Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-23 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовом до Львівської обласної прокуратури, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок незаконних дій органів досудового розслідування та прокуратури Свої вимогу обгрунтовує наступним. Вироком Сихівського районного суду м.Львова від 05.08.2013 року [PERSON] визнано винним за ст.358 ч.1, 4 КК України. На підставі ст.49 ч.1 п.2, ст.74 КК України звільнено від відбування покарання. За ст.ст.190 ч.1 190 ч.2. 190 ч.4 КК України [PERSON] виправдано. 07.02.2014 року ухвалою апеляційного суду Львівської області вирок Сихівського районного суду від 05.08.12013 року відносно [PERSON] , засудженого за ч.1,4 ст.358, 70 КК України на підставі ч.1 ст.49, ст.74 КК України звільненого від відбуття призначеного покарання та виправданого за ч.1,2,4 ст. 190 КК України - скасовано, справу направлено на новий судовий розгляд в той же суд. Вироком Сихівського районного суду м.Львова від 26.12.2014 року [PERSON] визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.190, ч.2 ст.190 та призначено покарання у виді 2 років 6 місяців обмеження волі та звільнено від покарання у зв`язку із закінченням строків притягнення до кримінальної відповідальності. Визнано винним у вчинені злочину, передбаченого ч.4 ст. 190 КК України та призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі. Па підставі ст.75 КК України, звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 2 роки. Ухвалою апеляційного суду Львівської області від 10.06.2015 року вирок Сихівського районного суду від 26.12jf2.014 року відносно [PERSON] скасовано, а справу повернуто прокурору м. Львова для організації проведення додаткового розслідування. 23.07.2018 року прокурором Сихівського відділу Львівської місцевої прокуратури №1 кримінальне провадження, внесене до СРДР №12015150070002297 від 20.08.2015 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч.2,2,4 ст. 190 КК України закрито за п.2 ч.1 ст.284 КПК України, у зв`язку з відсутністю в діях [PERSON] складу кримінального правопорушення за фактами вчинення шахрайських дій стосовно [PERSON] та [PERSON] . В травні 2021 року [PERSON] звернувся з заявою про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури до Львівської обласної прокуратури, але отримав письмову відмову і роз`яснення, що з відповідною заявою потрібно звертатися до суду. На час затримання [PERSON] працював на посаді головного спеціаліста відділу контролю та організаційного забезпечення та організації ветеринарної справи у Державному комітеті ветеринарної медицини України. Отже, внаслідок незаконних дій органу досудового розслідування позивач незаконно перебував під слідством і судом з 12.10.2010 по 24.07.2018, що становить 7 років 9 місяців та 13 днів (2843 дні), з яких 11 днів перебував під утриманням в ІТТ ЛМУ УМВС України у Львівській області. Внаслідок таких подій у позивача погіршився психофізіологічний й психоемоційний стан, стан здоров`я, мав місце пролонгований стресовий вплив, він переживав, оскільки раніше не перебував в статусі підозрюваного, обвинуваченого, підсудного, раніше не притягався до кримінальної відповідальності, змушений був докладати додаткових зусиль для організації свого життя, підтвердження своєї невинуватості у вчиненні злочинів. Крім того за цей період часу кардинально змінився усталений спосіб життя, внаслідок незаконного обвинувачення був звільнений з роботи, не міг бачитись із рідним, друзями. Піддавався важким і тяжким образам в силу звинувачення у злочинні. Більше того внаслідок незаконного звинувачення люди почали позивача називати шахраєм. Ухвалою Галицького районного суду м.Львова від 30.09.2021 року відкрито провадження у справі. 05.11.2021 року від Львівської обласної прокуратури до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якій просив відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] у повному обсязі. 26.11.2021 року ухвалою Галицького районного суду м.Львова закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Представник позивача в судовому засідання повністю підтримав позов. Просив такий задовоолити. Представник відповідача [PERSON] в судовому засідання заперечив проти задоволення данного позову. З підстав наведених у відзиві. Представник відповідача Державної казначейської служби України в судове засідання не з`явився. Належним чином був повідомлений про день, час та місце розгляду справи, шляхом направлення повідомлення на електронну адресу. Заслухавши пояснення представника позивача та представника відповідача, дослідивши докази у справі суд приходить до наступного висновку. Відповідно до\~ст. 4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до частини першої\~статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч.1\~ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до частини першої\~статті 16 ЦК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною першою\~статті 15 ЦК України\~визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до\~статті 55 Конституції України\~права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими способами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Згідно\~статті 56 Конституції України\~кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Положеннями частин першої, другої, сьомої\~статті 1176 ЦК України\~передбачено, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом. Шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян, підлягає відшкодуванню на підставі\~Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». Відповідно до пункту 1 частини першої\~статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»\~право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає в тому числі і у випадку постановлення виправдувального вироку суду, закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати. Згідно зі\~статтею 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»\~у разі незаконного засудження громадянинові відшкодовується: 1) заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій; 2) майно (в тому числі гроші, грошові вклади і відсотки по них, цінні папери та відсотки по них, частка у статутному фонді господарського товариства, учасником якого був громадянин, та прибуток, який він не отримав відповідно до цієї частки, інші цінності), конфісковане або звернене в доход держави судом, вилучене органами досудового розслідування, органами, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, а також майно, на яке накладено арешт; 3) штрафи, стягнуті на виконання вироку суду, судові витрати та інші витрати, сплачені громадянином; 4) суми, сплачені громадянином у зв`язку з поданням йому юридичної допомоги; 5) моральна шкода. Відшкодування шкоди в таких випадках провадиться за рахунок коштів державного бюджету (стаття 4 Закону № 266/94-ВР). Судом встановлено, що постановою прокурора Сихівського району м.Львова Пуківським Б.В. від 28 квітня 2010 року скасовано постанову про відмову в порушенні кримінальної справи та порушення кримінальної справи №179-0415 по факту заволодіння чужим майном шляхом обману, за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст.190 КК України. Постановою прокурора Сихівського району м.Львова Пуківського Б.В. від 29.08.2010 року порушено кримінальну справу відносно [PERSON] . Постановою прокурора Сихівського району м.Львова Пуківського Б.В. від 30.08.2010 року скасовано постанову про відмову в порушенні кримінальної справи та порушено кримінальну справу №179-0443 відносно [PERSON] за ознаками злочину, передбаченого ст. 190 ч.2 КК України. Відповідно до постанови від 07.10.2010 року слідчим СВ Сихівського РВ ЛМУ УМВСУ у Львівській області Микитюк С.О. об`єднано кримінальні справи №179-0415 та 139-0443, присвоївши їм №179-0415. Постановою від 12.10.2010 року слідчого СВ Сихівського РВ ЛМУ ГУМВС у Львівській області Микитюка С.О. пред`явлено [PERSON] обвинувачення в скоєнні злочинів, передбачених ст. 190 ч.1, ст. 190 ч.2 КК України. Постановою від 12.10.2010 року слідчого СВ Сихівського РВ ЛМУ ГУМВС у Львівській області Микитюка С.О. оголошення обвинуваченого [PERSON] в розшук. На підставі постанови від 01.11.2010 року за місцем постійної роботи [PERSON] затримано та доставлено в Сихівський РВ ЛМУ УМВСУ у Львівській області. 01.11.2010 року заступником прокурора Галицького району м. Львова молодшим радником юстиції Іваником Т.Я. винесено постанову про скасування постанови про відмову в порушенні кримінальної справи та порушено кримінальну справу №141-3997 за фактом шахрайського заволодіння коштами ЛОД «Райффайзен банк Аваль» у розмірі 35600 доларів США з використанням підробленої довідки про доходи на ім`я [PERSON] за ч.З ст.358, ч.З ст.190 КК України. 02.11.2010 року старшим слідчим Медвідь В.М. винесено постанову про перекваліфікацію складу злочину та порушення кримінальної справи, якою постановив: склад злочину по кримінальній справі №141-3997 перекваліфікувати із ст.358 ч.3 КК України на ст.358 ч.4 КК України. Порушити кримінальну справу відносно [PERSON] за ознаками злочинів, передбачених ст.ст.358 ч.4, 190 ч.3 КК України. 04.11.2011 року старшим слідчим СВ Галицького РВ ЛМУ ГУМВС України у Львівській області Медвідь В.М. винесено постанову про притягнення [PERSON] в якості обвинуваченого і пред`явлено йому обвинувачення в скоєнні злочинів, передбачених ст.ст.190 ч.3, ст. 358 ч.4 КК України. Вироком Сихівського районного суду м. Львова від 05.08.2013 року [PERSON] визнано винним за ст.358 ч.1, ст. 358 ч.4 КК України. На підставі ст.49 ч.1 п.2, ст.74 КК України звільнено від відбування покарання за ст.ст.190 ч.1, ст. 190 ч.2, ст. 190 ч.4 КК України [PERSON] виправдано. Ухвалою апеляційного суду Львівської області від 07.02.2014 року вирок Сихівського районного суду від 05.08.12013 року відносно [PERSON] , засудженого за ч.1,4 ст.358, ст. 70 КК України на підставі ч.1 ст.49, ст.74 КК України звільненого від відбуття призначеного покарання та виправданого за ч.1.2.4 ст. 190 КК України - скасовано, справу направлено на новий судовий розгляд в той же суд. За клопотання\~адвоката обвинуваченого\~ [PERSON] ,\~кримінальне провадження\~в частині\~обвинувачення останнього\~у вчиненні\~злочинів,\~передбачених ч.\~1\~ст.\~358,\~ч.4\~ст.\~358\~КК України,\~закрито на\~підставі ст.\~49\~КК України,\~у зв`язку\~з закінченням\~строків давності.\~Щодо закриття\~кримінального провадження\~в цій\~частині з\~вказаних підстав\~ [PERSON] \~не заперечував,\~останньому судом\~було роз`яснено, що вказане рішення не є реабілітуючим. 26.12.2014 вироком Сихівського районного суду м.Львова [PERSON] визнано винним за ч.ч.1, 2, 4 ст. 190 КК України. В подальшому вирок суду оскаржено в апеляційному порядку. 10.06.2015 ухвалою Апеляційного суду Львівської області вказану справу направлено прокурору для проведення додаткового досудового розслідування. 20.08.2015 відомості внесено до ЄРДР за № 12015140070002297 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.190 КК України та розпочато провадження досудового розслідування за фактом вчинення шахрайських дій стосовно [PERSON] 23.05.2016 до ЄРДР внесено відомості №12016140070001625 за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.190, ч.2 ст.190 КК України за фактами вчинення [PERSON] шахрайських дій стосовно [PERSON] , \~ \~ \~ \~ [PERSON] , [PERSON] та ЛОД ПАТ «Райффайзен банк Аваль». 13.03.2018 прокурором вищевказані кримінальні провадженні об`єднано в одне за №12015140070002297 від 20.08.2015. 23.07.2018 постановою прокурора Сихівського відділу Львівської місцевої прокуратури №1 кримінальне провадження № 12015150070002297 від 20.08.2015 за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 2, 4 ст. 190 КК України, закрито, на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України, у зв`язку з відсутністю в діях [PERSON] складу кримінального правопорушення, в частині щодо фактів вчинення шахрайський дій стосовно [PERSON] та [PERSON] . Кримінальне провадження №12015150070002297 від 20.08.2015 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, за фактами вчинення шахрайських дій відносно [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] скеровано до Сихівського ВП ГУНП у Львівській області для організації подальшого досудового розслідування. 24.07.2018 кримінальне провадження № 12015150070002297 від 20.08.2015 в частині вчинення шахрайських дій відносно [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] закрито, на підставі п. 3 ч. 1 ст. 477 КПК України, у зв`язку з відмовою останніх від обвинувачення у формі приватного обвинувачення. Вказані рішення про закриття кримінальних проваджень учасниками провадження не оскаржувалися та Львівська місцева прокуратура № 1 з ними погодилась. Статтею 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (далі - Закон), моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок та бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. З постанови «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 (зі змінами), під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства, моральна шкода може полягати: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Право на відшкодування - це процесуальна вимога надати можливість довести наявність шкоди, визначити її розмір та отримати через судовий розгляд цього питання відповідну компенсацію. Моральна шкода полягає: 1)у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2)у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3)у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4)у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Під час вирішення спорів про відшкодування шкоди доказуванню підлягають такі обставини: факт спричинення шкоди, протиправність дій заподіювана шкоди і його вина, причинний зв`язок між протиправною дією та негативними наслідками. Відсутність хоча б одного з перелічених елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду. У п. 9 вищезазначеної постанови передбачено, що суд визначає розмір моральної шкоди в залежності від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат. Зокрема, враховуються стан здоров`я, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступень зниження престижу, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. Відтак, позивач повинен обґрунтувати та надати належні докази на підтвердження факту заподіяння йому моральних чи фізичних страждань, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі заявник оцінює заподіяну йому моральну шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення справи. Також він повинен надати суду обґрунтований та у відповідності до вимог закону розрахунок суми, яку він просить стягнути . Виходячи з\~приписів законодавства\~про відшкодування\~шкоди,\~розмір відшкодування\~шкоди повинен\~визначатись з\~урахуванням вимог\~розумності та\~справедливості такого\~відшкодування,\~яке має\~бути не\~більш,\~ніж достатнім\~для поміркованого\~задоволення звичайних\~потреб потерпілої\~особи і не повинно призводити до\~збагачення позивача\~за рахунок Держави. Відтак, розмір відшкодування, наведений у позовній заяві, є необґрунтованим і безпідставним. Окрім цього, відповідно до п. 3 ст.13 Закону, відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством та судом провадиться не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством та судом. Частиною 4 ст.1176 ЦК України передбачено, що фізична особа, яка в процесі досудового розслідування або судового провадження шляхом самообмови перешкоджала з`ясуванню істини і цим сприяла незаконному засудженню, незаконному притягненню до кримінальної відповідальності, незаконному застосуванню запобіжного заходу, незаконному затриманню, незаконному накладенню адміністравтивного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, не має\~права на\~відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Проте, під час судового розгляду [PERSON] давав визнавальні покази щодо кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України, а саме: маючи умисел на заволодіння чужим майном шляхом обману, коштами банківської установи, 16.11.2007 подав у ЛОД ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» завідомо підроблену довідку про те, що він працює на посаді виконавчого директора в СПД - фізичної особи [PERSON] , а також ксерокопію трудової книжки з підробленим записом про те, що з 11.05.2007 він прийнятий на посаду виконавчого директора СПД - фізичної особи [PERSON] . Частиною 7 ст. 1176 ЦК України передбачено, що порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом. Так, п.2 ст.2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (далі - Закон) передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати. Тобто, ці підстави, передбачено чинним законодавством України та свідчать про невинуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення. До нереабілітуючих підстав закриття кримінального провадження належить відмова потерпілого від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення. Нереабілітуючі підстави означають, що відносно особи зібрано достатньо доказів для підозри у вчиненні кримінального правопорушення, однак в силу певних обставин кримінальне провадження щодо цієї особи виключається. Слід вказати, що згідно ст.26 КПК України, відмова потерпілого, а у випадках, передбачених цим Кодексом, його представника від обвинувачення є безумовною підставою для закриття кримінального провадження у формі приватного обвинувачення. З врахуванням того,\~що Сихівським\~районним судом\~м.\~Львова, на підставі клопотання адвоката Кукоцького В.О. та згоди останнього, кримінальне провадження в частині обвинувачення за ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України закрито на підставі ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності, слід зазначити, що цей факт не є реабілітуючою підставою. З цієї\~ухвали вбачається,\~що обвинувачений\~та її\~захисник підтримали\~клопотання про\~закриття кримінального\~провадженняу зв`язку\~з відмовою\~потерпілих від\~обвинувачення у\~кримінальному провадженні\~у формі\~приватного обвинувачення, хоча КПК України передбачено право особи заперечити проти цього та довести свою повну невинуватість у вчиненні інкримінованого правопорушення та ухвалення виправдального вироку. Таким чином, кримінальне провадження відносно [PERSON] закрито за ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України на підставі ст. 49 КК України у зв`язку\~із закінченням строків давності та ч. 2 ст. 190 КК України у зв`язку із відмовою потерпілих від обвинувачення (нереабілітуючі обставини), які не передбачають відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом. Окрім цього, відповідно до пунктів 3, 4 Положення про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду», затвердженого\~наказом Міністерства\~юстиції України,\~Генеральної прокуратури України, Міністерства фінансів України від 04 березня 1996 року № 6/5/3/41, право на відшкодування шкоди у громадянина, який був незаконно засуджений судом, виникає у випадку повної його реабілітації. Отже, право на відшкодування матеріальної та моральної шкоди виникає в особи у випадку повної реабілітації (постанова Верховного Суду від 06.03.2019 у справі № 161/10842/15, постанова Великої Палати Верховного Суду від 31.10.2018 № 383/596/15). Зокрема,\~Верховний суд\~у постанові\~від 23.10.2018\~у справі\~№383/596/15\~дійшов до\~висновку що\~право на\~відшкодування моральної\~шкоди на\~підставі Закону\~України «Про\~порядок відшкодування\~шкоди,\~завданої громадянинові\~незаконними діями\~органів,\~що здійснюють\~оперативно-розшукову\~діяльність,\~органів досудового\~розслідування,\~прокуратури і\~суду» виникає в особи у випадку повної її реабілітації. Враховуючи наведене, відсутні підстави для відшкодування моральної шкоди на користь позивача. Відтак, позивачем не доведено належними та допустимими доказами факт заподіяння йому моральних страждань, причинно-наслідкового зв`язку між заподіянням моральних страждань і оціненою шкодою. Враховуючи вищевикладене,\~суд\~дійшов до\~висновку,\~що у\~задоволенні позову\~ [PERSON] \~до Львівської\~обласної прокуратури,\~Державної казначейської\~служби України\~про відшкодування\~моральної шкоди,\~заподіяної внаслідок\~незаконних дій\~органів досудового\~розслідування та\~прокуратури необхідно відмовити.

Outcome: dismissed