Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-02 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовною заявою до відповідача про визнання автомобіля об`єктом спільної сумісної власності подружжя та поділ спільного майна подружжя. Свої вимоги мотивує тим, що 07 липня 2017 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем. Під час перебування у шлюбі, 20 червня 2019 року, вони за спільні кошти придбали автомобіль «MERCEDES-BENZ», державний реєстраційний номер [NUMBER] , рік випуску: 2006, колір чорний, об`єм двигуна: 2997, вага: 1780, тип авто: легковий, тип кузова: седан-b, в цей же день зареєстрували його у Нікопольському ВРЕР ДАІ ГУМВС України в Дніпропетровській області на ім`я відповідача. З 01 липня 2020 року вони припинили шлюбні відносини, разом не проживають, відповідач продовжує користуватися автомобілем, половину грошей за нього добровільно сплачувати не бажає, на її пропозицію віддати автомобіль за сплату нею половину вартості автомобіля відповідач відмовляється. Тому, оскільки в добровільному порядку відповідач відмовляється поділити майно подружжя, вона вимушена звернутися до суду з вказаною позовною заявою та просить суд визнати автомобіль «MERCEDES-BENZ», державний реєстраційний номер [NUMBER] , рік випуску: 2006, колір чорний, об`єм двигуна: 2997, вага: 780, тип авто: легковий, тип кузова: седан-b, який зареєстрований на ім`я відповідача [PERSON] в Нікопольському ВРЕР ДАІ ГУМВС України в Дніпропетровській області 20.06.2019 року, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. А також поділити спільне майно подружжя, залишивши його у користуванні відповідача та стягнувши з нього на її користь вартість 1/2 частки спірного майна в сумі 108 000 грн. 00 коп. Крім того, просить суд стягнути з відповідача на її користь суму судового збору в розмірі 1080 грн. 00 коп. та 420 грн. 40 коп. В судове засідання позивач не з`явилась, надала заяву, в якій просить розглянути справу за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити, в разі неявки відповідача не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, про час та місце розгляду був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, відзив не надав. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Відповідно до ст.280 ЦПК України суд зі згоди позивача ухвалив рішення про заочний розгляд справи. Суд, дослідивши матеріали справи і оцінивши їх в сукупності, прийшов до висновку, що заявлені позивачем позовні вимоги обґрунтовані, знайшли своє підтвердження та підлягають задоволенню в повному обсязі за наступних підстав. Згідно зі ст.6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод», кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав і обов`язків цивільного характеру. У статті 129 Конституції України однією із засад судочинства проголошено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом. Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій. У ч. 4 ст. 10 ЦПК України і ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до §23 рішення ЄСПЛ від 06 вересня 2007 року, заява № 3572/03 у справі «Цихановський проти України» національні суди мають створювати умови для того, щоб судове провадження було швидким та ефективним. Зокрема, національні суди мають вирішувати, чи відкласти судове засідання за клопотанням сторін, а також, чи вживати якісь дії щодо сторін, чия поведінка спричинила невиправдані затримки у провадженні. Відповідно до ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Статтею 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 2 статті 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ЦПК України, відповідно до ст. 81 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях. Як підтверджується матеріалами справи та встановлено судом, 07 липня 2017 року сторони зареєстрували шлюб, про що свідчить актовий запис №310, складений Нікопольським міськрайонний відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області (а.с.6). За час спільного проживання подружжя придбало автомобіль «МERCEDES-BENZ», державний реєстраційний номер [NUMBER] , рік випуску - 2006, колір - чорний, об`єм двигуна - 2997, вага - 1780, тип авто - легковий, тип кузова - седан-b, який був зареєстрований в Нікопольському ВРЕР ДАІ ГУМВС України в Дніпропетровській області на ім`я [PERSON] (а.с.13). Відповідно до вимог ч.3 ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 2 ст.372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Відповідно до ч.1,2 ст.60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності, незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч.1.3 ст.61 СК України, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. З наведеного вище судом встановлено, що автомобіль «MERCEDES-BENZ», державний реєстраційний номер [NUMBER] , рік випуску - 2006, колір - чорний, об`єм двигуна - 2997, вага - 1780, тип авто - легковий, тип кузова - седан-b, який був зареєстрований в Нікопольському ВРЕР ДАІ ГУМВС України в Дніпропетровській області на ім`я [PERSON] , придбаний в період шлюбу між сторонами та в період їх спільного проживання, а тому є об`єктом спільної сумісної власності подружжя. Оскільки, виходячи із положень ст.69-72 СКУкраїни, 370-372 ЦК України, виникнення режиму спільної сумісної власності подружжя на все придбане за час шлюбу майно презюмується, доки інший з подружжя не довів іншого, а відповідач будь-яких доказів на спростування даного факту не надав, позовні вимоги про визнання транспортного засобу «MERCEDES-BENZ», державний реєстраційний номер [NUMBER] спільною сумісною власністю подружжя підлягають задоволенню і, як наслідок, вищевказане майно підлягає поділу. Відповідно до заявлених позовних вимог, позивач просить стягнути з відповідача на свою користь 1/2 частину вартості зазначеного вище транспортного засобу. Відповідно до ч.1 ст.69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Частиною 1 ст.70 СК України передбачено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до положень ст.71 СК України, майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому, суд бере псувати інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному із подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному із подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема, на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Аналіз змісту положень статті 71 СК України дає підстави для висновку про те, що частини четверта та п`ята цієї статті виступають як єдиний правовий механізм захисту інтересів того з подружжя, який погоджується на компенсацію належної йому частки у спільному майні за рахунок іншого з подружжя, з подальшим припиненням права власності на цю частку. Принцип обов`язкового отримання згоди особи на присудження їй грошової компенсації, крім випадків, передбачених ЦК України (стаття 365 цього Кодексу), в першу чергу, застосовується до правовідносин, які виникають при зверненні одного з подружжя до суду з вимогами про припинення права іншого з подружжя на частку у спільному майні з одночасним присудженням грошової компенсації. Гарантуючи, що компенсація буде виплачена, позивач вносить необхідну суму на депозитний рахунок суду. Такий підхід відповідає закріпленим у статті 7 СК України засадам розумності добросовісності, оскільки відповідач надає свою згоду на позбавлення його частки у праві власності, отримуючи, у свою чергу, гарантоване грошове відшкодування. У пунктах 1-3 частини першої статті 365 ЦК України передбачено, що право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим. Стаття 364 ЦК України передбачає, що співвласник, частка якого в майні не може бути виділена в натурі, має право на отримання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості цієї частки. Оцінюючи положення частини п`ятої статті 71 СК України як такі, що застосовуються до правовідносин, які виникають при зверненні одного з подружжя до іншого з вимогами про припинення його права на частку у спільному майні, суд робить висновок, що ця норма не вимагає обов`язкового внесення на депозитний рахунок грошової компенсації у справах за спорами, в яких про отримання компенсації на свою користь заявляє позивач. Повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку, суд приходить до висновку про те, що зазначене майно набуте сторонами в період шлюбу, а тому є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя й підлягає поділу в порядку статей 70, 71 СК України. З огляду на те, що спірний автомобіль знаходиться в користуванні [PERSON] , позивачка ним не користується і дає свою згоду на отримання грошової компенсації, суд вважає за можливе спірний автомобіль залишити у власності відповідача [PERSON] зі стягненням з нього на користь [PERSON] грошової компенсації вартості Ѕ частини спірного автомобіля в сумі 108 000 грн. 00 коп. При цьому, суд зауважує, що в даному випадку внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми не має місця, оскільки позивач не просить присудити грошову компенсацію за автомобіль другому із подружжя, а просить залишити транспортний засіб у користуванні відповідача та погоджується на грошову компенсацію вартості частки. У відповідності до ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивачки підлягають стягненню судові витрати, які складаються з судового збору в розмірі 1500 грн. 40 топ., які були сплачені останньою при подачі позову до суду. На підставі викладеного та

Outcome: approved