Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-31 00:00:00

У червні 2021 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості та просить суд: - стягнути з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Перший український експертний центр» основну заборгованість за спожиті житлово-комунальні послуги в розмірі 17 051,98 грн.; - стягнути з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Перший український експертний центр» суму інфляційних втрат у розмірі 1414,58 грн. та 3 % річних у розмірі 601,77 грн. ; - стягнути з [PERSON] (якає власником квартири [ADDRESS] ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Перший український експертний центр» на ІВХ IIА303510050000026002438700300 в АТ «УКРСИББАНК» МФО 351005, Код ЄДРПОУ 36844047, ІПН 368440426550 витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 270,00 грн. В обґрунтування вказаної позовної заяви, представник позивача зазначив, що відповідач не сплачує комунальні послуги з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій, чим порушує права позивача, у зв`язку з чим товариство звернулось до суду за захистом своїх прав. Ухвалою судді від 12.07.2021 року у справі відкрито провадження у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. 09.11.2021 представником позивача було подано заяву про збільшення позовних вимог у зв`язку з тим, що з моменту звернення до суду, а саме 10.06.2021 року, заборгованість за надані житлово-комунальні послуги збільшилась, тому просить суд: - стягнути з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Перший український експертний центр» основну заборгованість за спожиті житлово-комунальні послуги в розмірі 20 139,98 грн.; - стягнути з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Перший український експертний центр» суму інфляційних втрат у розмірі 1886,34 грн. та 3 % річних у розмірі 831,06 грн. ; - стягнути з [PERSON] (якає власником квартири [ADDRESS] ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Перший український експертний центр» на ІВХ IIА303510050000026002438700300 в АТ «УКРСИББАНК» МФО 351005, Код ЄДРПОУ 36844047, ІПН 368440426550 витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 270,00 грн. Представник позивача про дату, час і місце судового засідання повідомлений належним чином. Разом з цим, представник позивача подала заяву про розгляд справи за її відсутності, вимоги підтримала. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, шляхом направлення судових повісток та розміщенням оголошення на сайті Печерського районного суду м. Києва, тому в силу положень ст. 131 ЦПК України, відповідач вважаєються повідомленою про розгляд справи належним чином. Згідно з висновками Європейського суду з прав людини, зазначених у рішенні у справі «Вячеслав Корчагін проти Росії» № 12307 - учасник справи, що повідомлений за допомогою пошти за однією із адрес, за якою він зареєстрований, але ухилявся від отримання судової повістки. Тому йому повинно було бути відомо про час і місце розгляду справи. Він також міг стежити за ходом його справи за допомогою офіційних джерел, таких як веб-сторінка суду. Згідно з ч. 1 ст. 174 ЦПК України при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи. Як встановлено, ч. 4 вказаної статті Кодексу, у разі ненадання учасником розгляду заяви по суті справи у встановлений судом або законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. У встановлений судом строк відповідач відзив на позовну заяву не подав. У відповідності до п.2 ч.1 ст. 280 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу на підставі наявних в ній даних та доказів в порядку заочного розгляду. Суд, дослідивши та оцінивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Частиною 1 статті 4 Цивільного процесуального кодексу України, визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Так, 01.07.2017 року, ТОВ «Перший український експертний центр» прийняло на подальшу експлуатацію та обслуговування житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується актом приймання-передачі житлового комплексу. [PERSON] ( далі - Відповідач), згідно договору купівлі-продажу квартири, серія номер: 260, виданого 22.02.2017 року, належить на праві приватної власності квартира [ADDRESS] . ТОВ «ЖЕК 2617» та Відповідач уклали Договір №364 про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій від 01.04.2016 року. Відповідач, як власник квартири та споживач житлово-комунальних послуг, згідно статей 156, 162 ЖК Української РСР зобов`язаний не тільки брати участь у витратах по утриманню квартири і прибудинкової території, а й своєчасно і в повному обсязі вносити плату за отримані комунальні послуги. Згідно розрахунку заборгованості б/н від 08.11.2021 р. по особовому рахунку № [NUMBER] відкритого для здійснення запису операцій, що відображають розрахунки власника квартири [ADDRESS] з позивачем, станом на 08.11.2021 року існує заборгованість за оплату житлово-комунальних послуг на суму 20 138,98 грн. за період з 01.01.2019 року по 08.11.2021 року. Позивач вказує, що на даний час заборгованість не сплачена та завдає збитків товариству, у зв`язку з чим здійснюється нарахування інфляційних втрат у розмірі 1 886,34 грн. та 3 % річних у розмірі 831,06 грн. Між позивачем та відповідачем було укладено Договір № 364 про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій від 01.04.2016 р. У будинку, зокрема і квартирі, за вищевказаною адресою, позивачем безперебійно надавались і надаються житлово-комунальні послуги. Відповідно до п.3.2.1 Договору № 364 споживач зобов`язаний оплачувати послуги в установлений порядок договором строк. Однак, відповідач умови договору проігнорував та не виконав взяті на себе зобов`язання. Позивач звертає увагу, що відповідно до Акту приймання-передачі будинку позивач був Виконавцем функцій з своєчасного та якісного надання житлово-комунальних послуг для потреб споживачів у будинку [ADDRESS] . З січня 2019 по листопад 2021 року відповідач отримувала житлово-комунальні послуги, не відмовлявся від їх отримання, отримувала рахунки на сплату за житлово-комунальні послуги, які містять у собі суму заборгованості. Також, від відповідача не надходило жодного звернення на адресу позивача з відповідними заявами та необхідними документами, які б могли підтверджувати тимчасову відсутність споживача у житловому приміщенні в спірний період. Окрім того, жодних заяв про відмову від користування житлово-комунальних послуг, скарг щодо обсягу та якості наданих послуг відповідачем не заявлялось. Підтвердженням того, що позивачем дійсно надавались житлово-комунальні послуги є копії Актів про надання послуг, приймання послуг, здачі-приймання робіт, копії Договору № 107-0 на технічне обслуговування пожежних систем від 15.11.2012 р., Договору № 2/1848-К-12 на вивезення та знешкодження (захоронення) твердих побутових відходів (ТПВ) від 01.10.2012 р.,Договору №47 від 01.10.2012, Договору №16-08-2013 від 01.08.2013 (додаються). Водночас, зменшення розміру плати за послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, в разі відсутності споживача, чинним законодавством не передбачена. Так, відповідно до статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово- комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків ї правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово- комунальних послуг; послуга з управління багатоквартирним будинком - результат господарської діяльності суб єктів господарювання, спрямованої на забезпечення належних умов проживання і задоволення господарсько-побутових потреб мешканців будинку шляхом утримання і ремонту спільного майна багатоквартирного будинку та його прибудинкової території відповідно до умов договору. Статтею 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлено, що до житлово-комунальних послуг належать: 1) житлова послуга - послуга з управління багатоквартирним будинком. Послуга з управління багатоквартирним будинком включає: утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, виконання санітарно- технічних робіт, обслуговування внутрішньобудинкових систем (крім обслуговування внутрішньобудинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо; купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку; поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку; 2) комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами. Пунктом 1 частини 1 статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено право споживача одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів. Пунктом 5 частиною 2 статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено зобов язання споживача оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Таким чином, згідно із зазначеними нормами Закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Фактичне надання таких послуг підтверджується актами виконаних робіт. З огляду на вищенаведені норми Закону, споживачі зобов`язані оплатити житлово- комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними, при цьому відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Дана позиція викладена у постанові Судової палати у цивільних та господарських справах Верховного Суду України від 03.10.2013 року. Відповідно до частини 4 статті 319 ЦК України, власність зобов`язує, а стаття 322 ЦК України наголошує на те що, Власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідач, будучи власником майна, зобов`язаний його утримувати. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду`утримання приватизованих квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках здійснюється за рахунок коштів їх власників згідно з Правилами користування приміщеннями жилих будинків та прибудинкових територій, які затверджуються Кабінетом Міністрів України, незалежно від форм власності на них. Власники квартир багатоквартирних будинків та житлових приміщень у гуртожитку є співвласниками допоміжних приміщень у будинку чи гуртожитку, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою і зобов`язані брати участь у загальних витратах, пов`язаних з утриманням будинку і прибудинкової території відповідно до своєї частки у майні будинку чи гуртожитках. Відповідно дост. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Відповідно до ст.ст.525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо не встановлено договором або законом, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 625 Цивільного кодексу України встановлена відповідальність за порушення грошового зобов`язання. Так, частина 1 статті 625 визначає, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Частиною 2 статті 625 зазначено, що боржник, який прострочив виконання грошової о зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% (три проценти) річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом частини 2 статті 625 Цивільного кодексу У країни нарахування інфляційних витрат на суму боргу та 3% (трьох процентів) річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (постанові Верховного Суду України від 6 червня 2012 р. у справі № 6-49цс12, від 24 жовтня 2011 р. у справі № 6-38цс11). Передбачена, п. 10 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» норма щодо відповідальності боржника у разі несвоєчасного здійснення платежів за житлово-комунальні послуги у вигляді пені не виключає застосування наслідків частини 2 статті 625 ЦК (постанови Верховного Суду України від 20 червня 2012 р. у справі № 6- 68цс12, від 30 жовтня 2013 р. у справі № 6-59цс13). Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням визначених змістом зобов`язання умов (неналежне виконання). Згідно частини 1 статті 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив виконання зобов`язання, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Таким чином, стороною позивача доведено обставини, на які посилається у позовній заяві, а стороною відповідача вони не спростовані. Перевіривши наведений представником позивача розрахунок заборгованості, суд приходить до висновку, що вимоги позивача є обґрунтовані, і тому позов про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості, підлягає задоволенню у повному обсязі, оскільки позивачем належним чином не спростовано доводів позивача. У зв`язку із задоволенням позову в повному обсязі, судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 2 270, 00 грн., відповідно до ст. 141 ЦПК України, покладаються на відповідача. На підставі викладеного та

Outcome: approved