Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-26 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з указаним позовом, який мотивував тим, що 04.05.2019 року позивач та [PERSON] уклали Договір про надання кредиту №1901028 від 04.05.2019 року. Указаний договір укладено у електронній формі на умовах Пропозиції (оферти) укладення договору про надання кредиту, що опублікована на веб-сайті credit365.ua, підписана електронним цифровим підписом позивача 04.05.2019 року та Індивідуальної пропозиції (оферти) №1901028 укладення договору про надання кредиту від 04.05.2019, які акцептовані відповідачем 04.05.2019 року шляхом підписання електронним підписом відповідача (вчиненим одноразовим ідентифікатором з урахуванням положень частини 6 і 12 пункту 1 статті 3, статті 12, пункт 12, статті 11 Закону України «про електронну комерцію», частини 1 статті 205, статті 638, статті 639 ЦК України) Заявки на отримання кредиту відповідача № 1901028 від 04.05.2019 на обраних відповідачем умовах. Грошові кошти у розмірі 3000 грн. перераховані на рахунок відповідача 04.05.2019, про що свідчить довідка ТОВ «Платежі Онлайн Україна» №85/09 від 08.09.2021 року. Першочерговий термін для повернення позивачем кредиту нарахованих процентів за договором становив до 03.06.2019 року. Однак позивачем у вказаний термін кредит не повернуто, проценти не сплачено. Натомість відповідач скористався послугою щодо продовження строку користування кредитом та укладення угоди про відтермінування строку повернення кредиту, шляхом оплати відповідних комісій. Остаточний термін повернення кредиту та процентів з урахуванням послуг відтермінування був визначений до 03.06.2019 року. Станом на 23.09.2021 прострочення відповідача становить 830 днів. Станом на 10.09.2021 у [PERSON] утворилась заборгованість у розмірі 41649,65 грн., яка складається з наступного: 3000 грн. заборгованість за кредитом, 950 грн. проценти, 37350,00 грн. проценти згідно пункту 2.11 Договору, 349,65 грн. інфляційні втрати згідно статті 625 ЦК України. Посилаючись на указані обставини, представник позивача просить суд стягнути із [PERSON] на користь ТОВ «АІА Фінанс Груп» заборгованість за договором у розмірі 41649,65 грн. та судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2270,00 грн. та 7082,48 грн. витрат на правничу допомогу. Відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити у задоволенні позову. Всі долучені документи щодо укладання кредитних правовідносин виготовлені, підписані представниками позивача та не можуть бути підтверджені об`єктивними доказами, які б відповідали спеціальному Закону. Належних та допустимих доказів перерахування позивачем грошових коштів на користь відповідача суду не надано. Ухвалою суду від 30.09.2021 року було відкрито провадження, вирішено здійснювати розгляд за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. 10.11.2021 від представника позивача надійшла Відповідь на відзив у якому просить задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Ухвалою суду від 09.12.2021 клопотання про витребування доказів задоволено та витребувано у банківської установи: АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» (ідентифікаційний код юридичної особи 14360570, місцезнаходження: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1Д): інформацію про зарахування на банківський (картковий) рахунок [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ): [NUMBER] , від ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «АІА ФІНАНС ГРУП» (ідентифікаційний код юридичної особи 41184403) платежу у розмірі: 3000,00 грн за платіжним дорученням від 04.05.2019. 13.01.2021 від представника відповідача надійшли Додаткові пояснення, згідно яких позивач частково визнав позовні вимоги в частині стягнення заборгованості у розмірі 3000 грн. Суд, перевіривши матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, з таких підстав. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. За ч.2 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. За змістом статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та ГК України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Отже, суд дійшов висновку, що дії сторін справи з укладення кредитного договору №1901028 від 04.05.2019 у формі електронного договору відповідають приписам статей 6 та 627 ЦК України, статей 11 та 12 Закону України «Про електронну комерцію». Відповідно до частини першої статі 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно із статтями 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України). Оскільки відповідач до 03.06.2019 року не повернув кредит в сумі 3000 грн. та залишок суми відсотків за його користування в розмірі 950 грн., останній порушив зобов`язання. Отже, вимоги позивача в частині стягнення з [PERSON] указаних сум складових спірної заборгованості є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Вирішуючи питання про обґрунтованість вимог позивача про стягнення з відповідача заборгованості із процентів за період прострочення згідно пункту 2.11 Договору в сумі 37350,00 грн. та 349,65 грн. інфляційних втрат згідно статті 625 ЦК України, суд виходить з таких мотивів. Відповідно до частини 1 статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно достатті 625 цього Кодексу. За приписами частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже, указані норми ЦК України передбачає право кредитора стягувати з позичальника, який своєчасно не повернув суму позики, відсотки з простроченої суми, розмір яких установлюється договором. Якщо сторони Договори не визначили таких умов та розмір відсотків, то кредитор має право на стягнення 3% річних простроченої суми. Згідно з пунктом 20 ухвали Великої Палати Верховного Суду від 24.01.2019 по справі № 5017/1987/2012 відповідно до частини другої статті 625 ЦКкредитний договір може встановлювати проценти за неправомірне користування боржником грошовими коштами як наслідок прострочення боржником виконання грошового зобов`язання. І такі проценти можуть бути стягнуті кредитодавцем й після спливу визначеного кредитним договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК. Аналогічна правова позиції викладена у постановах Верховного Суду від 18.02.2019 у справі №910/21449/17, від 05.03.2019 у справі № 5017/1987/2012, від 05.06.2019 у справі № 907/955/16. Представник відповідача Калінін С.К. посилався під час судового розгляду на те, що його довірителька визнає позовні вимоги в частині заборгованості у розмірі 3000 грн. Термін повернення кредитних коштів сторони погодили до 03.06.2019. Тобто право позивача нараховувати відсотки за користування кредитом припинилося зі спливом строку дії договору 03.06.2019, тому починаючи із зазначеної дати, товариство не мало права нараховувати проценти за користування кредитом, а тому вимога про стягнення з відповідача процентів у розмірі 37350,00 грн. не підлягає задоволенню, посилаючись на ч.2 ст.625 ЦК України. Суд погоджується з доводами позивача про те, що відповідач, який допустив прострочення і своєчасно не повернув кредит в сумі 3000 грн. з відсотками за його користування зобов`язаний відповідно до статті 625 цього Кодексу сплатити відсотки за період прострочення з 03.06.2019 року, тобто за період неправомірного користування грошовими коштами. Разом з тим, виходячи із змісту пункту 2.11 Договору суд вважає помилковими посилання адвоката Калініна С.К, на те, що відповідач повинен оплатити позивачу 3% річних від простроченої суми позики, оскільки такий розмір відсотків застосовується, якщо інший розмір процентів не встановлений договором. Оскільки укладений сторонами Договір встановлює інший розмір процентної ставки за користування Кредитом - 1,5 % від отриманого позичальником Кредиту за кожен день з моменту закінчення строку користування, тому відповідач, який погодився на укладення договору на умовах викладених у публічній оферті, має оплатити позивачу проценти за період прострочення згідно пункту 2.11 Договору в сумі 37350 грн. та 349,65 грн. інфляційних втрат відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України. Крім того, передбачене частиною 2 статті 625 ЦК України нарахування відсотків має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу кредитора, який полягає в отриманні компенсації від боржника. Відтак, вимоги позивача про стягнення заборгованості підлягають задоволенню у повному обсязі. Вирішуючи питання про судові витрати в справі, суд керується положеннями статті 141 ЦПК України, відповідно до якої стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати пропорційно до обсягу задоволених вимог. Ураховуючи, що позовні вимоги задоволено повністю, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 2270,00 грн. судового збору. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Статтею 59 Конституції України визначено, кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Частиною 2 ст. 15 ЦПК України визначено, що представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Згідно з частинами 1-4 статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до статті 28 Правил адвокатської етики, затверджених звітно-виборним з`їздом адвокатів України 09 червня 2017 року, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата тощо), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. На підтвердження складу та розміру витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Згідно правил пункту 2 частини другої статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в задоволенні позову - на позивача. Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), у тому числі в рішенні від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» (Lavents v. Latvia) за заявою № 58442/00 щодо судових витрат, зазначено що за статтею 41 Конвенції суд відшкодовує лише витрати, стосовно яких було встановлено, що вони справді були необхідними і становлять розумну суму (див., серед багатьох інших, рішення ЄСПЛ у справах «Ніколова проти Болгарії» та «Єчюс проти Литви», пункти 79 і 112 відповідно). При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так, у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (пункт 268). Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. З урахуванням зазначених вище вимог процесуального закону, суд дійшов висновку про стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «АІА Фінанс Груп» в рахунок відшкодування понесених судових витрат на професійну правничу допомогу під час розгляду справи 7082 гривень 48 копійок. На підставі викладеного та

Outcome: approved