Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-06 00:00:00

У листопаді 2021 року позивач [PERSON] звернулась до суду з вищевказаним позовом до відповідача. В обґрунтування пред`явлених вимог вказує, що 01 червня 2002 року між сторонами укладено шлюб. Від шлюбних відносин мають двох дітей: доньку - [PERSON] - 2005 року народження та [PERSON] , 2018 року народження. Сімейне життя у сторін не склалося, між сторонами відсутнє взаєморозуміння, стали частими сварки. Спору про місце проживання дітей між сторонами немає. Позивач просила шлюб розірвати та не надавати строк для примирення. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями 08 листопада 2021 року справу передано головуючому судді Шролик І.С. Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 11 листопада 2021 року відкрито провадження по справі та призначено до розгляду на 06 грудня 2021 року. Від відповідача на адресу суду 04 листопада 2021 року надійшла заява про розгляд справи за його відсутності. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Від представника відповідача - адвоката Шаповалова А.М. на адресу суду 03 грудня 2021 року надійшов відзив на позовну заяву. В якому представник зауважує про бажання відповідача [PERSON] зберігати родину, з урахуванням інтересів дітей. В судовому засіданні 06 грудня 2021 року за клопотанням представника відповідача, яке підтримав відповідач [PERSON] та з урахуванням категоричного заперечення позивача [PERSON] проти надання строку для примирення, надано сторонам строк для примирення два місяці. В судовому засіданні, що призначене на 07 лютого 2022 року позивач наполягала на задоволенні позовних вимог. Посилалась на ту обставину, що їй набридло сімейне життя, що із відповідачем вони вдома домовились про розлучення. Що останні два місці відповідач дуже намагається бути чемним та ввічливим, що її це дратує, вона за жодних обставин не бажає проживати разом та зберігати родину. Запевнила, що із дітьми батько буде бачитися без обмеження будь-якого часу. Їх розлучення не зашкодить дітям. Категорично заперечувала проти вирішення питання за допомогою сімейного психолога, що пропонував в судовому засіданні відповідач та його представник. Відповідач в судовому засіданні заперечував проти розірвання шлюбу. Зазначив, що дружина бажає комусь щось довести, що як вона забажала, так й буде. Вона змінилася через нове місце роботи. Він не знає з чого таке ставлення виникло восени, як вона звернулась до суду. Він не застосовує ані фізичного, ані психічного насильства. Намагається владнати відносини, але все дарма, дружину не розуміє. Представник відповідача підтримав позицію довірителя. Запропонував сторонам пройти психологічну адаптацію за яку мав бажання та можливості сплатити відповідач задля збереження сімейних стосунків та налагодження відносин. Позивач в категоричній формі відмовилась на будь - які спільні курси та наполягала на негайному розірванні шлюбу, що це відповідає її інтересам та інтересам дітей. Зазначила, що не бажає налагодження стосунків та проживати разом із відповідачем. Вислухавши пояснення позивача, відповідача та представника відповідача дослідивши письмові докази по справі, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 01 червня 2015 року між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, який зареєстрований Виконавчим комітетом Сорокотязької сільської ради Жашківського району Черкаської області, актовий запис № 2 (а.с.12). Від шлюбних відносин сторони мають доньку - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (а.с.7-10). Судом встановлено, що з жовтня 2021 року сторони проживають разом, проте шлюбні стосунки не підтримують, позивач на розірванні шлюбу наполягає в категоричній формі, не бажає примирення, відповідач проти розірвання шлюбу заперечує. За клопотанням відповідача сторонам надавався строк для примирення терміном два місяці до 07 лютого 2022 року. Відповідно до ст. 112 СК України суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження сім`ї суперечитиме інтересам одного з них. Згідно ст. 51 Конституції України та ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді дружини і чоловіка, примус до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. На підставі ст. 113 СК України особа має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно з ч. 3 ст. 115 СК України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Із змісту ст. 112 СК України вбачається, що суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Згідно зі ч. 2 ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. З урахуванням категоричної позиції позивача, яка заперечувала проти часу для примирення, не бажала подальшого спільного проживання із відповідачем, заперечує проти збереження шлюбу, суд вважає, що позов обґрунтований, подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам позивача, примушування до спільного проживання недопустиме, а тому шлюб між сторонами необхідно розірвати. На підставі викладеного та

Outcome: approved