Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-23 00:00:00

Представник позивача Конюшко Д.Б., який діє в інтересах [PERSON] 23.12.2019 року звернувся до суду з позовом до [PERSON] , третя особа: Публічне акціонерне товариство «НАСК «Оранта», про відшкодування шкоди завданої внаслідок ДТП, яким просить стягнути з [PERSON] на користь позивача різницю між розміром фактичної шкоди та розміром страхового відшкодування у розмірі 25884,84 грн., моральну шкоду у розмірі 10000,00 грн., сплачений судовий збір у розмірі 768,40 грн. Позов обґрунтовано тим, що 04.07.2019 року у м. Києві сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Шкода», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , цивільно-правова відповідальність якої застрахована в ПАТ «НАСК «Оранта» полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АМ/9834470, та автомобіля «Шкода», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . В результаті ДТП автомобіль «Шкода», д.н.з [NUMBER] , отримав механічні пошкодження. Постановою Святошинського районного суду м. Києва від 24.07.2019 року [PERSON] визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. 05.07.2019 року позивач звернувся до ПАТ «НАСК «Оранта» з заявою про виплату страхового відшкодування. Відповідно до страхового акту № ОЦВ-19-32-9956/1 від 24.07.201року та страхового акту № ОЦВ-ЗГ-19-32-9956/2 від 21.082019 року ПАТ «НАСК «Оранта» було сплачено позивачу страхове відшкодування у розмірі 23435,15 грн. Зазначив, що відповідно до акту виконаних робіт № 0000002250 від 31.08.2019 року вартість матеріального збитку, що завдана власнику транспортного засобу автомобіля «Шкода», д.н.з. [NUMBER] становить 49320,00 грн. Таким чином, позивач просить стягнути з відповідача 25884,84 грн. різницю між вартістю відновлювального ремонту та виплаченим страховим відшкодуванням. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 26.12.2019 року було відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження. В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити посилаючись на обставини викладені у позові. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні заперечувала проти позовних вимог, просила відмовити в задоволенні позову, посилаючись на обставини викладені у поданому до суду відзиві. Представник ПАТ «НАСК «Оранта» в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Суд, вислухавши позивача та його представника, відповідача, дослідивши подані документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 04.07.2019 року у м. Києві на вул. Стеценка сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Шкода», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] та автомобіля «Шкода», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . В результаті ДТП автомобіль «Шкода», д.н.з [NUMBER] , отримав механічні пошкодження. Постановою Святошинського районного суду м. Києва від 24.07.2019 року [PERSON] визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП (т. 1 а.с.9-10). На момент ДТП цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застрахована в ПАТ «НАСК «Оранта» полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АМ/9834470, з лімітом відповідальності 100000,00 грн. ( т. 1 а.с. 11). 05.07.2019 року позивач звернувся до ПАТ «НАСК «Оранта» з повідомлення про подію та заявою про виплату страхового відшкодування (т.2 а.с. 129, 134-135). Відповідно до страхового акту № ОЦВ-19-32-9956/1 від 24.07.201року та страхового акту № ОЦВ-ЗГ-19-32-9956/2 від 21.082019 року ПАТ «НАСК «Оранта» було сплачено позивачу страхове відшкодування у розмірі 23435,15 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 40726 від 07.08.2019 року та № 43593 від 22.08.2019 року (т. 2 а.с. 137-138). З матеріалів справи вбачається, що позивачем відповідно до рахунку на оплату № ПР00000084 від 28.08.2019 року та акту про надання послуг 0000002250 від 31.08.2019 року було сплачено за ремонт пошкодженого в результаті ДТП автомобіля «Шкода», д.н.з [NUMBER] грошові кошти в розмірі 49320,00 грн., що підтверджується квитанцією № 28049866-1 від 31.08.2019 року (т.2 а.с. 16-19). Відповідно до частин першої та другої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. За змістом ст. 1187, 1188 ЦК України, в їх системному зв`язку, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, зокрема транспортним засобом, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, а шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, зокрема, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Згідно зі статтею 1192 ЦК України, з урахуванням обставин справи, суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок. Зокрема, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. До сфери обов`язкового страхування належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961-IV (далі Закон № 1961-IV). Згідно зі ст. 6 Закону №1961-IV, страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. За змістом ст.ст. 9, 22-28, 35 Закону №1961-IV, настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов`язана з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. При цьому, в Законі №1961-IV визначено порядок розрахунку шкоди, пов`язаної з пошкодженням транспортного засобу. Так, відповідно до статті 29 цього Закону, у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Такий розрахунок здійснюється згідно з Методикою товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року №142/5/2092 (далі - Методика). Згідно зі ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана оплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Тобто з метою захисту інтересів потерпілого на страхувальника (зокрема, винуватця ДТП) покладається додаткова (субсидіарна) відповідальність. Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Саме такий правовий висновок навів Верховний Суд України у своїй постанові від 04.07.2018 у справі №755/18006/15-ц. Судом встановлено, що вартість матеріального збитку завданого власнику транспортного засобу «Шкода», д.н.з [NUMBER] становить 49320,00 грн. Таким чином, вбачається, що ПАТ «НАСК «Оранта» не в повній мірі виплатило страхове відшкодування. Із полісу страхування цивільно-правової відповідальності відповідача [PERSON] (винуватця ДТП) вбачається, що ліміт відповідальності за шкоду заподіяну майну становить 100 000 грн, франшиза 510,00 грн. Отже, в даному випадку, розмір завданої шкоди не перевищує ліміт відповідальності страховика, судом не встановлено підстав для виникнення обов`язку винуватця ДТП з виплати страхового відшкодування, тому немає підстав для стягнення з відповідача різниці між фактичним розміром завданої шкоди та сумою страхового відшкодування. За таких обставин, суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача різниці між розміром фактичної шкоди та розміром виплаченого страхового відшкодування у розмірі 25884,84 грн. слід відмовити. Що стосується заявленої позивачем вимоги про стягнення моральної шкоди, судом встановлено наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка завдала, за наявності її вини. За змістом ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Моральна шкода відшкодовується незалежно від матеріальної шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. А згідно з ч. 3 цієї статті розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також із врахуванням інших обставин, які мають істотне значення. Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати у моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушення нормальних життєвих зв`язків, порушення стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Позивачем не надано доказів на підтвердження вимог про те, що діями відповідача, йому було завдано моральну шкоду, яка спричинила моральні страждання, що виникли в зв`язку з ушкодженням автомобіля внаслідок ДТП, у зв`язку з чим суд вважає вимоги в цій частині необґрунтованими і такими, що задоволенню не підлягають. За таких підстав в задоволенні позову слід відмовити у повному обсязі. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому судовий збір слід покласти на позивача.

Outcome: dismissed