Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-27 00:00:00

21.09.2021 року позивач - [PERSON] звернулась до суду із позовом щодо зобов`язання з відповідачів здійснити перерахунок штрафних санкцій ( 3% річних та інфляційної складової боргу) на суму 42 126,31 грн. 28.01.2022 року предстанивком позивача було подано заяву про зменшення позовних вимог та щодо зобов`язання з відповідачів здійснити перерахунок штрафних санкцій ( 3% річних та інфляційної складової боргу) 2556.20 грн та здійснити перерахунок( коригування) нарахувань за послуги централізованого опалення квартири на суму 148,40 грн. В обґрунтування позову, позивач вказує, що 11 лютого 2019 року придбала квартиру [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі - продажу. 06.03.2019 року після придбання квартири позивачем було здійснено демонтаж існуючого вузла обліку теплової енергії №43982908 з метою його перевірки, що підтверджується Актом демонтажу від 06.03.2019 року та змонтовано новий вузол обліку теплової енергії, що підтверджується Актом монтажу від 18.03.2019 року. Перевірка вузла обліку теплової енергії була здійснена 13 березня 2019 року, про що видано Свідоцтво №24-1-2К/1194. 09.07.2019 року встановлений в квартирі лічильник №43982908 було було опломбовано, що підтверджується Актом встановлення пломб вузла обліку теплової енергії для потреб опалення окремого приміщення. Також 12 червня 2019 року позивач укладав договір №801101800640101 про надання послуг централізованого опалення та центрального постачання гарячої води населенню з комунальним концерном «ЦЕНТР КОМУНАЛЬНОГО СЕРВІСУ». Відповідно до пункту 14 статті 25 Договору №80110101800640101 споживач зобов`язаний щомісячно знімати та надавати виконавцеві показання квартирних засобів обліку в останній день звітнього місяця та зазначити показання квартирних засобів обліку в платіжних документах. Відповідачем було здійснено перерахунок заборгованості та станом на 01.08.2021 року та вона становила суму в розмірі 42126,31 грн проте 28.01.2022 позивачем було подано заяву про зменшення розміру позовних вимог, в якій зазначено, що станом 01.12.2021 року було здійснено перерахунок заборгованості з оплати послуг централізованого опалення у розмірі 42 204,83 грн, але при цьому залишено штрафні санкції за нібито прострочення виконання зобов`язання у виді 3% річних - у розмірі 774,85 грн та інфляційна складова боргу - у розмірі 1781,35 грн. Загальна сума заборгованості складає 2556,20 грн. Ухвалою судді від 23 вересня 2021 року у справі відкрито провадження та призначено справу до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін. Представник позивача просив розглядати справу у його відсутності, позовні вимоги просив задовольнити з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог від 28.01.2022 року. Відповідач - Комунальний концерн «Центр Комунального сервісу» подав до суду письмові пояснення, в якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі та зазначив що з 01.05.2018 року виконавцем послуг централізованого опалення та постачання гарячої води визначено Комунальне підприємство з центральнізованого опалення та постачання гарячої вди визначено Комунальне підприємство виконавчого орагу Київради ( Київської міської державної адінітсрації) Київтеплоенерго». Комунальний концерн «Центр комунального сервісу» не є виконавцем житлово - комунальних послуг у відповідності до Закону України «Про житлово - комунальні послуги». Оскільки, згідно закону виконавець комунальної послуг - це субєкт господарювання, щодо надає комунальну послуг споживачу відповідно до умов договору. Відповідач зазначив, що він не є належним відповідачем у справі та не визнає пзовні вимоги в повному обсязі. Відповідач Комунальне підприємство виконавчого орагну Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» - в судові засідання не зявились, відзив на позов не було надано, клопотань заяв до суду не надходило, причини неявки суду не відомі, про дату та час судовго засідання належним чином був повідомлений. Згідно з частиною 1 статті 174 Цивільного процесуального кодексу України, при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи. У разі ненадання учасником розгляду заяви по суті справи у встановлений судом або законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступного висновку. Відповідно до загальних умов виконання зобов`язання, встановлених ст. 526 ЦК України, зобов`язання повинне виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Недотримання таких вимог призводить до порушення зобов`язань. Згідно із ч. 1ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. За змістом ч. 1 ст.901 та ч. 1 ст.903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Пунктом 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено право споживача одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів, при цьому, такому праву прямо відповідає визначений п. 5 ч. 2 ст. 7 цього Закону обов`язок споживача оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Таким чином, згідно із наведеними нормами чинного законодавства споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Нарахування за послуги з утримання будинку та прибудинкової території проводиться за тарифами, затвердженими розпорядженнями виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 20 вересня 2013 року № 509. Постановою Пленуму Верховного суду України від 30 жовтня 2013 року роз`яснено, що не укладання договору про надання житлово-комунальних послуг у письмовій формі не звільняє боржника від обов`язку оплачувати отримані ним послуги. Згідно з ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до положень ст.322 Цивільного кодексу України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», п. 35 Правил користування приміщеннями житлових будинків і при будинковими територіями, затвердженихПостановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1992 року №572, обов`язок по сплаті за обслуговування і ремонт будинку, комунальні та інші послуги покладається на власника, наймача, орендаря житлового приміщення. Згідно п. 10 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» співвласники зобов`язані своєчасно сплачувати за спожиті житлово-комунальні послуги. Закон України «Про житлово-комунальні послуги» визначає основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки. Згідно положень частин 2 статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. За положеннями вказаного Закону, власником приміщення є фізична або юридична особа, якій належить право володіння, користування та розпорядження приміщенням. У разі спільної власності кількох співвласників рішення щодо управління майном приймається відповідно до закону. Споживачем є фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу. Відповідно до ч.3 ст. 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Згідно з ч.1 ст. 551 ЦК України предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. З огляду на зазначене, виходячи з правовідносин, що склались між сторонами, обставин справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача задоволенню не підлягає, оскільки відповідач Комунальний концерн «Центр комунального сервісу» не має перед позивачем жодних грошових зобов`язань. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 1,2 ст. 77 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи ("Проніна проти України", № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Таким чином, дослідивши матеріали справи,наданні докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги задоволеню не підлягає.

Outcome: dismissed