Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-02 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, який обґрунтовує тим, що вона має у приватній власності будинок [ADDRESS] , на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом серії НВХ №325557 від 3 серпня 2016 року. У цьому будинку зареєстрований [PERSON] - син позивача, проте не проживає з 2013 року, а також відмовляється в добровільному порядку знятися з реєстраційного обліку, і ця обставина перешкоджає вільному володінню, користуванню та розпорядженню позивачем її власністю, у зв`язку з чим просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] , а судові витрати покласти на неї. Позивач в судове засідання не з`явилася, при подачі позову просила справу розглядати у її відсутність, проти заочного рішення не заперечувала. Відповідач повторно в судове засідання не з`явився, заяв про розгляд справи за його відсутності та відзиву не подавав, в силу ч.7 ст.128, ч.4 ст.130 ЦПК України вважається таким, що повідомлений належним чином про час і місце судового засідання (а.с.27,29-32). Враховуючи зазначене зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних в ній доказів. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню зважаючи на таке. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] , позивач у справі, є власником будинку [ADDRESS] , на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом серії НВХ №325557 від 3 серпня 2016 року (а.с.7,8,13). Відповідно до копії будинкової книги житлового будинку [ADDRESS] [PERSON] , син позивача, зареєстрований у вказаному будинку з 17 травня 2002 року (а.с.9-12). Комісійним актом від 18 червня 2021 року, засвідченим депутатом Путивльської міської ради, зафіксовано той факт, що в будинку [ADDRESS] зареєстрований [PERSON] , який з 2013 року за вказаною адресою не проживає (а.с.14). В силу ч.1 ст.383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї та інших осіб. Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Статтею 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що судове рішення про позбавлення права користування житловим приміщенням є підставою для зняття з реєстрації місця проживання особи. У постанові від 16 січня 2012 року у справі № 6-57цс11 Верховний Суд України дійшов правового висновку про те, що вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст.ст.71, 72, 116, 156 ЖК України; ст.405 ЦК України). Статтею 55 Конституції України передбачено право кожного на захист своїх прав і свобод від порушень і протиправних посягань будь-якими не забороненими законом засобами. Згідно зі ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Таким чином, оскільки як член сім`ї власника будинку відповідач понад вісім років у вказаному будинку не проживає, докази поважності причин його відсутності у справі відсутні, тому його слід визнати таким, що втратив право користування цим житлом.

Outcome: approved