Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-03 00:00:00

29.05.2019 року позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про визнання майнових прав на об`єкти незавершеного будівництва, у якому просить визнати за ним майнові права на об`єкти будівництва: - нежитлове приміщення [NUMBER] за будівельною адресою - [ADDRESS], під`їзд 5, поверх 1 , загальною площею 257,30 кв.м.; - нежитлове приміщення [NUMBER] за будівельною адресою - [ADDRESS], поверх 1-2 , загальною площею 263,10 кв.м.; - житлове приміщення, двокімнатну квартиру [NUMBER] за будівельною адресою - [ADDRESS], поверх 2 , загальною площею 89,60 кв.м.; - житлове приміщення, двокімнатну квартиру [NUMBER] за будівельною адресою - [ADDRESS], поверх 2 , загальною площею 90,00 кв.м. Вимоги позовної заяви мотивовано тим, що з метою подальшого набуття у власність нерухомого майна, нежитлових та житлових приміщень за адресою: [ADDRESS] , між сторонами у справі були укладені договір №151/5/1/5-2 купівлі-продажу майнових прав на нежитлове приміщення від 17.07.2017 року, договір №152/1-2/6 купівлі-продажу майнових прав на нежитлове приміщення від 17.07.2017 року, договір купівлі-продажу майнових прав на квартиру №168/4/2/94 від 29.11.2018 року та договір купівлі-продажу майнових прав на квартиру №169/5/2/145 від 29.11.2018 року. Позивач вказує, що виконав в повному обсязі свої зобов`язання згідно кожного зазначеного договору, проте відповідач своїх зобов`язань не виконав ні щодо передачі майнових прав за відповідним актом позивачу, ні щодо введення об`єктів в експлуатацію, відповідно до норм чинного законодавства. Оскільки відповідачем допущене неналежне виконання зобов`язань за укладеними правочинами, права та інтереси позивача є порушеними, а тому наявні підстави для їх захисту в судовому порядку. Відповідно до умов договору №151/5/1/5-2, майнові права на нежитлове приміщення [NUMBER], площею 257,30 кв.м. за адресою [ADDRESS], під`їзд 5, поверх 1 , мали б бути передані за актом приймання-передачі майнових прав на нежитлове приміщення відповідачем позивачу, за умови здійснення оплати вартості майнових прав останнім в повному обсязі, що передбачений умовами договору та прийняття об`єкту в експлуатацію у передбаченому законом порядку. Пунктом 4.2. загальну вартість майнових прав на нежитлове приміщення зазначено 3332035,00 грн. Відповідно до п. 7.3. зазначеного договору, продавець зобов`язаний передати приміщення по Акту приймання-передачі майнових прав на нежитлове приміщення протягом шести місяців з моменту прийняття об`єкту в експлуатацію. Відповідно до п. 7.2. зазначеного договору, планове прийняття об`єкту в експлуатацію - у четвертому кварталі 2017 року. Позивачем в рамках зазначеного договору було сплачено суму у розмірі 3332035,00 грн. 18.07.2017р., про що відповідачем було надано довідку №74 від 20.07.2017р. Також даний факт підтверджується квитанцією №0.0.809430700.1 від 18.07.2017р. Позивачем в повному обсязі виконані зобов`язання щодо сплати за майнові права на нежитлове приміщення відповідно до умов зазначеного договору, що також визнається і відповідачем, наданою ним довідкою №74, проте фактично майнові права на вказане нежитлове приміщення відповідачем позивачу передані не були, об`єкт в експлуатацію введений не був, тому є підстави вважати зобов`язання покладені на відповідача зазначеним договором - не виконаними. Строки для введення в експлуатацію об`єкту є суттєво порушеними. Оскільки позивач фактично свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, і це відповідачем визнається наданою ним відповідною довідкою, а також підтверджується відповідною квитанцією, проте майнові права на зазначене нежитлове приміщення відповідачем позивачу не передаються та не передавались, об`єкт будівництва не введений в експлуатацію із суттєвим порушенням запланованих на те строків та термінів - постає необхідність визнання таких майнових прав за позивачем у судовому порядку, і захисту його невизнаних, порушених прав та інтересів. Відповідно до умов договору №152/1-2/6 купівлі-продажу майнових прав на нежитлове приміщення від 17.07.2017 року, майнові права на нежитлове [NUMBER] площею 442,70 кв.м. за адресою [ADDRESS], поверх 1-2 , мали б бути передані за актом приймання-передачі майнових прав на нежитлове приміщення відповідачем позивачу, за умови здійснення оплати вартості майнових прав останнім в повному обсязі, що передбачений умовами договору та прийняття об`єкту в експлуатацію у передбаченому законом порядку. Пунктом 4.2. загальну вартість майнових прав на нежитлове приміщення зазначено 5732965,00 грн. Відповідно до п. 7.3. зазначеного договору, продавець зобов`язаний передати приміщення по Акту приймання-передачі майнових прав на нежитлове приміщення протягом шести місяців з моменту прийняття об`єкту в експлуатацію. Відповідно до п. 7.2. зазначеного договору, планове прийняття об`єкту в експлуатацію - у четвертому кварталі 2017 року. Позивачем в рамках зазначеного договору було сплачено суму у розмірі 1843665,00 грн. 18.07.2017р., про що відповідачем видано Довідку №75 від 20.07.2017р. Також даний факт підтверджується квитанцією №0.0.809431757.1 від 18.07.2017р. 23.11.2018р. в рамках зазначеного договору було укладено додаткову угоду №1 до договору №152/1-2/6 купівлі-продажу майнових прав на нежитлове приміщення від 17.07.2017р. Даною додатковою угодою конкретизовано загальну площу нежитлового приміщення, яке отримає позивач внаслідок придбання майнових прав на нежитлове приміщення, шляхом внесення змін до зазначеного договору, та викладення п. 3.1. у відповідній редакції. Відтак загальна площа нежитлового приміщення за даним договором остаточно становить 263,1 кв.м. Також було змінено загальну вартість майнових прав на нежитлове приміщення, яку позивач був зобов`язаний сплатити, та строк для сплати зазначеної в додатковій угоді суми, шляхом внесення змін до зазначеного договору, та викладення п. 4.1 та п. 4.2. у відповідній редакції. Відповідно до умов Додаткової угоди №1 загальна вартість майнових прав на нежитлове приміщення складає 3584239,00 грн. Відповідно до умов додаткової угоди №1, було внесено зміни в частині передбаченого строку (змінено п. 5.1. та п. 5.3. зазначеного договору) для внесення оплати позивачем згідно договору, строк для сплати коштів позивачем зазначено - по 31.10.2017р., шляхом внесення змін до зазначеного договору, та викладення п. 5.1 та п. 5.3 у відповідній редакції. Позивачем в рамках зазначеної додаткової угоди №1 було сплачено суму 3584239,00 грн., про що відповідачем видано довідку №72 від 19.07.2018р. Також даний факт підтверджується квитанціями: №0.0.809431757.1 від 18.07.2017р., №0.0.866104254.1 від 09.10.2017р., №0.0.862167320.1 від 02.10.2017р. Врешті позивачем були виконані всі зобов`язання за зазначеним договором, з урахуванням змін викладених у Додатковій угоді №1. 29.11.2018р. в рамках зазначеного договору було укладено додаткову угоду №2 до договору №152/1-2/6 купівлі-продажу майнових прав на нежитлове приміщення від 17.07.2017р. Даною додатковою угодою №2, шляхом внесення змін до зазначеного договору, та викладення п. 4.1 та п. 4.2. у відповідній редакції, зазначено загальну вартість майнових прав на нежитлове приміщення - 1843665,00 грн, а також погоджено зарахування грошових коштів, перерахованих на рахунок відповідача за вказаним договором, в рахунок оплати вартості предмета договору купівлі-продажу майнових прав на квартиру №168/4/2/94 від 29.11.2018р. у розмірі 870287,00 грн. та договору купівлі-продажу майнових прав на квартиру №169/5/2/145 від 29.11.2018р. у розмірі 870287,00 грн. В підсумку, майнові права, загальною вартістю 1843665 грн. (остаточно загальну вартість майнових прав визначено додатковою угодою №2 до договору №152/1-2/6 купівлі-продажу майнових прав на нежитлове приміщення від 17.07.2017р.) на нежитлове приміщення загальною площею 263,1 кв.м. за адресою [ADDRESS], поверх 1-2 , станом на момент звернення із позовною заявою не передані за актом приймання-передачі відповідачем позивачу. Об`єкт будівництва за адресою [ADDRESS] в експлуатацію не прийнятий, проте позивачем виконані в повному обсязі зобов`язання по сплаті коштів відповідачу в обумовленому договором розмірі. Оскільки позивач фактично свої зобов`язання за договором та відповідними додатковими угодами виконав в повному обсязі, і це відповідачем визнається наданою ним відповідною довідкою, а також підтверджується відповідними квитанціями, проте майнові права на зазначене нежитлове приміщення відповідачем позивачу не передаються та не передавались, а об`єкт будівництва не введений в експлуатацію із суттєвим порушенням запланованих на те строків та термінів - постає необхідність визнання таких майнових прав за позивачем у судовому порядку, і захисту невизнаних, порушених прав та інтересів. Позивач додатково наголошує, що у зв`язку із внесенням змін до зазначеного договору додатковою угодою №2 до договору № 152/1-2/6 купівлі-продажу майнових прав на нежитлове приміщення від 17.07.2017р., зокрема в частині визначення остаточної загальної вартості майнових прав на нежитлове приміщення, залишок сплачених позивачем коштів був зарахований відповідачем, відповідно до умов Додаткової угоди №2, у виконання позивачем зобов`язань за договором купівлі-продажу майнових прав на квартиру №168/4/2/94 від 29.11.2018р. та зобов`язань за Договором купівлі-продажу майнових прав на квартиру №169/5/2/145 від 29.11.2018р. Відповідно до умов договору купівлі-продажу майнових прав на квартиру №168/4/2/94 від 29.11.2018р., майнові права на квартиру [NUMBER] площею 89,6 кв.м., кількість кімнат 2, за адресою [ADDRESS], поверх 2 , мали б бути передані за актом приймання-передачі майнових прав на нежитлове приміщення відповідачем позивачу, за умови здійснення оплати вартості майнових прав останнім в повному обсязі та прийняття об`єкту будівництва в експлуатацію, що передбачено умовами договору. Пунктом 4.2. загальну вартість майнових прав на нежитлове приміщення зазначено 870287,00 грн. Пунктом 4.5 передбачено, що грошові кошти, перераховані на рахунок продавця за договором купівлі-продажу майнових прав на нежитлове приміщення від 17.07.2017 року №152/1-2/6 зараховуються в рахунок оплати вартості предмета даного договору купівлі-продажу майнових прав на квартиру від 29.11.2018р. №l68/4/2/94. Відповідно до п. 6.3. зазначеного договору, продавець зобов`язаний передати приміщення по Aкту приймання-передачі майнових прав на нежитлове приміщення протягом шести місяців з моменту прийняття об`єкту в експлуатацію. За змістом п. 6.2. зазначеного договору, планове прийняття об`єкту в експлуатацію - у четвертому кварталі 2018 року. Позивачем в рамках зазначеного договору було виконано в повному обсязі його фінансові зобов`язання перед відповідачем, оскільки в рамках договору №152/1-2/6 купівлі-продажу майнових прав на нежитлове приміщення від 17.07.2017р. позивач виконав в повному обсязі свої зобов`язання, сплатив повну суму, а залишок сплаченої суми був зарахований відповідачем в рахунок виконання зобов`язань по договору купівлі-продажу майнових прав на квартиру від 29.11.2018р. №168/4/2/94. Про виконання зобов`язань позивачем перед відповідачем в рамках договору №152/1-2/6 купівлі-продажу майнових прав на нежитлове приміщення від 17.07.2017р., відповідачем надано довідку №72 від 19.07.2018р. Відтак позивачем в повному обсязі виконані зобов`язання щодо сплати за майнові права на квартиру відповідно до умов зазначеного договору, що також визнається відповідачем, і встановлюється п. 4.5. зазначеного договору. Проте фактично майнові права на вказану квартиру відповідачем позивачу передані не були, об`єкт в експлуатацію введений не був, тому є підстави вважати зобов`язання покладені на відповідача зазначеним договором - не виконаним. Оскільки позивач фактично свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, і це відповідачем визнається наданою ним відповідною довідкою, а також встановлюється п. 4.5. зазначеного договору, проте майнові права на зазначену квартиру відповідачем позивачу не передаються та не передавались, об`єкт будівництва не введений в експлуатацію із суттєвим порушенням запланованих на те строків та термінів - постає необхідність визнання таких майнових прав за позивачем у судовому порядку, і захисту його невизнаних, порушених прав та інтересів. Відповідно до умов договору купівлі-продажу майнових прав на квартиру №169/5/2/145 від 29.11.2018р. майнові права на квартиру [NUMBER], площею 90,0 кв.м., кількість кімнат 2, за адресою [ADDRESS], поверх 2 , мали б бути передані за актом приймання-передачі майнових прав на нежитлове приміщення відповідачем позивачу, за умови здійснення оплати вартості майнових прав останнім в повному обсязі, що передбачений умовами договору. Пунктом 4.2. загальну вартість майнових прав на нежитлове приміщення зазначено 870287,00 грн. Пунктом 4.5 передбачено, що грошові кошти, перераховані на рахунок продавця за Договором купівлі-продажу майнових прав на нежитлове приміщення від 17.07.2017р. №152/1-2/6 зараховуються в рахунок оплати вартості предмета даного договору купівлі-продажу майнових прав на квартиру від 29.11.2018р. №169/5/2/145. Відповідно до п. 6.3. зазначеного договору, продавець зобов`язаний передати приміщення по Акту приймання-передачі майнових прав на нежитлове приміщення протягом шести місяців з моменту прийняття об`єкту в експлуатацію. Відповідно до п. 6.2. зазначеного договору, планове прийняття об`єкту в експлуатацію - у четвертому кварталі 2018 року. Позивачем в рамках зазначеного договору було виконано в повному обсязі його фінансові зобов`язання перед відповідачем, оскільки в рамках договору №152/1-2/6 купівлі-продажу майнових прав на нежитлове приміщення від 17.07.2017р. позивач виконав в повному обсязі свої зобов`язання, сплатив повну суму, а залишок сплаченої суми був зарахований відповідачем в рахунок виконання зобов`язань по договору купівлі-продажу майнових прав на квартиру від 29.11.2018р. №169/5/2/145. Про виконання зобов`язань позивачем вперед відповідачем в рамках договору №152/1-2/6 купівлі-продажу майнових прав на нежитлове приміщення від 17.07.2017р., відповідачем надано Довідку №72 від 19.07.2018р. Відтак позивачем в повному обсязі виконані зобов`язання щодо сплати за майнові права на квартиру відповідно до умов зазначеного договору, що також визнається і відповідачем, а також встановлюється п. 4.5. зазначеного договору. Проте фактично майнові права на вказану квартиру відповідачем позивачу передані не були, об`єкт в експлуатацію введений не був, тому є підстави вважати зобов`язання покладені на відповідача зазначеним договором - не виконаними. Оскільки позивач фактично свої зобов`язання за договором виконав і це відповідачем визнається виданою ним відповідною довідкою, а також встановлюється п. 4.5. зазначеного договору, проте майнові права на зазначену квартиру відповідачем позивачу не передаються та не передавались, об`єкт будівництва не введений в експлуатацію із суттєвим порушенням запланованих на те строків та термінів - постає необхідність визнання таких майнових прав за позивачем у судовому порядку, і захисту його невизнаних, порушених прав та інтересів. У обставинах, що склалися, позивач вбачає можливі протиправні дії з боку відповідача та відчуження ним майнових прав на зазначені вище незавершені об`єкти будівництва третім особам, без повідомлення та згоди позивача. Одночасно позивачем усвідомлюється той факт, що ним здійснено оплати в повному обсязі вартості майнових прав відповідно до умов договору №151/5/1/5-2 від 17.07.2017р., відповідно до умов договору №152/1-2/6 від 17.07.2017р., відповідно до умов договору №168/4/2/94 від 29.11.2018р., та відповідно до умов договору №169/5/2/145 від 29.11.2018р., і належним чином виконані всі зобов`язання за вказаними правочинами, що підтверджується й відповідачем. Проте юридично жодних майнових прав за позивачем не визнано, не закріплено та не передано відповідачем за відповідними актами приймання - передачі, як погоджено в умовах угод. У добровільному, досудовому порядку із відповідачем вирішити питання належності майнових прав позивачу не вдалося. Виключно з метою забезпечення захисту таких майнових прав позивача, останній вважає доцільним визнання в судовому порядку за ним майнових прав на об`єкти незавершеного будівництва. У вказаний в договорах строк, об`єкт в експлуатацію введений не був, майнові права у власність позивачу наразі не передані, дата введення в експлуатацію даного комплексу за адресою [ADDRESS] невідома. Невиконання відповідачем зобов`язань, прийнятих на себе згідно договору, призводить до порушення прав позивача. Саме через порушення відповідачем строку прийняття об`єкта в експлуатацію, та ненадання позивачу за відповідними актами приймання-передачі майнових прав на вказані об`єкти, позивач позбавлений можливості отримати від відповідача у власність майнові права, що погоджено підписаними сторонами угодами. У обставинах, що склалися, позивач повністю виконав свої грошові зобов`язання за зазначеними договорами купівлі-продажу майнових прав, повністю сплативши вартість майнових прав за договорами, тобто вчинив дії, спрямовані на виникнення юридичних фактів, необхідних і достатніх для отримання у власність майнових прав на зазначені об`єкти незавершеного будівництва. У зв`язку із такими обставинами, позивач вважає доцільним захистити свої майнові права на об`єкти незавершеного будівництва, які виникли внаслідок виконання ним зобов`язань в повному обсязі за відповідними угодами, що, у свою чергу, відповідачем не передаються позивачу. Ухвалою суду від 03.06.2019 року відкрите провадження у справі та призначений розгляд справи за правилами загального позовного провадження до підготовчого засідання. Ухвалою суду від 25.07.2019 року задоволене клопотання представника позивача про витребування доказів. Ухвалою суду від 22.10.2019 року задоволене клопотання представника позивача про приєднання доказів. Ухвалою суду від 22.10.2019 року частково задоволене клопотання представника відповідача про приєднання доказів та залишення без розгляду і уваги заяви про визнання позовних вимог, а також відмовлено у прийнятті визнання позову директором ТОВ «ІБК «КДС ІНВЕСТ» [PERSON] Ухвалою суду від 22.10.2019 року зустрічний позов ТОВ «ІБК «КДС ІНВЕСТ» до [PERSON] про визнання договорів та додаткових угод недійсними повернуто позивачу за зустрічним позовом. Ухвалою суду від 26.11.2019 року провадження у справі зупинене до перегляду в апеляційному порядку ухвали Дніпровського районного суду м. Києва від 22.10.2019 року про повернення зустрічної позовної заяви. Ухвалою Київського апеляційного суду від 29.11.2019 року апеляційну скаргу представника ТОВ «ІБК «КДС ІНВЕСТ» не прийнято до розгляду та повернуто заявнику. Ухвалою суду від 06.12.2019 року відновлене провадження у справі та призначено справу до розгляду в підготовчому засіданні. Ухвалою суду від 11.12.2019 року провадження у справі зупинене до перегляду в апеляційному порядку ухвали Дніпровського районного суду м. Києва від 22.10.2019 року про повернення зустрічної позовної заяви. Постановою Київського апеляційного суду від 17.04.2020 року апеляційну скаргу ТОВ «ІБК «КДС ІНВЕСТ» залишено без задоволення, а ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 22.10.2019 року залишено без змін. Ухвалою суду від 29.05.2020 року відновлене провадження у справі та призначено справу до розгляду в підготовчому засіданні. Ухвалою суду від 29.05.2020 року, залишеною без змін постановою Київського апеляційного суду від 26.10.2020 року, частково задоволено заяву представника позивача про забезпечення позову. Ухвалою суду від 30.06.2020 року за заявою представника позивача, виправлено описку в ухвалі суду від 29.05.2020 року про часткове задоволення заяви сторони позивача про забезпечення позову. Ухвалою суду від 02.09.2020 року відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача про призначення у справі судової інженерно-технічної експертизи. Ухвалою суду від 02.09.2020 року закрите підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті у відкритому судовому засіданні. Ухвалою суду від 09.10.2020 року задоволене клопотання представника відповідача про приєднання доказів. Ухвалою суду від 05.11.2020 року повернутий ТОВ «ІБК «КДС ІНВЕСТ» судовий збір, що був сплачений за подання зустрічної позовної заяви. Ухвалою суду від 04.12.2020 року задоволене клопотання представника позивача про прийняття його додаткових пояснень, а також задоволене клопотання представника відповідача про приєднання доказів. Ухвалою суду від 05.02.2021 року задоволене клопотання представника позивача про приєднання доказів. Ухвалою суду від 17.03.2021 року задоволене клопотання представника відповідача та залучено до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору - [PERSON] , ОК «ЖБК «Дім на Будівельників», [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Протокольною ухвалою суду від 10.06.2021 року відмовлено у задоволенні клопотання третьої особи [PERSON] , який також є представником третьої особи ОК «ЖБК «Дім на Будівельників», про залучення до участі у справі представників Державної інспекції містобудування України та Державної інспекції архітектури та містобудування України як спеціалістів для надання допомоги та консультацій. Протокольною ухвалою суду від 13.09.2021 року задоволене клопотання представника відповідача та зобов`язано представника позивача надати для огляду в судовому засіданні оригінали документів, що приєднані в копіях до позовної заяви. Ухвалою суду від 24.11.2021 року відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача про об`єднання в одне провадження справи №755/8571/19 та справи №361/4873/20. Протокольною ухвалою суду від 24.11.2021 року повернуто заявнику клопотання представника відповідача про призначення у справі технічної експертизи документів у зв`язку з відсутністю її підписання. Ухвалою суду від 03.02.2022 року відмолено у задоволенні клопотання [PERSON] , як третьої особи, та як представника третьої особи ОК «ЖБК «Дім на Будівельників» про зупинення провадження у справі. Ухвалою суду від 03.02.2022 року відмовлено у задоволенні клопотань третьої особи [PERSON] та представника відповідача про призначення у справі судово-технічної експертизи документів. 05.07.2019 року до суду надійшов відзив відповідача на позовну заяву зі змісту якого вбачається, що відповідач не визнає заявлених до нього позовних вимог та просить відмовити у задоволенні позову посилаючись на те, що аргументи позивача наведені у позові є необґрунтованими, безпідставними, суперечать договірним зобов`язанням сторін і законодавству України, у зв`язку із чим позовні вимоги не можуть бути задоволені. Між позивачем та відповідачем 17.07.2017 р. укладено договір №151/5/1/5-2 купівлі-продажу майнових прав на нежитлове приміщення. Відповідно до п.п. 2.1. Договору №151/5/1/5-2 на умовах та за ціною, визначеною у цьому договорі, відповідач зобов`язується передати у власність позивача, а позивач зобов`язується прийняти у власність Майнові права на нежитлове приміщення та сплатити відповідачу за них грошові кошти в строк та у розмірі визначеному цим договором. Згідно з п.п. 2.3 Договору №151/5/1/5-2 сторони встановили, що право власності на Майнові права на нежитлове приміщення до позивача переходить після оплати позивачем 100% загальної вартості майнових прав на нежитлове приміщення та підписання сторонами Aкту приймання-передачі майнових прав на нежитлове приміщення. Підпунктом 2.4 Договору №151/5/1/5-2 передбачено, що відповідач зобов`язаний передати позивачу Майнові права на нежитлове приміщення та саме Нежитлове приміщення після повної сплати їх вартості та прийняття об`єкта в експлуатацію у строки передбачені цим Договором, а позивач зобов`язується прийняти їх. Передача та приймання Майнових прав на нежитлове приміщення здійснюється Сторонами за Актом приймання-передачі майнових прав на нежитлове приміщення. Зобов`язання відповідача за цим договором вважатимуться виконаними після підписання Сторонами Акту приймання-передачі майнових прав на нежитлове приміщення. Відповідно до п.п. 4.2 Договору №151/5/1/5-2 загальна вартість майнових прав на нежитлове приміщення (Ціна Договору), яку позивач зобов`язаний сплатити відповідачу, всього, з ПДВ, складає 3332035,00 грн. Загальна вартість майнових прав на нежитлове приміщення підлягає коригуванню відповідно до п.п. 4.3, 4.4, 5.4, 5.10 цього Договору. При цьому слід звернути увагу на п.п. 5.10 Договору №151/5/1/5-2, відповідно до якого у разі, якщо розмір площі Нежитлового приміщення, зазначений в п. 3.1. цього Договору буде відрізнитись від фактичного розміру площі Нежитлового приміщення, визначеного в результаті обмірів БТІ чи іншої спеціалізованої організації, Сторони здійснюють відповідне коригування загальної вартості майнових прав на нежитлове приміщення. Підпунктом 6.3.4 Договору №151/5/1/5-2 передбачено, що відповідач зобов`язується видати позивачу Довідку про оплату в повному обсязі Загальної вартості майнових прав на нежитлове приміщення у разі l00% сплати загального розміру фактичної площі Нежитлового приміщення, з урахуванням п. 5.10 Договору. Із зазначеного стає зрозумілим, що право власності на Майнові права на нежитлове приміщення переходить до позивача у разі наявності сукупності наступних умов: після прийняття об`єкта в експлуатацію та проведення обмірів БТІ чи іншої спеціалізованої організації і визначення фактичної площі нежитлового приміщення; після оплати позивачем 100% Загальної вартості майнових прав на нежитлове приміщення, яка підлягає обов`язковому коригуванню відповідно до фактичного розміру нежитлового приміщення; після підписання Сторонами Акту приймання-передачі майнових прав на нежитлове приміщення. В свою чергу, на сьогодні позивачем не виконано жодної із вказаних умов договору, оскільки: по-перше, об`єкт не прийнятий до експлуатації та відповідно не здійснювались будь-які обміри БТІ чи іншої спеціалізованої організації, а тому фактична площа нежитлового приміщення невідома; по-друге, позивачем не сплачено 100% Загальної вартості майнових прав на нежитлове приміщення, яка підлягає обов`язковому коригуванню відповідно до фактичного розміру нежитлового приміщення. А довідка, на яку посилається позивач, як на документ, що підтверджує сплату за нежитлове приміщення, підтверджує лише факт сплати певного розміру коштів відповідачу, та взагалі не містить інформації, яка передбачена у п. 6.3.4 Договору, оскільки в ній не зазначається про оплату в повному обсязі Загальної вартості майнових прав на нежитлове приміщення, з урахуванням п. 5.10 Договору; по-третє, між позивачем та відповідачем не підписаний Aкт приймання-передачі майнових прав на нежитлове приміщення, який сторони мають підписати після повного виконання позивачем вказаних вище зобов`язань. Аналізуючи умови договору, що обов`язкові для сторін в силу закону, якими визначено порядок сплати на передачі Майнових прав на нежитлове приміщення, стає зрозумілим, що позивачем не виконано у повному обсязі своїх зобов`язань щодо сплати у повному обсязі Загальної вартості майнових прав на нежитлове приміщення, з урахуванням п.п. 5.10 Договору, а тому строк (термін) виконання зобов`язання відповідача щодо передачі Майнових прав позивачу згідно Договору та підписання відповідного Акту приймання-передачі майнових прав не настав, що також не дає будь-яких підстав для ствердження, що відповідачем порушуються права позивача на отримання Майнових прав, які останній намагається захистити у судовому порядку. Посилання позивача на правові висновки Верховного Суду відповідач вважає безпідставними, оскільки у цьому спорі обставини справи інші, та позивач не сплатив у повному обсязі Загальну вартість майнових прав на нежитлове приміщення, оскільки фактична площа на сьогодні не відома, та відповідного коригування вартості не здійснювалось. Тобто позивач не виконав у повному обсязі своїх зобов`язань за договором. Довідка, на яку посилається позивач, також не містить інформації про сплату Загальної вартості з урахуванням її коригування до фактичної площі нежитлового приміщення, а отже не відповідає умовам визначеним у п.п. 6.3.4 Договору та не є документом, що засвідчує повне виконання позивачем зобов`язань за договором. Більше того наявність цієї довідки доводить той факт, що відповідач визнає факт оплати позивачем коштів за договором, що дає підстави вважати про відсутність будь-яких порушень прав позивача. При цьому, обставини справи свідчать, що єдиною причиною не передання майнових прав, є той факт, що термін (строк) виконання цього зобов`язання пов`язаний із виникненням подій, які на сьогодні не настали. У зв`язку із вищевикладеним відповідач вважає позовну вимогу необґрунтованою, безпідставною, такою, що суперечить умовам договору №151/5/1/5-2 та законодавству України, та такою що не може бути задоволеною. Між позивачем та відповідачем 17.07.2017 р. також було укладено договір №152/1-2/6 купівлі-продажу майнових прав на нежитлове приміщення. Відповідно до п.п. 2.1. Договору №152/1-2/6 на умовах та за ціною, визначеною у цьому договорі, відповідач зобов`язується передати у власність позивача, а позивач зобов`язується прийняти у власність Майнові права на нежитлове приміщення та сплатити відповідачу за них грошові кошти в строк та у розмірі визначеному цим договором. Згідно з п.п. 2.3 Договору №152/1-2/6 сторони встановили, що право власності на Майнові права на нежитлове приміщення до позивача переходить після оплати позивачем 100% Загальної вартості майнових прав на нежитлове приміщення та підписання Сторонами Акту приймання-передачі майнових прав на нежитлове приміщення. Відповідно до п.п. 4.2 Договору №152/1-2/6 Загальна вартість майнових прав на нежитлове приміщення (Ціна Договору), яку позивач зобов`язаний сплатити відповідачу, всього, з ПДВ, складає 5732965,00 грн. Загальна вартість майнових прав на нежитлове приміщення підлягає коригуванню відповідно до п.п. 4.3, 4.4, 5.4, 5.10 цього Договору. Підпунктом 5.1 Договору №152/1-2/6 передбачено, що позивач сплачує відповідачу суму коштів згідно п.п. 4.2 цього Договору в безготівковій формі з урахуванням п.п. 4.3, 4.4, 5.4 Договору у строк по 20 липня 2017 року. Відповідно до п.п. 5.3 Договору №152/1-2/6 повну сплату Загальної вартості майнових прав на нежитлове приміщення позивач повинен здійснити по 20 липня 2017 року. Відповідно до квитанції №0.0.809431757.1 від 18.07.2017 р., позивач сплатив лише 1843665,00 грн., тобто не всю суму визначену п.п. 4.2 Договору №152/1-2/6. Інші платежі згідно квитанції №0.0.866104254.1 від 09.10.2017 р. на суму 536850,00 грн. та згідно квитанції №0.0.862167320 від 02.10.2017 р. на суму 1203724,00 грн. зроблені з порушенням строку на сплату, який передбачений п.п. 5.3 Договору №152/1-2/6. Більше того, сплачена позивачем загальна сума 3584239,00 (1843665,00 + 536850,00 + 1203724,00) менша від визначеної у п.п. 4.2 Договору №152/1-2/6 на 2148726,00 грн. (5732965,00 - 3584239,00). Отже, позивачем не виконано своїх зобов`язань передбачених п.п. 4.2, 5.1 та п. 5.3 Договору №152/1-2/6 щодо сплати загальної вартості майнових прав у строк до 20.07.2017р. Підпунктом 14.1 Договору №152/1-2/6 передбачено, що цей Договір набирає чинності з моменту укладення його сторонами і припиняє свою дію в момент повного виконання Сторонами своїх зобов`язань по Договору або в разі настання скасувальної умови, передбаченої п. 14.2 цього Договору. Відповідно до п.п 14.2 Договору №152/1-2/6 цей Договір укладено Сторонами із скасувальною умовою. Скасувальною умовою за цим договором є несплата позивачем першого платежу у розмірі та строки, як це передбачено п. 5.1 Договору. У зв`язку із зазначеним вище, Сторони встановили, що в разі настання скасувальної умови цей Договір автоматично втрачає свою чинність з наступного дня після настання скасувальної умови. Отже, у зв`язку з несплатою позивачем суми коштів, що визначена у п.п. 4.2 Договору №152/1-2/6 у строк, що визначений п.п. 5.1 Договору, в силу ст.ст. 526, 530, 629 ЦК України, п.п. 5.1, 5.3, 14.l, 14.2 Договору №152/1-2/6 цей Договір автоматично втратив свою чинність з наступного дня після настання скасувальної умови, тобто з 21.07.2017 року. Про зазначені обставини відповідач повідомляв позивача листами від 10.06.2019 р. №19/06-19 та 18.06.2019 р. №24/06-19, більше того в останньому листі відповідач просив позивача повідомити банківські реквізити для повернення йому перерахованих коштів. Крім того, відповідно до п.п. 3.1 Договору №152/1-2/6 загальна площа Нежитлового приміщення, яке отримує позивач внаслідок придбання Майнових прав на нежитлове приміщення, становить - 442,70 кв.м. Підпунктом 3.2 Договору №152/1-2/6 визначена характеристика нежитлового приміщення: адреса забудови - [ADDRESS] ; номер Нежитлового приміщення 6 (шість); номер поверху 1-2 (перший-другий). Однак, згідно Протоколу розподілу площ в об`єкті до договору №ПФЗ 01/01 «Про передачу функцій замовника» від 11.03.2015 р., який діяв на дату укладення договору №152/1-2/6, взагалі відсутнє приміщення з характеристиками зазначеними в п.п. 3.1 та 3.2 Договору №152/1-2/6, що також є підставою для відмова у задоволенні позовних вимог щодо визнання за ним майнових прав на приміщення, якого взагалі не існує. Таким чином, будь-які позовні вимоги, які випливають із Договору №152/1-2/6 безпідставні, необґрунтовані та не можуть бути задоволеними, оскільки цей договір втратив свою чинність. Щодо Додаткових угод №1 від 23.11.2018 р. та №2 від 29.11.2018 р. до Договору №152/1-2/6 та Договору купівлі-продажу майнових прав на квартиру №168/4/2/94 від 29.11.2018 р. і Договору купівлі-продажу майнових прав на квартиру №169/5/2/145 від 29.11.2018 р., на які позивач посилається як на підставу для задоволення позовних вимог, відповідач зазначає, що на дату укладення вищевказаних правочинів діяла редакція Статуту відповідача, затверджена рішенням №8 Єдиного учасника ТОВ «ІБК «КДС ІНВЕСТ» від 26.06.2018 р. Відповідно до абз. а) пп. 1 п. 9.5 ст. 9 вказаного Статуту, до компетенції Загальних зборів належить прийняття рішення про укладення, зміну чи розірвання будь-яких правочинів (договорів та інших угод) одноразово на суму, що перевищує 500000,00 грн., або декількох правочинів з одним і тим же контрагентом протягом 1 календарного місяця, що сумарно перевищують цю суму. Пунктом 10.7 ст. 10 Статуту також передбачено, що Директор має право: без довіреності здійснювати дії від імені Товариства, з урахуванням обмежень, встановлених статутом; представляти інтереси Товариства перед третіми особами; приймати рішення про укладення, зміну чи розірвання будь-яких правочинів (договорів та інших угод) на суму, що є нижчою або дорівнює 500000,00 грн., за винятком тих правочинів (договорів та інших угод), прийняття рішення про укладення, зміну чи розірвання по яким відноситься до компетенції загальних зборів; видавати довіреності на виконання від імені Товариства дій: а) що відносяться до компетенції Директора; б) що не відносяться до компетенції Директора, але рішення про здійснення яких було прийняте Загальними зборами і доведене до відома директора. Право на видачу таких довіреностей виникає у директора з моменту надання йому письмового рішення (витягу з протоколу) Загальних зборів, оформленого підписами Голови та учасників Товариства. Отже, із зазначених положень Статуту стає зрозумілим, що директор відповідача [PERSON] не мав права підписувати додаткові угоди №1 від 23.11.2018 р. та №2 від 29.11.2018 р. до Договору №152/1-2/6, та Договорів №168/4/2/94 і №169/5/2/145, оскільки сума цих правочинів, як кожного окремо так і загалом, значно перевищує суму 500000,00 грн., а відповідне рішення Загальних зборів, а також нотаріальна довіреність на укладення цих правочинів від єдиного учасника Товариства не видавались та відсутні. Крім того, відповідно до п.п. 3.1 Договору №168/4/2/94 квартира, яку отримує позивач внаслідок придбання Майнових прав на квартиру, складається із житлового приміщення загальною площею 89,6 кв.м. Підпунктом 3.2 Договору №168/4/2/94 передбачена характеристика квартири: адреса забудови - [ADDRESS] , номер приміщення [NUMBER], номер поверху 2; кількість кімнат 2, планування квартири позначене у додатку до цього договору, що є його невід`ємною частиною. В свою чергу майнові права на зазначену квартиру в 2016 році відчужені іншій особі та на них на підставі Договору іпотеки від 10.07.2017 р. за реєстровим номером 8508 приватним нотаріусом Сингаївською С.О. накладено заборону на відчуження. Також, Нежитлове приміщення, зазначене у додатковій угоді №1 від 23.11.2018 р. до Договору №152/1-2/6 від 17.07.2017 р., та квартири, які зазначені у Договорі №168/4/2/94 та №169/5/2/145, відсутні у Протоколі розподілу площ в об`єкті до Договору №ПФЗ 01/01 «Про передачу функцій змовника» від 11.03.2015 р. При цьому у всіх Договорах у п.п. 2.2 зазначено, що майнові права відповідача на приміщення, які відчужувались позивачу виникли на підставі Договору №ПФЗ 01/01 «Про передачу функцій замовника» від 11.03.2015 р. Окрім вказаного, якщо проаналізувати реєстраційні номери Договорів №168/4/2/94 та 169/5/2/145, а також Довідок від 29.11.2018 р. №124/1 та №124/2, то стає зрозумілим, що вказані документи не реєструвались у відповідача, а відповідно ним не видавались, оскільки в реєстраційному номері в договорах відповідача перша цифра до символу «/» вказує порядковий номер договору, а інші стосуються розміщення об`єкту, стосовно якого укладено договір, а довідки відповідно мають порядкову нумерацію та не містять будь-яких символів в т.ч. «/». При цьому, під порядковим номером 168 та 169 у відповідача зареєстровані інші договори, а саме: договір про забезпечення виконання зобов`язань від 27.12.2017 р. №168/4/12/141 та договір купівлі-продажу майнових прав на квартиру від 29.12.2017 р. №169/4/2/91. Про не видання та не здійснення реєстрації Довідок відповідачем, також свідчить той факт, що 15.11.2018 р. довідки мали порядковий №140, а 19.11.2018 р. довідки мали порядковий №155, та не містили жодних символів у порядковому номері в т.ч. «/». 13.08.2019 року до суду надійшла відповідь позивача на відзив на позовну заяву зі змісту якої вбачається, що позивач підтримує заявлені позовні вимоги та додатково зазначає, що стосовно договору №151/5/1/5-2 від 17.07.2017р. відповідач допускає вільне та безпідставне тлумачення умов договору, а також безпідставне заперечення виконання позивачем зобов`язань за ним. Загальна вартість майнових прав визначена п. 4.2. договору, яка підлягає коригуванню відповідно до п.п. 4.3., 4.4., 5.4., 5.10 цього договору. Відповідно до п. 6.3.4 відповідач зобов`язаний видати позивачу довідку про оплату в повному обсязі загальної вартості майнових прав на нежитлове приміщення у разі 100% сплати загального розміру фактичної площі нежитлового приміщення, з урахуванням п. 5.10. договору. Пункт 5.10. договору встановлює: «у разі, якщо розмір площі нежитлового приміщення, зазначений в п. 3.1. цього договору буде відрізнятись від фактичного розміру площі Нежитлового приміщення, визначеного в результаті обмірів БТІ чи іншої спеціалізованої організації, сторони здійснюють відповідне коригування загальної вартості майнових прав на нежитлове приміщення.» На виконання умов договору, зокрема п. 4.3. позивачем було сплачено грошові кошти відповідно до умов зазначеного договору, у вказаному розмірі, про що 20.07.2017р. видана відповідна довідка №74. З моменту здійснення оплати позивачем за умовами договору, умови, передбачені п. 5.10. стосовно можливості здійснення коригування загальної вартості не наступили. Окрім того п. 7.1. та п. 7.2. зазначеного договору, передбачено планове завершення будівництва об`єкту - у 4 кварталі 2017р. та планове прийняття об`єкту в експлуатацію - у 4 кварталі 2017р. Окрім того, переглядання строків сторонами, що передбачено п. 7.4. у зазначених договором випадках не відбувалось. У той же час відповідачем не були надані докази того, що настала умова договору, зазначена у п. 5.10 договору; що загальна вартість майнових прав була або буде збільшена - а відтак, станом на момент розгляду даної справи, загальна вартість майнових прав відповідає зазначеному розміру у п. 4.2. договору, не була змінена та була сплачена в повному обсязі позивачем. Позивач окремо наголошує та звертає увагу суду, щодо безпідставності зазначення відповідачем необхідності виконання обов`язків позивачем щодо прийняття об`єкта в експлуатацію, проведення обмірів БТІ та визначення фактичної площі нежитлового приміщення, адже такі обов`язки не покладені на позивача за умовами зазначеного договору, а є обов`язками виключно відповідача. За таких обставин, позивач: уклав договір №151/5/1/5-2 від 17.07.2017р.; виконав обов`язки за договором №151/5/1/5-2 від 17.07.2017р. в строк та в обсязі, що передбачені договором; майнових прав на предмет договору, нежитлове приміщення - не набув; вбачає ризики протиправного подвійного продажу оплачених ним майнових прав за договором третім особам відповідачем. Відповідач: уклав договір №151/5/1/5-2 від 17.07.2017р.; прийняв оплату від позивача за договором №151/5/1/5-2 від 17 .07.2017р. в строк та обсязі, що передбачені договором, про що надав відповідну довідку позивачу; не виконав свої зобов`язання зазначені у п. 6.3.3., п. 2.4., п. 2.6. договору в передбачені п. 7.1. та п. 7.2. договору строки; не визнає майнові права за позивачем на нежитлове приміщення, вартість якого була сплачена позивачем в повному обсязі. Відтак склались умови, відповідно до яких, фактично позивач сплатив кошти в повному обсязі за договором, натомість нічого не отримавши за цим договором. Враховуючи те, що договір купівлі-продажу майнових прав може укладатися в письмовій формі, без обов`язкового нотаріального посвідчення, позивачем вбачаються ризики повторного продажу відповідачем майнових прав визначених договором №151/5/1/5-2 від 17.07.2017р. третім особам. Вартим також уваги є те, що один із договорів між позивачем та відповідачем був укладений щодо майнових прав, які перебували під заставою, про що безпосередньо було повідомлено відповідачем у його відзиві. Також аналізуючи судову практику, зокрема і зазначену у позовній заяві постанову ВСУ від 13.05.2019р. по справі №760/17864/16-ц, а також наявний стан аналогічних судових справ, в яких відповідач також є учасником судових процесів, у публічному реєстрі судової влади, позивач вбачає доцільним захистити свої майнові права у спосіб зазначений у позовних вимогах, шляхом визнання майнових прав на об`єкти незавершеного будівництва за ним. За умови наявного невиконання зобов`язань відповідачем за договором, не введення об`єкта будівництва в експлуатацію у встановлені договором строки, не передачі майнових прав та прийняття ним оплат за договором в повному обсязі, а також за умови можливих подвійних, потрійних продажів таких майнових прав третім особам, без погодження із позивачем, позивач вважає обґрунтованим свою позовну вимогу щодо визнання за ним майнових прав на нежитлове приміщення, зазначене у договорі №151/5/1/5-2 від 17.07.2017р. Відтак невиконання зобов`язань за договором відповідачем стало підставою для звернення до суду для захисту прав та інтересів позивача. Щодо договору №152/1-2/6 від 17.07.2017р., додаткової угоди №1 до договору №152/1-2/6 від 17.07.2017p., додаткової угоди №2 до договору №152/l-2/6 від 17.07.2017р., договору №168/4/2/94 від 29.11.2018 та договору №169/5/2/145 від 29.11.2018р. позивач не погоджується із твердженнями відповідача, викладеними у відзиві та вважає доводи, наведені для заперечень щодо позовної вимоги про визнання за позивачем майнових прав на об`єкти будівництва за вказаними договорами такими, що не відповідають дійсності. Так, дійсно п. 14.2 договору зазначено скасувальну умову, відповідно до якої в разі несплати позивачем у розмірі та строки, як це передбачено п. 5.1. до 20.07.2017р., договір автоматично втрачає свою чинність з наступного дня після настання скасувальної умови. Тобто в разі несплати позивачем в повному обсязі, відповідно до умови п. 14.2. договору, з 21.07.2017р. зазначений договір мав би втратити чинність, а фактично сплачені кошти позивачем відповідачу - мали б бути повернуті у зворотному напрямку. Із даним позивач не міг би не погодитися, проте 20.07.2017р. засобами телефонного зв`язку, діючим директором відповідача [PERSON] було повідомлено про те, що на порядку денному загальних зборів учасників від 20.07.2017р. рішенням №20-07/17 було вирішено не застосовувати скасувальну умову договору, що зазначена у п. 14.2 договору та запропонувати покупцю [PERSON] за договором №152/1-2/6 від 17.07.2017р. укласти додаткову угоду до договору №152/1-2/6 від 17.07.2017р., якою виключити положення договору п. 14.2. із даного правочину. 20.07.2017р. позивачем була прийнята така пропозиція та відповідну додаткову угоду від 20.07.2017р. було укладено між сторонами. Сторонами було погоджено, що з метою запобігання зловживання договірними правами іншими покупцями майнових прав, які укладали угоди із відповідачем, зазначена додаткова угода від 20.07.2017р. була укладена в одному оригінальному примірнику, який залишився у відповідача, а позивачу було надано можливість зазначену додаткову угоду та Рішення відповідача №20-07/17 щодо надання пропозиції позивачу укласти додаткову угоду, зафіксувати засобами фотографічної фіксації. Крім того, вартим уваги є також те, що підтвердженням не застосування скасувальної умови п. 14.2 договору є укладення додаткових угод до зазначеного договору, зокрема додаткова угода №1 від 23.11.2018р. та додаткової угоди №2 від 29.11.2018р. Позивач також зазначає, що підтвердженням не застосування скасувальноі умови п. 14.2 договору є фактичне отримання грошових коштів відповідачем в подальшому, в рамках зазначеного договору, що підтверджується довідкою від 19.07.2018р №72. Позивач зазначає, у період з 21.07.2017р. по момент подання даної відповіді на відзив, йому не було повернуто грошових коштів. Позивач вважає, що неповернення відповідачем коштів є наслідком обставин, які викладені вище, та наявної дії договору по теперішній час, що підтверджується низкою фактичних обставин, які підтверджуються належними та допустимими доказами. Відтак дія договору №152/1-2/6 від 17.07.2017р. станом на момент подання відповіді на відзив - не є припиненою, правочин чинності не втратив. Доводи щодо невідповідності Протоколу розподілу площ зазначеного у вказаному договорі нежитлового приміщення позивач вважає недостовірними. Оскільки в момент укладання договору, предмет договору було визначено, було визначено нежитлове приміщення, номер, площу, розташування тощо. Відповідачем були отримані сплачені грошові кошти. В той же час, у відзиві відповідачем повідомляється, що нежитлове приміщення не існує, проте не пояснюється за що були отримані кошти за договором, мету укладання додаткових угод №1 та №2, а також відповідних договорів №168/4/2/94 та №169/5/2/145. Відтак позивач вважає протокол розподілу площ в об`єкті до Договору №ПФЗ 01/01 неналежним та недостовірним доказом. За обставин, що склалися, позивач: уклав договір №152/1-2/6 від 17.07.2017р., додаткову угоду №1 та додаткову угоду №2 до договору №152/1-2/6 від 17.07.2017р.; виконав в повному обсязі зобов`язання за договором №152/1-2/6 від 17.07.2017р., у відповідності до умов додаткової угоди №1 та додаткової угоди №2 до договору №152/1-2/6 від 17.07.2017р.; майнових прав на предмет договору, нежитлове приміщення - не набув; вбачає ризики протиправного подвійного продажу оплачених ним майнових прав за договором третім особам відповідачем. Відповідач: уклав договір №152/1-2/6 від 17.07.2017р., додаткову угоду №1 та додаткову угоду №2 до договору №152/1-2/6 від 17.07.2017р.; прийняв оплату від позивача за договором №152/1-2/6 від 17.07.2017р., у відповідності до умов додаткової угоди №1 та додаткової угоди №2 до договору №152/1-2/6 від 17.07.2017р.; не виконав свої зобов`язання зазначені у п. 6.3.3., п. 2.4., п. 2.6. договору, передбачені п. 7.1. та п. 7.2. договору строку; не визнає майнові права за позивачем на нежитлове приміщення, вартість яких була сплачена позивачем в повному обсязі. Посилання відповідача у відзиві на те, що керівник відповідача не мав повноважень укладати додаткові угоди №1 та №2, а також договори №168/4/2/94 та №169/5/2/145 не відповідають дійсності. 23.11.2018р. засобами телефонного зв`язку, позивача відповідачем повідомлено про пропозицію укласти додаткову угоду до договору №152/1-2/6 від 17.07.2017р. та скорегувати загальну вартість майнових прав, загальну площу нежитлового приміщення, змінити строки для виконання зобов`язань позивача за договором та викласти такі домовленості у відповідному правочині, додатковій угоді №1. З метою запобігання зловживання правами керівника відповідача та з метою забезпечення захисту своїх прав, на вимогу позивача, відповідачем було надано позивачу для ознайомлення рішення загальних зборів учасників відповідача №152/1-2/6 від 23.11.2018р. За допомогою засобів фото-фіксації, позивачем була здійснена фотографія зазначеного рішення від 23.11.2018р. Відповідно до даного рішення, відповідачем було вирішено здійснити пропозицію позивачу укласти додаткову угоду №1 до Договору купівлі-продажу майнових прав на нежитлове приміщення №152/1-2/6 від 17.07.2017р. та надано право керівнику відповідача [PERSON] укласти додаткову угоду №1 до Договору купівлі-продажу майнових прав на нежитлове приміщення №152/1-2/6 від 17.07.2017р. з метою викладення пунктів 3.1., 4.1., 4.2., 5.1., 5.3. у новій редакції та визначення нової ціни договору, загальної вартості майнових прав та інших істотних умов договору. Наслідком таких дій відповідача було укладення зазначеної додаткової угоди №1. 29.11.2018р. під час укладання договорів №168/4/2/94 та №169/5/2/145, позивача відповідачем було повідомлено про пропозицію укласти додаткову угоду до договору №152/1-2/6 від 17.07.2017р. з урахуванням Додаткової угоди №1 від 23.11.2018р. та остаточно скорегувати ціну квадратного метра нежитлового приміщення, предмету договору, загальну вартість майнових прав, а також погодити розподіл надмірно сплачених грошових коштів позивачем відповідачу в рамках договору №152/1-2/6 від 17.07.2017р. у вигляді зарахування в рахунок оплати вартості предметів договорів №168/4/2/94 та №169/5/2/145, які були укладені в день надходження даної пропозиції. З метою запобігання зловживання правами керівника відповідача та з метою забезпечення захисту прав, на вимогу позивача, відповідачем було надано позивачу для ознайомлення рішення загальних зборів учасників відповідача №152/1-2/6 від 29.11.2018р. За допомогою засобів фото-фіксації, позивачем була здійснена фотографія зазначеного рішення від 23.11.2018р. Відповідно до даного Рішення, відповідачем було вирішено здійснити пропозицію позивачу укласти Договір №168/4/2/94 купівлі-продажу майнових прав на квартиру та договір №l69/5/2/145 купівлі-продажу майнових прав на квартиру, а також додаткову угоду №2 до договору купівлі-продажу майнових прав на нежитлове приміщення №152/1-2/6 від 17.07.2017р., з урахуванням Додаткової угоди №1 від 23.11.2018р. та надано право керівнику відповідача [PERSON] укласти додаткову угоду №2 до Договору купівлі-продажу майнових прав на нежитлове приміщення №152/1-2/6 від 17.07.2017р. з урахуванням додаткової угоди №1 від 23.11.2018р. з метою викладення пунктів 4.1., 4.2., у новій редакції та скорегування ціни квадратного метра нежитловою приміщення, предмету договору, загальну вартість майнових прав, а також погодити розподіл надмірно сплачених грошових коштів позивачем відповідачу у вигляді зарахування в рахунок оплати вартості предметів договорів №168/4/2/94 та №169/5/2/145, які були укладені в день надходження даної пропозиції. Наслідком таких дій відповідача, за умови наявного погодження позивача - було здійснене укладання зазначеної додаткової угоди №2 до Договору купівлі-продажу майнових прав на нежитлове приміщення №152/1-2/6 від 17.07.2017 року, з урахуванням додаткової угоди №1 від 23.11.2018р., договору №168/4/2/94 купівлі-продажу майнових прав на квартиру, договору №169/5/2/145 купівлі-продажу майнових прав на квартиру. Зазначені обставини жодним чином не висвітлені відповідачем у відзиві, оскільки вони частково або в повному обсязі спростовують його правову позицію, якою відповідач обґрунтовує заперечення проти задоволення позовних вимог. Уклавши із відповідачем договори №168/4/2/94 та №169/5/2/145 від 29.11.2019р. та виконавши за ними зобов`язання в повному обсязі, позивачем також не було отримано, а відповідачем не було передано майнових прав на об`єкти незавершеного будівництва, квартири [NUMBER] та [NUMBER] . Відповідачем не були виконані обов`язки ані щодо передачі майнових прав за відповідними актами позивачу, ані щодо введення в експлуатацію об`єкту будівництва у передбачений договором строк - 4 квартал 2018p. Посилання відповідача у відзиві на те, що керівник [PERSON] не мав повноважень підписувати зазначені угоди, не є підставою для невиконання договорів, оскільки зазначені правочини недійсними у встановленому порядку визнані не були, а станом на момент подання даної відповіді на відзив є чинними та дійсними і позивач вважає такі дії відповідача проявом відмови від виконання зобов`язання, що суперечить нормам ЦК України. Відтак аналогічно із обставинами, пов`язаними із договорами №151/5/1/5-2 від 17.07.2017р. та №152/1-2/6 від 17.07.2017р. укладених позивачем із відповідачем, останнім не виконуються зобов`язання за умови повної сплати та виконання зобов`язання позивачем за договорами №168/4/2/94 та №169/5/2/145 від 29.11.2019р. Навіть у випадку існування обставин, на які посилається у відзиві відповідач, [PERSON] , який нібито здійснював представництво юридичної особи та діяв в її інтересах, в момент укладання зазначених вище договорів та додаткових угод із перевищенням повноважень, наступними діями юридичної особи, відповідача, в частині надання позивачу Довідки №124/1 від 29.11.2018р. та довідки №124/2 від 29.10.2018 року, було схвалено зазначені правочини. Оскільки сторона договорів ТОВ «ІБК «КДС ІНВЕСТ» їх схвалила, а зазначені вище довідки свідчать про прийняття даних договорів до виконання, у відповідності до ст. 241 ЦК України наслідком чого є створення та/або зміна цивільних прав та обов`язків з моменту вчинення цих правочинів. Посилання відповідача на невідповідність житлових приміщень Протоколу від 11.03.2015р., не стосуються предмету розгляду справи, оскільки відповідачем міг би бути наданий будь-який протокол, яким би взагалі заперечувалося б існування забудови у [ADDRESS] , проте це не відповідало б дійсності. Окрім того, у випадку дійсної фактичної відсутності зазначених приміщень, як про це вказує відповідач, постають питання, що стосуються накладання стосовно майнових прав на квартиру [NUMBER] обтяження на підставі договору іпотеки від 10.07.2017р. за реєстровим номером 8508, а також за що фактично відповідачем було отримано від позивача грошові кошти та чому у відповідача постає необхідність заперечувати визнання майнових прав за позивачем на об`єкти, яких відповідно до протоколу від 11.03.2015р. не існує. Доводи відповідача щодо його аналізу реєстраційних номерів та те, що зазначені довідки №124/1 та №124/2 не видавались та порядкові номери договорів не відповідають його міркуванням щодо оформлення документів, а також деякі сторінки укладених правочинів із третіми особами відповідачем - не стосуються предмету розгляду даної справи. Видача зазначених довідок відповідачем не спростована в передбаченому порядку, а підпис здійснений на них належить особі, уповноваженій діяти в інтересах відповідача. Використання цифр, букв, позначок, шрифтів тощо під час складання документів, правочинів тощо, законодавством не регламентується, а відтак відповідачем були та могли бути укладені договори із будь-яким набором букв, цифр, позначок, із використанням шрифтів різного розміру та вигляду, а також кольору на розсуд сторін, що укладали правочин, у відповідності до принципу свободи договору. 26.09.2019 року до суду надійшли заперечення сторони відповідача у яких представник зазначає, що відповідно до п.п. 4.2 Договору №151/5/1/5-2 загальна вартість майнових прав на нежитлове приміщення підлягає коригуванню відповідно до п.п. 4.3, 4.4., 5.4., 5.10 цього Договору. Зазначена обставина визнається позивачем, більше того останнім також визнається той факт, що на сьогоднішній день не настали умови, передбачені п. 5.10 Договору №151/5/1/5-2, оскільки обміри нежитлового приміщення, майнові права на яке мають бути передані позивачу згідно вказаного договору, БТІ чи іншою спеціалізованою установою, на сьогоднішній день не здійснені та відсутні. При цьому, без проведення таких обміри взагалі не можливо встановити 100% загальної вартості майнових прав, та відповідно встановити факт повного виконання позивачем зобов`язання щодо їх оплати. В свою чергу, відповідно до п.п. 2.3 Договору №151/5/1/5-2 сторони встановили, що право власності на Майнові права на нежитлове приміщення до позивача переходить після оплати ним 100% загальної вартості майнових прав на нежитлове приміщення та підписання Сторонами Акту приймання-передачі майнових прав на нежитлове приміщення. Таким чином, оскільки на сьогоднішній день фактична площа нежитлового приміщення не відома та відповідно не відома загальна вартість майнових прав, будь-яке визнання майнових прав буде передчасним, та суперечитиме п.п. 2.4 Договору №151/5/1/5-2, яким передбачено, що відповідач зобов`язаний передати позивачу Майнові права на нежитлове приміщення та саме Нежитлове приміщення після повної сплати їх вартості та прийняття об`єкта в експлуатацію у строки передбачені цим Договором, а позивач зобов`язується прийняти їх. Передача та приймання Майнових прав на нежитлове приміщення здійснюється Сторонами за Актом приймання-передачі майнових прав на нежитлове приміщення. Зобов`язання відповідача за цим договором вважатимуться виконаними після підписання Сторонами Акту приймання-передачі Майнових прав на нежитлове приміщення. Щодо договору від 17.07.2017 року №152/1-2/6, додаткової угоди №1 до договору від 17.07.2017 року №152/1-2/6, додаткової угоди №2 до договору від 17.07.2017 року №152/1-2/6, договору від 29.11.2018 року №168/4/2/94 та договору від 29.11.2018 року №169/5/2/145 аргументи, якими позивач намагається спростувати позицію відповідача, наведеної у відзиві, ґрунтуються на неіснуючих документах, які нібито позивач підписував в одному оригінальному примірнику, що нібито має бути у відповідача та на повідомленнях, що нібито були зроблені у телефонному режимі, які також нібито є у позивача зафіксованих засобами фотографічної фіксації, та на рішеннях, які нібито приймали загальні збори учасників відповідача. При цьому копій додаткової угоди від 20.07.2017 р., рішень загальних зборів учасників відповідача до відповіді на відзив не надано, що фактично не дає можливості дослідити зазначені документи на предмет їх належності, достовірності, допустимості та достатності. В свою чергу, відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Отже, в силу ч. 6 ст. 81 ЦПК України аргументи позивача, які ґрунтуються на наведених вище припущеннях не можуть бути взяті до уваги при вирішенні спору по суті. Щодо факту настання скасувальної умови, то аргументи позивача не заслуговують увагу, оскільки позивач визнає факт несплати ним коштів у повному обсязі відповідно до умов договору від 17.07.2017 р. №152/1-2/6, тобто фактично підтверджує факт настання скасувальної умови договору. Аргументи, що підтвердженням не настання скасувальної умови є факт не повернення сплачених коштів також не заслуговують на увагу, оскільки таке повернення можливе лише після попереднього повідомлення позивачем своїх банківських реквізитів, на які необхідно повернути сплачені кошти. В свою чергу про настання скасувальної умови позивач був повідомлений листом відповідача від 10.06.2019р. №19/06-19, однак листа з відповідними реквізитами для повернення коштів позивачу, відповідач до сьогоднішнього дня не отримав. При цьому відповідно до п. 14.2 Договору від 17 .07.2017 р. №152/1-2/6 цей Договір укладено Сторонами із скасувальною умовою. Скасувальною умовою за цим договором є несплата позивачем першого платежу у розмірі та строки, як це передбачено п. 5.1 Договору. У зв`язку із зазначеним вище, Сторони встановили, що в разі настання скасувальної умови цей Договір автоматично втрачає свою чинність з наступного дня після настання скасувальної умови. Отже, договором встановлено автоматичну втрату чинності договору, за умови настання єдиної скасувальної умови, а саме несплати позивачем повної суми за договором у встановлені строки (факт несплати коштів повністю визнано позивачем), а всі інші умови, які позивач намагається придумати у відповіді на відзив не передбачені договором, і тому не можуть бути взяті до уваги при вирішенні спору по суті. Щодо аргументу позивача, що Протокол розподілу площ в об`єкті до Договору №ПФЗ 01/01 є неналежним та недостовірним доказом, відповідач зазначає, що відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Статтею 79 ЦПК України визначено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. В свою чергу посилання на договір №ПФЗ 01/01, невід`ємною частиною якого є Протокол розподілу площ в Об`єкті будівництва, є в усіх договорах укладених між позивачем та відповідачем, які є предметом розгляду даної справи, як на документ, що підтверджує права відповідача на майнові права, які останній відчужував відповідно до цих договорів. Отже, в силу зазначених обставин та відповідно до умов ст.ст. 77, 79 ЦПК України зазначений протокол є належним та достовірним доказом, оскільки містить інформацію щодо предмету доказування та є документом, який допоможе встановити дійсні обставини справі. Щодо аргументу позивача, що правочини, які були вчинені з перевищенням повноважень директором відповідача нібито у подальшому схвалені, також не заслуговують на увагу, оскільки всі документи, на які посилається позивач як на подальше схвалення правочинів підписані директором відповідача, який діяв з перевищенням повноважень визначених Статутом відповідача. На думку відповідача, аргументи позивача, наведені у відповіді на відзив, безпідставні, необґрунтовані, базуються на припущеннях, а тому не можуть бути враховані при вирішенні справи по суті. 06.05.2021 року до суду надійшли письмові пояснення третьої особи у справі - [PERSON] у яких третя особа зазначає, що на його думку позовна вимога в частині визнання за позивачем майнових прав на нежитлове приміщення згідно із договором №152/1-2/6 від 17.07.2017 року є необґрунтованою та не підлягає до задоволення, оскільки за цим договором позивач придбав майнові права на нежитлове приміщення загальною площею 442 кв.м., номер 6, поверх 1-2 та мав до 20.07.2017 року сплатити повну вартість майнових прав у розмірі 5732965,00 грн., однак як оплата за вказаним договором на рахунок відповідача надійшло 3584239,00 грн. Тобто, в порушення п.п. 5.1., 5.3. договору, позивач не здійснив повної оплати вартості майнових прав на нежитлове приміщення. Поряд із цим, п. 14.2. договору передбачено, що у разі не сплати позивачем платежу у розмірі та строки, передбачені п. 5.1. договору, договір втрачає чинність з дня наступного після настання скасувальної обставини. Отже, вказаний договір втратив чинність і позивач має право лише на повернення відповідачем сплачених коштів. При цьому, відповідач своїм листом пропонував позивачу повернути кошти у зв`язку з втратою чинності договором. На переконання третьої особи, надані позивачем копії додаткових угод №1 та №2 не можуть бути належними доказами без надання оригіналів цих правочинів для огляду в судовому засіданні. Копії зазначених документів є сумнівного походження та мають ознаки підроблення, адже об`єкт будівництва по [ADDRESS] є проблемним, а колишнє керівництво та учасники відповідача покинули будівництво, привласнили кошти інвесторів у зв`язку із чим зареєстроване кримінальне провадження №12019100040001342 за ознаками вчинення шахрайства під час будівництва житлового будинку. Верховний Суд у справі №757/28231/13-ц зазначив, що якщо оригінал письмового доказу не наданий, а учасник справи ставить під сумнів відповідність поданої копії оригіналу, то такий доказ не береться судом до уваги. За змістом ч. 6 ст. 95 ЦК України, єдиним належним доказом достовірності наданих копій договору може бути лише дослідження оригіналу такого договору. У справі містяться письмові пояснення колишнього директора відповідача [PERSON] , відповідно до яких він стверджує, що не підписував ніякі договори та додаткові угоди з позивачем, що свідчить про відсутність наявності будь-яких змін до договору від 17.07.2017 року №152/1-2/6. Тому відсутні правові підстави вважати, що договір є чинним, і відповідно внести до нього зміни щодо виключення пункту про скасувальну обставину та зменшити ціну договору юридично не можливо, адже неможливо змінити нечинний документ. Третя особа вважає безпідставними посилання позивача на технічні паспорти ДП «Бюро технічної інвентаризації» від 2017 року, оскільки відповідно до листа ДП «Бюро технічної інвентаризації» від 2020 року всі видані цим підприємством технічні паспорти на об`єкт будівництва по [ADDRESS] анульовані. Також третя особа вважає безпідставними посилання позивача на рішення суду щодо визнання за [PERSON] майнових прав, оскільки рішення суду першої інстанції скасоване постановою Київського апеляційного суду від 07.04.2021 року у справі №755/7552/19 та у задоволенні його позову відмовлено. 25.05.2021 року до суду надійшли письмові пояснення третьої особи у справі [PERSON] у яких третя особа зазначає, що вважає позовну заяву у частині визнання за позивачем майнових прав на квартиру [NUMBER] необґрунтованою і такою, що не підлягає задоволенню. Відповідно до наявної у справі копії договору від 17.07.2017 року №152/1-2/6, позивач придбав майнові права на нежитлове приміщення площею 442 кв.м., номер 6, поверх 1-2. За вказане нежитлове приміщення позивач до 20 липня 2017 року включно мав сплатити повну вартість у сумі 5732965,00 грн. Згідно квитанцій на рахунок відповідача оплата за зазначеним договором надійшла лише в сумі 3584239,00 грн. Тобто, у порушення пунктів 5.l. та 5.3. договору позивачем не здійснено повну сплату загальної вартості майнових прав за нежитлове приміщення. Відповідно до пункту 14.2 договору передбачено, що у разі несплати платежу у розмірі та строки, передбачені п. 5.1. договору (настання скасувальної умови), договір втрачає свою чинність з дня наступного після настання скасувальної умови. Таким чином, договір втратив чинність і позивач виключно має право на повернення сплачених ним коштів. Як вбачається з відзиву ТОВ «ІБК «КДС Інвест» листом 18 червня 2019 року № 24/0619 позивачу пропонувалося повернути грошові кошти за вказаним договором у зв`язку із втратою ним чинності. Надані позивачем копії додаткових угод №1 від 23.11.2018 року та № 2 від 29.11.2018 року без надання суду та сторонам у справі для огляду оригіналів не можуть бути належним та допустим доказом у справі, на яких може ґрунтуватися рішення суду. Копії вказаних документів сумнівного походження і можуть мати місце факти підроблення цих документів, оскільки директору відповідача після зміни керівництва товариства оригінали таких додаткових угод не передавалися і вони у товариства відсутні. Вказаний висновок також ґрунтується на тому, що об`єкт будівництва за по [ADDRESS] є проблемним. Колишнє керівництво та учасники відповідача покинули будівництво, «забравши» усі кошти інвесторів. Наразі Дніпровським УП НП України у місті Києві здійснюється досудове розслідування кримінальної справи за ознаками шахрайства вчиненого під час будівництва житлового будинку (ЄРДР №12019100040001342). Крім того, Касаційний цивільний суд Верховного Суду у справі №757/28231/13-ц зазначив, що якщо оригінал письмово доказу не надано, а учасник справи ставить під сумнів відповідність поданої копії оригіналу, то такий доказ не береться судом до уваги. Згідно з ч. 6 ст. 95 ЦПУ України єдиним належним доказом достовірності наданих копій договору може бути лише дослідження оригіналу такого договору. Відповідно до Протоколу розподілу площ в об`єкті до Договору про передачу функцій замовника від 11 березня 2015 року №ПФЗ 01/01 відповідачу було надане право розпоряджатися майновими правами на майбутню квартиру [NUMBER], розташовану у 5 секції, поверх 5, кімнат дві , загальна площа 78,21 кв.м. Разом з тим, позивач уклав спірний договір купівлі-продажу майнових прав на квартиру від 29 листопада 2018 року № 169/5/2/145 щодо майбутньої квартири [NUMBER], розташованої у 5 секції, поверх 2, кімнат 2 , загальною площею 90 кв.м. Отже, на час укладання спірного договору, майнові права на квартиру [NUMBER] , передбачену таким договором, та безпосередньо квартира [NUMBER] не існували і не могли виникнути згідно із договором про передачу функції замовника та чинною на той час проектною документацією. А тому, відповідач не мав можливості укласти спірний договір через відсутність об`єкту договору, адже його не існувало та не передбачалося будівництво. Підтвердженням цієї позиції є те, що третьою особою у 2020 році було придбано на поверсі 2, секція 2, майнові права на 1-кімнатну квартиру [NUMBER] загальною площею 67,38 кв.м. Також, у зв`язку із тим, що договір від 17.07.2017 року №152/1-2/6 втратив чинність, то неможна укласти до нього додаткову угоду і зарахувати оплату за таким договором, як оплату за майнові права за квартиру [NUMBER] . Посилання позивача як на доказ, що підтверджує існування у нього майнових прав, на технічні паспорти ДП «Бюро технічної інвентаризації» 2017 року є безпідставним, оскільки відповідно до листа ДП «Бюро технічної інвентаризації» 2020 року всі видані цим підприємством паспорти (оригінали, дублікати) та довідки на об`єкт будівництва по [ADDRESS] анульовано. Посилання представника позивача на рішення суду за позовом [PERSON] є безпідставним, оскільки у цій справі зовсім інші обставини більше того, гр. [PERSON] відмовлено у задоволенні його позовних вимог щодо визнання за ним майнових прав на квартиру в об`єкті будівництва за адресою [ADDRESS] (постанова Київського апеляційного суду від 07 квітня 2021 року у справі № 755/7552/19). На думку третьої особи, правові підстави для визнання майнових прав на квартиру [NUMBER] за позивачем відсутні. Третя особа просить відмовити у задоволенні позовних вимог. В судовому засіданні представник позивача підтримав вимоги позовної заяви з підстав викладених у ній, просить позов задовольнити і додатково пояснив суду, що між сторонами у справі були укладені договори купівлі-продажу майнових прав і позивач в повному обсязі виконав свої обов`язки за цими договорами, натомість відповідач умов договорів не виконує, об`єкт будівництва у визначений договорами строк в експлуатацію не здав, майнові права позивачу не передав. Обраний позивачем спосіб захисту відповідає судовій практиці Верховного Суду, а директору відповідача були надані повноваження для укладення договорів та відповідач погодив такі правочини. Крім того, за технічними паспортами всі належні позивачу площі у об`єкті будівництва наявні. Скасувальна обставина не настала, поскільки до договору були внесені зміни, якими цю умову договору скасовано. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та просить відмовити у задоволенні позову посилаючись на те, що надані позивачем технічні паспорти відкликані і не можна не звертати увагу на будівельну документацію, адже предметом договорів є майнові права на об`єкти будівництва, тож не можна не враховувати дані про площі приміщень. Протокол розподілу площ є основним документом, який складний на підставі проектної документації і в розпорядження відповідача було надано приблизно 440 кв.м. нежитлової нерухомості, натомість позивач претендує на 442 кв.м. та 257,30 кв.м., тобто на приміщення яких не існує. Технічні паспорти на будинок не можуть бути складені до введення його в експлуатацію. Договір №152/1-2/6 був укладений зі скасувальною обставиною і поскільки повної вартості по цьому договору позивач не вніс, договір втратив чинність, про що позивача було повідомлено та запропоновано надати банківські реквізити для повернення коштів і згідно умов договору кошти можуть бути повернені лише на банківський рахунок. Представник вважає неправдивими посилання сторони позивача на те, що позивач виконав свої обов`язки за договорами та заперечує укладення додаткових угод до договору, вважає їх підробленими, оскільки у відповідача такі документи відсутні. Експертиза не проведена у зв`язку з відсутністю у позивача фототехніки на яку було нібито зроблені фото, оригінали документів відсутні і представник заперечує існування документів, за якими відсутні оригінали. Крім того, угоди укладені директором, який не мав на це повноважень. Представник вважає невірним обраний позивачем спосіб захисту, оскільки навіть у разі задоволення позову, таких приміщень у відповідача немає, тож позивач мав звертатись із позовом про стягнення коштів. Два первинних договори дійсно укладались, але подальших будь-яких правочинів не було. Третя особа [PERSON] в судовому засіданні, у якому вона була присутня особисто, зазначила, що вона є одним з інвестором будівництва та потерпілою у кримінальному провадженні, в якому потерпілими визнано ще близько 130 осіб. На теперішній час кримінальне провадження відкрите і проти позивача. Колишні власники та керівники відповідача були недобросовісними, присвоїли близько 100 млн. грн. і тепер будинок допомагають добудувати органи влади і самі інвестори як можуть добудовують. Коли колишня власниця товариства [PERSON] втекла, вона забрала всі документи і тепер їх не можуть знайти навіть слідчі, які правочини вона могла укладати невідомо. По проектній документації, площ на які претендує позивач не існує. На теперішній час будівництвом займається ЖБК, а третя особа як член кооперативу та інвестор стверджує, що зазначені у договорах позивача площі відсутні. У позивача одне приміщення має бути на 1 поверсі, а друге у перемичці, однак у перемичці такої площі немає. Крім того, по другому приміщенню позивач повної вартості майнових прав не вніс, а договором передбачена скасувальна обставина. Забудовник покинув інвесторів у 2018 році і далі вже самі інвестори продовжують будівництво. Коли товариством керувала [PERSON] , площі забудови були перепродані по 3-4 рази. Договір позивача втратив чинність, а позивач заявляє, що до нього якимось чином вносились зміни, однак оригіналів таких документів немає і як мінімум дивно щоб правочини укладались в одному екземплярі. Надані позивачем договори є сумнівного походження, а стосовно квартири [NUMBER] проектна документація встановлює, що її площа 78,1 кв.м., а не 90 кв.м., як це зазначено у наданому позивачем договорі. На скільки відомо третій особі, [PERSON] та [PERSON] брали у позивача кошти у борг і за це укладали з ним договори, наче як забезпечення повернення коштів. Технічні паспорти були виготовлені такі, що не відповідають параметрам дійсної забудови і лише коли слідчий став звертатись із питанням - як можна було провести таку інвентаризацію, технічні паспорти були анульовані. Третя особа [PERSON] в судовому засіданні, у якому він був присутній особисто, зазначив, що вважає позовні вимоги необґрунтованими. В порушення умов договору №152/1/2/6 від 17.07.2017 року позивач не сплатив повну вартість майнових прав, тому настала скасувальна обставина і позивач має право лише на повернення сплачених коштів. Оригінали документів не надані, а на копіях документів рішення суду ґрунтуватись не може. Крім того, документи сумнівні та мають ознаки підробки. Забудовник привласнив кошти інвесторів і тепер з цього приводу відкрите кримінальне провадження. За висновками Верховного Суду копія документу не може бути належним доказом без наявності його оригіналу. Також третя особа зазначає, що виготовлені стосовно будинку технічні паспорти були відкликані, тому підстави для задоволення позову відсутні. Треті особи в судове засідання не з`явились, причини неявки суду не повідомили, окрім третіх осіб [PERSON] , [PERSON] , який також є головою ОК «ЖБК «Дім на Будівельників» та [PERSON] . Від третіх осіб [PERSON] та [PERSON] , який також є головою ОК «ЖБК «Дім на Будівельників», надійшли клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку із знаходженням їх на самоізоляції та виявленням Короновірусу. Протокольною ухвалою суд відхилив вказані клопотання, оскільки вбачається, що вказані треті особи мали стан здоров`я, що дозволив їм у день судового засідання з`явитись до приміщення суду для подачі відповідних клопотань, а відтак суд виходив із того, що за таких обставин треті особи, маючи належний для прийняття участі у справі стан здоров`я, та не порушуючи правил самоізоляції, могли просити суд прийняти участь у справі в режимі відео-конференції з використанням власних технічних засобів. Крім того, мали можливість скористатись правовою допомогою для представлення їх інтересів в судовому засіданні представником, аби не зривати судове засідання у справі, яка знаходиться на розгляді суду майже три роки. У разі відсутності фінансової можливості на користування правовою допомогою на оплатній основі, треті особи не були позбавлені можливості отримання безоплатної правової допомоги. Протокольною ухвалою суд повернув клопотання третьої особи [PERSON] про відкладення розгляду справи, виклик в судове засідання директора ТОВ «ЮГА-ГРУПП» та зобов`язання надати оригінал документу, оскільки такі клопотання подані у спосіб не передбачений законодавством. Крім того, третя особа мала можливість скористатись правовою допомогою для представлення її інтересів в судовому засіданні представником, в за відсутності фінансової можливості на користування правовою допомогою на оплатній основі, третя особа не була позбавлена можливості отримання безоплатної правової допомоги. Також, на заперечення представника відповідача, суд відмітив, що у систематичному поданні клопотань в цій справі у спосіб не передбачений законом, суд вбачає ознаки зловживання учасниками своїми процесуальними правами. Суд, вислухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, оцінивши всі зібрані у справі докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно встановивши обставини справи, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 17.07.2017 року між сторонами у справі був укладений договір купівлі-продажу майнових прав на нежитлове приміщення №151/5/1/5-2 за змістом якого: 1.1.5. Загальна вартість майнових прав на нежитлове приміщення - загальна сума коштів, яку повинен сплатити покупець за цим договором за придбання майнових прав на нежитлове приміщення; 2.1. На умовах та за ціною, визначеною у цьому договорі, продавець зобов`язується передати у власність покупця, а покупець зобов`язується прийняти у власність майнові права на нежитлове приміщення та сплатити продавцю за них грошові кошти в строк та у розмірі визначеному цим договором; 2.2. Майнові права на нежитлове приміщення, які відчужуються за цим договором, належать продавцю, зокрема, на підставі Договору №ПФЗ 01/01 про передачу функцій замовника, укладеного 11.03.2015 року між ТОВ «ЮГА ГРУПП» та ТОВ «ІБК «КДС ІНВЕСТ»; 2.3. Сторони встановили, що право власності на майнові права на нежитлове приміщення до покупця переходить після оплати покупцем 100% загальної вартості майнових прав на нежитлове приміщення та підписання сторонами акту приймання-передачі майнових прав на нежитлове приміщення; 2.4. Продавець зобов`язаний передати покупцеві майнові права на нежитлове приміщення та саме нежитлове приміщення після повної сплати їх вартості та прийняття об`єкта в експлуатацію у строки передбачені цим договором, а покупець зобов`язується прийняти їх. Передача та приймання майнових прав на нежитлове приміщення здійснюється сторонами за актом приймання-передачі майнових прав на нежитлове приміщення; 3.1. Загальна площа нежитлового приміщення, яке отримає покупець внаслідок придбання майнових прав на нежитлове приміщення, становить - 257,30 кв.м.; 3.2. Характеристика нежитлового приміщення: адреса забудови - [ADDRESS] ; нежитлове приміщення розташоване в під`їзді «5»; номер нежитлового приміщення [NUMBER]; номер поверху 1; 4.1. Ціна одного квадратного метра загальної площі нежитлового приміщення на момент укладання цього договору складає 12950,00 грн., в т.ч. ПДВ. Зазначена в цьому пункті ціна може змінюватись на умовах цього договору; 4.2. Загальна вартість майнових прав на нежитлове приміщення (Ціна договору), яку покупець зобов`язаний сплатити продавцю, всього з ПДВ складає 3332035,00 грн. Загальна вартість майнових прав на нежитлове приміщення підлягає корегуванню відповідно до п.п. 4.3., 4.4., 5.4., 5.10 цього договору; 5.1. Покупець сплачує продавцю суму коштів згідно п.п. 4.2. цього договору в безготівковій формі з урахуванням п.п. 4.3., 4.4., 5.4. договору у строк до 20.08.2017 року; 5.2. Наступні платежі здійснюються покупцем за таким графіком (зазначена у графіку сума не є остаточною і коригується згідно п.п. 4.3., 4.4., 5.4., 5.10 Договору); 5.3. Повну сплату загальної вартості майнових прав на нежитлове приміщення покупець повинен здійснити по 20.08.2017 року; 5.7. Днем здійснення платежу вважається день зарахування коштів на рахунок продавця в банківській установі, яка її обслуговує; 5.9. У разі сплати покупцем 100% загальної вартості майнових прав на нежитлове приміщення одноразово, термін її сплати не повинен перевищувати строку зазначеного в п. 5.1. цього договору; 5.10. У разі, якщо розмір площі нежитлового приміщення, зазначений в п. 3.1. цього договору буде відрізнятись від фактичного розміру площі нежитлового приміщення, визначеного в результаті обмірів БТІ чи іншої спеціалізованої організації, сторони здійснюють відповідне корегування загальної вартості прав на нежитлове приміщення; 6.1.1. Покупець зобов`язується сплатити загальну вартість майнових прав на нежитлове приміщення, шляхом своєчасного перерахування коштів на рахунок продавця в строки та на умовах визначених цим договором; 6.3.3. Продавець зобов`язується передати покупцю нежитлове приміщення в строки передбачені цим договором; 6.3.4. Продавець зобов`язується видати покупцю довідку про оплату в повному обсязі загальної вартості майнових прав на нежитлове приміщення у разі 100% сплати загального розміру фактичної площі нежитлового приміщення, з урахуванням п. 5.10 договору; 7.1. Планове завершення будівництва об`єкту - у 4 кварталі 2017 року; 7.2. Планове прийняття об`єкту в експлуатацію - у 4 кварталі 2017 року; 7.3. Продавець зобов`язаний передати покупцю нежитлове приміщення по акту приймання-передачі майнових прав на нежитлове приміщення протягом шести місяців з моменту прийняття об`єкту в експлуатацію; 7.4. Строки передбачені в п.п. 7.1., 7.2. Договору переглядаються сторонами у наступних випадках: при затримці покупцем зобов`язань щодо сплати загальної вартості майнових прав на нежитлове приміщення; при внесенні змін в проектну документацію; при істотних розбіжностях проектних (очікуваних) і фактичних умов виконання робіт, передбачити які на перед сторони не мали можливості; у зв`язку з настанням і дією обставин форс-мажору і/або їхніх наслідків; 11.1. Сторони несуть відповідальність за невиконання або неналежне виконання зобов`язань, прийнятих на себе за цим договором (Т. 1, а.