Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-24 00:00:00

[PERSON] 11.01.2021р. звернулася до суду з позовом до [PERSON] про збільшення розміру стягуваних аліментів на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , визначених рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 12.12.2016 р. з 1100,00 грн. до 3000,00 грн щомісячно. Свої вимоги позивач обґрунтовувала тим, що на теперішній час суми раніше визначених аліментів не вистачає на утримання доньки, оскільки розмір витрат на утримання [PERSON] значно збільшився, а відповідач влаштувався на більш оплачувану роботу за кордоном, а тому, як вважає позивач, він в змозі надавати матеріальну допомогу в більшому розмірі. Враховуючи вищевикладене, позивач просить стягувати з відповідача 3000,00 грн. щомісячно на утримання сина. Ухвалою судді Суворовського районного суду м. Одеси від 12.01.2021 року відкрито провадження по справі та призначено її до розгляду в спрощеному позовному провадженні з повідомленням(викликом) сторін. 23.04.2021р. на адресу суду надійшов відзив, в якому адвокат відповідача Коваль К.П. зазначила, що відповідач вважає позов не обгрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню. Так, відповідач вказував на те, що сплачуючи аліменти в розмірі 1100 грн щомісячно, він майже одноособово забезпечував прожитковий мінімім на дитини, не зважаючи на те, що обов`язок по утриманню дитини лежить на обох батьках. Крім того, позивач не надала суду жодного належного та допустимого доказу покращення матеріального стану вплатника аліментів. Також викликає сумнів у відповідача факт відвідування донькою занять з англійської мови та плавання, враховуючи запроваджений на території України карантин. [PERSON] позов визнав частково, погодився сплачувати аліменти в розмірі 1500,00 грн. (а.с.40-42). Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні підтримала заявлені вимоги в повному обсязі, просила їх задовольнити, звертаючи увагу суду на докази перетину кордону відповідачем та повідомлення самим відповідачем позивачу про його працевлаштування в Германії та високу заробітну плату. Адвокат відповідача Куценко Л.В. в засіданні заперечувала проти розміру заявлених вимог, зазначала, що відповідач з власної ініціативи купив доньці велосипед вартістю 6500 грн, мокасини на 546,80 грн,, одяг на суму 1661,96 грн та на 317,00грн, білизну на суму 481,91 грн., а всього за липень 2021р. - 9507,67грн Суд, вислухавши доводи учасників процесу, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, дійшов висновку про часткове задоволення позову. Судом встановлено наступні факти і відповідні їм правовідносини. Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Суворовського районного суду м.Одеси від 02.02.2015 р. розірвано (справа №523/15777/14-ц). [PERSON] та [PERSON] є батьками доньки - [PERSON] , [INFO] . (а.с.6). Дитина на даний час проживає з позивачем [PERSON] та знаходиться на її утриманні. Рішенням Суворовського районного суду м.Одеси від 12.12.2016 року вирішено стягувати з [PERSON] , [INFO] , паспорт [NUMBER] , ідентифікаційний номер [NUMBER] , місце реєстрації: [ADDRESS] , проживає: [ADDRESS] , аліменти в розмірі 1100 гривень щомісячно, з індексацією відповідно до закону, але не менш ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно на утримання доньки - [PERSON] , [INFO] , до досягнення 18 років, тобто до [INFO] включно, починаючи з 17 серпня 2016 року, на користь [PERSON] , [INFO] , паспорт [NUMBER] , що мешкає та зареєстрована: [ADDRESS] . (а.с.7). Вирішуючи спірне питання, суд враховує правові позиції Верховного суду, викладені в постановах від 12.09.2018 року № 459/2181/17 та від 20.06.2019 року № 632/580/17. Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частина третя статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Європейський суд з прав людини зауважує, що національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK v. UKRAINE, № 15123/03, § 45, ЄСПЛ, 06 грудня 2007 року). Згідно частини другої статті 182 СК України (у редакції, чинній до моменту прийняття Закону України від 17 травня 2017 року № 2037-VIII) мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» від 17 травня 2017 року № 2037-VIII частину другу статті 182 СК України викладено в такій редакції: «Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку». Отже, вказаним законом збільшено мінімальний розмір аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів. Згідно частини другої статті 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. У частині першій статті 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. СК України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження. Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). Верховний Суд звертає увагу, що Законом України від 03 липня 2018 року № 2475-VIII частину першу статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» доповнено абзацом другим, яким передбачено, що виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України. Тобто законодавством передбачений механізм, який надає можливість забезпечити виплату аліментів у розмірі не нижче мінімального гарантованого розміру, передбаченого СК України навіть при наявності постановлених раніше судових рішень про стягнення аліментів у розмірі, нижчому ніж мінімальний гарантований розмір аліментів, встановлений законом на час стягнення. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Частиною першою статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Отримувати підвищений мінімальний розмір аліментів - це безумовне право, визначене законом, яке захищається в судовому порядку. Необхідно зауважити, що Законом України від 03 липня 2018 року № 2475-VIII частину першу статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» доповнено абзацом другим, яким передбачено, що виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України. Тобто законодавством передбачений механізм, який надає можливість забезпечити виплату аліментів у розмірі не нижче мінімального гарантованого розміру, передбаченого СК України навіть при наявності постановлених раніше судових рішень про стягнення аліментів у розмірі, нижчому ніж мінімальний гарантований розмір аліментів, встановлений законом на час стягнення. Звертаючись до суду із позовом, [PERSON] просила збільшити розмір аліментів, стягнутих за рішенням суду з 1100,00 грн на 3000,00 грн щомісячно, посилаючись на поліпшення матеріального стану платника аліментів та збільшення витрат на утримання дитини Відповідно до ч.1 ст.192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 23 постанови від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходів одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. (ч.1 ст.184 СК України). Нормами ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Законом України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» встановлено прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2019 року - 2027 гривень, з 1 липня - 2118 гривень, з 1 грудня - 2218 гривень. Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» встановлено прожитковий мінімум для дітей віком дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2020 року - 2218 гривень, з 1 липня - 2318 гривень, з 1 грудня - 2395 гривень. Законом України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» встановлено прожитковий мінімум: для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2020 року - 2218 гривень, з 1 липня - 2318 гривень, з 1 грудня - 2395 гривень. Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» встановлено прожитковий мінімум: для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня - 2618 гривень, з 1 липня - 2744 гривні, з 1 грудня - 2833 гривні. Отже, починаючи з 28.08.2018р., законодавством визначено мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину, розмір якої на час розгляду справи дорівнює 2618,00 гривень. Згідно наданих на ухвалу суду АТ КБ`ПриватБанк» роздруківок з рахунків відповідача [PERSON] , по рахунку: [NUMBER] за період з 01.12.2016р. по 21.12.2020р. вього надійшло:44931,80 грн, всього витрат:44931,80 грн.(а.с.59-65), по основній картці: [NUMBER] за період з 01.12.20216р. по 31.12.2020р. всього надійшло:3599,10 грн, всього витрачено:3599,10 грн (а.с.65(зворот) - 66), по основній картці: [NUMBER] за період з 01.12.20216р. по 31.12.2020р. всього надійшло:3423,00 грн, всього витрачено:3423,00 грн (а.с.66(зворот) - 67); по основній картці [NUMBER] за період з 01.12.20216р. по 31.12.2020р. всього надійшло:44931,80 грн, всього витрачено:44931,80 грн (а.с.67(зворот) - 73); по основній картці [NUMBER] за період з 01.12.20216р. по 31.12.2020р. всього надійшло:3423,00 грн, всього витрачено:3423,00 грн (а.с.74 - 75); по основній картці [NUMBER] за період з 01.12.20216р. по 31.12.2020р. всього надійшло:3599,10 грн, всього витрачено:3599,10 грн (а.с.75-76), тобто всього надійшло та витрачено 103907,00 грн. за 49 міс. Згідно відповіді на ухвалу суду про витребування доказів Головного управління ДПС в Одеській області , яка надійшла до суду 14.06.2021р., громадянин [PERSON] не перебуває на обліку у Білгород-Дністровській ДПУ ГУДПС в Одеській області, відповідно, нарахування (оплатав) податків та надання податкових днекларацій за період з грудня 2016р. по січень 2021р. не було, інформація про відкриті рахунки відсутня (а.с.82). Згідно інформації Головного сервісного центру МВС, станом на 18.05.2021р. у Єдиному державному реєстрі транспортних засобів відсутня інформація про транспортні засоби, зареєстровані за [PERSON] (а.с. 80). Як зазначено в довідці Центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України, [PERSON] за період з 31.05.2018р. по 17.10.2020р. 6 разів виїжджав-вїжджав на територію України термінами: на 2 місяці, на 5 місяців, на 6 місяців, на 3,5 місяців на 7 місяців. При цьому, суд звертає увагу на те, що відповідачем не було надано доказів, що знаходження за кордоном не було пов`язано з працевлаштуванням. Крім того, доказів, що у відповідача є інші утриманці та він надає матеріальне забезпечення згідно із законом іншим особам, як і доказів того, що відповідач не може надавати доньці матеріальну допомогу в розмірі 3000,00 грн., а також про наявність інших істотних обставин, суду надано не було. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст.13 ЦПК України) . Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень (ч. 3 ст. 12 ЦПК України). Згідно з положеннями ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. За нормами частин 7, 8 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Відповідно до ст. 27 Конвенції держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Згідно ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Приймаючи до уваги прожитковий мінімум на дітей віком від 6 до 18 років, вимоги ст. 182 Сімейного Кодексу України, суд дійшов висновку про необхідність збільшення розміру аліментів, що стягуються з відповідача на користь позивача на утримання їх дитини за рішенням Суворовського районного суду м.Одеси №523/11705/16-ц від 12.12.2016 р. та стягувати з відповідача аліменти у розмірі 3000,00 грн., оскільки збільшення розміру аліментів забезпечить стягнення на рівні рекомендованого розміру аліментів на одну дитину. Відповідно до вимог ч.1 ст.141 ЦПК України та ст.4 Закону України «Про судовий збір» з відповідача підлягає також стягненню в дохід держави судовий збір у розмірі 908,00 грн.

Outcome: approved