Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-25 00:00:00

Акціонерне Товариство «Альфа-Банк» звернулось до Мелітопольського міськрайонного суду запорізької області з позовом до [PERSON] , [PERSON] , неповнолітніх [PERSON] [INFO] , [PERSON] [INFO] , за участі третьої особи: органу опіки та піклування виконавчого комітету Мелітопольської міської ради Запорізької області про визнання відповідачів такими, що втратили право користування будинком [ADDRESS] та зняття їх з реєстраційного обліку за вказаною адресою. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що йому - АТ «Альфа-Банк», як правонаступнику Акціонерного Товариства «УКРСОЦБАНК», на праві приватної власності належить земельна ділянка та будинок [ADDRESS] , яке було зареєстроване відповідно до п.4.6.3 договору іпотеки №325/121- НКЛ державним реєстратором. Право власності АТ «Альфа-Банк» на будинок [ADDRESS] та земельну ділянку, на якій він розташований, було зареєстровано у Державному реєстрі речових прав 22.10.2020 року за №229233301. Згідно з довідкою про реєстрацію місця проживання виконавчого комітету Мелітопольської міської ради від 25.09.2020, в зазначеному будинку, власником якого, з 22.10.2020 року є АТ «Альфа Банк» (надалі «Банк»), зареєстровані та постійно проживають [PERSON] , [PERSON] , неповнолітні [PERSON] [INFO] , [PERSON] [INFO] (надалі - Відповідачі). Позивач звертався до відповідачів з письмовою вимогою про звільнення житлового приміщення, надсилав їм письмову вимогу про добровільне виселення, але відповідачі продовжують користуватись зазначеним житловим будинком, чим створюють перешкоди у користуванні цим будинком його власнику - Банку. Посилаючись на зазначені обставини, Банк просить визнати Відповідачів такими, що втратили право користування житловим будинком [ADDRESS] , та зняти Відповідачів з реєстраційного обліку у цьому житловому будинку. Представник позивача Акціонерного товариства «Альфа-Банк» в судове засідання не з`явився, надавши суду заяву про розгляд справи без його участі на задоволенні позову наполягає. Відповідачі в судове засідання не з`явилися, від їх представника адвоката Антонова О.М надійшла заява про розгляд справи без його участі, позовні вимоги не визнає. В своїх письмових запереченнях зазначив, що кредитні кошти за кредитним договором від АТ «Укрсоцбанк», отримані відповідачем [PERSON] не на придбання рухового майна - предмету іпотеки - будинку [ADDRESS] , а тому, відповідно до ст.109 ЖК України, відповідачі не можуть бути виселеними без надання іншого житлового приміщення. Крім того, Законом України Ґ№1304-7 «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» запроваджено мораторій на стягнення майна наданого на забезпечення виконання кредитного договору, розповсюджується також і на виселення з цього нерухомого майна. Крім того, представник відповідача заявив, що відповідно до рішення Мелітопольського міськрайонного суду у справі №9837/1322/20, яке набрало чинності 15.06.2021 року, право власності на житловий будинок та земельну ділянку за адресою [ADDRESS] визнано за [PERSON] , тому вимоги Банку про виселення його та його родини із цього будинку не підлягають задоволенню. Третя особа - орган опіки та піклування, у своєму висновку від 15.04.2021 затвердженого рішенням виконавчого комітету Мелітопольської міської ради №86/19 від 15.04.2021 року, позовні вимоги Банку не підтримав, оскільки визнання втратившими право користування житловим будинком [ADDRESS] суттєво порушить житлові права неповнолітніх дітей - [PERSON] [INFO] , [PERSON] [INFO] , передбачені ст.18 Закону України «Про охорону дитинства». У своїй заяві від 19 квітня 2021 року наполягаючи на відмові у задоволенні позову, представник третьої особи просив суд розглядати справу за його відсутністю. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою відео-(звуко)-записувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши наявні у справі докази, вивчивши матеріали справи, суд вважає за необхідне відмовити в задоволені позовних вимог в повному обсязі, виходячи з наступного. Згідно з відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (номер інформаційної довідки 229233301), право власності на житловий будинок та земельну ділянку, розташовані за адресою: [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкта нерухомості 1966062623107), на підставі протоколу позачергових загальних зборів акціонерів АТ «Альфа-Банк», державним реєстратором Міюц С.О. зареєстровано 08.11.2019 року за акціонерним товариством «АЛЬФА-БАНК». Відповідно до довідки про реєстрацію місця проживання №5240 від 25.09.2020 року, наданої Департаментом реєстраційних послуг виконавчого комітету Мелітопольської міської ради Запорізької області, за адресою м.Мелітополь, вулиця Сухова, будинок 56 зареєстровані [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] [INFO] . 19.10.2020 року. за вих. №7261, Банком, на адресу [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] була надіслана вимога про добровільне виселення з житлового будинку [ADDRESS] . Відповідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Звертаючись з позовом про визнання [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житловим будинком [ADDRESS] , як на підставу своїх позовних вимог, посилається на ст.391 ЦК України, яка визначає способи захисту прав власника житловим приміщенням. Порядок та підстави визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням визначені ст.405 ЦК України та 72 ЖК України, відповідно до якої особа визнається такою, що втратила право користування житловим приміщенням лише в судовому порядку і лише внаслідок її відсутності в цьому приміщенні понад встановлені строки. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Частиною п`ятою цієї ж статті передбачено, що докази подаються сторонами. Позивачем суду не були надані докази наявності підстав для застосування до відповідачів - [PERSON] та його родини такого способу захисту її прав як визнання їх втратившими право користуванні житловим будинком [ADDRESS] . Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Статтею 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в України», зняття є реєстрації місця проживання здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, або визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. 07 червня 2014 року набрав чинності Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній волюті» (№ 1304-VII), підпунктом 1 пункту 1 якого передбачено, що не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом іпотеки згідно зі статтею 5 Закону України «Про іпотеку» (№ 898-IV), якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: - таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; - загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. м для квартири та 250 кв. м для житлового будинку. Відповідно до п.1.2 договору кредиту №325/121-НКЛ, укладеному 09.11.2007 року Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «УКРСОЦБАНК» з [PERSON] , останній отримав у тимчасове користування 43200 доларів США на поточні потреби. 09.11.2007 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «УКРСОЦБАНК» та [PERSON] було укладено іпотечний договір №325/121-1, відповідно до п.1.1 якого, у якості забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором №325/121-НКЛ, [PERSON] як іпотекодавець передав Банку житловий будинок та земельну ділянку за адресою: [ADDRESS] . Аналізуючи ці досліджені докази, суд вважає, що цільове призначення кредитних коштів, отриманих за кредитним договором №325/121-НКЛ [PERSON] - поточні потреби, а, відповідно до іпотечного договору №325/121-1, будинок, який є предметом іпотеки, виступає як забезпечення зобов`язань [PERSON] за споживчим кредитом перед Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «УКРСОЦБАНК». Позивачем - Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «УКРСОЦБАНК» суду не надано доказів придбання [PERSON] житлового будинку та земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] саме за кошти, отримані ним, [PERSON] , на підставі кредитного договору №325/121-НКЛ. Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду, у своїй постанові від 31.03.2021 року у справі №753/72/17 зазначив, що Верховний Суд України у постанові від 22 червня 2016 року у справі № 6-197цс16 сформулював правовий висновок, від якого Верховний Суд не відступав, згідно з яким за змістом частини другої статті 40 Закону № 898-IV та частини третьої статті 109 ЖК Української РСР, у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов`язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Відповідно до частини другої статті 109 ЖК Української РСР громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду. Таким чином, частина друга статті 109 ЖК Української РСР установлює загальне правило про неможливість виселення громадян без надання іншого жилого приміщення. Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на жиле приміщення, що було придбане громадянином за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. За змістом статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) та протоколи до неї, а також практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права. Статтею 8 Конвенції закріплено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. У пункті 27 рішення ЄСПЛ від 17 травня 2018 року у справі «Садов`як проти України» зазначено, що рішення про виселення становитиме порушення статті 8 Конвенції, якщо тільки воно не ухвалене «згідно із законом», не переслідує одну із законних цілей, наведених у пункті 2 статті 8 Конвенції, і не вважається «необхідним у демократичному суспільстві». Вислів «згідно із законом» не просто вимагає, щоб оскаржуваний захід ґрунтувався на національному законодавстві, але також стосується якості такого закону. Зокрема, положення закону мають бути достатньо чіткими у своєму формулюванні та надавати засоби юридичного захисту проти свавільного застосування. Крім того, будь-яка особа, якій загрожує виселення, у принципі повинна мати можливість, щоб пропорційність відповідного заходу була визначена судом. Зокрема, якщо було наведено відповідні аргументи щодо пропорційності втручання, національні суди повинні ретельно розглянути їх та надати належне обґрунтування. Звертаючись до Мелітопольського міськрайонного суду з позовом про визнання [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] про визнання такими, що втратила право користування житловим будинком [ADDRESS] та виселення до суду Банк обґрунтовував свої вимоги тим, що він є власником цього житлового будинку. Представником відповідачів суду надане рішення Мелітопольського міськрайонного суду від 13 травня 2021 року у справі №937/1322/20, згідно з яким визнані протиправними дії державного реєстратора Василівської районної Державної адміністрації Міюц Світлани Олександрівни по реєстрації речових прав на нерухоме майно та скасування рішення №49776395 та №49775702 від 20.11.2019 року про реєстрацію права власності в реєстрі прав на нерухоме майно за АТ «АЛЬФА-БАНК» на об`єкт нерухомого майна реєстровий номер 1966062623107 - житловий будинок з господарськими спорудами, які розташовані на земельній ділянці площею 1515 кв.м. (кадастровий номер земельної ділянки 2310700000.02.028.0068) та об`єкт нерухомості - земельну ділянку загальною площею 691,91 кв.м. (кадастровий номер 2310700000:02:018:0110), які знаходяться за адресою [ADDRESS] . Цим же судовим рішенням визнано за [PERSON] право власності на зазначені вище об`єкти нерухомого майна - житловий будинок с господарськими спорудами та земельні ділянки, розташовані за зазначеною адресою. Цим рішення Мелітопольським міськрайонним судом встановлено, що під час реєстрації іпотечного майна на АТ "Альфа-Банк" відповідачами були порушені вимоги ст.19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та Постанова Кабінету Міністрів України № 1127 від 25.12.2015 року «Про затвердження Порядку Державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень» в відповідній редакції на момент реєстраційної дії - реєстрації 08.11.2019 року права власності на зазначений будинок за АТ "Альфа-Банк", тому такі дії становлять порушення статті 8 Конвенції, оскільки вислів «згідно із законом», зазначений в пункті 2 статті 8 Конвенції, не просто вимагає, щоб оскаржуваний захід ґрунтувався на національному законодавстві, але також стосується якості такого закону. Оскільки Державна реєстрація права власності будинку та земельної ділянки по [ADDRESS] за АТ "Альфа-Банк" скасована, у зазначеного Банку відсутні підставі для визнання втратившими право користування та зняття з реєстраційного обліку відповідачів, оскільки він не є власником будинку [ADDRESS] , а тому його права як власника будинку не порушені. Аналізуючи досліджені в судовому засіданні обставини та докази, яким вони підтверджуються, суд приходить до висновку про необґрунтованість вимог позивача - Акціонерно-комерційного банку соціального розвитку «УКРСОЦБАНК» про визнання [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] [INFO] такими, що втратили право користування житловим будинком та земельною ділянкою за адресою [ADDRESS] . Відповідно до ст.141 ЦПК України у разі відмови у задоволенні позовних вимог, судовий збір не відшкодовується. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed