Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовною заявою про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, яка мотивована тим, що заочним рішенням Селидівського міського суду Донецької області від 07.08.2020 року позовні вимоги [PERSON] до ПАТ «ЦЗФ «Росія» про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, задоволено, стягнуто заборгованість по заробітній платі у розмірі 89 431 грн. 03 коп., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільнені у розмірі 77 328 грн. 94 коп. Судом проведено розрахунок суми та винесено рішення про стягнення середнього заробітку за час затримки при звільненні на дату винесення судового рішення, а саме на 07 серпня 2020 року. 15.09.2020 року приватним виконавцем Виконавчого округу Донецької області Гореликом Є.Б. на підставі виконавчого листа було відкрито виконавче провадження ВП № 63048102 про стягнення на користь позивача вищевказаних сум. Заборгованість по заробітній платі відповідачем погашена остаточно 14.08.2021 року шляхом безготівкового зарахування коштів в розмірі 89 431 грн. 03 коп. на розрахунковий рахунок позивача в АТ КБ «ПриватБанк». Таким чином, відповідачем було затримано виконання рішення Селидівського міського суду Донецької області від 07.08.2020 року, а саме з 08.08.2020 року по 14.08.2021 року середній заробіток за час затримки розрахунку складає у розмірі 170 385 грн. 80 коп. (з розрахунку 280 днів *655 грн. 33 коп.). Вважає, що відповідач таким чином порушив трудове законодавство. Просить суд стягнути на його користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 170 385 грн. 80 коп., та судовий збір. Позивач в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує повністю та просить їх задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні не з`явився, про день та час слухання справи повідомлений належним чином. Згідно ст. ст. 223, 280 ЦПК України суд вважає можливим розглянути справу у порядку заочного провадження у відсутність відповідача з дотриманням вимог, встановлених законом, за згодою позивача на розгляд справи в порядку заочного провадження. Дослідивши матеріали справи, вирішивши питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд встановив наступне. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 81 ЦПК України встановлено обов`язок сторін довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. З матеріалів справи вбачається, що рішенням Селидівського міського суду Донецької області від 07.08.2020 року позовну заяву [PERSON] до Приватного акціонерного товариства «Центральна збагачувальна фабрика «Росія» про стягнення заборгованості по заробітній платі та заборгованості по вихідній допомозі за несвоєчасну виплату заробітної плати, середнього заробітку за час затримки при звільненні задоволено: стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Центральна збагачувальна фабрика «Росія» на користь [PERSON] заборгованість по заробітній платі у розмірі 89 431 грн. 03 коп., середній заробіток за час затримки розрахунку у сумі 77 328 грн. 94 коп. Згідно постанови ВП № 63048102 від 15.09.2020 року, приватним виконавцем Виконавчого округу Донецької області Гореликом Є.Б. відкрито виконавче провадження по виконавчому листі № 242/2596/20, виданого 08.09.2020 року про стягнення з ПАТ «Центральна збагачувальна фабрика «Росія» на користь [PERSON] заборгованість по заробітній платі у розмір 89 431 грн. 03 коп., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 77 328 грн. 94 коп. Згідно з виписки по картковому рахунку АТ КБ «ПриватБанк» [PERSON] за період з 09.09.2020 по 30.08.2021 р., безготівковим зарахуванням коштів [PERSON] згідно виконавчого листа № 242/2596/20, виданого 08.09.2020 року Селидівським міським судом Донецької області було зараховано: 14.08.2021 року у розмірі 7 808 грн. 00 коп.; 19.07.2021 року у розмірі 8 418 грн. 00 коп.; 01.03.2021 року суму у розмірі 16 458 грн. 00 коп.; 08.02.2021 року у сумі у розмірі 4500 грн. 00 коп.; 04.02.2021 року у розмірі 13 680 грн. 00 коп.; 15.01.2021 р. у розмірі 39 998 грн. 60 коп. Відповідно до статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу. За приписами статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану нею суму. Частиною першою статті 117 КЗпП України визначено, що у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. З аналізу зазначених законодавчих норм убачається, що умовами застосування частини першої статті 117 КЗпП України є невиплата належних звільненому працівникові сум у відповідні строки, вина власника або уповноваженого ним органу у невиплаті зазначених сум та відсутність спору про розмір таких сум. При дотриманні наведених умов підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Згідно з частиною другою статті 117 КЗпП України при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Аналіз статей 116, 117 КЗпП України дає підстави для висновку, що передбачений частиною першою статті 117 КЗпП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку. Отже, не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тобто за весь період невиплати власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум. Вказаний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 18 січня 2017 року у справі № 6-2912цс16. Відповідальність за затримку розрахунку при звільненні за статтею 117 КЗпП України настає лише у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівнику сум у строки, передбачені у статті 116 КЗпП України. Тягар відсутності вини у вчиненні такого порушення покладається на роботодавця (власника або уповноважений ним орган). За своєю суттю середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні є компенсаційною виплатою за порушення права на оплату праці, яка нараховується в розмірі середнього заробітку. Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Суд звертає увагу, що рішенням Селидівського міського суду Донецької області від 07.08.2020 року встановлено розмір середньоденної заробітної плати [PERSON] складав 655 грн. 33 коп. Відповідно до розрахунку позивача середній заробіток за затримку виконання рішення за період з 08.08.2020 року по 14.08.2021 року складає 170 385 грн. 80 коп. (з розрахунку 280 дні * 655,33 грн.). На підставі ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно листа № 1133/0/206-19 від 29.07.2019 року Мінсоцполітики України «Про розрахунок норми тривалості робочого часу в 2020 році» та № 3501-06/219 від 12.08.2020 року Мінсоцполітики України «Про розрахунок норми тривалості робочого часу в 2021 році» кількість робочих днів позивача з 08.08.2020 року по 14.08.2021 року, виходячи із зазначених листів складає 255 днів. Таким чином, сума середнього заробітку за затримку розрахунку складає 167 109 грн. 15 коп. з розрахунку 655 грн. 33 коп.(середньоденна заробітна плата) Х 255 (кількість робочих днів з наступного дня винесення судового рішення по день фактичного розрахунку). Суд, надаючи оцінку встановленій сумі середнього заробітку за час затримки розрахунку у розмірі 167 109 грн. 15 коп., приходить до висновку про непропорційнійсть і неспівмірність вказаної суми, що має надкомпенсаційний характер відповідальності роботодавця, в порівнянні із орієнтовним розміром майнових втрат позивача, в призмі недоотриманої ним при звільненні заробітної плати. Вирішуючи питання щодо належного розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку, який підлягає компенсації працівникові, суд враховує, що його розмір в понад 2 рази перевищує розмір недовиплаченої частини сум, які належали позивачу при звільненні, в чому полягає очевидна неспівмірність сум середнього заробітку зі встановленим розміром заборгованості, характером цієї заборгованості. Як наголошено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 року у справі № 761/9584/15-ц: встановлений статтею 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв оцінки пропорційності щодо врахування справедливого та розумного балансу між інтересами працівника і роботодавця. Слід також мати на увазі, що працівник є слабшою, ніж роботодавець стороною у трудових правовідносинах. Водночас у вказаних відносинах і працівник має діяти добросовісно щодо реалізації своїх прав, а інтереси роботодавця також мають бути враховані. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами працівника та роботодавця (п.п. 71-72). Відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця. […] оцінка таких втрат працівника, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, не має на меті встановлення точного їх розміру. Суд має орієнтовно оцінити розмір майнових втрат, яких, як можна було б розумно передбачити, міг зазнати позивач (п.п. 81, 86). […] зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, необхідно враховувати: розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором; період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника; інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні (п.п. 91, 91.1-91.4). Велика Палата Верховного Суду погоджується з таким висновком у тому, що суд може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, і що таке зменшення має залежати від розміру недоплаченої суми (п. 89). Для приблизної оцінки розміру майнових втрат позивача, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, які розумно можна було би передбачити, суд враховує мінімальну заробітну плату встановлену Законом України «Про державний бюджет України на 2020 року», тобто на день звільнення позивача. У зв`язку з чим, суд вважає, що можна розрахувати розмір сум, які працівник, недоотримавши належні йому кошти від роботодавця, міг отримати як мінімальну заробітну плату по Україні, яка складала 4723 грн. 00 коп. за кожен місяць затримки розрахунку. Тому з огляду на очевидну неспівмірність заявлених до стягнення сум середнього заробітку зі встановленим розміром заборгованості, характером цієї заборгованості, діями позивача та відповідача суд вважає справедливим, пропорційним і таким, що відповідатиме обставинам цієї справи, які мають юридичне значення та наведеним вище критеріям, визначення розміру відповідальності відповідача за прострочення ним належних при звільненні позивача виплат становить максимально наближено до суми 56 676 грн. 00 коп. (12 місяців затримки * 4723 грн. 00 коп. = 56 676 грн. 00 коп.) Суд звертає увагу, що зазначена сума не відображає дійсного розміру майнових втрат позивача, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, а є лише орієнтовною оцінкою тих втрат, які розумно можна було би передбачити. Виведена сума, на переконання суду, відповідатиме меті відшкодування, передбаченій ст. 117 КЗпП України, яка полягає у компенсації працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця, і які розумно можна було б передбачити, та ґрунтуватися на задекларованих п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України загальних засадах цивільного законодавства, як от справедливість, добросовісність та розумність. Згідно ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при подачі позову до суду сплачено судовий збір за позовні вимоги про стягнення середнього заробітку у сумі 1835,00 грн. Таким чином, відповідно до вимог статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір з урахуванням пропорційності до задоволеної частини позовних вимог, а саме в частині позовних вимог щодо стягнення середнього заробітку у сумі 302 грн. 00 коп. (35,51%). На підставі викладеного,

Outcome: partial