Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-30 00:00:00

\~ \~ \~ \~В серпні 2021 року позивачка звернулася до суду з позовом, в якому, з врахуванням уточнення та збільшення вимог, просила визнати дійсним договір купівлі-продажу, укладений між нею та [PERSON] і [PERSON] , за яким вона купила 1/4 частину житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , а також визнати за нею право власності на 1/4 частину цього будинку. \~ \~ \~ \~Вказувала, що купила за простим письмовим договором, укладеним 23 червня 2001 року, у громадянок [PERSON] та [PERSON] зазначену частину будинку, яка їм належала в порядку спадкування, а інші 3/4 частини будинку належали її матері на праві власності. Власники 1/4 частини будинку отримали кошти за майно і передала будинок для користування. Однак потім через різні обставини договір не був укладений, і до цього часу продавцями не виконуються домовленості по нотаріальному оформленню договору купівлі-продажу. \~ \~ \~ \~Посилаючись на те, що між ними були домовлені та виконані всі істотні умови договору купівлі-продажу, а саме: продавці передали покупцю майно, а покупець прийняла його та сплатила за нього певну грошову суму, обумовлену сторонами договору, але продавці в подальшому ухиляють від нотаріального укладання договору, тому просила визнати дійсним договір купівлі-продажу 1/4 частину зазначеного будинку, укладеного між ними, та визнати за нею право власності на нього. \~ \~ \~ \~Сторони в судове засідання не з`явилися, про його час та місце були повідомлені належним чином, позивачка при цьому надала заяву з проханням розглядати справу без її участі з можливістю постановлення заочного рішення. \~ \~ \~ \~Відповідачі не з`явилися, про час та місце повідомлялися належним чином, причини неявки не повідомили, відзиву не подали. \~ \~ \~ \~Ухвалою суду розгляд справи проведено в заочному порядку. \~ \~ \~ \~Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав. \~ \~ \~ \~Відповідно до договору купівлі-продажу від 31 серпня 1999 року мати позивачки [PERSON] купила у [PERSON] 3/4 частини житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] (колишній номер -7). \~ \~ \~ \~З того часу вона із сім`єю проживала в будинку. \~ \~ \~ \~В подальшому номер будинку був змінений на 12, а на тепер назва вулиці змінена на [PERSON] ). \~ \~ \~ \~Інша 1/4 частину будинку належала на праві власності [PERSON] , який помер в 2000 році, і спадщину після його смерті прийняли в рівних частках [PERSON] та [PERSON] - по 1/8 частині кожна (а.с. 33) відповідачів в справі. \~ \~ \~ \~23 червня 2001 року [PERSON] та [PERSON] уклали з позивачкою письмовий договір купівлі-продажу, за яким продали належні кожній 1/8 частину вищевказаного будинку, а остання їх купила за 9200 грн., з яких 1200 грн було сплачено відразу в якості авансу. Відповідно до розписок (а.с. 34-36) вони отримали всі кошти від позивачки. \~ \~ \~ \~Відповідно до ст. 224 ЦК України 1963 року, який діяв на той час, за договором купівлі-продажу житлового будинку продавець зобов`язаний передати майно у власність покупця, а останній зобов`язаний прийняти майно та сплатити за нього обумовлену грошову суму. Право власності на майно, придбане за таким договором настає відповідно до ст. 128 ЦК України 1963 року з часу передачі майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Судом встановлено, що між [PERSON] та [PERSON] , і [PERSON] ( [PERSON] ) відбулася домовленість про купівлю-продаж належної останнім 1/4 (по 1/8 частині кожній) зазначеного будинку. На підтвердження угоди між сторонами був підписаний в простій письмові формі договір купівлі-продажу від 23 червня 2001 року, а на підтвердження передачі коштів [PERSON] та [PERSON] ( [PERSON] ) склали та видали позивачці розписки. Після укладення договору позивачка почала користуватися нарівні з іншою співвласницею отриманим будинком, а нотаріально оформити договір купівлі-продажу вони вирішили в пізніший термін. В той же час, від подальшого нотаріального оформлення [PERSON] та [PERSON] ( [PERSON] ) ухиляються і не виходять на контакт. Відсутність нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу не дає можливості [PERSON] зареєструвати своє право власності на частину будинку та належним чином володіти і користуватися нею. Статтею 227 ЦК України 1963 року, який був чинним на час укладення договору, передбачено, що договір купівлі-продажу житлового будинку укладається в письмовій формі та підлягає обов`язковому нотаріальному посвідченню, якщо хоча б одна із сторін є громадянином. Недотримання даної вимоги тягне за собою до недійсності договору (ч. 1 ст. 47 ЦК України). Частиною 2 цієї ж статті передбачено, що такий договір підлягає реєстрації у відповідному виконкомі органу місцевого самоврядування (або ж в МБТІ відносно міст та селищ міського типу). Однак сама по собі відсутність такої технічної реєстрації не впливала на момент виникнення права власності на дійсність договору за вимогами ЦК України 1963 року. Згідно з частиною 2 статті 47 ЦК України 1963 року суд може на вимогу однієї із сторін договору визнати дійсною угоду, що потребує нотаріального посвідчення, коли сторони досягли згоди за всіма її істотними умовами і одна сторона ухиляється від нотаріального посвідчення останньої за відсутності передбачених законодавством перешкод для цього. Відповідно до матеріалів справи та змісту вказаного вище договору вбачається, що сторони узгодили всі суттєві його умови, в тому числі й ціну, а потім виконали зобов`язання за ним, тому суд вбачає достатньо підстав для визнання дійсним договору купівлі-продажу частину будинку та визнання за позивачкою права власності на неї. \~ \~ \~ \~З врахуванням викладеного,

Outcome: approved