Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-23 00:00:00

Позивачка звернулася до суду із вищевказаним позовом. Позов мотивує тим, що Управляюча компанія «Комфорт-Дім» включила до кошторису витрат на утримання будинків і прибудинкових територій в додатку №5 до договорів послугу з прибирання прибудинкових територій, що не відповідає чинному закондавству України. Згідно наказу Мінрегіонбуду від 29.12.201 року №389 прибудинкова територія - територія навколо багатоквартирного будинку, що визначено на підставі відповідної містобудівної та землевпорядної документації в межах відповідної земельної ділянки. Приватизована земельна ділянка - це прибудинкова територія. Органи місцевого самоврядування можуть виступати замовниками розробки проекту прибудинкової території, але самі виготовляти не мають права. Позивачка зазначає, що в Законі України №1060 в п.1 ч.1 ст.5 вказано, що житлова послуга з управління будинком включає забезпечення утримання спільного майна багатоквартирного будинку. Зокрема, прибирання прибудинкової території, якщо прибудинкова територія за даним Державного земельного кадастру знаходиться у власності або користуванні співвласників багатоквартирного будинку відповідно до вимог законодавства. У постійне користування земельні ділянки будуть передаватися згідно ст.ст. 42, 123 ЗК України. Порядок передачі затверджений КМУ з 2023 року. Виготовлення схем прибудинкових територій і їх затвердження працівниками «Комфорт-Дім» без виготовлення відповідної містобудівної та землевпорядної документації не відповідає законодавству, відсутні технічні і технологічні забезпечення, у складі відсутні фахівці не менше двох сертифікованих інженерів-землевпорядників. Виконком Калуської міської ради від 19.03.2013 року своїм рішенням №43 без всяких на те повноважень з порушенням законодавства затверджує не схеми площ прибирання, а схеми площ прибирання, розміри прибудинкових територій, які в наявності відсутні. Відповідно до п. 1.1 Державних норм та правил утримання територій населених пунктів, затверджених Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 17.03.2011 року №145, прибирання прибудинкових територій входить до обов`язків благоустрою міста, який на даний час надає такі послуги місту, а нараховує оплату за послугу «Комфорт-Дім», підвищену в 5 разів, без погодження зборів співвласників та відсутності технічного паспорта на будинок. За таких обставин позивачка змушена звернутися до суду та просить визнати незаконними дії Товариства з обмеженою відповідальністю «Управляюча компанія «Комфорт-Дім» з нарахування оплати за послугу з прибирання прибудинкової території; зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю «Управляюча компанія «Комфорт-Дім» зробити перерахунок за період з 01.11.2011 року по 01.11.2021 року. Відповідно до ухвали Калуського міськрайонного суду від 29.11.2021 року відкрито провадження у вказаній справі та ухвалено розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Позивачем подано клопотання про розгляд справи у судовому засіданні із викликом сторін та про виклик свідків. Відповідно до ч. 4 ст. 19 ЦПК України спрощене позовне провадження призначене для розгляду: 1) малозначних справ; 2) справ,що виникають з трудових відносин; 3) справ про надання судом дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі України тому з батьків,хто проживає окремо від дитини,у якого відсутня заборгованість зі сплати аліментів та якому відмовлено другим із батьків у наданні нотаріально посвідченої згоди на такий виїзд; 4) справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням(викликом)сторін. Згідно ч. 6 ст. 279 ЦПК України суд може відмовити в задоволенні клопотання сторони про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін за одночасного існування таких умов: 1) предметом позову є стягнення грошової суми, розмір якої не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 2) характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи. Заявлені позовні вимоги є немайновими, а характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи, оскільки учасники справи не позбавлені можливості викласти свої доводи, аргументи, міркування, заперечення у письмових заявах по суті справи, не позбавлені можливості надавати суду свої докази на спростування вимог позивача та заперечень відповідача у строки визначені судом або законом, та в повній мірі користуються правами, передбаченими ЦПК України. Тому в задоволенні клопотання позивача про розгляд справи у судовому засіданні із викликом сторін слід відмовити. З тих самих підстав не підлягає задоволенню клопотання позивача про виклик свідків. Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Загалом характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі вказують на те, що обставини справи мають бути підтверджені письмовими доказами, які безперешкодно можуть надаватись сторонами справи до суду в межах розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Сторони скористалися свої правом подати заяви по суті спору. Представник відповідача подав відзив на позов. Вказує, що порядок використання земельних ділянок багатоквартирних житлових будинків регулюється ст. 42 ЗК України, відповідно до якої земельні ділянки, на яких розташовані багатоквартирні будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території державної або комунальної власності, надаються в постійне користування підприємствам, установам і організаціям, які здійснюють управління цими будинками. У разі приватизації громадянами багатоквартирного житлового будинку відповідна земельна ділянка може передаватися безоплатно у власність або надаватися у користування об`єднанню власників. Таким чином, правовий статус прибудинкової території є по суті невизначеним, оскільки єдиним суб`єктом права власності на прибудинкову територію приватизованого багатоквартирного будинку є об`єднання власників такого будинку, проте законодавством України процедуру передачі земельних ділянок, на яких розташовані багатоквартирні будинки, а також прибудинкова територія, не передбачено. Статус прибудинкової території регулюється національним стандартом ДСТУ-Н Б Б.2.2-9:2013 «Настанова щодо розподілу територій мікрорайонів (кварталів) для визначення прибудинкових територій багатоквартирної забудови», котрий був затверджений наказом №56 Мінрегіону у лютому та набув чинності у жовтні 2014 року. Відповідно до п. 3 Методичних рекомендацій щодо визначення прибудинкових територій багатоквартирних будинків, затверджених наказом №389 Мінгеріону від 29.12.2011 року мінімально допустима величина прибудинкової території не може бути меншою за територію технічного обслуговування відповідного багатоквартирного житлового будинку, якщо зазначене можливе в існуючій забудові. Оскільки визначення розміру прибудинкової території належить до компетенції органів місцевого самоврядування, то саме конкретний розмір певної території власники можуть дізнатися у відповідні містобудівній та землевпорядній документації відповідного міста. Органом місцевого самоврядування виготовлено та передано для використання відповідачу проект розподілу території мікрорайону (обмеженого вулицями Пушкіна, Євшана, бульвар Незалежності та проспект Лесі Українки) для визначення прибудинкових територій багатоквартирної забудови в м. Калуші Івано-Франківської області. Володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою спільної сумісної власності здійснюються за договором або законом. Внаслідок цього уповноваженою особою будинку [ADDRESS] та ТОВ «Управляюча компанія «Комфорт-Дім» при укладенні договору про надання послуги управління багатоквартирним будинком в кошторис витрат включено послугу прибирання прибудинкової території, яка входить в обов`язковий перелік послуг, витрати на які включаються до складу витрат на утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території, оскільки прибудинкова територія є спільним майном багатоквартирного будинку. Представник відповідача наголошує, що з боку управляючої компанії немає жодних порушень, оскільки не може сам будинок існувати без прибудинкової території, а позивач, як співвласник майна, зобов`язана брати участь в утриманні спільного майна багатоквартирного житлового будинку. Тому представник відповідача просить в задоволенні позову відмовити у повному обсязі. Позивачка подала заперечення (відповідь на відзив). Наголошує, що відзив ТОВ «Управляюча компанія «Комфорт-Дім» є оманливим та не відповідає чинному законодавству. Так, відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо врегулювання окремих питань у сфері житлово-комунальних послуг» житлова послуга - послуга з управління багатоквартирним будинком та прибирання прибудинкової території за даними Державного земельного кадастру, який на цей час відсутній. Позивач не має права власності на земельну ділянку, як прибудинкову територію. Порядок передачі земельної ділянки передбачено і визначено розробити КМУ у 2023 році. Крім того позивачка зазначає, що вибори управителя виконавцем послуг не затверджувалися зборами управління будинком і не передавалися управителю «Комфорт-Дім», управитель не визнаний зборами співвласників виконавцем послуг з управління будинком за адресою [ADDRESS] . [PERSON] самовільно себе обрав. Договір від 25.06.2019 року сфальсифікований, оскільки [PERSON] ніхто не уповноважував на укладення договору від імені співвласників будинку. Підписи у протоколі зборів від 15.02.2019 року є підробленими. За фактом підроблення [PERSON] документів розглядається кримінальне провадження №12020090170000126 від 01.02.2020 року за ознаками складу злочину, передбаченого ст. 358 КК України. Також позивачка звертає увагу, що управитель при нарахуванні оплати за житлові послуги не використовує технічний паспорт, оскільки він відсутній 30 років, а тому незрозуміло з чого беруться загальні площі квартир. Комфорт-Дім не вчинив ніяких заходів для визнання прибудинкових територій багатоквартирних будинків на території Калуської міської ради. Натомість фальшуванням документів прийняв протиправне рішення, яким самовільно нібито затвердив схеми площ прибирання прибудинкових територій багатоквартирних будинків, хоч ніяких схем немає. [PERSON] і [PERSON] незаконно вимагають кошти за прибирання прибудинкових територій, яких у співвласників немає. Тому позивачка просить позов задоволити у повному обсязі. Представник відповідача подав заперечення на відповідь на відзив. Просить врахувати, що Законом №1060-ІХ від 03.12.2020 року внесено зміни до Закону України «Про житлово-комунальні послуги», відповідно до яких до 1 січня 2023 року за згоди співвласників допускається утримання за їхній рахунок навіть «неоформленої» прибудинкової території в межах, на які погодяться самі співвласники. Зборами співвласників у кошторис витрат включено послугу на прибирання прибудинкової території - порушень з боку Управителя немає. Тому представник відповідача просить в задоволенні позову відмовити. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Правовий режим спірної земельної ділянки, на якій розташований багатоквартирний житловий будинок, та прибудинкової території визначається земельним законодавством, зокрема ЗК України. Відповідно до частини першої статті 42 ЗК України земельні ділянки, на яких розташовані багатоквартирні будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території державної або комунальної власності, надаються в постійне користування підприємствам, установам і організаціям, які здійснюють управління цими будинками. Земельні ділянки, на яких розташовані багатоквартирні будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкова територія, що перебувають у спільній сумісній власності власників квартир та нежитлових приміщень у будинку, передаються безоплатно у власність або в постійне користування співвласникам багатоквартирного будинку в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Порядок використання земельних ділянок, на яких розташовані багатоквартирні будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території, визначається співвласниками. Відповідно до частини другої статті 382 ЦК України всі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав. Порядок реєстрації права власності на земельні ділянки визначений Земельним кодексом України, Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», Законом України «Про Державний земельний кадастр». Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Формування земельних ділянок здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок (частини перша, третя - п`ята статті 79-1 ЗК України). Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» прибудинкова територія - територія навколо багатоквартирного будинку, визначена на підставі відповідної містобудівної та землевпорядної документації, у межах земельної ділянки, на якій розташовані багатоквартирний будинок і належні до нього будівлі та споруди, що необхідна для обслуговування багатоквартирного будинку та задоволення житлових, соціальних і побутових потреб власників (співвласників та наймачів (орендарів) квартир, а також нежитлових приміщень, розташованих у багатоквартирному будинку. Сам по собі той факт, що земельну ділянку не передано у власність чи в користування співвласникам багатоквартирного будинку в [ADDRESS] у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, не змінює правового статусу цієї земельної ділянки як прибудинкової території. Відповідно до абзацу 3 пункту 1 частини 1 ст.5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» послуга з управління багатоквартирним будинком включає: забезпечення утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, якщо прибудинкова територія, за даними Державного земельного кадастру, знаходиться у власності або користуванні співвласників багатоквартирного будинку відповідно до вимог законодавства, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньобудинкових систем (крім обслуговування внутрішньобудинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо. Водночас Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо врегулювання окремих питань у сфері надання житлово-комунальних послуг» №1060-ІХ від 03.12.2020 року, який набув чинності 01.05.2021 року, абзац третій пункту 1 частини першої статті 5 в частині положення щодо знаходження, за даними Державного земельного кадастру, прибудинкової території у власності або користуванні співвласників багатоквартирного будинку відповідно до вимог законодавства, вводиться в дію з 1 січня 2023 року. Тобто до 1 січня 2023 року нарахування плати за послугу із прибирання прибудинкової території не пов`язане із переданням земельної ділянки у власність чи в користування співвласникам багатоквартирного будинку в [ADDRESS] . Щодо покликання позивачки про те, що рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 15.02.2019 у справі №0940/1815/18 визнано протиправним та нечинним рішення Виконавчого комітету Калуської міської ради "Про затвердження схем площ прибирання" від 19.03.2013 №43, суд звертає увагу, що дане рішення не набуло законної сили. Так, постановою Верховного суду від 08.10.2019 року рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 15.02.2019 та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 04.07.2019 у справі №0940/1815/18 скасовано і ухвалено нове рішення, яким у задоволені позову [PERSON] до Виконавчого комітету Калуської міської ради Івано-Франківської області за участю третіх осіб: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , Комунальне підприємство "Житлово-експлуатаційна організація №1", Комунальне підприємство "Житлово-експлуатаційна організація №4", про визнання протиправним та нечинним рішення - відмовлено повністю. Долучення позивачкою до матеріалів позовної заяви тесту постанови Верховного Суду в неповному обсязі суд розцінює як намагання позивачки ввести суд в оману. Відповідно до наказу Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 27.07.2018 №190 послуга з прибирання прибудинкової території багатоквартирного будинку є однією з обов`язкових послуг, витрати на які включаються до складу витрат на утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території. Згідно із абзацом 8 ч. 3 ст. 10 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» у разі якщо прибудинкова територія багатоквартирного будинку не оформлена у власність або користування співвласників багатоквартирного будинку, прибирання та інші послуги з обслуговування території навколо такого багатоквартирного будинку можуть бути включені до кошторису витрат на утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території (у тому числі при визначенні управителя на конкурсних засадах) виключно за згодою споживачів із визначенням на договірних засадах та погодженням з органом місцевого самоврядування меж та площі території, яку співвласники згодні утримувати. Сторонами визнається, що між уповноваженою особою будинку за адресою [ADDRESS] та ТОВ «Управляюча компанія «Комфорт-Дім» при укладенні договору про надання послуги з управління багатоквартирним будинком в кошторис витрат включено послугу з прибирання прибудинкової території. В поданому запереченні (відповіді на відзив) позивачка покликається на підробку підписів від імені співвласників у протоколі зборів співвласників будинку за адресою [ADDRESS] від 25.02.2019 року та відсутності повноважень Підлужного Т.Є діяти від імені співвласників при укладенні з ТОВ «Управляюча компанія «Комфорт-Дім» договору про надання послуг з управління багатоквартирним будинком. За змістом принципу диспозитивності цивільного судочинства, закріпленого у статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно з пунктом 2 частини другої, частиною третьою статті 49 ЦПК України крім прав та обов`язків, визначених у статті 43 цього Кодексу: позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. До закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви. У справі, що розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, зміна предмета або підстав позову допускається не пізніше ніж за п`ять днів до початку першого судового засідання у справі. У пунктах 6, 7 частини другої статті 43 ЦПК України встановлено, що учасники справи зобов`язані: виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом. Позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, яке складається з двох елементів: предмета і підстави позову. Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує його вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу (постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 червня 2019 року у справі № 487/10128/14-ц). Верховний Суд неодноразово звертав увагу на те, що процесуальним законом не передбачено права позивача на подання заяв (клопотань) про «доповнення» або «уточнення» позовних вимог. Тому в разі надходження до суду однієї із зазначених заяв (клопотань) останній, виходячи з її змісту, а також змісту раніше поданої позовної заяви та конкретних обставин справи, повинен розцінювати її як: - подання іншого (ще одного) позову, чи - збільшення або зменшення розміру позовних вимог, чи - об`єднання позовних вимог, чи - зміну предмета або підстав позову. З урахуванням вищевикладеного, суд розцінює подане позивачкою заперечення, як заяву про зміну підстав позову. При вирішенні позову про визнання недійсним оспорюваного правочину враховуються загальні приписи статей 3, 15, 16 ЦК України. За результатами розгляду такого спору вирішується питання про спростування презумпції правомірності правочину й має бути встановлено не лише наявність підстав недійсності правочину, передбачених законом, але й визначено, чи було на час пред`явлення позову порушене цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушене та в чому полягає його порушення, оскільки залежно від цього визначається необхідний та ефективний спосіб захисту порушеного права, якщо таке порушення відбулося. У приватному праві недійсність (нікчемність чи оспорюваність) може стосуватися або «вражати» договір, правочин, акт органу юридичної особи, державну реєстрацію чи документ. В ЦК України закріплений підхід, при якому оспорюваність правочину конструюється як загальне правило. Навпаки, нікчемність правочину має місце тільки у разі, коли існує пряма вказівка закону про кваліфікацію того або іншого правочину як нікчемного. Оспорюваний правочин визнається недійсним судом, якщо одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом (частина третя статті 215 ЦК України). Правочин, недійсність якого не встановлена законом (оспорюваний правочин), породжує правові наслідки (набуття, зміну або припинення прав та обов`язків), на які він був направлений до моменту визнання його недійсним на підставі рішення суду. Оспорювання правочину відбувається тільки за ініціативою його сторони або іншої заінтересованої особи шляхом пред`явлення вимог про визнання правочину недійсним (позов про оспорювання правочину, рецисорний позов). Натомість нікчемним є той правочин, недійсність якого встановлена законом і для визнання його недійсним не вимагається рішення суду (частина друга статті 215 ЦК України). Нікчемність правочину конструюється за допомогою «текстуальної» недійсності, оскільки вона існує тільки у разі прямої вказівки закону. Така пряма вказівка може втілюватися, зокрема, в термінах «нікчемний», «є недійсним». Нікчемний правочин, на відміну від оспорюваного, не створює юридичних наслідків, тобто, не «породжує» (змінює чи припиняє) цивільних прав та обов`язків. Якщо недійсність певного правочину встановлена законом, тобто якщо цей правочин нікчемний, позовна вимога про визнання його нікчемним не є належним способом захисту права чи інтересу позивача. За наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та у мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України) У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 27 січня 2020 року в справі № 761/26815/17 (провадження № 61-16353сво18) зроблено висновок, що «недійсність правочину, договору, акту органу юридичної особи чи документу як приватно-правова категорія, покликана не допускати або присікати порушення цивільних прав та інтересів або ж їх відновлювати. По своїй суті ініціювання спору про недійсність правочину, договору, акту органу юридичної особи чи документу не для захисту цивільних прав та інтересів є недопустимим». Тлумачення статей 215, 216 ЦК України свідчить, що для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорення правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. Як наявність підстав для визнання оспорюваного правочину недійсним, так і порушення суб`єктивного цивільного права або інтересу особи, яка звернулася до суду, має встановлюватися саме на момент вчинення оспорюваного правочину. Отже, для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорення правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. Як наявність підстав для визнання оспорюваного правочину недійсним, так і порушення суб`єктивного цивільного права або інтересу особи, яка звернулася до суду, має встановлюватися саме на момент вчинення оспорюваного правочину. Аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду у складі Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 червня 2021 року у справі № 761/12692/17 (провадження № 61-37390свп18). Водночас вимог про визнання недійсним договору про надання послуг з управління багатоквартирним будинком, який укладено між уповноваженою особою будинку за адресою [ADDRESS] та ТОВ «Управляюча компанія «Комфорт-Дім», позивачкою не заявлено. Предмет позову - це матеріально-правові вимоги позивача до відповідача. Необхідність у зміні предмету позову може виникати тоді, коли початкові вимоги позивача не дають йому можливості задовольнити свої інтереси. Визначення змісту та обсягу позовних вимог, що підлягають судовому захисту, є диспозитивним правом позивача. При цьому, підстави, з якими позивач пов`язує виникнення у нього права на звернення до суду і задоволення його вимог, визначаються позивачем самостійно. Суд звертає увагу, що позивачкою у поданому запереченні було змінено підстави позову (покликається на відсутність повноважень [PERSON] діяти від імені співвласників будинку), проте вимоги про визнання недійсним договору, який укладено між уповноваженою особою будинку за адресою [ADDRESS] та ТОВ «Управляюча компанія «Комфорт-Дім», заявлено не було. Позивачкою не надано будь-яких уточнень, заяв про зміну предмету позову або про збільшення позовних вимог. Тобто предмет і підстава позову не узгоджуються між собою. Отже, враховуючи, що вимог про визнання недійсним договору, який укладено між уповноваженою особою будинку за адресою [ADDRESS] та ТОВ «Управляюча компанія «Комфорт-Дім», не було заявлено, суд, з урахуванням принципу диспозитивності цивільного процесу, не має права вийти за межі позовних вимог та розглядати по суті вимогу про визнання недійсним вказаного договору. При цьому позивачка не позбавлена права звернутися до суду з окремим позовом про визнання недійсним вищевказаного договору. Крім того, в порушення вимог ст.ст. 77, 78, 81 ЦПК України, жодних належних та допустимих доказів на підтвердження факту підробки підписів у протоколі зборів співвласників багатоквартирного будинку по [ADDRESS] позивачкою не було надано. За правилами ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Водночас висновків експертів на предмет дослідження підробки підписів до матеріалів позовної заяви позивачкою не було долучено. Також відповідних клопотань про призначення судово-почеркознавчих експертиз позивачкою не було заявлено. За вищевикладених обставин, аналізуючи зібрані у справі докази, кожний окремо та всі в сукупності, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити у повному обсязі. Щодо клопотання позивачки про звернення в правоохоронні органи на порушення ТОВ «Управляюча компанія «Комфорт-Дія» у зв`язку із підробленням договору від 25.06.2019 року та фальсифікації протоколу зборів від 15.02.2019 року співвласників багатоквартирного будинку по [ADDRESS] . Відповідно до ч. 1 ст. 262 ЦПК України суд, виявивши при вирішенні спору порушення законодавства або недоліки в діяльності юридичної особи, державних чи інших органів, інших осіб, постановляє окрему ухвалу, незалежно від того, чи є вони учасниками судового процесу. Частиною 11 вказаної статті закріплено, що окрема ухвала стосовно порушення законодавства, яке містить ознаки кримінального правопорушення, надсилається прокурору або органу досудового розслідування, які повинні надати суду відповідь про вжиті ними заходи у визначений в окремій ухвалі строк. За відповідним клопотанням прокурора або органу досудового розслідування вказаний строк може бути продовжено. Окрема ухвала суду є процесуальним засобом судового впливу на виявлені під час судового розгляду порушення законності, а також причини та умови, що цьому сприяли. Правовими підставами постановлення окремої ухвали є виявлені під час розгляду справи порушення матеріального або процесуального закону; встановлення причин та умов, що сприяли вчиненню таких порушень. Окрема ухвала суду - це ухвала, якою суд реагує на виявлені під час розгляду справи порушення закону і причини та умови, що сприяли вчиненню порушення. Отже, підставою для постановлення окремої ухвали є виявлення порушення закону і встановлення причин та умов, що сприяли вчиненню порушення. Відтак, окрема ухвала може бути постановлена лише у разі, якщо під час судового розгляду встановлено склад правопорушення. Якщо суд не встановив такого порушення, підстав для окремої ухвали немає. Суд зазначає, що за наявними матеріалами справи у суду не має можливості встановити або спростувати вчинення посадовими особами ТОВ «Управляюча компанія «Комфорт-Дія» кримінального правопорушення. Крім того суд вважає, що позивачка не позбавлена можливості звернутися до правоохоронних органів у разі наявності у неї достатніх доказів вчинення кримінального правопорушення. Окрім цього, суд звертає увагу, що статтею 262 ЦПК України не встановлено прямий обов`язок суду постановляти окрему ухвалу. Постановлення окремої ухвали є правом суду у разі встановлення судом підстав для окремої ухвали. На підставі викладеного ст.ст. 215,216, 382 ЦК України, Закону України «Про житлово-комунальні послуги», ст. 42 ЗК України,

Outcome: dismissed