Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-06 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, у якому просить: - скасувати починаючи з 28 листопада 2012 року заборгованість по аліментах, нараховану відповідно до виконавчого листа №2-6134, виданого Мелітопольським міськрайонним судом Запорізької області від 10.03.2011, про стягнення з нього на користь [PERSON] аліментів на дитину [PERSON] , [INFO] ; - звільнити його від сплати аліментів на користь [PERSON] на дитину [PERSON] , [INFO] , які стягуються згідно виконавчого листа №2-6134, виданого Мелітопольським міськрайонним судом Запорізької області від 10.03.2011; - відкликати з Чернігівського відділу державної виконавчої служби у Чернігівському районі Чернігівської області виконавчий лист №2-6134, виданий Мелітопольським міськрайонним судом Запорізької області від 10.03.2011, про стягнення з нього аліментів на користь [PERSON] на дитину [PERSON] , [INFO] . Позов аргументує тим, що заочним рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 24.12.2009 розірвано шлюб між ним та відповідачем, стягнуто з нього на користь [PERSON] аліменти на двох дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі у розмірі 300 грн щомісячно, починаючи з 26 жовтня 2009 року до досягнення [PERSON] повноліття, тобто до [INFO] та до досягнення [PERSON] повноліття, тобто до [INFO] . На виконання вищевказаного рішення суду згідно виконавчого листа №2/6134, виданого 10.03.2021 Мелітопольським міськрайонним судом Запорізької області, державним виконавцем Куликівського районного відділу виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області відкрито виконавче провадження №27223706. У подальшому згідно постанови державного виконавця Куликівського районного відділу ДВС від 11.10.2019 зазначене виконавче провадження передано на виконання до Чернігівського відділу ДВС у Чернігівському районі Чернігівської області. У зв`язку з тим, що з листопада 2012 року син [PERSON] проживає разом з ним, заочним рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 29.09.2020 його звільнено від сплати аліментів та заборгованості по сплаті аліментів за виконавчим провадженням №27223706 на користь [PERSON] на неповнолітнього сина [PERSON] , починаючи з 26 листопада 2012 року. Він неправильно зрозумів зміст вищевказаного рішення суду та помилково вважав, що його звільнено від сплати аліментів на двох дітей, а не лише на сина [PERSON] , тому станом на липень 2021 року у нього виникла заборгованість зі сплати аліментів за виконавчим листом №2-6134, виданим Мелітопольським міськрайонним судом Запоріжської області від 10.03.2011, у сумі 58 340 грн 00 коп. Добровільно він надавав матеріальну допомогу відповідачу на утримання сина [PERSON] , надсилав продукти харчування та гроші відповідачу на його лікування. На даний час сплачувати аліменти на сина [PERSON] у нього немає змоги, оскільки перебуває у скрутному матеріальному становищі у зв`язку з хворобою матері на цукровий діабет та катаракту обох очей. Відповідач участі в утриманні їх сина [PERSON] , [INFO] , який з 2012 року проживає з позивачем, не приймає. Враховуючи те, що кожен з батьків фактично взяв на себе обов`язок по утриманню однієї дитини, він повністю утримує їх спільного сина [PERSON] , а відповідач матеріальної допомоги дитині не надає, вважає, що починаючи з грудня 2012 року відпали законні підстави для примусового стягнення аліментів та заборгованості зі сплати аліментів на користь відповідача на утримання сина [PERSON] . Ухвалою від 25.10.2021 провадження у справі відкрито та справу призначено до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Призначено судове засідання для розгляду справи по суті 14.12.2021, судовий розгляд в якому відкладено за клопотанням представника позивача на 07.02.2022. Відповідачем у судовому засіданні 07.02.2022 подано відзив, який судом повернуто відповідачу без розгляду у зв"язку із не долученням до нього документів, що підтверджують надіслання (надання) відзиву позивачу та порушення строків подання відзиву. У судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник - адвокат Білогура А.І. позовні вимоги підтримали у повному обсязі, з підстав зазначених у позові, який просили задовольнити. Позивач пояснив, що на початку стягнення з нього аліментів на утримання дітей за рішенням суду, йому періодично телефонували державні виконавці і зазначали про необхідність сплати алміентів, щоб недопускати заборгованості. У 2012 році їх спільний з відповідачкою старший син [PERSON] почав проживати з ним, а менший син [PERSON] залишився з відповідачкою. З ДВС йому більше не повідомляли про необхідність сплати аліментів, а тому він вважав, що такий обов"язок у нього припинився стосовно обох дітей. Судом його було звільнено від сплати аліментів та заборгованості по сплаті аліментів, як він вважав стосовно обох дітей. Лише влітку 2021 року йому стало відомо, що за ним рахується заборгованість зі сплати аліментів на сина [PERSON] , які він сплачувати не має можливості, оскільки офіційно не працює, бере участь в утриманні хворої матері, утримує старшого сина. Відповідач [PERSON] та її представник в судовому засіданні заперечували проти задоволення позову, вказуючи на відсутність для цього підстав, передбачених ст. 197 СК України. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Чернігівського відділу ДВС у Чернігівському районі Чернігівської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи без їх участі. Заслухавши сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який заочним рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 24 грудня 2009 року розірвано (а.с. 9). Позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] мають двох неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Заочним рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 24 грудня 2009 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на дітей: [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі у розмірі 300 грн щомісячно, починаючи з 26 жовтня 2009 року і до його повноліття, тобто до [INFO] та [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі у розмірі 300 грн щомісячно, починаючи з 26 жовтня 2009 року і до його повноліття, тобто до [INFO] . Відповідно до заочного рішення Ленінського районного суду в м. Миколаєві від 29.09.2020 [PERSON] звільнено від сплати аліментів, у тому числі заборгованості по сплаті аліментів (виконавче провадження № 27223706), на користь [PERSON] , що стягуються на підставі заочного рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 24 грудня 2009 року, цивільна справа № 2-6134-09, починаючи з 26 листопада 2012 року (а.с. 12-13). Спільний син сторін [PERSON] проживає разом з матір`ю, а [PERSON] з 2012 року - з позивачем [PERSON] , що визнається сторонами. Позивач з 2012 року не звертався до суду для стягнення з відповідачки аліментів на сина [PERSON] або для зменшення розміру аліментів, присуджених з позивача на сина [PERSON] . Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. В силу ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 180 СК України встановлений обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини. Згідно з ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом із яким проживає дитина. Відповідно до ст. 188 СК України батьки можуть бути звільнені від обов`язку утримувати дитину тільки за рішенням суду. Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ч. 4 ст. 273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Відповідно до ч. 2 ст. 197 СК України за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Заявляючи позовні вимоги про звільнення від сплати заборгованості за аліментами на сина [PERSON] , [PERSON] зазначає, що з 2012 року з ним проживає син [PERSON] , якого він повністю утримує. Даючи оцінку таким доводам суд зауважує, що дана обставина стосується сина сторін [PERSON] . Вона не є обставиною через яку виникла заборгованість за аліментами на сина [PERSON] , адже не вказує на причини, що утруднили чи зробили неможливим сплачувати аліменти на нього, та не свідчить про виникнення обставин, з якими закон пов"язує обов"язок припинення сплати аліментів саме стосовно сина [PERSON] , адже він продовжив проживати з відповідачкою, а отже стосовно сина [PERSON] не є такою, що має істотне значення в розумінні ст. 197 СК України. Неправильне розуміння позивачем змісту судових рішень щодо стягнення з нього аліментів та звільнення від сплати заборгованості за аліментами на сина [PERSON] , не може бути підставою для звільнення від сплати заборгованості, оскільки за змістом частини першої статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Крім того, доводи позивача про таку необізнаність є непереконливими, адже з його пояснень слідує, що на початковому етапі про необхідність сплати аліментів йому повідомляли державні виконавці, тобто позивач знав про обов"язок сплачувати аліменти за рішенням суду на дітей. У рішенні ж Ленінського районного суду м. Миколаєва від 29.09.2020 чітко, доступно і зрозуміло зазначено, що позивача звільнено від сплати аліментів лише на утримання сина [PERSON] . Посилання позивача на перебування на утримані непрацездатної матері, у даному випадку не доводять існування обставинами, що мають істотне значення, оскільки окрім нього, обов"язок з утримання матері мають також брат та сестра позивавача. Щодо свого матеріального стану позивач не заперечував, що придбав 6-7 років тому будинок, має дохід від надання послуг з використанням трактора. Наявність у матері позивача захворювань, що підтверджується довідкою КНП «Куликівська лікарня» та консультаційним висновком спеціаліста, не є беззаперечним доказом перебування її на утриманні [PERSON] та неможливості у зв`язку з цим сплачувати аліменти на дитину, яка проживає разом з відповідачем по справі, а тому вказана обставина не може слугувати підставою для звільнення від сплати заборгованості за аліментами. Для застосування положень ч. 2 ст. 197 СК України необхідно встановити, що заборгованість за аліментами виникла у зв`язку з тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Тобто необхідно дослідити причини виникнення заборгованості, що в свою чергу обмовлює необхідність встановлення розміру і строків її виникнення. Водночас, розрахунку заборгованості суду не надано. Таким чином, позивачем не доведено належним чином те, що заборгованість за аліментами виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення, що визначено частиною 2 статті 197 СК України. Обставини, на які позивач посилається як на підставу звільнення його від сплати заборгованості по аліментах, не доводять наявність його скрутного матеріального стану, що унеможливлюють виконання ним власного обов`язку по утриманню дитини. Враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне відмовити позивачу у задоволені вимог про звільнення від сплати аліментів та заборгованості по аліментах на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] .

Outcome: dismissed