Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-23 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог 04.10.2021 року [PERSON] яка діє від себе та від імені малолітньої доньки [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Ізмаїльський районний відділ Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, мотивуючи тим, що вона та її малолітня донька є власницями житлового блоку № 9-а, який розташований за адресою: [ADDRESS] , відповідач у вказаній квартирі зареєстрований, проте фактично за вказаною адресою не проживає з вересня 2019 року, його реєстрація чинить позивачці перешкоди у вільному користуванні та розпорядженні квартирою. Заяви, клопотання 24.01.2022 від представника позивачки надійшла заява про розгляд справи у відсутність позивачки та її представника. 24.01.2022 від [PERSON] надійшла заява про розгляд справи у його відсутність. Аргументи учасників справи В судове засідання позивач не з`явився, про час та місце судового розгляду справи повідомлений належним чином, згідно заяви представника від 24.01.2022 позовні вимоги підтримує в повному обсязі. В судове засідання відповідач не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, згідно заяви від 24.01.2022 позовні вимоги визнав. В судове засідання представник третьої особи не з`явився, згідно заяви від 05.01.2022 повноваження у сфері реєстрації/зняття з реєстрації місця проживання не належить до компетенції територіальних органів та підрозділів ДМС України. Фактичні обставини справи, встановлені судом [PERSON] та її малолітня донька [PERSON] є співвласником житлового блоку № 9-а, який розташований за адресою: [ADDRESS] , що належить їм на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно № 159 від 21.11.2016 (а.с. 8). Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, право власності на житловий блок [ADDRESS] зареєстроване за [PERSON] та [PERSON] (а.с.9) Відповідно до довідки Відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеській області від 10.11.2021 року, [PERSON] [INFO] , зареєстрований з 23.02.2012 року за адресою: [ADDRESS] (а.с. 21). Позиція суду У відповідності до вимог ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною ч. 3 ст. 200 ЦПК України передбачено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Згідно роз`яснень п. 3 ч. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Перевіривши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позову, виходячи з такого. Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] колишній чоловік позивачки, рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 18.02.2020, справа №946/7866/19, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, позивачка [PERSON] є донькою відповідача. Відповідач фактично за вказаною адресою не проживає з вересня 2019 року, його реєстрація чинить позивачкам перешкоди у вільному користуванні та розпорядженні належним їй майном. Враховуючи, що відповідач позов визнав в повному обсязі, визнання позову закону не суперечить, прав та інтересів інших осіб не порушує, суд вважає, що є всі підстави для задоволення позову. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», рішення суду є підставою для зняття особи з реєстрації місця проживання.

Outcome: approved