Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-30 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовною заявою до відповідача [PERSON] , в якій просить суд розірвати шлюб між ним та [PERSON] , зареєстрований 25 березня 1995 року відділом реєстрації актів громадянського стану Дзержинського районного управління юстиції м. Харкова, Україна, актовий запис №279. В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що 25 березня 1995 року між сторонами укладено шлюб. Від шлюбу у сторін народилася дитина - [PERSON] , [INFO] , яка після розірвання шлюбу залишиться проживати з відповідачем. Спільне життя у них не склалося, останнім часом стосунки між позивачем та відповідачем розладились, зникло взаєморозуміння і взаємоповага, у них відсутні спільні інтереси, наявні різні погляди на життя, а подальше спільне життя та збереження шлюбу неможливо. Останні пів року позивач і відповідач майже не спілкуються, живуть самостійно у різних квартирах окремим життям та кожен за своїми інтересами, шлюбних стосунків не підтримують, спільного господарства не ведуть, фактично їх сім`я припинила своє існування, спору щодо проживання дитини відсутній. В зв`зку з тим, що між позивачем та відповідачем втрачені взаєморозуміння, почуття любові, поваги один до одного, примирення подружжя, подальше спільне життя та збереження шлюбу між ними неможливо і суперечить інтересам подружжя, просить заявлені позовні вимоги задовольнити, шлюб між ними розірвати. Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 21 вересня 2021 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження по справі та вирішено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Позивач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлявся своєчасно та належним чином, через канцелярію суду надав заяву про розгляд справи за його відсутністю, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд їх задовольнити. Відповідач в судове засідання повторно не з`явилась, про дату, час та місце судового засідання повідомлялась належним чином, про причини неявки та їх поважність суду не повідомила, відзив на позовну заяву не подавала. Клопотань про відкладення судового засідання, чи будь-яких заяв щодо продовження процесуальних строків з підстав, встановлених Законом № 731-IX, або заяв про поновлення або продовження процесуальних строків, встановлених нормами ЦПК України, у зв`язку із їх пропуском з поважних причин, та таких, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином, або з причин неможливості вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк, що зумовлено обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином, - від відповідача до суду також не надходило. Враховуючи, що у справі є достатні докази про права і взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін, на підставі наявних у справі письмових доказів, та за згодою представника позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ч.4 ст. 223, ст.ст.280-281 ЦПК України. Фіксація судового процесу технічними засобами не здійснювалась згідно вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, що мають істотне значення для її розгляду і вирішення по суті, приходить до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з огляду на наступне. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , уклали шлюб, який зареєстровано 25 березня 1995 року відділом реєстрації актів громадянського стану Дзержинського районного управління юстиції м. Харкова, Україна, актовий запис №279, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] , виданим повторно 23 січня 2001 року відділом реєстрації актів громадянського стану Дзержинського районного управління юстиції м. Харкова, Україна. (а.с. 5). У шлюбі у сторін народилась дитина: [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с. 6). З матеріалів справи вбачається, що дійсно між позивачем та відповідачем фактичні шлюбно - сімейні відносини припинені, останні пів року майже не спілкуються, живуть самостійно у різних квартирах окремим життям та кожен за своїми інтересами, шлюбних стосунків не підтримують, спільного господарства не ведуть, фактично їх сім`я припинила своє існування, спір щодо проживання дитини відсутній. Так як між позивачем та відповідачем втрачені взаєморозуміння, почуття любові, поваги один до одного, примирення подружжя, подальше спільне життя та збереження шлюбу між ними неможливо і суперечить інтересам подружжя. Клопотань про надання часу на примирення сторони не заявили. Відповідно до ч.1 ст.11 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, як беруть участь у справі. Відповідно до положень статті 51 Конституції України та частини першої статті 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 1 статті 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ст. 112 Сімейного кодексу України, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. З огляду на викладене, враховуючи, що подальше збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог. Згідно із ч. 3 ст. 115 СК України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Розв`язуючи питання розподілу судових витрат між сторонами суд виходить з вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України, за якими судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Так як позивачем не заявлено вимогу про стягнення судових витрат з відповідача, то понесені позивачем судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 908,00 грн. залишаються за позивачем.

Outcome: approved