Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-01 00:00:00

[PERSON] звернулась до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області з позовом в якому просить стягнути з [PERSON] на свою користь аліменти у розмірі ј частини заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини щомісячно на період навчання, починаючи з дня предявлення позову та до досягнення позивачем 23-х років та допустити негайне виконання рішення суду у межах суми платежу за один місяць. Короткий зміст та обґрунтування позовних вимог Позивач [PERSON] , [INFO] є донькою [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 09.04.2003 року, актовий запис №141. Вже давно батьки позивача не підтримують шлюбні стосунки. Позивач проживає окремо від них за адресою: [ADDRESS] . У 2020 року позивач вступила до Одеського національного університету імені І.І.Мечникова на контрактну основу та теперішний час навчається на ІІ курсі економіко-правового факультету денної форми навчання, спеціальності право, що підтверджується довідкою Одеського національного університету імені І.І.Мечникова від 03.12.2021 року №563-21. Розмір плати за надання освітньої послуги становить 28 856 грн., проте, відповідач жодним чином не допомагає позивачу грошовими коштами за власною волею на навчання, протягом проміжку часу з якого позивач навчається. Тому, тягар утримання навчання позивача на теперішній час фактично ліг на самого позивача, яка самостійно не може утримувати, оскільки достатніх грошових коштів для навчання не має. Позивач знаходиться у скрутному матеріальному становищі, оскільки витрати на навчання, одежу, харчування і т.д. дуже великі. Відповідач на даний час ухиляється від будь-яких домовленостей із позивачем щодо грошового забезпечення на навчання повнолітньої доньки, яка продовжує навчання. Як відомо позивачу аліменти відповідач не сплачує, стягнень по виконавчим документам не проводиться. Стислий виклад позиції відповідача Відповідач скористався своїм правом відповідно до ст.178 ЦПК України та на адресу суду надіслав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що 30.07.2021 року згідно рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області шлюбні відносини між ним та матірю позивача - [PERSON] припиненні. Від шлюбу мають спільну дитину [PERSON] , [INFO] . Після того як позивач довідалась про рішення суду про розірвання шлюбу, відносини з відповідачем, як батьком повністю припинила в одностороньому порядку. З серпня місяця проживала у бабусі та перебувала на повномі грошовому забезпеченні матері [PERSON] .. До теперішнього часу з відповідачем не спілкується будь яких звернень щодо необхідності допомоги в грошових коштах не було. На теперішній час позивач фактично перебуває у шлюбних відносинах, живе разом з чоловіком і знаходиться на повному грошовому забезпеченні як з боку чоловіка так і матері, тому твердження про скрутне матеріальне становище позивача є завідомо неправдиве. На теперішній час відповідач перебуває у скрутному матеріальному становищі, проживає на орендованій квартирі та має фінансові зобовязання перед банківськими установами на сумму більше 50 000 грн, крім того на його перебуває матір пенсіонерка. В звязку з вказаними обставинами, зазначений позивачем розмір аліментів є завищеним, проте відповідач згоден сплачувати аліменти на утримання доньки на час її навчання у розмірі 2 000 грн.. Рух справи у суді Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 06.01.2022 року відкрито провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження. Позивач в судове засідання не з`явилась, але надала заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує та просила задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково та зазначив, що на теперішній час відповідач перебуває у скрутному матеріальному становищі, проживає на орендованій квартирі та має фінансові зобовязання перед банківськими установами на сумму більше 50 000 грн, крім того на його перебуває матір пенсіонерка. В звязку з вказаними обставинами, зазначений позивачем розмір аліментів є завищеним, проте відповідач згоден сплачувати аліменти на утримання доньки на час її навчання у розмірі 2 000 грн.. Згідно ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Вимогами ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Фактичні обставини встановлені судом, позиція суду та нормативно-правове обґрунтування Позивач [PERSON] , [INFO] є донькою [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 09.04.2003 року, актовий запис №141. На теперішній час позивач навчається на ІІ курсі економіко-правового факультету, денної форми навчання, спеціальність право, контрактна форма навчання, що підтверджується довідкою Одеського національного університету імені І.І.Мечникова від 03.12.2021 року №563-21. Позивач в позові зазначила, що розмір плати за надання освітньої послуги становить 28 856 грн., оскільки достатніх грошових коштів для навчання не має, оскільки знаходиться у скрутному матеріальному становищі. Відповідач жодним чином не допомагає позивачу грошовими коштами та на даний час ухиляється від будь-яких домовленостей із позивачем щодо грошового забезпечення на навчання повнолітньої доньки, яка продовжує навчання, а тому змушена звернутись до суду з вказаним позовом. Позивачем на підтвердження доводів надала довідка про навчання Одеського національного університету імені І.І.Мечникова від 03.12.2021 року №563-21. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частинами першою третьою ст.181 СК України передбачено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються: за домовленістю між батьками; за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Положеннями статей 180, 183, 185, 193, 198, 199 СК України визначаються декілька видів виконання цього обов`язку, зокрема утримання неповнолітньої дитини, що стягується у частках або твердій грошовій сумі (статті 180, 183); участь батьків у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом, тощо) (стаття 185); утримання дитини, яка перебуває в закладі охорони здоров`я, навчальному або іншому закладі, у разі якщо батьки не беруть участі в утриманні дитини, влаштованої до державного або комунального або іншого закладу, аліменти можуть бути стягнуті з них на загальних підставах (стаття 193); батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, а також якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і потребують матеріальної допомоги до досягнення ними двадцяти трьох років, за умови якщо батьки можуть надавати таку допомогу (стаття 198). Статтею 199 СК України передбачений обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання; право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років. На відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах на дитину (стаття 185 СК України), правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). Згідно з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду України від 24 лютого 2016 року у справі №6-1296цс15, при визначенні розміру аліментів необхідно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми глави 16 СК України не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 20 Постанови від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Згідно зі статтею 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Вказаний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 08 листопада 2018 року у справі № 766/12242/16-ц (провадження № 61-35731св18), від 23 січня 2019 року у справі № 346/103/17 (провадження № 61-20178св18). В обгрунтування позовних вимог позивач зазначає, що розмір плати за надання освітньої послуги становить 28 856 грн., проте, відповідач жодним чином не допомагає позивачу грошовими коштами за власною волею на навчання, протягом проміжку часу з якого позивач навчається. Тягар утримання навчання на теперішній час фактично ліг на самого позивача, яка самостійно не може утримувати, оскільки достатніх грошових коштів для навчання не має. Позивач знаходиться у скрутному матеріальному становищі, оскільки витрати на навчання, одежу, харчування і т.д. дуже великі. Відповідач на даний час ухиляється від будь-яких домовленостей із позивачем щодо грошового забезпечення на навчання повнолітньої доньки, яка продовжує навчання. Як відомо позивачу аліменти відповідач не сплачує, стягнень по виконавчим документам не проводиться. Проте, позивачем на підтвердження своїх доводів не надано доказів щодо розміру оплати за надання освітньої послуги саме у розмірі 28 856 грн., що витрати на навчання та інші пов`язані з цим витрати несе сама позивач, позивачем не доведено, що відповідач має можливість матеріально допомагати та сплачувати аліменти та що відповідач відмовляється надавати матеріальну допомогу для навчання. Навпаки з позиції відповідача, яка висловлена у судовому засіданні випливає, що він згоден надавати матеріальну допомогу однак в меньшому розмірі ніж просить позивач. Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч.ч. 1,2 ст.77 ЦПК України). Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч.2 ст.78 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч.1 ст.80 ЦПК України). У відповідності до ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки ст.81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст.ст.43, 49 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні (ст.43 ЦПК України), так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Згідно ч.4 ст.12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд безпосередньо не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи яким законом надано право звертатися до суду, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Суд сприяє учасникам справи у забиранні доказів, однак не може перебирати на себе функцію їх збирача, адже такі дії протирічать принципам змагальності сторін та диспозитивності цивільного судочинства. Суд зазначає, що з урахуванням особливостей даної цивільної справи, судом викликались сторони по справі з метою повного та всестороннього дослідження усіх обставин, що мають значення для вирішення справи, проте позивач у судове засідання не зявилась, надала заяву про розгляд справи у її відсутність, будь-яких клопотань про витребування доказів на підтвердження розміру доходів відповідача для зясування матеріального становища для визначення судом можливість матеріально допомагати та сплачувати аліменти на позивача яка продовжує навчатись, остання не заявляла, доповнень до позову або повідомлення суду й інші обставини, що мають значення для розгляду справи позивач не надавала. Враховуючи вищевказане, суд дійшов висновку, що в цьому випадку позивачем всупереч ст.81 ЦПК України не доведено, що відповідач має можливість матеріально допомагати та сплачувати аліменти на період навчання. Враховуючи вказані обставини, позиція відповідача щодо погодження сплачувати аліменти на навчання у розмірі 2000 грн. щомісячно, не дає суду підстав для прийняття рішення про часткове задоволення вимог позивача, оскільки таке рішення буде прийнято всупереч вимогам ст.199 СК України. Також, хоча в цьому конкретному випадку це не має вирішального значення, однак з метою дотримання положень ст.370 ЦПК України, в контексті вмотивованості рішення, суд вважає необхідним зазначити про те, що аналіз статей 199, 200 СК України вказує, що законодавець пов`язує обов`язок батьків утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, до досягнення ними двадцяти трьох років за умови, коли батьки можуть надавати таку матеріальну допомогу. Висновок суду Виходячи з норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, саме позивач в даному випадку повинна довести можливоість відповідача надавати матеріальну допомогу, проте позивачем не надано суду належних доказів на підтвердження матеріального становища відповідача та можливості відповідача надавати матеріальну допомогу.

Outcome: dismissed