Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-24 00:00:00

Короткий виклад первісного позову. АТ КБ "ПриватБанк" (далі - позивач) звернувся в суд з позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] (далі - відповідача) на його користь 40 001 грн. 08 коп. заборгованості за кредитним договором та сплачений судовий збір. В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що відповідачка звернулася до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву №б/н від 13.02.2012 року, згідно якої отримала кредит у розмірі 5600,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 24000,00 грн. Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту Банк керувався п.п. 2.1.1.2.3 Договору, на підставі яких відповідачка при укладені Договору дала свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» і «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Позивач вважає, що свої зобов`язання за договором про надання банківських послуг виконав в повному обсязі і надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту, а відповідач не надала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за договором. Відповідач свої зобов`язання не виконала, істотно порушивши умови договору, внаслідок чого станом на 24.02.2021 року заборгованість перед позивачем становить 40 001,08 грн. Короткий виклад зустрічного позову. [PERSON] звернулася до Дубенського міськрайонного суду із зустрічним позовом до АТ КБ «Приватбанк» про стягнення з банку безпідставно набутих коштів у розмірі 25 749,61 грн. В обгрунтування позову зазначає, що вона підписала заяву № б/н від 13.03.2012 року як формалізований документ, підготовлений банком без права споживача вносити до нього зміни та отримати платіжну картку «Універсальна» з кредитним лімітом 2000,00 грн. Станом на 01.04.2018 року, згідно наданої АТ КБ «Приватбанк» виписки про рух коштів за заявою № б/н від 13.03.2012 року, у [PERSON] відсутня заборгованість та має місце переплата в сумі 696,02 грн. 02.04.2018 року [PERSON] отримала кредит у сумі 21 428,00 грн. (двома платежами: в сумі 15065,00 грн. та в сумі 6363,00 грн.), у зв`язку з чим у неї виникло зобов`язання перед відповідачем з повернення кредитних коштів. Станом на 22.04.2019 року сума сплачених позивачкою банку коштів стала рівною розміру отриманого нею кредиту, у зв`язку з чим вона вважала, що заборгованість повністю погашена. Отриманні від позивачки кошти АТ КБ «Приватбанк» безпідставно зараховував як нараховані за період з 02.04.2018 року по 30.11.2020 рік проценти в сумі 40 482,91 грн., комісійні в сумі 540 грн., пеня 50 грн., «Скарбничка» 12 грн., платіж за послугою «Миттєва розстрочка» в сумі 25 341,80 грн., страховий платіж 20 грн., а всього 66 446,71 грн. Банк здійснюючи свій розрахунок позову та визначаючи його ціну, безпідставно включив суму в 66 446,71 грн. до заборгованості [PERSON] , додав до цієї суми отриманий нею кредит в розмірі 21 428,00 грн., після чого відмінусував від отриманої величини суму сплачених банку [PERSON] коштів - 47 177,61 грн. та суму, яка знаходилася на рахунку [PERSON] станом на 01.04.2018 року. [PERSON] зазначає, що її заява № б/н від 13.03.2012 року не містить жодних умов та зобов`язань щодо розміру, порядку нарахування та сплати відсотків за користування кредитом, платежів за послугою «Миттєва розстрочка». З огляду на це, вирахування банком сплачених [PERSON] коштів безпідставно нарахованих банком сум процентів, комісії, пені, «Скарбнички», платежів за послугою «Миттєва розстрочка», страхового платежу - є незаконним. Просить стягнути з АТ КБ «Приватбанк» на її користь безпідставно набуті кошти в розмірі 25 749,61 грн. Короткий виклад заперечень сторін. 11 травня 2021 року відповідачем [PERSON] подано відзив на первісну позовну заяву, згідно якого позовні вимоги АТ КБ «Приватбанк» не визнає повністю. Вважає, що позовна заява АТ КБ «Приватбанк» про стягнення заборгованості за кредитним договором про надання банківських послуг в розмірі 40 001,08 грн. є безпідставною і не підлягає задоволенню. 01 червня 2021 року АТ КБ «Приватбанк» подано відповідь на відзив [PERSON] , згідно якого вважають, що [PERSON] підписавши заяву № б/н від 13.03.2012 року підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» і «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті, складає між нею та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. В матеріалах справи відсутні будь-які докази погашення кредитної заборгованості за договором, правовідносини між сторонами тривають й належним чином зобов`язання не виконані та кредитором не прийняті. 02 червня 2021 року [PERSON] подано до суду заперечення на відповідь на відзив АТ КБ «Приватбанк». 30 червня 2021 року АТ КБ «Приватбанк» надано до суду відзив на зустрічну позовну заяву, згідно якого вважають, що оскільки Кредитний договір між Банком та [PERSON] укладений 13.02.2012 року, строк позовної давності сплив 13.02.2015 року. [PERSON] звернулася до суду із зустрічним позовом у 2021 році, тобто із строком пропуску позовної давності. Просять відмовити у задовленні зустрічної позовної заяви та задовольнити позовні вимоги АТ КБ «Приватбанк». 20 липня 2021 року АТ КБ «Приватбанк» подано заперечення на зустрічну позовну заяву. Рух справи. Ухвалою судді Дубенського міськрайонного суду Панчука М.В. від 06 квітня 2021 року відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 11 травня 2021 року [PERSON] подано до суду зустрічну позовну заяву до АТ КБ "Приватбанк" про стягнення безпідставно набутих коштів. Ухвалою судді Дубенського міськрайонного суду Панчука М.В. від 21 травня 2021 року зустрічний позов [PERSON] прийнято до первісного позову АТ КБ "Приватбанк" до [PERSON] про стягнення заборгованості. Здійснено перехід до розгляду справи за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. 19 липня 2021 року ухвалою судді Панчука М.В. закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. У зв`язку із закінченням п`ятирічного строку повноважень судді Панчука М.В. 28.09.2021 року було призначено повторний автоматизований розподіл зазначеної справи. В результаті повторного автоматизованого розподілу справу було передано на розгляд судді Ралець Р.В. Ухвалою Дубенського міськрайонного суду від 30 вересня 2021 року суддею Ралець Р.В. справу прийнято до провадження та призначено судове засідання для розгляду по суті позовних вимог. Позиції учасників процесу в судовому засіданні. В судовому засіданні представник позивача за первісним позовом, представник відповідача за зустрічним позовом [PERSON] позовні вимоги АТ КБ «Приватбанк» підтримав у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві та просив стягнути з [PERSON] 40 001,08 грн. заборгованості за Кредитним договором від 13.02.2012 року. Щодо зустрічної позовної заяви [PERSON] зазначив наступне. [PERSON] у своїй позовній заяві особисто підтвердила, що після обнуління балансу на кредитній картці у 2018 році, нею було отримано кредитні кошти на суму 21 428,00 грн. Відповідні транзакції відбулися 02.04.2018 року на суми 15 065,0 грн. та 6 363,00 грн. Зазначає, що [PERSON] погодилася з сумою транзакції, яка зазначена у виписці про рух коштів, яка є належним доказом у справі, а саме підтвердженням здійснення [PERSON] фінансових операцій. Також зазначив, що у зустрічній позовній заяві [PERSON] вказує на одержання нею послуги в межах карткового рахунку на підставі Кредитного договору «Миттєва розстрочка» на суму 25 341,80 грн. Ця сума відображена у виписці про рух коштів, і з урахуванням позиції Верховного Суду України, ця виписка є належним доказом та підтвердженням здійснення фінансових операцій клієнтом, зокрема одержання кредитних коштів. Відповідачем за первісним позовом не надано заперечень щодо одержання нею коштів у сумі 25 341,80 грн. Вважає, що позовні вимоги за зустрічним позовом не підлягають до задоволення. Однак, представник АТ КБ «Приватбанк» не заперечив того факту, що Анкета-заява про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг не містить відомостей щодо відсотків, пені та штрафів за користування кредитними коштами. Матеріали справи не містять доказів того, що [PERSON] було підписано Умови та Правила надання банківських послуг. А послуга «Миттєва розстрочка» була оформлена шляхом надання кредитних коштів на картку відповідача за первісним позовом як позичальника, що вбачається з виписки про рух коштів і не заперечується самою [PERSON] . Ця послуга була надана в межах кредитної картки «Універсальна». Вважає, що [PERSON] була ознайомлена з відсотковою ставкою за отриманою послугою «Миттєва розстрочка» шляхом ознайомлення з Умовами і Правилами надання банківських послуг на момент підписання Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг. Відповідач та його представник за первісним позовом, позивач та його представник за зустрічним позовом в судове засідання не з`явилися. Адвокат Свириденко І.М. подала до суду заяву про розгляд справи у їх відсутності. Зазначила, що проти позовних вимог АТ КБ «Приватбанк» заперечують, позовні вимоги за зустрічним позовом підтримують у повному обсязі. Встановлені судом обставини та правові висновки. Заслухавши представника позивача за первісним позовом, дослідивши матеріали справи, об`єктивно оцінивши наявні докази, які мають юридичне значення для розгляду і вирішення позовних заяв по суті, суд приходить до наступного висновку. Статтею 5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. При цьому, зі змісту ст.ст. 55, 124 Конституції України та ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод випливає, що кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Судом встановлено, що 13.02.2012 року [PERSON] підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку. Відповідно до вказаної заяви відповідач своїм підписом підтвердила, що дана заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами банку становлять між нею та банком договір про надання банківських послуг. Окрім того, відповідач з підписанням вказаної анкети-заяви підтвердила факт ознайомлення з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами Приватбанку (а.с.13). 11.04.2014 року АТ КБ «Приватбанк» встановив [PERSON] початковий кредитний ліміт в розмірі 5600,00 грн, який в подальшому збільшив до 24000,00 грн. та зменшив до 0,00 грн., що підтверджується довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки (а.с.11). З виписки по картковому рахунку боржника вбачається, що відповідач [PERSON] користувалася кредитною карткою, отримувала кредитні кошти та здійснювала погашення заборгованості (а.с.48-52). Як зазначає позивач, відповідач належним чином не виконувала умови кредитного договору, порушивши графік погашення кредиту та відсотків, у зв`язку з чим станом на 24.02.2021 року прострочена заборгованість за кредитним договором становить 40 001,08 грн. Згідно зі ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України. Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. В силу ч.2 ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України. Згідно з наданим позивачем розрахунком заборгованості за кредитним договором, у зв`язку з неналежним виконанням умов кредитного договору станом на 24.02.2021 за відповідачкою рахується заборгованість в сумі 40 001,08грн., яка складається із: заборгованості за простроченим тілом кредиту - 33049,71 грн., заборгованості простроченими відсотками - 6951,37 грн. (а.с.4-8). Частиною 3 ст. 10 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог законодавства. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є договір та інші правочини. Відповідно до частини першої статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. За змістом статей 525, 526 ЦК України зобов`язання мають виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається. У відповідності до частин першої та третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві. Відповідно до положень ст. 13 та ст. 81 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних та юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. При цьому, кожна із сторін зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. До позовної заяви додано роздруківку витягу з Умов та правил надання банківських послуг. Однак матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей витяг з Умов відповідач розумів, ознайомився і погодився з ним, укладаючи кредитний договір. Відсутні також і докази того, що вказаний документ на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містив умови щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, неустойки (пені, штрафів), та саме у зазначеному в цьому документі розмірах і способу нарахування, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування. У зв`язку з викладеним, Умови та правила надання банківських послуг, на які посилається позивач, не може вважатися складовою частиною спірного кредитного договору, а тому нарахування процентів, неустойки та штрафів у даному випадку є безпідставним. Зазначене узгоджується з висновками, викладеними Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 03.07.2019 року за результатами розгляду справи № 342/180/17-ц , які відповідно до ст. 263 ЦПК України враховуються судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин. Крім того, суд враховує, що договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг. Згідно з п.22 ч.1 ст.1 ЗУ «Про захист прав споживачів», споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. У пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН від 09.04.1985 року №39/248 зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями. Конституційний Суд України у рішенні від 11.07.2013 року у справі №1-12/2013 зазначив, що участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту. За змістом Постанови Великої Палати ВС по справі № 342/180/17-ц, пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права, бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Таким чином, суд приходить до висновку про відсутність підстав вважати, що при укладенні договору АТ КБ «Приватбанк» дотримався вимог ч.2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» про повідомлення споживача щодо умов кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими банк. Аналізуючи зібрані у справі докази у їх сукупності, суд вважає, що первісний позов не підлягає задоволенню за відсутності доказів виникнення та нарахування заборгованості у сумі 40 001,08 грн. Стосовно зустрічного позову, суд зазначає наступне. [PERSON] підписала заяву б/н від 13.02.2012 року та отримала платіжну картку «Універсальна». Станом на 01.04.2018 року, згідно наданої АТ КБ «Приватбанк» виписки про рух коштів за заявою б/н від 13.02.2012 року, у [PERSON] відсутня заборгованість та має місце переплата в сумі 696,02 грн. (а.с.98-103). 02.04.2018 року [PERSON] отримала кредит в розмірі 21 428,00 грн. двома платежами: в сумі 15 065,00 грн. та 6 363,00 грн. Позивачка [PERSON] щомісячно поповнювала картковий рахунок, в результаті чого станом на 24.02.2021 року має місце переплата банку грошових коштів в сумі 25 749,61грн. Як вбачається з виписки по картковому рахунку боржника, отримані від [PERSON] кошти АТ КБ «Приватбанк» безпідставно зараховував як нараховані за період з 02.04.2018 по 30.11.2020 проценти в сумі 40 482,91 грн., комісійні в сумі 540 грн., пеня 50 грн., «Скарбничка» 12 грн. платіж за послугою «Миттєва розстрочка» в сумі 25 341,80 грн. та страховий платіж 20 грн., всього 66 446,71 грн. (а.с.105-112). Всього за період з 02.04.2018 року по 30.11.2020 року з карткового рахунку позивача [PERSON] . Відповідачем неправомірно було списано грошові кошти в розмірі 25 749,61 грн. Частиною першою статті 1066 ЦК України передбачено, що за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка. Відповідно до частини третьої статті 1066 ЦК України банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд. Підстави для списання грошових коштів з рахунку визначені ст. 1071 ЦК України, відповідно до якої банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження. Грошові кошти можуть бути списані з рахунка клієнта без його розпорядження на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених законом чи договором між банком і клієнтом. Відповідно до статті 1073 ЦК України у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до пункту 1.38 статті 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів» у цьому Законі наведені нижче терміни та поняття вживаються в такому значенні: списання договірне - списання банком з рахунка клієнта коштів без подання клієнтом платіжного доручення, що здійснюється банком у порядку, передбаченому в договорі, укладеному між ним і клієнтом, або згідно з умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку. Згідно з пунктом 26.1 статті 26 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів» платник при укладенні договорів із банком має право передбачити договірне списання грошей із своїх рахунків на користь банку платника та/або третіх осіб. Згідно з пунктом 1.7 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Національного банку України від 21 січня 2004 року № 22 (далі - Інструкція від 21 січня 2004 року) кошти з рахунків клієнтів банки списують лише за дорученнями власників цих рахунків (включаючи договірне списання коштів згідно з главою 6 цієї Інструкції) або на підставі розрахункових документів стягувачів згідно з главами 5 та 12 цієї Інструкції. Банк обумовлює своє право на здійснення договірного списання за дорученням платника з його рахунку в договорі банківського рахунку або іншому договорі про надання банківських послуг (пункт 6.1 Інструкції від 21 січня 2004 року). Договір має містити інформацію, яка потрібна для належного виконання банком доручення платника. Якщо кредитором за договором є банк, що обслуговує платника, то право цього банку на здійснення договірного списання передбачається в договорі банківського рахунку або іншому договорі про надання банківських послуг. Договір може містити інформацію, яка потрібна банку для списання ним коштів з рахунку платника. Банк, що обслуговує платника, здійснюючи на підставі договору банківського рахунку або іншого договору про надання банківських послуг договірне списання коштів з рахунку платника, оформляє меморіальний ордер, у реквізиті "Призначення платежу" якого зазначає номер, дату договору, яким передбачено можливість застосування договірного списання (пункт 6.5 Інструкції від 21 січня 2004 року). Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання, його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Звертаючись до суду з цим позовом, [PERSON] посилалася на те, що АТ КБ «Приватбанк» неправомірно (без її розпорядження та згоди) списало грошові кошти в розмірі 25 749,61 грн. з належного їй банківського рахунку. Банком не надано доказів про те, що [PERSON] доручає банку проводити договірне списання з усіх своїх відкритих в Банку рахунків на погашення кредитної заборгованості. Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді договірне списання коштів з рахунків позивальника на погашення кредитної заборгованості. З урахуванням викладеного суд дійшов висновку про неправомірне списання відповідачем грошових коштів із карткового рахунку [PERSON] в розмірі 25 749,61 грн., що в силу положень статті 1073 ЦК України покладає на АТ КБ «Приватбанк» обов`язок негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта. Тому, позовні вимоги [PERSON] про повернення безпідставно списаних з карткового рахунку грошових коштів в сумі 25 749,61 грн. підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved