Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-31 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Державного підприємства «Мирноградвугілля» про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. В обґрунтування позовних вимог вказав, що в період з 19 квітня 2021 року по 01 жовтня 2021 року він працював у Відокремленому підрозділі «Шахта «Центральна» Державного підприємства «Мирноградвугілля». 01.10.2021 року його було звільнено за ч.3 ст.38 Кодексу законів про працю України за власним бажанням згідно наказу № 89к від 01.10.2021 року. При звільненні відповідач не виплатив йому заборгованість по заробітній платі та своєчасно не провів з ним повний розрахунок. Посилаючись на норми ст.ст. 116, 117 КЗпП України позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість по заробітній платі за вересень, жовтень 2021 року, заборгованість по вихідній допомозі в загальній сумі 34360,82 грн, 82 коп., середній заробіток за затримку виплати розрахункових сум при звільнені за період з 01.10.2021 по день ухвалення рішення та покласти на відповідача понесені ним судові витрати, які складаються з судового збору в сумі 908 грн, сплаченого при зверненні до суду і понесені ним витрати на правничу допомогу у розмірі 2500 грн. Ухвалою судді від 28.12.2021 у справі відкрито провадження та призначено її розгляд в порядку спрощеного позовного провадження. Позивач до судового засідання не з`явився, про час та місце слухання справи сповіщений належним чином, надав суду заяву з клопотанням розглянути справу за його відсутності, на позовних вимогах наполягає у повному обсязі. Представник відповідача до судового засідання не з`явився, про час та місце слухання справи сповіщений належним чином, надав суду заяву з клопотанням розглянути справу за його відсутності. Суд, врахувавши позиції сторін у справі, надані суду документи, вважає можливим розглянути справу за відсутності сторін за матеріалами, наданими сторонами на підтвердження своїх доводів та заперечень. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач з 19.04.2021 року по 01.10.2021 року знаходився у трудових відносинах з відповідачем, працюючи на посаді провідного інженера з матеріально-технічного забезпечення. 01.10.2021 був звільнений за власним бажанням згідно ст.38 ч.3 КЗпП України (а.с. 9-17). Згідно довідок ВП «Центральна» ДП «Мирноградвугілля» середньоденна заробітна плата складає 344,14 гривень. На час звільнення 01.10.2021 [PERSON] з підприємства до сплати нарахована всього сума у 21352,87 гривень. Вказана сума сплачена: 02.11.2021 - у розмірі 12190,92 гривень, 29.12.2021 - 6610,25 гривень, 30.12.2021 - 612,20 гривень, 27.01.2022 - 1851,41 гривень. Загальна заборгованість по заробітній платі на 01.02.2022 складає 88,09 грн (а.с. 30-31). За змістом положень статей 10, 11 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справу на підставі доказів, поданих сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. За змістом вимог Закону України «Про оплату праці» основна заробітна плата працівника - це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки). Відповідно до статті 3 Кодексу законів про працю України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами. При звільненні працівника, на підставі положень статей 116 та 117 Кодексу законів про працю України виплата всіх сум, які належать йому від підприємства, установи, організації, здійснюється в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми повинні бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У випадку невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, визначені законодавством підприємство, установа, організація повинна виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, тому суд вважає, що є підстави для стягнення з відповідача на користь позивача невиплачені суми заробітної плати та середнього заробітку за несвоєчасну виплату відповідачем розрахункових сум з наступного дня після звільнення позивача 01.07.2021, тобто з 02.07.2021 до дня розгляду справи по суті (а.с.7). Згідно роз`яснень у пункті 25 постанови Пленуму Верхового Суду України від 24.12.1999 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» непроведення розрахунку з працівником у день звільнення є підставою для застосування передбаченої статтею 117 КЗпП України відповідальності. Тобто, проведення повного розрахунку зі звільненим працівником проводиться не на вимогу такого працівника, а закріплено законодавством. Середньоденний заробіток позивача, за розрахунком відповідача, заперечень проти якого позивач не висловлював, становить 344,14 гривень. Період затримки виплати позивачу належних при звільненні сум з 02.10.2021 по 01.02.2022 включно становить 83 робочих дні. Сума середнього заробітку складає 28563,62 гривень з розрахунку: 83дн.х344,14грн. Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості по вихідній допомозі в сумі 34360,82 грн 82 коп. суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 44 КЗпП України при припиненні трудового договору внаслідок порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного чи трудового договору (статті 38 і 39), працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку. Судом встановлено, що середньомісячний заробіток позивача, за розрахунком відповідача, заперечень проти якого позивач не висловлював, становить 7399 гривень (а.с. 30-31).

Outcome: partial