Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою [ADDRESS] , посилаючись на те, що у вказаній квартирі, яка належить позивачу на підставі свідоцтва про право на спадщину та рішення суду, зареєстрований відповідач, колишній чоловік померлого спадкодавця [PERSON] , після смерті якого позивач прийняла спадщину за заповітом, який не є членом сім`ї позивача. Як зазначає позивач, після ухвалення судами рішення про визнання за позивачем права власності на спірну квартиру в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] та набрання ними законної сили відповідач забрав свої речі та добровільно виселився зі спірної квартири, з того часу не проживає та участі в утриманні квартири не приймає, проте жодних дій для зняття його з реєстраційного обліку не вчинив. На підставі викладеного, позивач просить суд визнати відповідача таким, що втратив право користування квартирою за адресою [ADDRESS] . В судове засідання позивач не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, в матеріалах справи міститься заява представника позивача про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити. Проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином шляхом направлення поштової кореспонденції та розміщення оголошення про виклик відповідача в судове засідання на офіційному сайті судової влади. Відзиву на позов не надав, явку представника не забезпечив. Відповідно до ст. 280 ЦПК України суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення. Повно та всебічно дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд вважає встановленими наступні обставини. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] належить на праві власності [PERSON] , що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №242941524 від 03.02.2021 (а.с. 11). Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 26.02.2020, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 23.12.2020, яке набрало законної сили, за позивачем визнано право власності на квартиру [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Крім того, факт не проживання відповідача у спірній квартирі підтверджується актом від 24.05.2021 складеним [PERSON] та [PERSON] про те, що останній передав позивачу ключі від спірної квартири, свідоцтво про право власності на квартиру, технічний паспорт, договори про надання комунальних послуг та квитанції, отримав оригінал виконавчого листа щодо визнання за позивачем права власності на спірну квартиру та підтвердив свій фактичний виїзд з квартири, а також актом від 01.09.2021, складеним мешканцями будинку [ADDRESS] : [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Будь-яких домовленостей щодо подальшого проживання відповідача у спірній квартирі не існує. Відповідно до вимог ст.ст. 319, 321 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не суперечать закону. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно із ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 150 ЖК Української РСР громадяни, які мають в приватній власності квартиру, користуються нею для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. У відповідності до п.4 ч.1 ст. 406 ЦК України сервітут припиняється у разі припинення обставини, яка була підставою для встановлення сервітуту. Оскільки відповідач не є членом сім`ї позивача, будь-яких домовленостей з позивачем щодо проживання відповідача у квартирі не існує і позивач заперечує проти проживання відповідача у його квартирі, а реєстрація останнього порушує права позивача як власника на реалізацію ним права користування та розпорядження належним йому майном, позовні вимоги про визнання відповідача таким, що втратив право користування квартирою, підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: approved