Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-25 00:00:00

\~ \~ \~ \~Позивач звернулася до суду з позовною заявою до відповідача [PERSON] , якою просить стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 01.01.2018 і до досягнення дитиною повноліття. Обґрунтовуючи доводи позову, позивач посилається на те, що з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі з 27.01.2010. Шлюб розірвано рішенням Московського районного суду м. Харкова від 08.11.2013. Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , який проживає разом з позивачем та перебуває на її повному матеріальному утриманні. Батько дитини участі у вихованні та утриманні сина не приймає, матеріальної допомоги не надає. Відповідач є фізичною особою-підприємцем, не має на своєму утриманні малолітніх дітей, аліментних зобов`язань не має, інших неповнолітніх дітей не має. \~ \~ \~ \~Ухвалою Московського районного суду м. Харкова відкрито провадження по справі, справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, в якій роз`яснено порядок подання клопотання про проведення розгляду справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом сторін). З боку сторін клопотань про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін не надходило. \~ \~ \~ \~Відповідач у встановлений судом строк відзив на позовну заяву не подав. \~ \~ \~ \~Отже, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, що відповідає положенням ст. 279 Цивільного процесуального кодексу України. \~ \~ \~ \~Суд, вивчивши доводи позову, дослідивши матеріали справи та надані докази, дійшов таких висновків. \~ \~ \~ \~Відповідно до положення ч. 1, ч. 2\~статті 155 Сімейного кодексу України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до\~ст. 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє\~\~від обов`язків щодо дитини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її\~\~до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї (ст. 150 Сімейного кодексу України). Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 p., батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Це положення відбите в українському законодавстві. Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (ч. 2 ст. 51 Конституції України) і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві. Положення\~Сімейного кодексу України\~регулюють відносини з утримання між батьками й дітьми, між матір`ю й батьком дитини з метою затвердження почуття обов`язку батьків і дітей один перед одним і мають своєю спрямованістю створення в сім`ї сприятливих умов фізичного, розумового, морального, духовного й соціального розвитку дитини. Регулювання відносин батьків і дітей щодо утримання здійснюється відповідно до положень міжнародних правових актів, зокрема Декларації прав дитини від 20.11.1959 р., Конвенції про права дитини тощо і погоджується із загальними засадами регулювання сімейних відносин, закріпленими в\~ст. 7 Сімейного кодексу України. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який зареєстрований 27.01.2010 в Ленінському відділі реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 19. Шлюб розірвано рішенням Московського районного суду м. Харкова від 18.11.2013 (а.с.5). \~ \~ \~ \~Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] . \~ \~ \~ \~Відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 20.08.2003, батьком [PERSON] , [INFO] є [PERSON] , матір`ю є [PERSON] (а.с.3). \~ \~ \~ \~Надалі позивач змінила своє прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] » (а.с.7). \~ \~ \~ \~Після розірвання стосунків між батьками, позивач мешкає та зареєстрована з дитиною окремо, самостійно її виховує і утримує, відповідач матеріальної допомоги на утримання дітини не надає. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, а також, враховуючи, що право позивачки на матеріальне утримання дитини з боку батька порушене та підлягає судовому захисту, суд приходить до такого висновку. Відповідно до ч. 2\~ст. 51 Конституції України\~та\~ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Відповідно до ч. 2 ст. 181 Сімейного кодексу України, за домовленістю між батьками дитини той з них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. Відповідно до ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно з ч. 1 ст. 183 Сімейного кодексу України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Положеннями ч. 1 ст. 191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Вирішуючи питання про розмір аліментів, який належить стягувати із [PERSON] на користь [PERSON] на утримання їх дитини, суд виходить з такого. За змістом\~ст. 141 Сімейного кодексу України\~батьки мають рівні права та обов`язки щодо дитини, в тому числі і щодо її утримання. Відповідно\~до ч. 1 ст. 182 Сімейного кодексу України,\~при визначенні аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів, інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Згідно з ч. 2\~ст. 182 Сімейного Кодексу України,\~розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована\~Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Отже, відповідач повинен утримувати дитину, оскільки обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька. Визначаючи розмір аліментів на утримання неповнолітньої дитини, суд виходить із сукупності наявних в матеріалах справи доказів та враховує загальновідомі обставини про потреби дитини, забезпеченні належних побутових умов та умов для належного гармонійного розвитку, а також всі обставини справи, в тому числі стан здоров`я і матеріальне становище відповідача. Суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, та вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Аліменти стягувати від дня пред`явлення позову до суду, тобто з 10.03.2021. Зазначене не позбавляє сторони в подальшому при зміні обставин, передбачених\~ст. 192 Сімейного кодексу України\~звернутись до суду про їх зміну. При цьому суд зазначає, що необґрунтованою є вимога позивача про стягнення аліментів за минулий час\~з 01.01.2018, оскільки відповідно до ч. 1\~ст. 191 Сімейного Кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, в даному випадку з 10.03.2021 і до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до ч. 2\~ст. 191 Сімейного кодексу України, ліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років. Аналіз\~статті 191 Сімейного кодексу України\~свідчить про те, що для стягнення аліментів за минулий час позивач повинен довести: (а) вжиття заходів щодо одержання аліментів з відповідача; (б) ухилення відповідача від надання утримання дитині. Ухилення від сплати аліментів може виражатися у тому, що зобов`язана особа ухилялась від укладання договору про сплату аліментів на утримання дитини, приховувала своє місцезнаходження або свій заробіток (доходи), не реагувала на направлені їй листи, та інші подібні дії. Обов`язковою умовою присудження аліментів за минулий час є доведеність вжиття саме позивачем заходів щодо одержання аліментів з відповідача, та неможливість їх одержати у зв`язку з ухиленням останньою від їх сплати. Отже, за загальним правилами, регламентованими нормами\~Сімейного кодексу України, недоцільним є обтяження відповідача виплатами за минулий період, якщо позивач не вжив заходів щодо одержання аліментів (у тому числі не подав позов про стягненим аліментів, залишив його без розгляду) з особистих мотивів. Вимоги позивача про стягнення аліментів за минулий час мають бути підтверджені офіційними зверненнями стягувача до платника аліментів, за відсутності таких доказів, вимоги є необґрунтованими. Відповідно до ч. 3 ст.\~12, ч. 1 ст.\~81 Цивільного процесуального кодексу України,\~кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У свою чергу, позивачем не додано до позову належних та допустимих доказів на підтвердження того, що нею вживалися заходи щодо стягнення з відповідача аліментів і що батько дитини ухилявся від їх сплати. Таким чином, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. \~ \~ \~ \~Крім того, оскільки позивач звільнена від сплати судового збору при зверненні до суду з позовом про стягнення аліментів, то суд на підставі ч. 2 ст.\~133, ч. 1,2,6\~ст.\~141 Цивільного процесуального кодексу України, стягує ці витрати з відповідача. \~ \~ \~ \~На підставі викладеного та

Outcome: partial