Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-23 00:00:00

Позивач, [PERSON] , звернувся до суду з позовною заявою, в якій, з урахуванням уточнення вимог, просить: - визнати незаконними дії АТ «Українська залізниця» щодо поширення негативної недостовірної інформації про те, що [PERSON] має дисциплінарне стягнення згідно до наказів відповідача 219/ДЗ від 13.04.2009 та № 310/ДЗ від 31.08.2012 та щодо звільнення позивача [PERSON] з посади провідника пасажирських вагонів за п.2 ст.36 КЗпП України; - скасувати наказ АТ «Укрзалізниця» № 629/ОС від 30.09.20021 про звільнення [PERSON] з посади провідника пасажирських вагонів за п.2 ст.36 КЗпП України та поновити [PERSON] на посаді провідника з пасажирських вагонів з 01.10.2021; - стягнути з АТ «Укрзалізниця» на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу з 01.10.2021 до дати прийняття рішення у цій цивільній справі; - рішення в частині поновлення [PERSON] на посаді провідника пасажирських вагонів та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах суми платежу за один місяць визнати негайним до виконання; - стягнути з АТ «Укрзалізниця» на користь [PERSON] моральну шкоду у розмірі 90 000 грн; - зобов`язати відповідача поновити ділову репутацію [PERSON] шляхом оприлюднення інформації на офіційному сайті відповідача www.uz.ua наступного змісту: АТ «Укрзалізниця» приносить вибачення провіднику пасажирських перевезень [PERSON] через його незаконне звільнення та поширення відносно нього негативної інформації»; - стягнути з відповідача судові витрати понесені позивачем. Позов обґрунтований тим, що позивач з 2000 року працював на АТ «Укразалізниця» на різних посадах. 09.07.2008 із ним укладений контракт № 683 про прийняття позивача на посаду провідника пасажирського вагону на умовах контракту строком до 08.07.2009. 20.05.2009 оформлено додаткову угоду до контракту № 683 від 09.07.2008, якою було вперше переукладено цей контракт шляхом продовження терміну дії до 08.07.2021. 30.04.2021 відбулося засідання комісії відповідача з розгляду матеріалів щодо укладення терміну дії контрактів з працівниками поїзних бригад, які здійснюють обслуговування пасажирів, інструкторами (поїзних бригад) резерву провідників. Комісія рекомендувала продовжити дії контрактів 12 провідникам пасажирських вагонів на 1 рік згідно переліку. Однак позивачу комісія не рекомендувала продовжувати термін дії контракту внаслідок того, що в період дії контракту позивачем було допущено порушення його умов у 2009 та 2012 роках, а саме оголошено догану за безквіткове перевезення пасажирів. Позивач зазначає, що не перебував на засіданні комісії та про прийняте рішення не повідомлявся, а ознайомився з ним лише після отримання відповіді на адвокатський запит у жовтні 2021 року. 28.05.2021 засідання комісії з рекомендувала продовжити дію контракту позивачу з 09.07.2021 по 30.09.2021 у зв`язку із допущенням порушень за період трудової діяльності. 08.07.2021 строк дії контракту із позивачем продовжено шляхом укладення нової його редакції до 30.09.2021. Наказом № 629/ос від 30.09.2021 позивача було звільнено за п.2 ст.36 КЗпП по закінченню строку трудового договору. З вищевказаним наказом позивач не згоден, оскільки вважає трудовий договір у формі контракту, укладений між сторонами безстроковим на підставі ч. 2 ст. 39-1 КЗпП, оскільки він був переукладений кілька разів. Тому вважає за необхідне скасувати наказ про звільнення, поновити його на посаді провідника пасажирських вагонів, а також стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу. Також позивач зазначив, що йому було спричинено моральну шкоду, яку останній оцінює у розмірі 90 000 грн. Крім того, позивач зазначає, що недостовірна інформація, яка була оголошена офіційно відповідачем іншим особам на засіданні комісії, а саме про те, що він має дисциплінарні стягнення, мала на меті принизити та спотворити ділову репутацію позивача з метою припинення трудових відносин. Представник відповідач не погодившись із позовними вимогами, а також обставинами по справі, на які посилається позивач для обґрунтування позовних вимог, подав відзив на позовну заяву, в якому зазначив наступне. Позивач перебував у трудових відносинах з відповідачем на протязі більше ніж 10 років. На підставі наказу від 08.07.2021 № 432/ОС укладено з позивачем на новий термін з 09.07.2021 до 30.09.2021 до закінчення літніх пасажирських перевезень у зв`язку із закінченням терміну дії контракту від 09.07.2008 № 683. На виконання умов контракту позивач листами від 08.07.2021 був ознайомлений більше ніж за 2 місяці про те, що контракт з ним не буде продовжений. 14.09.2021 листом № 396 позивач знову був ознайомлений про не продовження дії контракту. 30.09.2021 позивача звільнено з роботи на підставі п.2 ст.36 КЗпП України у зв`язку з закінченням строку трудового договору. В день звільнення позивачу вручено наказ про звільнення, трудову книжку та проведено розрахунок. Позивач 30.09.2021, 06.10.2021 та 19.10.2021 подав заяви про продовження терміну дії контракту, однак на час подачі вищевказаних заяв позивач був звільнений, отримав трудову книжку та з ним проведено розрахунок, про що йому надано відповідь. 01.10.2021 позивач звернувся до відповідача з заявою, в якій просив прийняти його на роботу провідником пасажирських вагонів за контрактною формою трудового договору. 19.10.2021 відповідачем отримано згоду керівництва на прийняття на роботу позивача, про що засобами мобільного зв`язку повідомлено позивача. Після цього відповідач неодноразово звертався до позивача із пропозиціями з`явитися до відповідача з приводу працевлаштування. Позивачем не надано жодного належного доказу порушення його прав при звільненні. Щодо інформації вказаної в протоколі засідання комісій від 28.05.2021 стосовно позивача, то вона є правдивою, мала місце у свій час, догани оголошувалися за порушення позивачем умов трудового договору контракту та не оскаржувалися останнім. Таким чином, представник вважає, що порушення ділової репутації позивача не мало місця. Також представник відповідача зазначив, що обґрунтування наявності моральної шкоди, її розміру відсутнє та відсутній висновок психологічного дослідження спеціаліста щодо наявності моральних страждань у позивача. Відповіді на відзив позивач не подав. Позивач та представник позивача у судовому засіданні підтримали позовні вимоги в повному обсязі пояснили наступне. Позивач влаштувався у АТ «Укрзалізниця» на роботу в 2000 році, пропрацював на різних посадах. На посаді провідника пасажирських перевезень працював 14 років. Позивач зазначив, що до травня 2021 року його ніхто не викликав та він працював і був впевнений, що працює за основним договором. В травні 2021 відповідач викликав позивача та повідомив, що дія контракту закінчується та останнього звільняють, також повідомили, що була догана в 2007 році, чим принизили останнього, оскільки всім працівникам запропонували продовжити дію контракту, а позивачу запропонували лише перейти на нижче оплачувану посаду або звільнитися. Позивач підтвердив, що дійсно були догани, однак вони вже не дійсні, оскільки сплинув час. У липні місяці позивачу продовжили контракт до вересня. 30 вересня 2021 року позивач звернувся із заявою до підприємства щодо продовження контракту, однак вказана заява загубилася та позивача було звільнено. Позивач вказав, що після звільнення йому пропонували працевлаштування, однак без урахування вислуги років. Обґрунтовуючи заявлений розмір відшкодування моральної шкоди, позивач зазначив, що зазнав приниження, оскільки представники відповідача повідомили всім працівникам, що йому не продовжуватимуть термін дії контракту, оскільки він мав дисциплінарні стягнення. Позивач зазначив, що він вважається таким, що не притягався до дисциплінарної відповідальності, має заохочення, а тому викладена членами комісії інформація негативно впливає на його репутацію. Представник позивача в судовому засіданні пояснила, що позивач звертався до відповідача, щоб йому надали роз`яснення щодо строку на який переукладається контракт. Адже позивачу було відомо, що раніше з ним контракт переукладався на строк 2 місяця, потім на рік. Підстав для звільнення позивача не було, тому позивач вважає наказ про його звільнення незаконним. Незаконні дії відповідача спричинили сильні хвилювання позивачу, адже останній повинен доказувати, що він сумлінний працівник та не має підстав для звільнення. Інформація про начебто наявні дисциплінарні стягнення доводилась відповідачем до загалу, до інших працівників підприємства, такими чином спотворило ділову репутацію позивача. Однак, позивач вважається таким, що не має стягнень. Представник відповідача Кисельова В.С. в судовому засіданні підтримала пояснення викладені у відзиві до позовної заяви та просила відмовити у задоволенні позову в повному обсязі, оскільки вважає, що відсутній спір між позивачем та відповідачем. Також пояснила, що контракт № 683 твід 09.07.2008 діяв до 08.07.2021, що декілька разів вказаний контракт продовжувався та до нього додатковими угодами вносилися зміни. 08.07.2021 на підставі наказу від 08.07.21 № 432 було укладено контракт з позивачем до 30.09.2021. Зазначила, що в день звільнення позивача було вручено трудову книжку та проведено розрахунок. Представник зазначила, що відповідно до ст.15 Закон "Про залізничний транспорт" та Постанови Кабінету Міністрів України № 764 посади провідників відносяться до посад, працевлаштування на які можливе лише за контрактною формою трудового договору, яка не може бути безстроковою. Термін дії контракту визначають сторони, позивачем було укладено контракт на визначений строк, пізніше дію контракту було продовжено, що вказує на добровільне волевиявлення позивача, останнім було прийнято строковий контракт та він був згоден працювати за такими умовами. Щодо спричинення відповідачем моральної шкоди, представник відповідача зазначила, що на засіданні комісії 6 або 7 чоловік чули про те, що у позивача в 2007 та 2012 були стягнення, однак ці обставини дійсно мали місце. Також вказала, що позивач мав також подяки від підприємства. Таким чином відповідач ніяким чином не порушив права позивача та ніяким чином не принизив останнього. В протоколі № 5 від 30.04.2021 було вказано щодо не продовження дії контракту з позивачем, оскільки на той момент дія контракту у останнього ще не припинилась. Під час судового розгляду судом встановлено наступне. Позивач [PERSON] з 14.06.2000 по 30.09.2021 працював в АТ «Українська залізниця» та обіймав наступні посади: провідника вагону пасажирського сполучення, підсобний робітник, комплектувальник білизни та вантажник дільниці, що підтверджується записами у його трудовій книжці (18-20). 09.07.2008 Харківської вагонною дільницею № 1 та позивачем [PERSON] укладено контракт № 683 на строк з 09.07.2008 по 08.07.2009 (а.с.29-30). Відповідно до пункту 7.2 умов вищевказаного контракту умови можуть бути змінені тільки за згодою сторін шляхом укладання додаткової угоди, яка є невід`ємною частиною цього контракту. 20.05.2009 додатковою угодою до контракту № 683 від 09.07.2008 продовжено термін дії контракту з 09.07.2009 по 08.07.2021 (а.с.31). У подальшому у зв`язку із змінами в обов`язках, оплаті та інших умовах сторонами укладались додаткові угоди № 483 від 18.05.2015, № 470 від 01.12.2015, № 227 від 04.07.2017 та № 767 від 27.12.2018, або ж контракт викладався в новій редакції (а.с.34-39). 08.07.2021 позивач подав заяву про продовження терміну дії контрактної форми трудового договору на період літніх пасажирських перевезень до 30.09.2021 (а.с.144). На підставі наказу № 432/ОС від 08.07.2021 укладено контракт між позивачем та відповідачем № 401 від 08.07.2021 на строк з 09.07.2021 по 30.09.2021 (а.с.40-45). Згідно контракту № 401 від 08.07.2021 рішення про продовження строку дії контракту, укладання його на новий строк або припинення трудового договору у зв`язку із закінченням строку дії контракту приймається керівником з урахуванням пропозиції комісії вагонної дільниці по укладенню та аналізу виконання умов контрактів, до складу якої входить представник профспілкової організації, членом якої є працівник (а.с.40-43) Позивач [PERSON] був повідомлений відповідачем 08.07.2021 та 14.09.2021, що термін дії контракту № 401 від 30.09.2021 буде припинено 30.09.2021 та його буде звільнено на підставі п. 2 ст. 36 КЗпП України (а.с.152, 153). Згідно з наказом (розпорядження) № 629/ОС про припинення трудового договору (контракту) від 30.09.2021 провідника пасажирського вагона [PERSON] звільнено з 30.09.2021 за п.2 ст.36 КЗпП по закінченням строку трудового договору (а.с.45). Вирішуючи позовні вимоги [PERSON] в частині поширення стосовно нього негативної інформації та, відповідно, її спростування, суд виходить з наступного. Згідно положень ст.. 3, 68 Конституції України, ст.. 270 ЦК України кожна особа має право на повагу до честі та гідності та кожна особа зобов`язана не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Відповідно до ч. 1 ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. При цьому, негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. Юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову про спростування недостовірної інформації, поданого на захист ділової репутації, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Поширенням інформації вважається опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). При цьому, відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Висновки суду відповідають правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеній у Постанові від 07.12.2021 у справі № 905/902/20. Обґрунтовуючи свої вимоги в частині поширення недостовірної інформації, позивач та його представник зазначили, що представник відповідача на засіданні комісії з розгляду матеріалів щодо укладання та продовження терміну дії контрактів з працівниками поїзних бригад, які здійснюють обслуговування пасажирів, інструкторами резерву провідників 30.04.2021 та 28.05.2021 було поширено негативну інформацію про те, що позивач мав дисциплінарні стягнення за вчинення відповідних порушень, та вказані факти обумовлюють не продовження із ним контракту (а.с.169-174). Представник позивача вказала, що поширена в вищевказаних протоколах відповідачем інформація має негативний зміст, не відповідає дійсності та є недостовірною, чим порушує права позивача на повагу до гідності та честі та спотворює ділову репутацію з метою припинення з останнім трудових відносин. Разом із тим, суд зазначає, що самі по собі факти притягнення його до дисциплінарної відповідальності позивач та його представник не заперечують та самі про це зазначали як в позовній заяві, так і під час надання пояснень суду. Крім того, викладені факти підтверджуються документально (а.с. 33, 53). Таким чином, судом встановлено, що поширена на засіданні комісії інформація є правдивою, а тому у суду відсутні підстави вважати її недостовірною. Суд відхиляє доводи позивача про те, що він вважається таким, що не має дисциплінарних стягнень, а тому поширена інформація є недостовірною, оскільки передбачений ст.. 151 КЗпП порядок зняття дисциплінарних стягнень є юридичною складовою процесу притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності та подальшого впливу цього факту на його роботу, заохочення тощо. Разом із тим, той факт, що [PERSON] вважається таким, що не має дисциплінарних стягнень згідно норм Кодексу законів про працю не означає, що вказані факти не існували та відповідні події не відбувались. Таким чином, суд дійшов висновку про те, що в задоволенні позову в цій частині належить відмовити. Вирішуючи позовній вимоги в частині скасування наказу про звільнення, поновлення позивача на роботі, а також стягнення середнього заробітку, суд вважає, що ці вимоги також не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до частини третьої статті 21 КЗпП України контракт є особливою формою трудового договору, в якому строк його дії, права, обов`язки і відповідальність сторін (у тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть установлюватися угодою сторін. Виходячи з особливостей зазначеної форми трудового договору, спрямованої на створення умов для виявлення ініціативності та самостійності працівників з урахуванням їх індивідуальних здібностей і професійних навичок, закон надав право сторонам при укладенні контракту самим установлювати їхні права, обов`язки та відповідальність, зокрема як передбачену нормами КЗпП України, так і підвищену відповідальність керівника та додаткові підстави розірвання трудового договору. Згідно з пунктом 2 частини першої статті 36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є закінчення строку трудового договору (пункти 2, 3 статті 23), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна зі сторін не поставила вимогу про їх припинення. У вказаній нормі права передбачено підставу припинення трудового договору, що укладався на певний строк, а саме: у тих випадках, коли трудовий договір укладався до настання певного факту, такий договір вважається укладеним на певний строк. Тому настання обумовленого факту є підставою для припинення трудового договору у зв`язку з закінченням строку. Контракт, у якому передбачено термін дії, який неодноразово переукладався, не вважається таким, що укладений на невизначений строк, оскільки за два місяці до закінчення строку дії контракту за згодою сторін його може бути продовжено або укладено на новий строк. Відповідно до частини другої статті 39-1 КЗпП України трудові договори, що були переукладені один чи декілька разів, вважаються такими, що укладені на невизначений строк, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 23 цього Кодексу. Якщо сторони при переукладенні контракту серед підстав його розірвання вказали закінчення строку, враховуючи, що працівник належним чином інформований про умови укладеного договору, контракт розглядається як встановлене законом виключення з правила частини другої статті 39-1 КЗпП України. Звільнення у зв`язку із завершенням дії контракту, по суті, не є розірванням трудового контракту, а є припиненням контракту у зв`язку із закінченням строку його дії. Отже, термін строкового трудового договору встановлюється за погодженням сторін. Вносити пропозиції щодо терміну трудового договору має право кожна із сторін. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 13 вересня 2017 року у справі № 6-254цс17, від 03 листопада 2017 року в справі № 308/8168/15-ц, від 28.10.2020 у справі № 638/10716/19 (провадження № 61-7651ск20). При цьому, суд зазначає, що згідно положень ст.. 15 Закону України «Про залізничний траснспорт», а також Постанови КМУ № 764 від 15.07.1997 Про затвердження переліку категорій та посад працівників залізничного транспорту, які працевлаштовуються за контрактною формою трудового договору, провідника пасажирського вагона віднесено до посад, які працевлаштовуються виключно на умовах укладення контракту. Укладені з позивачем контракти № 683 від 09.07.2008 та № 401 від 08.07.2021, які у подальшому продовжувалися на підставі укладених між сторонами додаткових угод, були оформлені відповідно до положень трудового законодавства, а саме статей 21-24 КЗпП України. Таким чином, підписання позивачем [PERSON] вищевказаних контрактів з подальшим внесенням узгоджених сторонами змін до них, вказують на добровільне волевиявлення позивача працювати на умовах і у період, що визначені у контрактах. Суд зазначає, що припинення строкового трудового договору (контракту) після закінчення строку, на який його було укладено, не вимагає заяви або якогось волевиявлення працівника та роботодавця. Свою волю на укладення строкового трудового договору він уже виявив, коли писав заяву про прийняття на роботу за строковим трудовим договором. У цей же час він виразив і волю на припинення такого трудового договору після закінчення строку, на який він був укладений. Власник або уповноважений ним орган також не зобов`язаний попереджати або в інший спосіб інформувати працівника про майбутнє звільнення за пунктом 2 частини першою статті 36 Кодексу законів про працю України. Отже, відповідач, як одна із сторін трудового договору, заявив вимогу про припинення трудового договору, видавши наказ про звільнення позивача з 30.09.2021, тобто в останній день дії договору. Аналогічного висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 12 вересня 2018 року у справі № 753/16193/16-ц, від 31 жовтня 2018 року у справі № 761/27037/17-ц та від 06 грудня 2018 року у справі № 757/26016/17-ц. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що наказ № 629/ОС від 30.09.2021 АТ «Українська залізниця» прийнято у межах законодавства України, підстави для визнання його незаконним та скасування відсутні, а відтак відмовляє у задоволенні позову [PERSON] в цій частині. Таким чином відсутні підстави для поновлення позивача на роботі на посаді провідника пасажирських вагонів та стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Враховуючи, що судом встановлено відсутність порушення прав [PERSON] з боку відповідача, не підлягає задоволенню і вимога про стягнення моральної шкоди. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що судом прийнято рішення про відмову в задоволенні позову, в зв`язку з чим судові витрати покладаються на позивача.

Outcome: dismissed