферичним ангіодистонічним синдромом, у поєднанні з полірадикулонейропатією (L4, L5, Б1, С6, С7), з вираженими порушеннями біомеханіки хребта, стійким больовим та м`язово-тонічним синдромами, нейродистофією у вигляді двобічного плечолопаткового періартрозу (ПФ другого ступеня), остеоартрозу у поєднанні з періартрозом ліктьових та колінних суглобів (ПФ другого ступеня), остеоартрозу дрібних суглобів кистей; хронічне обструктивне захворювання легень першої стадії (пиловий бронхіт першої стадії, емфізема легенів першої стадії), група А; легенева недостатність першого-другого ступеня; нейросенсорна приглуховатість першого ступеня ( з легким зниженням слуху). За результатами розслідування встановлено зв`язок між захворюванням та роботою в шкідливих та небезпечних умовах праці на Інгульській шахті ДП «Схід ГЗК» та зроблено висновок, що причинами виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) стала робота в умовах шкідливої дії: рівень вібрації загальна технологічна до 103 дБ при нормі 92 дБ, загальна транспортно-технологічна до 110 дЮ при нормі 101 дБ, локальна до 117 дБ при нормі 112 дБ; запиленість повітря робочої зони: пил (кремнію діоксид кристалічний (БІ02) при вмісті в пилу від 10 до 70 % III клас небезпеки до 2.5 мг/м3 при нормі 2,0 мг/м3; рівень виробничого шуму до 107 дБА при нормі 80 дБА: мікроклімат: температура повітря робочої зони + 11,3° С при нормі +17 ... + 26 0 С; рівень відносної вологості до 90 % при нормі _<_75 %. Згідно довідки Медико-соціальної експертної комісії від 17 листопада 2020 року позивачу встановлено третю групу інвалідності у зв`язку з професійним захворюванням, а також зазначено необхідність в лікуванні амбулаторному, стаціонарному. Ушкодження здоров`я, заподіяне позивачеві під час виконання ним трудових обов`язків у відповідача, завдає йому моральні та фізичні страждання, які обмежують можливість вести звичний спосіб життя, тягнуть за собою невідворотні негативні наслідки для здоров`я, відчуття болю, ускладення щодо пересування, постійні головні болі та медичне лікування. Вважає, що за таких обставин зі сторони відповідача йому має бути відшкодована моральна шкода, яка завдана ушкодженням здоров`я, внаслідок неналежного виконання відповідачем вимог законодавства стосовно створення та підтримання безпечних умов праці, що спричинило виникнення у нього хронічного професійного захворювання. Просив стягнути з Державного підприємства "Східний гірничо - збагачувальний комбінат" на його користь 360 000,00 гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок ушкодження його здоров`я, без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб. Ухвалою Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 29 березня 2021 року відкрито провадження у справі та призначено до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Представник позивача у судовому засіданні підтримав позовну заяву в повному обсязі пославшись на викладені в ній доводи, просить суд задовольнити позовні вимоги та стягнути з відповідача на користь позивача суму грошових коштів у розмірі 360 000,00 грн. без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб та інших платежів. Представник відповідача у судовому засіданні заперечила щодо задоволення позову в повному обсязі пославшись на доводи викладені у відзиві на позовну заяву. Так зазначила, що дійсно, [PERSON] працював на Інгульській шахті ДП «СхідГЗК» за професіями «підземний учень прохідника», «підземний прохідник по шостому, сьомому, восьмому розрядах». Наказом від 21.08.2020 року № 259 о/с позивач звільнений з роботи у зв`язку із виявленою невідповідністю виконуваній роботі внаслідок стану здоров`я, який перешкоджає продовженню даної роботи, п. 2 ст. 40 КЗпП України. ДП «СхідГЗК» заперечує проти доводів позивача, що саме відповідачем завдано моральну шкоду та вважає що позивачем не доведено вину відповідача у заподіянні шкоди позивачу, наявність протиправних дій підприємства, причинного зв`язку між шкодою і протиправними діями. ДП «СхідГЗК» створено відповідно до постанови Ради Міністрів СРСР від 24.07.1951 року № 2659-1287 «Про розвиток видобування фосфорних руд та Першотравневому та Жовторічанському родовищах у Кривому Розі та про організацію на базі цих родовищ Комбінату №9 Другого головного управління при Раді Міністрів СРСР» та наказу Другого головного управління при Раді Міністрів СРСР від 01.07.1951 року №3 «Про створення комбінату №9№ і підпорядковане Міністерству енергетики та вугільної промисловості України, здійснює свою діяльність на підставі спеціальних дозволів. Інгульська шахта є відокремленим структурним підрозділом підприємства і наявність на робочому місці позивача шкідливих та небезпечних факторів зумовлено специфікою діяльності підприємства і можуть бути лише мінімалізовані. Однак, це не позначає, що діючі технологічні процеси не відповідають діючим технологічним нормам. ДП «СхідГЗК» відповідно вимог розділу 7 «Охорона праці» Колективного договору на 2020 рік (діючий на час трудових правовідносин позивача з відповідачем) організовував безпечні умови праці, належний стан санітарно-гігієнічних умов на робочих місцях згідно з вимогами Закону. Також, ДП «СхідГЗК» в повному обсязі виконувало обов`язки, визначені вимогами щодо безпеки та захисту здоров`я працівників видобувних підприємств з підземним і відкритим способами видобування, колективного договору на 2020 рік, що в свою чергу і є належним виконанням вимог ст. 43 Конституції України та статей 153, 158 Кодексу Законів про працю України. Позивач, під час працевлаштування, був ознайомлений з умовами роботи, наявністю шкідливих факторів і добровільно погодився з цим, а в подальшому, хворіючи, тривалий час не повідомляв підприємство про необхідність переведення на іншу, менш шкідливу роботу, не заявляв про порушення умов праці. Відповідно до Акту розслідування хронічного професійного захворювання позивача від 30.10.2020 року осіб, які порушили законодавство про охорону праці, гігієнічні регламенти і нормативи не встановлено. При цьому, на забезпечення права позивача на здорові та безпечні умови праці при наявності на робочому місці несприятливих факторів виробничого середовища, йому надавались щорічні додаткові оплачувані відпустки, встановлено підвищений рівень оплати праці за роботу у важких та шкідливих умовах, скорочено тривалість робочого часу, забезпечено засобами індивідуального захисту, спецодягом, безплатним лікувально-профілактичним харчуванням. Факт вини ДП «СхідГЗК» в порушенні прав [PERSON] є недоведеним, до того ж не можна виключати його вину в отримані професійного захворювання адже згідно виписки із амбулаторної карти перші ознаки професійного захворювання у позивача були виявлені ще в 2016-2017 роках, але позивач на власний розсуд продовжував працювати в умовах шкідливих факторів, погіршуючи стан свого здоров`я. Позивач, працюючи на підприємстві відповідача, щорічно проходив медичний огляд згідно наказу МОЗ від 21.05.2007р., № 246 Про затвердження Порядку проведення медичних оглядів працівників певних категорій і за висновком комісії був придатним працювати за професією «підземний прохідник». За таких обставин, у відповідача були відсутні підстави розірвання трудового договору з позивачем, а позивач усвідомлюючи вплив шкідливих факторів на його організм та погіршення стану здоров`я за власною ініціативою продовжував працювати. А тому, вважає, що власні дії позивача і стали наслідком погіршення стану його здоров`я, що призвели до втрати професійної працездатності та інвалідності. Окрім того, вказала, що позивач не надав суду документи, які б підтверджували виконання позивачем Індивідуальної програми реабілітації інваліда, а саме виписки з амбулаторної картки про стаціонарне, амбулаторне, медикаментозне та санаторно-курортне лікування за його вказаним діагнозом. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначає, що змушений постійно лікуватися та обстежуватися, при цьому жодним доказом не підтверджує зазначене. Тому не має жодних підтверджень та доказів, що позивач постійно перебуває у моральних переживаннях у зв`язку з погіршенням здоров`я. Також представник відповідача вважає, що позивачем не надано жодного доказу того, що йому завдано моральну шкоду діями ДП «СхідГЗК», зокрема не підтверджено факту порушення його прав, завдання моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру діями чи бездіяльності ДП «СхідГЗК», не надано доказів наявності моральної шкоди протиправності діяння чи бездіяльності підприємства, не встановлено причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням та вини в її заподіянні. За таких обставин, заявлена сума позову в розмірі 360 000 грн. необґрунтована жодним доказом та недоведена у встановленому порядку, а також не відповідає принципам розумності, виваженості та справедливості. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши фактичні дані та відповідні їм правовідносини, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено та, як вбачається з копії трудової книжки [NUMBER] виданої15 липня 2004 року, [PERSON] 21 грудня 2004 року підземним учнем прохідника з повним робочим днем у підземних умовах шахта «Інгульська» ДП «СхідГЗК»; з 01 серпня 2005 року переведений на посаду підземного прохідника з повним робочим днем у підземних умовах шахта «Інгульська» ДП «СхідГЗК»; з 05 жовтня 2006 року переведений на час роботи на самохідній техніці підземним прохіднико з повним робочим днем у підземних умовах по сьомому розряду шахта «Інгульська» ДП «СхідГЗК», а з 01 листопада 2013 року переведений підземним прохідником з повним робочим днем у підземних умовах по восьмому розряду шахта «Інгульська» ДП «СхідГЗК» (а.с.8-9). Актом розслідування причин виникнення професійного захворювання від 30 жовтня.2020 року, що затверджений управлінням Держпраці у Кіровоградській області форми П-4 встановлено, що професійне захворювання у [PERSON] виникло за таких обставин: робота на Інгульській шахті ДП «Схід ГЗК» в шкідливих та небезпечних умовах праці: вібрації, пилу та шуму при виконанні функціональних обов`язків. Недосконалість роботи технологічного обладнання, механізмів, інструментів (колонка бурова ЛКРУ, машина МПДН-1 М, перфоратор НТ-48), що призводить до перевищення ГДК локальної та загальної вібрації, пилу та шуму при виконанні функціональних обов`язків. (а.с. 10-11). Відповідно п.18 даного акту, причинами виникнення професійного захворювання позивача є робота в умовах вібрації, пилу та шуму рівень яких перевищував норму, а саме: рівень вібрації: загальна технологічна до 103 дБ при нормі 92 дБ, загальна транспортно-технологічна до 110 дБ при нормі 101 дБ, локальна до 117 дБ при нормі 112 дБ.; запиленість повітря робочої зони: пил (кремнію діоксин кристалічний (Sі02) при вмісті пилу від 10 до 70% III клас небезпеки 2,5 мг/м.куб. при нормі 2 мг/м.куб., рівень виробничого шуму 107 дБА при нормі 80 дБА, мікроклімат: температура повітря робочої зони + 11,3 +11,ЗС при нормі +17 +26С, рівень вологості 92% при нормі <.75%. Згідно медичного висновку лікарсько-експертної комісії високоспеціалізованого профпатологічного закладу охорони здоров`я ДУ «Український науково-дослідний інститут промислової медицини» від 15 жовтня 2020 року № 1677 встановлено наявність у [PERSON] професійного захворювання (а.с. 12-13). Довідкою Медико-соціальної експертної комісії від 17 листопада 2020 року серії 12ААА № 085887 визначено ступінь втрати професійної працездатності на рівні 60% у зв`язку з професійним захворювання, зазначено про потребу амбулаторного, стаціонарного, санаторно-курортного лікування (а.с.18). У довідці МСЕК від 17 листопада 2020 року серії 12ААБ № 568869 позивачу встановлено третю групу інвалідності у зв`язку з професійним захворюванням, протипоказана робота в умовах несприятливого мікроклімату, вібрації, шуму (а.с.19). На підставі наказу № 259 о/с від 21.08.2020 року позивач звільнений на підставі п.2 ст.40 КЗпП України, у зв`язку з виявленою невідповідністю виконуваній роботі внаслідок стану здоров`я, який перешкоджає продовженню даної роботи. Як вбачається з виписки із медичної карти стаціонарного хворого № 49 КНП «Поліклінічне об`єднання Міської ради міста Кропивницького» Поліклінічне відділення № 1» [PERSON] поставлено діагноз: радикулопатія попереково-крижова L5, S1 та шийна С5, С6, С7 білатеральна, в фазі загострення, з вираженими больовим і м`язово-динамічними порушеннями, вегетативна полі невралгія, двобічний плечолопатковий остеоартроз у поєднанні з пері артрозом ліктьових і колінних суглобів (ПФ 1-2 ст.), ХОЗЛ 1 ст., група В, пневмофіброз, емфізема легенів, нейросенсорна приглухуватість 1 ст. (а.с. 14-16). Звертаючись до суду з позовом, позивач посилається на те, що у зв`язку з хронічним професійним захворюванням порушено та порушуються його нормальні життєві зв`язки. Через незабезпечення відповідачем належних умов праці і отримання ним професійного захворювання він потребує постійного лікування, не має можливості відновити здоров`я, проходить постійні медогляди та обстеження, відновлювальні процедури, його часто турбує фізичний біль, що ускладнює йому рух та можливість пересування. Згідно з частинами першою та третьою статті 13 Закону України «Про охорону праці» роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Відповідно до частини другої статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Частиною першою статті 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Згідно з частинами першою та п`ятою статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до пункту 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. У пункті 13 зазначеної постанови судам роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Крім того, згідно з рішенням Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року № 2, моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності. Відсутність причинного зв`язку між завданою позивачу шкодою і протиправною поведінкою відповідача, не може бути підставою для відмови у задоволенні позову про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я на виробництві, оскільки до юридичного складу, який є підставою правовідносин по відшкодуванню моральної шкоди, входять моральні страждання працівника або втрата нормальних життєвих зв`язків, або необхідність для працівника додаткових зусиль для організації свого життя. При цьому, вина власника не названа серед юридичних фактів, які входять до такого юридичного складу. Отже, закон не перешкоджає стягненню з власника моральної шкоди за відсутності його вини, якщо є юридичні факти, що складають підставу обов`язку власника відшкодувати моральну шкоду. З огляду на положення ч.1 ст.1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до ч.2 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я. Відповідно Рішення Конституційного Суду України від 08.10.2008 року № 20-рп, громадянам надано право на відшкодування моральної шкоди за рахунок власника, або уповноваженого ним органу (роботодавця). Як вбачається з акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від причиною зазначеного професійного захворювання [PERSON] є недосконалість технічного обладнання, механізмів, інструментів, робота в шкідливих та небезпечних умовах прації вібрації, пилу та шуму рівень яких значно перевищено. Доводи представника ДП «Схід ГЗК», про те, що причинно-наслідковий зв`язок існує між професійним захворюванням позивача і діями самого потерпілого, які виражаються у тривалому продовженні роботи в шкідливих умовах праці, а відповідач не має можливості обмежити тривалість роботи працівника в шкідливих умовах праці суд не приймає до уваги, оскільки причини виникнення професійного захворювання позивача та обставини щодо незабезпечення відповідачем позивачу безпечних та нешкідливих умов праці встановлені Актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання, складеного комісією з розслідування причини виникнення хронічного професійного захворювання та затвердженого начальником Управління Держпраці у Кіровоградській області, який відповідачем не оспорюється та є дійсним. Надані позивачем докази повною мірою підтверджують ушкодження здоров`я [PERSON] , отримання ним професійного захворювання та інвалідності, факт того що відбулося це при виконанні трудових обов`язків у шкідливих умовах, що у свою чергу призвело як до фізичних, так і до моральних страждань. Втрата працездатності призвела до обмеження його можливості вести активний спосіб життя, вільно спілкуватися, внаслідок чого останній змушений прикладати додаткові зусилля для організації свого життя. Соціальний аспект поняття непрацездатності свідчить про нездатність, в даному випадку, позивача, матеріально забезпечити себе та членів своєї сім`ї на рівні, визначеному достатнім для проживання людини (прожиткового мінімуму) в державі, що також завдає моральних страждань позивачу. Крім того, суд вважає за необхідне зауважити, що позивач звільнився з підприємства у зв`язку з невідповідністю виконуваній роботі внаслідок стану здоров`я, яка перешкоджає продовженню даної роботи, а тому позивач позбавлений можливості працювати за своєю здобутою спеціальністю. Таким чином, встановивши, що професійне захворювання позивача, яке завдає йому фізичного болю та душевних страждань, виникло з вини ДП «Схід ГЗК», яким було допущено перевищення гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу, що підтверджено висновком МСЕК щодо втрати позивачем працездатності, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок професійного захворювання. Визначаючи розмір грошового відшкодування моральної шкоди, суд керується роз`ясненнями, викладеними у пункті 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 р. (з подальшими змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо). Беручи до уваги тяжкість ушкоджень здоров`я та моральні страждання [PERSON] , які виражаються у фізичному болю у зв`язку з отриманим професійним захворюванням, встановлення йому втрати професійної працездатності у розмірі 60 % та третьої групи інвалідності, характер ушкодження здоров`я, що є незворотнім, а також враховуючи стаж роботи позивача в шкідливих умовах праці саме на підприємстві відповідача ДП «СхідГЗК», конкретні обставини по справі і наслідки, що наступили, з урахуванням принципів розумності і справедливості, суд вважає необхідним визначити компенсацію моральної шкоди позивачу у розмірі 150 000 гривень. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Так, відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Згідно з п.1 ч.1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру фізичною особою або фізичною особою-підприємцем ставка судового збору складає 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 5 розмірів мінімальної заробітної плати. Відтак, відповідно до вимог Закону України «Про судовий збір», пропорційно до задоволених вимог, суд стягує з відповідача ДП «СхідГЗК» в дохід держави судовий збір в сумі 1500,00 грн. ( 150 000,00 х 1%=1500,00). На підставі викладеного,

Outcome: partial