с. 7-10). Згідно наявної в матеріалах справи копії банківської квитанції, 18.07.2017 року позивач здійснив оплату за договором №151/5/1/5-2 від 17.07.2017 року у сумі 3332035,00 грн. (Т. 1, а.с. 12). За змістом довідки ТОВ «ІБК «КДС Інвест» №74 від 20.07.2017 року за підписами директора та бухгалтера про оплату вартості об`єкта нерухомості згідно Договору №151/5/1/5-2 купівлі-продажу майнових прав на нежитлове приміщення від 17.07. 2017 року, довідка видана позивачу в тому, що він сплатив продавцю грошові кошти відповідно до умов договору №151/5/1/5-2 купівлі-продажу майнових прав на нежитлове приміщення від 17.07.2017 року у розмірі 3332035,00 грн. (Т. 1, а.с. 11). Відповідно до наявної в матеріалах справи копії Додатку №3 протоколу розподілу площ в об`єкті до Договору №ПФЗ 01/01 «Про передачу функцій замовника» від 11.03.2015 року, загальна площа вбудованих приміщень складає 915,18 кв.м. ТОВ «ЮГА-ГГУПП» належить 17% від продаваємої площі, що становить - 155,58 кв.м. ТОВ «ІБК «КДС ІНВЕСТ» відповідно 83%, що становить 759,59 кв.м. ТОВ «ЮГА-ГУПП» належить 155,58 кв.м. офісних приміщень. ТОВ «ІБК «КДС ІНВЕСТ» належить 435,31 кв.м. офісних приміщень, [NUMBER],[NUMBER] кв.м. магазину непродовольчих товарів та 164,35 кв.м. фізкультурно-оздоровчого центру (Т. 1, а.с. 65-66). Європейський суд з прав людини зауважує, що національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK v. UKRAINE, № 15123/03, § 45, ЄСПЛ, 06 грудня 2007 року). Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність (пункт 4.1. Рішення Конституційного Суду України від 02 листопада 2004 року № 15-рп/2004). Загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 статті 3 ЦК Украйни). Дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними, тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Тлумачення як статті 3 ЦК України загалом, так і пункту 6 статті 3 ЦК України, свідчить, що загальні засади (принципи) цивільного права мають фундаментальний характер й інші джерела правового регулювання, в першу чергу, акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, проявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії та повинні враховуватися, зокрема, при тлумаченні норм, що містяться в актах цивільного законодавства. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України). Тлумачення пункту 1 частини другої статті 16 ЦК України свідчить, що по своїй суті такий спосіб захисту як визнання права може застосовуватися тільки тоді, коли суб`єктивне цивільне право виникло і якщо це право порушується (оспорюється або не визнається) іншою особою. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках (абзац 12 частини другої статті 16 ЦК України). Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (частина перша та друга статті 5 ЦПК України). Тлумачення вказаних норм свідчить, що цивільні права/інтереси захищаються у спосіб, який передбачений законом або договором, та є ефективним для захисту конкретного порушеного або оспорюваного права/інтересу позивача. Якщо закон або договір не визначають такого ефективного способу захисту, суд відповідно до викладеної в позові вимоги позивача може визначити у рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. При розгляді справи суд має з`ясувати: чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права/інтересу позивача; чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права/інтересу у спірних правовідносинах. Якщо суд зробить висновок, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права/інтересу позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню. Однак, якщо обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором, проте є ефективним та не суперечить закону, а закон або договір у свою чергу не визначають іншого ефективного способу захисту, то порушене право/інтерес позивача підлягає захисту обраним ним способом. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 жовтня 2019 року в справі № 761/5156/13-ц (провадження № 14-425цс19) зазначено, що «враховуючи характер спірних правовідносин, а також встановлені судами попередніх інстанцій обставини, Велика Палата Верховного Суду вважає, що обраний позивачкою спосіб захисту порушених прав не заборонений законом та у світлі цієї справи є ефективним, оскільки іншим шляхом захистити її права позивачка не могла. Тому необґрунтованими є доводи касаційної скарги щодо неналежності такого обраного позивачкою способу захисту її прав як визнання за нею майнових прав на квартиру як на частку в об`єкті незавершеного будівництва». Можливість застосування такого способу захисту як визнання майнових прав за інвестором підтверджена й у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 вересня 2021 року в справі № 359/5719/17 (провадження № 14-8цс21), у якій зазначено, що інвестор наділений правами, тотожними правам власника нерухомого майна, пов`язаними зі створенням об`єкту нерухомого майна, а тому в разі порушення його речових прав він має право на звернення до суду за їх захистом шляхом пред`явлення позову про визнання за ним його майнових прав. У загальних положеннях про зобов`язання передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості (стаття 509 ЦК України). Відповідно до статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (частина перша статті 526 ЦК України). У частині першій статті 527 ЦК України передбачено, що боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Згідно зі статтею 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). За положеннями статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до статті 177 ЦК України об`єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші та цінні папери, інше майно, майнові права, результати робіт, послуги, результати інтелектуальної, творчої діяльності, інформація, а також інші матеріальні і нематеріальні блага. У частині першій статті 179 ЦК України надано визначення речі як предмета матеріального світу, щодо якого можуть виникати цивільні права та обов`язки. До нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення (частина перша статті 181 ЦК України). Також у статті 182 цього Кодексу передбачено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Стаття 190 ЦК України визначає майно особливим об`єктом, яким вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки. Окремо вказано, що майнові права є неспоживчою річчю та визнаються речовими правами. Майновими правами визнаються будь-які права, пов`язані з майном, відмінні від права власності, у тому числі права, які є складовими частинами права власності (права володіння, розпорядження, користування), а також інші специфічні права (права на провадження діяльності, використання природних ресурсів тощо) та права вимоги (абзац третій частини другої статті 3 Закону України від 12 липня 2001 року № 2658-ІІІ «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність»). Відповідно до пунктів 21, 24 рішення від 01 червня 2006 року у справі «Федоренко проти України» (№ 25921/02) Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що право власності може бути «існуючим майном» або «виправданими очікуваннями» щодо отримання можливості ефективного використання права власності чи «законними сподіваннями» отримання права власності. Аналогічна правова позиція сформульована ЄСПЛ і в справі «Стреч проти Сполученого Королівства», заява № 44277/98). В іншій справі «Н.К.М. проти Угорщини» (NKM v. Hungary, скарга № 66529/11) у рішенні від 14 травня 2013 року ЄСПЛ зазначив, що «правомірні очікування» підлягають захисту як власне майно і майнові права. У постанові від 30 січня 2013 року № 6-168цс12 Верховний Суд України визначив майнове право як «право очікування», яке є складовою частиною майна як об`єкта цивільних прав. Майнове право - це обмежене речове право, за яким власник цього права наділений деякими, але не всіма правами власника майна, і яке свідчить про правомочність його власника отримати право власності на нерухоме майно або інше речове право на певне майно в майбутньому. Вказане свідчить про те, що громадяни мають бути впевненими у своїх законних очікуваннях, а також у тому, що набуте ними на законних підставах право, його зміст та обсяг буде ними реалізовано. Визнання за особою майнових прав як різновид загального способу захисту - визнання права, може бути використаний не тільки в речово-правових відносинах, але й у зобов`язально-правових, так як сам по собі факт перебування осіб у тих чи інших відносинах, у тому числі договірних, не може перешкоджати застосуванню до цих відносин норм інститутів загальної частини цивільного права. Власником об`єкта будівництва або результату інших будівельних робіт є замовник, якщо інше не передбачено договором (стаття 876 ЦК України). Захист майнових прав здійснюється в порядку, визначеному законодавством, а якщо такий спеціальний порядок не визначений, захист майнового права здійснюється на загальних підставах цивільного законодавства. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (частина перша статті 611 ЦК України). Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Тлумачення статті 629 ЦК України свідчить, що в ній закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. За умови коли позивач сплатив встановлену у п. 4.2. договору загальну вартість майнових прав на нежитлове приміщення у визначені в договорі строки, а відповідач у встановлені договором строки не завершив будівництво об`єкту, не ввів об`єкт в експлуатацію, не визнає наявності у відповідача майнових прав на це приміщення та посилається на відсутність такого об`єкту у будівництві, а фактично добудовою займаються самі інвестори, суд дійшов висновку про наявність порушення прав позивача та необхідність їх захисту в судовому порядку. На підтвердження фактичної наявності в об`єкті будівництва площ нежитлових приміщень та квартир, на визнання майнових прав за якими претендує позивач, останнім надано суду копії технічних паспортів на забудову та довідки про її показники станом на квітень 2017 року (Т. 4, а.с. 9-74). Поряд із цим, суд приймає до уваги посилання сторони відповідача на те, що згідно листа ДП «Бюро технічної інвентаризації», вказане підприємство повідомило про анулювання виданих у 2017 році технічних паспортів, а також всіх їх копій та дублікатів на багатоквартирний житловий будинок (секції №№4, 5) та паркінг за адресою: [ADDRESS] , а також довідки щодо показників на житловий, громадський чи виробничий будинок, господарські будівлі та захисні споруди, і прохало вважати скасованими з дня їх видання технічні паспорти, довідку, їх копії та дублікати у зв`язку із тим, що проведення інвентаризації відбулось без врахування усієї наявної дозвільної та проектної документації (Т. 4, а.с. 136). Суд дійшов висновку про неможливість прийняття як належних, достатніх та достовірних доказів поданих стороною позивача копій технічних паспортів на забудову, оскільки підприємство, яке їх виготовило, відмовилось від їх правильності та достовірності. При цьому, суд враховує, що розмір площі нежитлового приміщення за вказаним договором, згідно Додатку №3 протоколу розподілу площ в об`єкті до Договору №ПФЗ 01/01 «Про передачу функцій замовника» від 11.03.2015 року у відповідача об`єктивно наявний, тобто така площа наявна і у випадку не прийняття судом поданих стороною позивача копій технічних паспортів, від достовірності яких відмовилось підприємство, що їх виготовило. Приймаючі рішення про задоволення позовних вимог в частині визнання майнових прав на нежитлове приміщення за договором №151/5/1/5-2 від 17.07.2017 року суд не приймає до уваги посилання відповідача на те, що передбачені договором обставини для передання майнових прав не настали, оскільки саме відповідачем порушені умови договору щодо не завершення будівництва та не введення об`єкта в експлуатацію у встановлені договором строки і за обставини неможливості добудувати об`єкт самим відповідачем, очікування фактичної можливості настання таких обставин не вбачаються реальними. Крім того, у даному випадку суд вважає, що наявність у договорі п. 5.10 щодо фактичного розміру приміщення після його обмірів та коригування загальної вартості майнових прав на нього не є підставою для відмови у задоволенні цієї позовної вимоги, адже площа приміщення після таких обмірів може як збільшитись, так і зменшитись, а жодних конкретних перспективних дат завершення будівництва та введення будинку в експлуатації з матеріалів справи не вбачається, отже право очікування позивача перетворюється у абсолютно не визначену категорію очікування при умові, що кошти, передбачені у п. 4.2. договору, сплачені в повному обсязі та у строк визначений п.п. 5.1., 5.3. договору. За обставин які склались суд вважає, що для можливості дотримання сторонами умов п. 5.10 договору і наявності в подальшому у сторін реальної можливості реалізувати умови цього пункту та здійснити коригування загальної вартості майнових прав у випадку збільшення або зменшення площі приміщення за результатами його обміру БТІ чи іншою спеціалізованою організацією, суд має визнати за позивачем майнові права на нежитлове приміщення за його характеристиками згідно договору №151/5/1/5-2 від 17.07.2017 року, зазначивши про визнання цих прав за умовами укладеного між сторонами договору №151/5/1/5-2 купівлі-продажу майнових прав на нежитлове приміщення від 17.07.2017 року, що в свою чергу надасть можливість сторонам дотриматись у мов п. 5.10. договору після прийняття судового рішення. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 лютого 2019 року в справі № 761/32696/13-ц (провадження № 14-606цс18) зазначено, що захист майнових прав здійснюється у порядку, визначеному законодавством, а якщо такий спеціальний порядок не визначений, захист майнового права здійснюється на загальних підставах цивільного законодавства. Встановивши під час розгляду справи, що відповідачем не виконувалися належним чином взяті на себе зобов`язання, а також, враховуючи, що будинок на той час не було введено в експлуатацію, з урахуванням повної та вчасної сплати пайових внесків, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку про визнання за позивачем майнових прав на вищевказані спірні об`єкти. Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 761/20612/15-ц (провадження № 14-39цс19). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 жовтня 2019 року в справі № 761/5156/13-ц (провадження № 14-425цс19) вказано, що: «під майновим правом слід розуміти «право очікування», що є складовою частиною майна як об`єкта цивільних прав. Майнове право засвідчує правомочність його власника отримати право власності на нерухоме майно чи інше речове право на відповідне майно в майбутньому. Тобто, майнове право - це обмежене речове право, за яким його власник наділений певними, але не всіма, правами щодо майна (див. постанову Верховного Суду України від 30 березня 2016 року у справі № 6-265цс16). Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту (стаття 527 ЦК України). Відповідно до статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Власником об`єкта будівництва або результату інших будівельних робіт є замовник, якщо інше не передбачено договором (стаття 876 ЦК України). Оскільки відповідач не виконав належним чином зобов`язань за договором, не визнає майнових прав позивачки на спірне нерухоме майно, хоч вона і сплатила пайові внески у повному обсязі, тобто вчинила дії, спрямовані на виникнення юридичних фактів, необхідних і достатніх для отримання права вимагати переходу майнових прав на об`єкт, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, обґрунтовано вважав, що є підстави для визнання за позивачкою майнових прав на квартиру». Аналогічні висновки зробила Велика Палата Верховного Суду у постановах від 27 лютого 2019 року у справі № 761/32696/13-ц, від 03 квітня 2019 року у справі № 761/9951/15-ц, від 29 травня 2019 року у справі № 761/20844/13-ц, від 20 березня 2019 року у справі №761/20612/15-ц та від 11 вересня 2019 року в справі №1522/16455/12. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 вересня 2021 року у справі № 359/5719/17 (провадження № 14-8цс21) зазначено, що: «13 травня 2019 року Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в межах справи № 760/17864/16-ц (провадження № 61-699св17) підтвердив раніше сформовану позицію, викладену в постановах від 20 березня 2019 року у справі № 761/20612/15-ц (провадження № 14-39цс19) та від 27 лютого 2019 року у справі № 761/32696/13-ц (провадження № 14-606цс18), яка полягає в тому, що в разі невиконання забудовником належним чином взятих на себе зобов`язань, а також відсутності факту введення будинку в експлуатацію, з урахуванням повної та вчасної сплати пайових внесків, ефективним способом захисту порушених прав є визнання майнових прав на об`єкт інвестування. Інвестор після виконання ним фінансових зобов`язань за укладеними договорами купівлі-продажу цінних паперів та резервування об`єкта нерухомості (чи аналогічними правочинами, що підтверджують здійснення інвестування) отримує документи, які підтверджують реальність такого правочину та встановлюють для нього його особисті майнові права на конкретний об`єкт нерухомого майна. Для отримання права власності на такий об`єкт нерухомості інвестор має трансформувати свої майнові права у власність шляхом державної реєстрації речових прав на цей об`єкт нерухомості, але виконати це можна лише за умов завершення будівництва новоствореного об`єкта нерухомості відповідно вимог чинного законодавства та прийняття такого нерухомого майна до експлуатації (статті 328, 331 ЦК України). Отже саме інвестор є особою, яка первісно набуває право власності на об`єкт нерухомого майна, що споруджений за його кошти. Інвестор наділений правами, тотожними правам власника нерухомого майна, пов`язаними зі створенням об`єкту нерухомого майна, а тому в разі порушення його речових прав він має право на звернення до суду за їх захистом шляхом пред`явлення позову про визнання за ним його майнових прав. Суд дійшов висновку про невизнання та порушення прав позивача на нежитлове приміщення згідно договору №151/5/1/5-2 від 17.07.2017 року, адже маючи обґрунтовані та законні сподівання позивач позбавлений можливості отримання майнових прав внаслідок недобросовісної поведінки продавця у зв`язку з порушенням термінів побудови та здачі об`єкта в експлуатацію при повній сплаті позивачем передбаченої п. 4.2. договору загальної вартості майнових прав, тим більше, що самою стороною відповідача визнаються обставини неодноразових перепродажів площ забудови, які виявляються і по теперішній час. Суд враховує, що дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними, тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення, натомість відповідач допустився порушення умов договору, тож в даному випадку визнання за позивачем майнових прав на нежитлове приміщення є ефективним способом захисту його прав та інтересів. Окрім наведених позицій Верховного Суду, суд також керувався змістом постанов Верховного Суду у справі №761/33286/15 від 13.12.2021 року, №334/12729/17 від 12.01.2022 року, №509/3297/19 від 12.01.2022 року, №2-12986/11 від 27.01.2021 року. 17.07.2017 року між позивачем, як покупцем, та відповідачем, як продавцем, був укладений договір №152/1-2/6 купівлі-продажу майнових прав на нежитлове приміщення, за умовами якого: 2.1. На умовах та за ціною, визначеними в цьому договорі, продавець зобов`язується передати у власність покупця, а покупець зобов`язується прийняти у власність майнові права на нежитлове приміщення та сплатити продавцю за них грошові кошти в строк та у розмірі визначеному цим договором; 2.3. Сторони встановили, що право власності на майнові права на нежитлове приміщення до покупця переходить після оплати покупцем 100% загальної вартості майнових прав на нежитлове приміщення та підписання сторонами акту приймання-передачі майнових прав на нежитлове приміщення; 2.4. Продавець зобов`язаний передати покупцеві майнові права на нежитлове приміщення та саме нежитлове приміщення після повної сплати їх вартості та прийняття об`єкта в експлуатацію у строки передбачені цим договором, а покупець зобов`язується прийняти їх. Передача та приймання майнових прав на нежитлове приміщення здійснюється сторонами за актом приймання-передачі майнових прав на нежитлове приміщення; 3.1. Загальна площа нежитлового приміщення, яке отримає покупець внаслідок придбання майнових прав на нежитлове приміщення, становить - 442,70 кв.м.; 3.2. Характеристика нежитлового приміщення: адреса забудови - [ADDRESS] ; номер нежитлового приміщення [NUMBER]; номер поверху 1-2; 4.1. Ціна одного квадратного метра загальної площі нежитлового приміщення на момент укладання цього договору складає 12950,00 грн., в т.ч. ПДВ. Зазначена в цьому пункті ціна може змінюватись на умовах цього договору; 4.2. Загальна вартість майнових прав на нежитлове приміщення (Ціна договору), яку покупець зобов`язаний сплатити продавцю, всього з ПДВ складає 5732965,00 грн. Загальна вартість майнових прав на нежитлове приміщення підлягає корегуванню відповідно до п.п. 4.3., 4.4., 5.4., 5.10 цього договору; 5.1. Покупець сплачує продавцю суму коштів згідно п.п. 4.2. цього договору в безготівковій формі з урахуванням п.п. 4.3., 4.4., 5.4. договору у строк до 20.07.2017 року; 5.3. Повну сплату загальної вартості майнових прав на нежитлове приміщення покупець повинен здійснити по 20.07.2017 року; 5.7. Днем здійснення платежу вважається день зарахування коштів на рахунок продавця в банківській установі, яка її обслуговує; 6.1.1. Покупець зобов`язується сплатити загальну вартість майнових прав на нежитлове приміщення, шляхом своєчасного перерахування коштів на рахунок продавця в строки та на умовах визначених цим договором; 11.1. Сторони несуть відповідальність за невиконання або неналежне виконання зобов`язань, прийнятих на себе за цим договором; 14.1. Цей договір набирає чинності з моменту укладання його сторонами і припиняє свою дію в момент повного виконання сторонами своїх зобов`язань по договору або в разі настання скасувальної умови, передбаченої п. 14.2. договору; 14.2. Цей договір укладено сторонами із скасувальною умовою. Скасувальною умовою за цим договором є несплата покупцем першого платежу у розмірі та строки, як це передбачено п. 5.1. договору. У зв`язку із зазначеним вище, сторони встановили, що в разі настання скасувальної умови цей договір автоматично втрачає свою чинність з наступного дня після настання скасувальної умови; 15.9. Додаткові угоди до цього договору є його невід`ємною частиною, обов`язково викладаються письмово, підписуються сторонами та скріплюються зі сторони продавця печаткою (Т. 1, а.с. 13-16). Як вбачається з матеріалів справи, згідно копії банківської квитанції позивач 18.07.2017 року здійснив оплату за договором №152/1-2/6 від 17.07.2017 року у сумі 1843665,00 грн. (Т. 1, а.с. 18). За змістом копії довідки №75 від 20.07.2017 року про оплату вартості об`єкту нерухомості згідно Договору №152/1-2/6 купівлі-продажу майнових прав на нежитлове приміщення від 17.07.2017 року за підписами директора та бухгалтера, довідка видана позивачу в тому, що він сплатив продавцю грошові кошти відповідно до умов договору №152/1-2/6 купівлі-продажу майнових прав на нежитлове приміщення від 17.07.2017 року у розмірі 1843665,00 грн. (Т. 1, а.с. 17). Також позивачем подано копію банківської квитанції про сплату ним 09.10.2017 року за договором №152/1-2/6 від 17.07.2017 року грошових коштів в сумі 536850,00 грн. та копію банківської квитанції про сплату ним 02.10.2017 року за договором №152/1-2/6 від 17.07.2017 року грошових коштів в сумі 1203724,00 грн. (Т. 1, а.с. 21-22). Згідно наданої стороною позивача довідки №72 від 19.07.2018 року про оплату вартості об`єкту нерухомості згідно Договору №152/1-2/6 купівлі-продажу майнових прав на нежитлове приміщення від 17.07.2017 року за підписами директора та бухгалтера, довідка видана позивачу в тому, що він сплатив продавцю грошові кошти відповідно до умов договору №152/1-2/6 купівлі-продажу майнових прав на нежитлове приміщення від 17.07.2017 року у розмірі 3584239,00 грн. (Т. 1, а.с. 20). Обґрунтовуючи свої вимоги позивач посилається на наявність додаткової угоди №1 від 23.11.2018 року до договору №152/1-2/6 купівлі-продажу майнових прав на нежитлове приміщення від 17.07.2017 року, за якою визначено загальну площу нежитлового приміщення в розмірі 263,10 кв.м., загальна вартість майнових прав визначена у сумі 3584239,00 грн., а строк сплати коштів встановлений по 31.10.2017 року (Т. 1, а.с. 19). Також позивач посилається на наявність додаткової угоди №2 від 29.11.2018 року до договору №152/1-2/6 купівлі-продажу майнових прав на нежитлове приміщення від 17.07.2017 року, за якою загальна вартість майнових прав на нежитлове приміщення визначена у сумі 1843665,00 грн., а інша частина грошових коштів зараховується в рахунок оплати вартості предмета договору купівлі-продажу майнових прав на квартиру від 29.11.2018 року №168/4/2/94 та предмета договору купівлі-продажу майнових прав на квартиру від 29.11.2018 року №168/5/2/145 по 870287,00 грн. за кожним договором (Т. 1, а.с. 23). Крім того, мотивуючи позовні вимоги позивач посилається на наявність договору купівлі-продажу майнових прав на квартиру №168/4/2/94 від 29.11.2018 року, за яким, квартира, яку отримує покупець внаслідок придбання майнових прав на квартиру, складається із житлового приміщення загальною площею 89,6 кв.м., за адресою: [ADDRESS] , номер квартири [NUMBER] , двокімнатна, на другому поверсі, загальна вартість майнових прав складає 870287,00 грн. та сторони домовились, що грошові кошти, перераховані на рахунок продавця за договором купівлі-продажу майнових прав на нежитлове приміщення від 17.07.2017 року №152/1-2/6 зараховуються в рахунок оплати вартості предмета даного договору купівлі-продажу майнових прав на квартиру від 29.11.2018 року №168/4/2/94 (Т. 1, а.с. 24-27). Позивач вказує, що відповідно до довідки №124/1 від 29.11.2018 року, він перед відповідачем свої фінансові зобов`язання за договором купівлі-продажу майнових прав на квартиру від 29.11.2018 року №168/4/2/94 виконав в повному обсязі (Т. 1, а.с. 28). Так само позивач посилається на наявність договору купівлі-продажу майнових прав на квартиру №169/5/2/145 від 29.11.2018 року, за яким, квартира, яку отримує покупець внаслідок придбання майнових прав на квартиру, складається із житлового приміщення загальною площею 90,0 кв.м., за адресою: [ADDRESS] , номер квартири [NUMBER] , двокімнатна, на другому поверсі, загальна вартість майнових прав складає 870287,00 грн. та сторони домовились, що грошові кошти, перераховані на рахунок продавця за договором купівлі-продажу майнових прав на нежитлове приміщення від 17.07.2017 року №152/1-2/6 зараховуються в рахунок оплати вартості предмета даного договору купівлі-продажу майнових прав на квартиру від 29.11.2018 року №169/5/2/145 (Т. 1, а.с. 29-32). Позивач вказує, що відповідно до довідки №124/2 від 29.11.2018 року, він перед відповідачем свої фінансові зобов`язання за договором купівлі-продажу майнових прав на квартиру від 29.11.2018 року №169/5/2/145 виконав в повному обсязі (Т. 1, а.с. 33). Сторона відповідача не визнає дійсного укладення із позивачем таких додаткових угод та подальших договорів купівлі-продажу майнових прав на квартири, посилається на відсутність у відповідача цих угод та зазначає, що із настанням скасувальної умови договір №152/1-2/6 від 17.07.2017 року автоматично втратив свою чинність, відтак жодних додаткових угод до такого договору не могло бути укладено і позивач має право лише на повернення перерахованих ним коштів. Крім того, відповідач зазначає, що згідно зі статутом товариства, директор товариства не мав права на укладання вказаних додаткових угод та договорів купівлі-продажу майнових прав на квартири і відповідач не погоджував таких правочинів. За змістом листів відповідача на адресу позивача від 10.06.2019 №19/06-19 та від 18.06.2019 №24/06-19, відповідач повідомив позивача, що останнім в порушення умов договору №152/1-2/6 від 17.07.2017 року не здійснено повну сплату загальної вартості майнових прав на нежитлове приміщення, відтак настала скасувальна умова і договір втратив чинність та відповідач просив позивача повідомити номер його банківського рахунку для повернення сплачених коштів (Т. 1, а.с. 63-64). Згідно Статуту ТОВ «ІБК «КДС ІНВЕСТ», затвердженого рішенням учасника товариства від 26.06.2018 року: 9.5. (1). (а). До компетенції загальних зборів належить прийняття рішення про укладення, зміну, чи розірвання будь-яких правочинів (договорів та інших угод) одноразово на суму, що перевищує 500000,00 грн., або декількох правочинів з одним і тим же контрагентом протягом одного календарного місяця, що сумарно перевищують цю суму; 10.7. Директор має право приймати рішення про укладення, зміну чи розірвання будь-яких правочинів (договорів та інших угод) на суму, що є нижчою чи дорівнює 500000,00 грн., за винятком тих правочинів (договорів та інших угод), прийняття рішення про укладення, зміну чи розірвання по яким відноситься до компетенції загальних зборів (Т. 1, а.с. 68-76, Т. 2, а.с. 122-138). 03.07.2019 року до суду надійшли заяви директора ТОВ «ІБК «КДС ІНВЕСТ» [PERSON], якою директор визнав позовні вимоги в повному обсязі (Т. 1, а.с. 41, 53). 25.07.2019 року представником відповідача подано до суду копії пояснень директора товариства [PERSON] від 09.07.2019 року згідно яких заява про визнання позову директором підписана помилково, через допущену неуважність, а визнання позову не відповідає інтересам товариства. Надаючи пояснення директор зазначив, що додаткові договори до договору купівлі-продажу майнових прав на нежитлове приміщення №6 2017р. із позивачем щодо зміни строку внесення сплати за договором, ціни договору, а також договорів купівлі-продажу майнових прав на квартири [NUMBER] та [NUMBER] у листопаді 2018 року не підписувалися. Звідки на зазначених документах з`явились підписи схожі та підписи директора та яким чином і ким підготовлені ці договори та додаткові договори, директору не відомо (Т. 1, а.с. 93-94). 12.09.2019 року до суду надійшла нотаріально засвідчена заява директора ТОВ «ІБК «КДС ІНВЕСТ» [PERSON] про визнання позову, у якій директор також зазначив, що позивачем були виконані зобов`язання за всіма договорами та додатковими угодами, натомість відповідач не має можливості виконати свої зобов`язання в силу скрутного матеріального становища та неможливості введення об`єкта будівництва в експлуатацію. Директор вказує, що пояснення про помилковість підписання ним заяви про визнання позову надані ним під тиском з боку власника товариства та невідомих третіх осіб із погрозою звільнення. Пояснення щодо не підписання директором угод з позивачем також отримані під тиском із погрозою звільнення, директор стверджує, що всі угоди з позивачем він підписував і був на це уповноважений рішеннями загальних зборів (Т. 2, а.с. 217-218). Заперечуючи проти настання скасувальної умови за договором №152/1-2/6 від 17.07.2017 року, сторона позивача надала паперову фотокопію додаткової угоди від 20.07.2017 року до договору купівлі-продажу майнових прав на нежитлове приміщення №152/1-2/6 від 20.07.2017 року, за якою, до вказаного договору внесені зміни та виключено з його умов скасувальну обставину викладену у п.п. 14.1., 14.2. (Т. 2, а.с. 233). Також стороною позивача надано паперову фотокопію рішення №152/1-2/6/1 загальних зборів учасників ТОВ «ІБК «КДС ІНВЕСТ» від 23.11.2018 року, яким площа нежитлового приміщення визначена у розмірі 263,10 кв.м., загальна вартість майнових прав встановлена у сумі 3584239,00 грн., вирішено здійснити позивачу пропозицію укласти додаткову угоду та уповноважити директора товариства [PERSON] укласти з позивачем додаткову угоду №1 (Т. 2, а.с. 234). Крім того, стороною позивача надано паперову фотокопію рішення №152/1-2/6/2 загальних зборів учасників ТОВ «ІБК «КДС ІНВЕСТ» від 29.11.2018 року, яким вирішено визначити загальну вартість майнових прав на нежитлове приміщення за договором №152/1-2/6 від 17.07.2017 року у сумі 1843665,00 грн., здійснити пропозицію позивачу укласти додаткову угоду №2 до договору, а також договори купівлі-продажу майнових прав на квартири №168/4/2/94 та №169/5/2/145 , й зарахувати надмірно сплачені кошти за договором №152/1-2/6 від 17.07.2017 року в рахунок оплати вартості предметів договорів №168/4/2/94 та №169/5/2/145, а також уповноважити директора [PERSON] укласти з позивачем зазначені угоди (Т. 2, а.с. 235). Стороною позивача надані додаткова угода та рішення загальних зборів не завірені, позивач вказує, що в нього відсутні оригінали цих документів, при цьому сторона відповідача укладання такої угоди з відповідачем та наявність зазначених рішень загальних зборів товариства заперечує, зазначає, що у відповідача такі документи відсутні та під час розгляду справи відповідач звертався до суду з клопотанням про призначення судової інженерно-технічної експертизи, однак у задоволенні цього клопотання судом було відмолено у зв`язку із тим, що сторона позивача повідомила суд про відсутність у позивача оригінального фотопристрою на який позивач начебто здійснював фотографування цих документів. Відповідач наполягає на неможливості прийняття судом до уваги зазначеної вище додаткової угоди та рішень загальних зборів за відсутності їх оригіналів та неможливості надання цих оригіналів стороною, яка подала до суду фотокопії. 03.07.2020 року представник позивача разом з клопотанням про приєднання доказів, надав суду відповідь [PERSON] на адресу позивача від 20.02.2020 року, у якій остання зазначає, що вона будучи єдиним учасником та керівником товариства укладала з позивачем договір №151/5/1/5-2 від 17.07.2017 року, договір №152/1-2/6 від 17.07.2017 року та додаткову угоду від 20.07.2017 року до договору №152/1-2/6 від 17.07.2017 року. Додаткові угоди №№1, 2 та договори №168/4/2/94, №169/5/2/145 від 29.11.2018 року були укладені позивачем з директором [PERSON] , який був уповноважений на це рішенням загальних зборів. [PERSON] були схвалені вказані дії директора щодо укладання зазначених правочинів (Т. 3, а.с. 181). 03.07.2020 року представник позивача разом з клопотанням про приєднання доказів, надав суду також копію нотаріально посвідченої заяви [PERSON] від 10.04.2020 року у якій [PERSON] вказує, що була єдиним учасником товариства на момент укладення з позивачем договору №151/5/1/5-2 від 17.07.2017 року, договору №152/1-2/6 від 17.07.2017 року, додаткової угоди від 20.07.2017 року, додаткової угоди №1 від 23.11.2018 року, додаткової угоди №2 від 29.11.2018 року, договору №168/4/2/94 від 29.11.2018 року та договору №169/5/2/145 від 29.11.2018 року. [PERSON] особисто уклала з позивачем договір №151/5/1/5-2 від 17.07.2017 року, договір №152/1-2/6 від 17.07.2017 року та додаткову угоду від 20.07.2017 року. На укладання інших правочинів з позивачем був уповноважений директор [PERSON] рішеннями загальних зборів і такі дії директора нею, як єдиним учасником товариства були схвалені (Т. 3, а.с. 182). В судовому засіданні 17.03.2021 року представник позивача разом із клопотанням про приєднання доказів надав суду копію нотаріально посвідченої заяви [PERSON] від 05.02.2021 року, у якій остання зазначає, що 10.07.2017 року між нею, як іпотекодержателем, та відповідачем, як іпотекодавцем, був укладений договір іпотеки майнових прав на кв. [NUMBER] в буд. [ADDRESS] . [PERSON] вказує, що їй відомо про факт укладення між позивачем та відповідачем договору №168/4/2/94 від 29.11.2018 року і нею було надано згоду на укладення цього договору. У разі зміни власника предмета іпотеки, іпотекодержатель не має претензій до сторін спору. Відповідно до положень ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. За змістом ст. 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Статтею 6 ЦК України визначено, що сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами. Згідно ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. Відповідно до ст. 631 ЦК України, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Договір набирає чинності з моменту його укладення. Сторони можуть встановити, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Положеннями ст. 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. За змістом ст. 651 ЦК України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 2 ст. 212 ЦК України визначено, що особи, які вчиняють правочин, мають право обумовити припинення прав та обов`язків обставиною, щодо якої невідомо, настане вона чи ні (скасувальна обставина). Укладаючи договір №152/1-2/6 купівлі-продажу майнових прав на нежитлове приміщення від 17.07.2017 року, сторони у п.п. 14.1, 14.2. цього договору погодили наявність скасувальної обставини, а саме, що цей договір набирає чинності з моменту укладання його сторонами і припиняє свою дію в момент повного виконання сторонами своїх зобов`язань по договору або в разі настання скасувальної умови, передбаченої п. 14.2. договору. Згідно п. 14.2., цей договір укладено сторонами із скасувальною умовою. Скасувальною умовою за цим договором є несплата покупцем першого платежу у розмірі та строки, як це передбачено п. 5.1. договору. У зв`язку із зазначеним вище, сторони встановили, що в разі настання скасувальної умови цей договір автоматично втрачає свою чинність з наступного дня після настання скасувальної умови. Із матеріалів справи вбачається, що у строк передбачений п. 5.1. договору позивач не здійснив оплати ціни договору в сумі 5732965,00 грн., однак у цьому питанні, заперечуючи проти настання відповідної скасувальної умови, позивач посилається на укладення між сторонами додаткової угоди б/н від 20.07.2017 року, якою змінені умови договору №152/1-2/6 від 17.07.2017 року та відповідно виключені умови щодо скасувальної обставини. При цьому, на підтвердження існування такої додаткової угоди позивач надав суду її паперову фотокопію, фотографування якої, за твердженням позивача, він здійснив при її укладенні. Засвідчення фотокопії оригіналу документу відсутнє із посиланням на відсутність у позивача оригіналу цього доказу. Відповідач заперечує укладання з позивачем такої додаткової угоди та наполягає на тому, що копія документу не може братись до уваги за відсутності його оригіналу. Частино 3 ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За змістом ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ст. 77 ЦПК України). Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст. 78 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України). За змістом ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 89 ЦПК України). Вступаючи у договірні відносини кожна зі сторін діє з власної волі та на власний ризик і відповідно має усвідомлювати наслідки відхилення від загальних правил укладання правочинів. Сторона позивача стверджує, що додаткова угода була укладена в одному оригінальному примірнику та залишилась у продавця, а позивачу було дозволено лише здійснити її фотографування, і в такому вигляді вона була укладена з метою аби інші інвестори не зловживали своїми правами. При цьому, позивач навіть не зберіг оригінального фотофайлу та оригінального фотоприладу, на який начебто було здійснене фотографування, що призвело до неможливості призначити судом експертизи за клопотанням представника відповідача. За відсутності оригіналу додаткової угоди для її порівняння із наданою паперовою фотокопією, такий доказ не може бути прийнятий судом як належний, достатній та достовірний доказ зміни сторонами умов договору №152/1-2/6 від 17.07.2017 року щодо виключення скасувальної обставини. Також, суд не приймає як належний, достатній та достовірний доказ виключення зі змісту договору скасувальної умови відповідь [PERSON] від 20.02.2020 року та її нотаріально посвідчену заяву від 10.04.2020 року, у яких йдеться про те, що нею із позивачем була укладена додаткова угода від 20.07.2017 року, оскільки за приписами ст. 654 ЦК України, зміна договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється, тобто у даному випадку у письмовій формі, а згідно ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Крім того, пояснення та заява колишнього власника і керівника товариства [PERSON] не є доказами в розумінні ст. 76 ЦПК України, а про допит цієї особи в якості свідка, що передбачає приведення судом свідка до присяги та попередження про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві покази, сторона позивача у суду не прохала. Сторона позивача вважає, що додатковим (опосередкованим) доказом дійсного виключення з умов договору скасувальної обставини є укладення додаткових угод №1 та №2 до договору №152/1-2/6 від 17.07.2017 року, однак вивчивши зміст цих додаткових угод, судом встановлено, що жодного посилання на попередньо укладену між сторонами додаткову угоду від 20.07.2017 року ці додаткові угоди не містять, отже відсутні підстави вважати, що цими додатковими угодами може бути підтверджено дійсне укладання між сторонами додаткової угоди від 20.07.2017 року. Таким чином, поскільки за матеріалами справи не доведено внесення змін до договору №152/1-2/6 від 17.07.2017 року щодо виключення умов про скасувальну обставину, такий договір втратив чинність 21.07.2017 року і укладання додаткових угод до нього №1 від 23.11.2018 року та №2 від 29.11.2018 року жодним чином не могло змінити його умов. Частинами першою та третьою статті 237 ЦК України передбачено, що представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства. Статтею 241 ЦК України передбачено, що правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання. Наступне схвалення правочину особою, яку представляють, створює, змінює і припиняє цивільні права та обов`язки з моменту вчинення цього правочину. Вбачається, що укладання директором товариства [PERSON] з позивачем договорів №168/4/2/94 та №169/5/2/145 купівлі-продажу майнових прав на квартири від 29.11.2018 року здійснені із перевищенням повноважень вказаним директором, як представником товариства, оскільки станом на час укладення цих договорів статутом товариства директор був обмежений у вчиненні правочинів, ціна яких перевищує 500000,00 грн. Не можуть бути підтвердженням наступного схвалення цих правочинів довідки №124/1 та №124/2 від 29.112018 року, оскільки вони видані за підписом директора [PERSON], натомість положення ст. 241 ЦК України вказують на те, що схвалення має бути саме від особи, яку представляють. Посилання позивача на наявність рішень загальних зборів учасників товариства №152/1-2/6/1 від 23.11.2018 року та №152/1-2/6/2 від 29.11.2018 року, якими начебто директору, зокрема надані повноваження на укладення з позивачем договорів №168/4/2/94 та №169/5/2/145 купівлі-продажу майнових прав на квартири від 29.11.2018 року, так само як і у випадку із додатковою угодою від 20.07.2017 року, ґрунтуються на поданих паперових фотокопіях рішень, оригінали яких відсутні і у позивача не зберігся, ані оригінал фотофайлу, ані оригінал фотоприладу, на який начебто було здійснене фотографування. За відсутності оригіналів рішень загальних зборів для їх порівняння із наданими фотокопіями, такі докази не можуть бути прийняті судом як належні, достатні та достовірні докази наявності повноважень у директора [PERSON] на укладання із позивачем вказаних договорів. Відповідь [PERSON] від 20.02.2020 року та її нотаріально посвідчена заява від 10.04.2020 року, у якій зокрема йдеться про надання нею повноважень директору для укладення із позивачем договорів та схвалення нею цих правочинів, не є достатніми, належними та достовірними доказами, адже рішення загальних зборів викладаються у письмовій формі, а бажаючи підтвердити такі обставини у інший спосіб, позивач не звертався до суду із заявою про виклик цієї особи в якості свідка, що передбачає приведення судом свідка до присяги та попередження про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві покази. Заяви та пояснення директора [PERSON] у цьому контексті є суперечливими, в одному випадку він визнавав позов та підписання ним із позивачем всіх правочинів із наявністю належного обсягу повноважень, а в іншому випадку надавав письмові пояснення, що договорів не підписував, при цьому позивач, як і у випадку з [PERSON] , не звертався до суду з питанням допиту цієї особи у якості свідка, натомість допит свідка забезпечує належну процесуальну форму доказу у відповідності до вимог ст. 76 ЦПК України. Здійснення оплат 02.10.2017 року та 09.10.2017 року не є наступним схвалення правочинів №168/4/2/94 та №169/5/2/145 від 29.11.2018 року. здійснених з перевищенням повноважень представника, адже такі оплати відповідно до банківських квитанцій мають призначення платежу за договором №152/1-2/6 від 17.07.2017 року, тож саме їх існування не може бути підтвердженням схвалення наступних правочинів юридичною особою, натомість відповідач заперечує їх схвалення та ураховуючи наявність скасувальної обставини за договором, прохає позивача прийняти раніше сплачені ним кошти. Вступаючи у правовідносини з юридичною особою, позивач мав діяти добросовісно та розумно. Так, договори №151/5/1/5-2 та №152/1-2/6 від 17.07.2017 року були підписані від імені товариства директором і його учасником [PERSON] . Натомість, додаткова угода №1 та додаткова угода №2, якою вартість квадратного метра нерухомості зменшена з 12950,00 грн. до 7007,47 грн., а також договори №168/4/2/94 та №169/5/2/145 від 29.11.2018 року, за якими в їх оплату зараховувались кошти попередньо сплачені за іншим договором, підписані директором [PERSON] , тож позивач за всіма обставинами, проявивши принаймні розумну обачність, міг знати про наявність обмежень повноважень директора щодо представництва юридичної особи, адже за наявності власного волевиявлення не був позбавлений можливості ознайомитися з положеннями статуту товариства аби упевнитись та перевірити обсяг повноважень його керівника під час укладання договорів купівлі-продажу майнових прав на квартири. Якщо ж, як стверджує позивач, існували рішення загальних зборів учасників товариства про надання відповідних повноважень директору, то позивач притримуючись принципів добросовісності та розумності, не був позбавлений можливості вимагати надання йому належним чином завірених копій цих рішень, приєднання рішень загальних зборів в якості додатків до договорів, що були б їх невід`ємною складовою, або ж вимагати зазначення реквізитів і стислого змісту рішень загальних зборів у змісті договорів №168/4/2/94 та №169/5/2/145 від 29.11.2018 року. Натомість зміст договорів №168/4/2/94 та №169/5/2/145 купівлі-продажу майнових прав на квартири від 29.11.2018 року, свідчить, що директор діяв на підставі статуту і відсутні жодні посилання на уповноваження директора діяти за межами повноважень визначених статутом із зазначенням номерів та дати відповідних рішень загальних зборів учасників товариства, тож відсутні підстави для належного висновку про те, що цими договорами може бути підтверджено наявність рішень загальних зборів, які подані суду у вигляді фотокопії. Вбачається, що звертаючись до суду із позовом позивач першочергово не заявляв про наявність у нього фотографій рішень загальних зборів щодо надання директору повноважень на укладення договорів, і навіть прохав суд витребувати реєстраційну справу товариства для перевірки даних статуту після отримання відповідних заперечень відповідача, а в подальшому доєднав до матеріалів справи паперові фотокопії рішень загальних зборів зазначаючи, що фотографії здійснені під час укладення правочинів з директором [PERSON] з метою перевірки його повноважень, що саме по собі вдається суду суперечливим. Відтак, суд дійшов висновку, що договори №168/4/2/94 та №169/5/2/145 купівлі-продажу майнових прав на квартири від 29.11.2018 року від імені товариства підписані директором із перевищенням наявних у нього повноважень, про що позивач за всіма обставинами, проявивши принаймні розумну обачність та добросовісність, не міг не знати, тому у відповідності до вимог ст. 241 ЦК України, ці правочини не створили для товариства цивільних прав та обов`язків і є фактично не укладеними із цим товариством, яке за договорами було представлене неповноважною особою. Хоча заява [PERSON] від 05.02.2021 року не має правового значення для вирішення спору, суд для повноти розгляду та надання додаткової оцінки поведінки сторін у виниклих спірних правовідносинах, звертає увагу на зміст цієї заяви, у якій зазначено про те, що іпотекодержателю відомо про факт укладення між позивачем та відповідачем договору №168/4/2/94 від 29.11.2018 року і нею було надано згоду на укладення цього договору. Поряд із цим не зазначено у якій же спосіб така згода була надана (чи можливо відповідна заява і є цією згодою постфакт - після підписання договору №168/4/2/94 від 29.11.2018 року), а зміст договору №168/4/2/94 від 29.11.2018 року не містить посилань на те, що він укладений за згодою іпотекодержателя. Ураховуючи все вище викладене, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог та визнання за позивачем майнових прав на нежитлове приміщення відповідно до умов укладеного між сторонами договору №151/5/1/5-2 купівлі-продажу майнових прав на нежитлове приміщення від 17.07.2017 року, а в іншій частині позову слід відмовити. При цьому, позивач не позбавлений можливості стягнення з відповідача грошових коштів сплачених позивачем на рахунок відповідача поза межами договору №151/5/1/5-2 від 17.07.2017 року. Здійснюючи розподіл судових витрат, суд з урахуванням положень п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України та з огляду на те, що позовні вимоги задоволені частково, стягує з відповідача на користь позивача понесені останнім судові витрати у вигляді сплати судового збору, пропорційно до частини задоволених позовних вимог у розмірі 2401,25 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial