Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-23 00:00:00

У жовтні 2021 року [PERSON] (далі позивач, [PERSON] ) звернулася до Центрального районного суду м. Миколаєва з позовом до [PERSON] (далі відповідач, [PERSON] ), в якому просила ухвалити рішення, яким розірвати шлюб між нею, [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , який було зареєстровано Міським відділом реєстрації актів громадянського стану Миколаївського обласного управління юстиції, Україна, актовий запис № 833 від 19 вересня 2002 року. В обґрунтування позовних вимог позивачка вказала на те, що у 2002 році між нею та відповідачем укладено шлюб, від якого сторони мають дітей: [PERSON] , [INFO] (18 років) та [PERSON] , [INFO] (14 років). Спільне життя у сторін не склалося в наслідок чого вони з березня 2016 року фактично припинили подружні відносини. Збереження шлюбу суперечить інтересам позивача. У судове засідання сторони у справі не з`явилися. Позивачка просила провести розгляд справи за її відсутності. Від відповідача 24 січня 2022 року до суду надійшла заява, в якій він просив провести розгляд справи за його відсутності при цьому зазначаючи, що позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Одночасно з цим повідомив, що сімейних стосунків з позивачкою не підтримує з квітня 2016 року. Вивчивши доводи позову, дослідивши письмові докази, судом встановлено такі факти та відповідні ним правовідносини. 19 вересня 2002 року між сторонами Міським відділом реєстрації актів громадянського стану Миколаївського обласного управління юстиції, Україна, було зареєстровано шлюб, про що зроблено актовий запис № 833. Підтвердженням зазначеного є оригінал свідоцтва про шлюб, яке наявне у матеріалах справи. Вирішуючи питання про обґрунтованість позовних вимог щодо розірвання шлюбу суд зазначає таке. Відповідно до частини першої статті 51 Сімейного кодексу України шлюбом є сімейним союзом жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається (частина перша статті 24 Сімейного кодексу України). Одним із способів припинення шлюбу є його розірвання (частина друга статті 104 Сімейного кодексу України). Відповідно до частини третьої статті 105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (частина третя статті 110 Сімейного кодексу України). За змістом статті 111 Сімейного кодексу України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Вирішуючи питання про можливість розірвання шлюбу, суд відповідно до частини другої статті 112 Сімейного кодексу України має з`ясувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Рішення про розірвання шлюбу поставляється судом, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення (частина друга статті 112 Сімейного кодексу України). Із наявних у матеріалах справи слідує, що сторони з квітня 2016 рокусімейних стосунків не підтримують. Подальше існування шлюбу суперечить інтересам сторін. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved