Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-26 00:00:00

В травні 2021 року Акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний Банк» (надалі - АТ «Перший Український Міжнародний Банк») звернулося до суду із вищевказаним позовом, в якому просило суд стягнути з [PERSON] заборгованість за Кредитним договором № 1001304944301 від 06 травня 2019 року у розмірі 74425,32 грн. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 2270,00 грн. В обґрунтування заявлених вимог позивач вказував, що 06 травня 2019 року між ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк» та [PERSON] укладено Кредитний договір № 1001304944301, за умовами якого остання отримала кредит у розмірі 50000 грн. 21 грудня 2018 року ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк» змінило тип товариства з публічного на акціонерне товариство. Відповідач не виконала належним чином умови договору, в зв`язку з чим виникла заборгованість, яка станом на 07 квітня 2021 року становить 74425,32 грн., з яких 41153,07 грн. заборгованість за кредитом; 03,42 грн. - заборгованість за процентами; 27398,00 грн. - заборгованість за комісією; 5870,83 грн. - штрафні санкції. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12 травня 2021 року головуючим суддею у даній цивільній справі визначено суддю Шролик І.С. Ухвалою Оболонського районного суд від 20 травня 2021 року відкрито спрощене позовне провадження та призначено справу до розгляду. Заочним рішенням від 20 липня 2021 року позов задоволено. Стягнуто з [PERSON] на користь АТ «Перший Український Міжнародний Банк» заборгованість за Кредитним договором № 1001304944301 від 06 травня 2019 року, станом на 07 квітня 2021 року в розмірі 74425,32 грн., яка складається з наступного: 41153,07 грн. - заборгованість за кредитом; 27398,00 грн. - прострочена заборгованість за комісією; 03,42 грн. - прострочена заборгованість за процентами; 5870,83 грн. - неустойка за порушення зобов`язань по кредиту та витрати по сплаті судового збору в розмірі 2270,00 грн. 30 листопада 2021 року від відповідача [PERSON] надійшла заява про скасування заочного рішення із клопотанням про поновлення пропущеного строку. В мотивування поданої заяви відповідач зазначає, не була обізнана про розгляд справи, судову кореспонденцію не отримувала. Вважає, що позовні вимоги АТ «Перший Український Міжнародний Банк» не доведені належними та допустимим доказами, обсяг заборгованості не доведений первиною документацією, судом не застосовано до вимог позивача наслідки пропуску строку позовної давності зокрема до вимог про стягнення штрафу (пені) в один рік; позичальник не була обізнана з умовами та правилами надання Банківських послуг. Окрім того, вважає, що умови кредитного договору в частині нарахування плати за обслуговування (комісії) порушують її права, як споживача, тому мають бути судом визнані недійсними. Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 13 грудня 2021 року за заявою [PERSON] скасовано заочне рішення від 20 липня 2021 року, справу призначено до судового розгляду на 26 січня 2022 року. Представник позивача в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. В позовній заяві позивачем зазначено, що просять проводити розгляд справи за відсутності представника. Відповідач в судові засідання не з?являлася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, що доводиться зворотним поштовим відправленням. В зв`язку з неявкою в судове засіданні всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів. Дослідивши письмові докази по справі, заперечення відповідача проти позову, викладені у заяві про скасування заочного рішення про застосування строку позовної давності до вимог про стягнення пені та штрафу, надавши їм оцінку в сукупності, суд приходить до висновку, що позов АТ«Перший Український Міжнародний Банк» підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 06 травня 2019 року між ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк» та [PERSON] укладено Кредитний договір № 1001304944301, за умовами якого остання отримала кредитні кошти в розмірі 50000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Відповідно до умов Договору, позичальник зобов`язався в порядку та в строки визначені Договором, своєчасно повернути кредитні кошти, сплачувати проценти за користування кредитом, комісію та збитки. Згідно з наданим банком розрахунком заборгованість відповідача за Кредитним договором № 1001304944301 від 06 травня 2019 року, станом на 07 квітня 2021 року становить 74425,32 грн., яка складається з наступного: 41153,07 грн. - прострочена заборгованість за сумою кредиту; 27398,00 грн. - прострочена заборгованість за комісією; 03,42 грн. - прострочена заборгованість за процентами; 5870,83 грн. - неустойка за порушення зобов`язань по кредиту. (а.с. 19-20). Між сторонами виник спір стосовно не належного виконання відповідачем, як позичальником, взятих на себе кредитних зобов`язань. За змістом ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). За приписами ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу. З аналізу норм ст. ст. 1048, ч. 2 ст. 1050 ЦК України вбачається, що пред`явленням вимоги до позичальника є як направлення йому вимоги про дострокове погашення заборгованості за кредитним договором, так і пред`явлення до нього позову. 21 квітня 2021 року ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк» направляв на адресу відповідача [PERSON] письмову вимогу (повідомлення) про погашення заборгованості за кредитним договором. Однак, станом на дату звернення позивача до суду заборгованість за кредитом не була погашена. Позивач реалізував своє право на стягнення усієї заборгованості за Кредитним договором № 1001304944301 від 06 травня 2019 року шляхом пред`явлення позову до суду. Стаття 13 ЦПК України встановлює, що суд розглядає справи на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до статті 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Саме на позивача покладено процесуальний обов`язок довести заявлені позовні вимоги. Судом перевірений розрахунок заборгованості наданий представником позивача, що міститься в матеріалах справи в якому відображені усі надходження від позичальника на погашення кредитної заборгованості, а також відповідає витягу по картковому рахунку відкритому на ім`я відповідача [PERSON] в якому відображено усі операції по рахунку відповідача (а.с.20,21-38). Відповідач, заперечуючи проти розміру заборгованості не надала доказів на її спростування та погашення в більшому обсязі,аніж ураховано позичальником в наданому розрахунку. Проте, суд вважає слушними заперечення відповідача про застосування наслідків пропуску позивачем строку позовної давності до вимог про стягнення пені (неустойки) в один рік. За змістом приписів параграфа 2 глави 49 ЦК України особливість пені у тому, що вона нараховується з першого дня прострочення та доти, поки зобов`язання не буде виконане. Період, за який нараховується пеня за порушення зобов`язання, не обмежується. Її розмір збільшується залежно від тривалості порушення зобов`язання. Тобто, вона може нараховуватись на суму невиконаного або неналежно виконаного грошового зобов`язання (зокрема, щодо повернення кредиту чи сплати процентів за кредитом) протягом усього періоду прострочення, якщо інше не вказано у законі чи в договорі. Відповідно до пункту 1 частини другої статті 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (як штрафу, так і пені) застосовується позовна давність в один рік. Отже, стягнути неустойку (зокрема і пеню незалежно від періоду її нарахування) можна лише у межах спеціальної позовної давності. З огляду на те, що умови укладеного договору згідно заяви №1001304944301 не містить погодженого сторонами збільшення строку позовної давності до вимог про стягнення неустойки (пені, штрафу), позивач звернувся до суду із позовом засобами поштового зв`язку 05 травня 2021 року, вимоги про стягнення пені (неустойки) заявлено позивачем з 13 вересня 2019 року по 07 лютого 2020 року, тобто поза річним строком позовної давності. Відповідно до частин третьої та четвертої статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. З огляду на подану відповідачем заяву про застосування наслідків пропуску позовної давності, вважаю необхідним відмовити АТ «Перший Український Міжнародний Банк» в задоволенні позову до [PERSON] в частині стягнення 5870,83 грн. неустойки за порушення виконання грошового зобов`язання. Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Суд не може визнати обґрунтованими заперечення відповідача про визнання недійсним положення кредитного договору в частині нарахування заборгованості за комісією, оскільки дані позовні вимоги позивачем не було заявлено. Окрім того, як видно з тексту заяви на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб зміст послуги комісія за обслуговування кредитної заборгованості у визначеному щомісячному розмірі 1995 грн., визначається у ДКБО (Договорі комплексного банківського обслуговування). Повно та всебічно дослідивши обставини справи, оцінивши зібрані докази у їх сукупності, суд прийшов до переконання, що позов слід задовольнити частково та стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за Кредитним договором № 1001304944301 від 06 травня 2019 року, в загальному розмірі 68554,49 грн., що складається зі заборгованості по кредиту - 41153,07 грн.; 27398 грн. - простроченої заборгованості за комісією; 03,42 грн. - простроченої заборгованості за процентами. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, беручи до уваги те, що понесені позивачем судові витрати пов`язані з розглядом справи, їх розмір є обґрунтованим та доведеним. З урахуванням ціни позову, та розміру задоволених позовних вимог згідно ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача понесені ним та документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору, пропорційно задоволеним вимогам в розмірі 2090,94 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial