Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-31 00:00:00

В листопаді 2021 року [PERSON] звернулася до суду з позовом про стягнення з військової частини [NUMBER] на її користь шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в розмірі 205155,39 гривень матеріальної шкоди та 20\~000,00 гривень моральної шкоди та судовий збір. Позовні вимоги мотивує тим, що [PERSON] , 03.07.2020 року о 18.40 годині, в м. Мукачево на перехресті вулиць А.Штефана та Недецеї, керуючи транспортним засобом марки «КрАЗ 6322 WP» д/н знак [NUMBER] , та виїжджаючи з другорядної дороги на головну дорогу, не переконався у безпечності маневру та здійснюючи поворот праворуч, допустив зіткнення з транспортним засобом марки «Fiat Doblo» д/н знак [NUMBER] , під керуванням гр. [PERSON] . В наслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Своїми діями [PERSON] порушив пункти 10.1, 8.4«б» (знак 2.1) ПДР України. Згідно постанови Мукачівського міськрайонного суду від 29 липня 2020 року по справі № 303/7535/20 винуватцем ДТП визнано [PERSON] . Внаслідок ДТП транспортний засіб марки ««Fiat\~Doblo»\~д/н\~знак [NUMBER] отримав механічні\~пошкодження з\~матеріальними збитками. Згідно із висновком експерта № ЕД-19/107-21/1443-АВ від 26.02.2021 року загальна вартість матеріального збитку, завданого автомобілю марки «Fiat\~Doblo»\~д/н\~знак [NUMBER] становить 205 155,39 гривень. Також зазначає, що станом на 03 липня 2020 року [PERSON] був військовослужбовцем та перебував у службових відносинах з військовою частиною [NUMBER] м.Мукачево. Обов`язок держави відшкодувати шкоду, завдану майну інших осіб, яку заподіяно внаслідок незаконних дій та бездіяльності військовослужбовців при здійснені ними своїх повноважень, покладається на Міністерство оборони України, як на уповноважений орган державного управління. Враховуючи, що військові частини володіють на праві оперативного управління закріпленого за ними Міністерством оборони України військовим майном, використання,зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, вони несуть відповідальність. Крім того, зазначає, що їй спричинена моральна шкода, яка полягає у порушенні звичайного способу життя, а також моральних стражданнях, а саме: пошкодження автомобіля з вини відповідача викликало чимало страждань, стрес та нервове перенавантаження; мені доводилось вирішувати питання щодо відновлення транспортного засобу, фінансування такого відновлення, а також захищати свої порушенні права в судовому порядку, що мало наслідком нервове та психологічне перенавантаження, тому визначає розмір грошового відшкодування моральної шкоди в сумі 20 000,00 гривень, яка також підлягає стягненню з відповідача. Ухвалою суду від 23.11.2021 року відкрито провадження у даній справі та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомленням сторін. Представник відповідача подав відзив на позов, в якому заперечив проти позову, зазначив, що позивачем було порушено процедуру щодо повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, а саме виклик зацікавлених осіб взагалі здійснено не було, а відтак останні були позбавлені можливості в реалізації свого права на надання свого представника для огляду транспортного засобу при визначенні характеру пошкоджень та переліку відновлювальних робіт. Враховуючи вказані обставини просить відмовити в позові. Дослідивши та перевіривши зібрані у справі докази, суд приходить до такого висновку. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ Відповідно до ч. 1\~ст.\~13\~ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч. 3\~ст.\~12\~ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що [PERSON] , 03.07.2020 року о 18.40 годині, в м. Мукачево на перехресті вулиць А.Штефана та Недецеї, керуючи транспортним засобом марки «КрАЗ 6322 WP», д/н знак [NUMBER] , та виїжджаючи з другорядної дороги на головну дорогу, не переконався у безпечності маневру та здійснюючи поворот праворуч, допустив зіткнення з транспортним засобом марки «Fiat Doblo» д/н знак [NUMBER] під керуванням [PERSON] . В наслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Своїми діями [PERSON] порушив пункти 10.1, 8.4«б» (знак 2.1) ПДР України. Згідно постанови Мукачівського міськрайонного суду від 29 липня 2020 року по справі № 303/7535/20 винуватцем ДТП визнано [PERSON] . Постанова набула законної сили 11.08.2020 року ( а.с. 7). Згідно з ч. 6\~ст. 82 ЦПК України\~постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, що набрала законної сили є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. В зв`язку з наведеним, вина [PERSON] в скоєні правопорушення встановлена та не підлягає доказуванню. Внаслідок ДТП транспортний засіб марки ««Fiat\~Doblo»\~д/н\~знак [NUMBER] отримав механічні\~пошкодження з\~матеріальними збитками. Згідно із висновком експерта № ЕД-19/107-21/1443-АВ від 26.02.2021 року загальна вартість матеріального збитку, завданого автомобілю марки «Fiat\~Doblo»\~д/н\~знак [NUMBER] становить 205155,39 гривень (а.с. 16-23). Також матеріалами справи встановлено, що цивільно-правова відповідальність власника автомобіля марки «КрАЗ 6322 WP» д/н знак [NUMBER] на дату ДТП застрахованою не була, що підтверджується довідкою про дорожньо-транспортну пригоду ( а.с. 44). Таким чином як вбачається з позовної заяви, позивач у позовній заяві просить стягнути з військової частини [NUMBER] на її користь матеріальну шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в розмірі 205155,39 гривень та 20\~000,00 гривень моральної шкоди. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності відповідно до ст. 5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу. Відповідно до п. 21.1\~ст.\~21\~Закону України\~«Про обов`язкове\~страхування цивільно-правової\~відповідальності власників\~наземних транспортних\~засобів» \~на території України забороняється експлуатація транспортного засобу (за винятком транспортних засобів, щодо яких не встановлено коригуючий коефіцієнт в залежності від типу транспортного засобу) без поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, чинного на території України, або поліса (сертифіката) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, укладеного в іншій країні з уповноваженою організацією із страхування цивільно-правової відповідальності, з якою МТСБУ уклало угоду про взаємне визнання договорів такого страхування. Підпунктом «а» п. 41.1\~ст. 41 Закону\~передбачено, що МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам п. 1.7\~ст. 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі. Відповідно до абзацу другого п. 22.1. ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закону) у разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Таким чином, зазначеним Законом встановлено порядок відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної потерпілій у ДТП особі, якщо шкода спричинена власником транспортного засобу, цивільно-правова відповідальність, якого застрахована не була. Відтак, обов`язок з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування покладається на МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події. Відповідно до пункту 36.2\~статті 36 Закону\~страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у\~статті 35 цього Закону, повідомлення про ДТП, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених\~статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Якщо у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують розмір заявленої шкоди, страховик (МТСБУ) не може оцінити її загальний розмір, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється у розмірі шкоди, оціненої страховиком (МТСБУ). Страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна; у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями\~32\~та/або\~37\~цього\~Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Враховуючи вищенаведене,\~матеріали справи\~не містять\~доказів,\~що позивач\~зверталася із\~відповідною заявою\~про виплату\~страхового відшкодування\~до МТСБУ, та останній відмовив позивачу у виплаті страхового відшкодування. Також відповідно до ч. 1\~ст. 1187 ЦК України\~джерелом підвищеної\~небезпеки є\~діяльність,\~пов`язана\~з використанням,\~зберіганням або\~утриманням транспортних\~засобів,\~механізмів та\~обладнання,\~використанням,\~зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Відповідно до ч. 2\~ст. 1187 ЦК України\~шкода,\~завдана джерелом\~підвищеної небезпеки,\~відшкодовується особою,\~яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Вирішуючи питання про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, національні суди повинні встановити, хто та на якій правовій підставі володіє відповідним транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно зі\~ст. 3 Закону України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України»\~військове майно\~закріплюється за\~військовими частинами\~Збройних Сил\~України на\~праві оперативного\~управління (з урахуванням особливостей, передбачених частиною другою цієї статті). З моменту надходження майна до Збройних Сил України і закріплення його за військовою частиною Збройних Сил України воно набуває статусу військового майна. Відповідно до ч. 2 ст. 14\~Закону України «Про Збройні Сили України»\~майно, закріплене за військовими частинами Збройних Сил України, є державною власністю і належить їм на праві оперативного управління. Згідно з ч. 1\~ст. 137 Господарського кодексу України\~правом оперативного\~управління визнається\~речове право\~суб`єкта\~господарювання,\~який володіє,\~користується і\~розпоряджається майном,\~закріпленим за\~ним власником (уповноваженим ним органом) для здійснення некомерційної господарської діяльності, у межах, встановлених цим кодексом та іншими законами, а також власником майна (уповноваженим ним органом). У результаті аналізу зазначених вище норм матеріального права, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05 червня 2018 року у справі № 243/10982/15-ц (провадження № 14-81цс18) зробила правовий висновок про те, що враховуючи, що військові частини володіють на праві оперативного управління закріпленим за ними Міністерством оборони України військовим майном, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, вони несуть відповідальність згідно з ч. 2\~ст. 1187 ЦК України. Однак, матеріли справи також не містять відомостей, що транспортний засіб «КрАЗ 6322 WP» д/н знак [NUMBER] , належить в/ч [NUMBER] на праві оперативного управління. Також посилання позивача, що [PERSON] проходив військову службу у військовій частині [NUMBER] , матеріалами справи не підтверджено, оскільки такі не містять доказів того, що 03.07.2020 року останній виконував трудові (службові обов`язки), підтвердженням яких, зокрема є наряд на використання машини із оформленими дорожніми листами, наказу про прийняття на роботу, табелю обліку робочого часу, посадової інструкції тощо, а також не надано доказів, що за [PERSON] був закріплений саме автомобіль КрАЗ 6322 WP» д/н знак [NUMBER] та останній керував таким на відповідній правовій підставі у зв`язку із виконанням ним службових обов`язків. Наявність довідки про дорожньо-транспортну пригоду від 10.07.2020 року не може слугувати доказом для підтвердження усіх в сукупності обставин. Крім того, позивачем не заявлено клопотань про витребування відповідних доказів, у разі неможливості їх отримання самостійно. Відповідно до\~ст. 76 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; пока-заннями свідків. Частиною 1\~ст. 77 ЦПК України\~передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно з ч. 2\~ст. 78 ЦПК України\~обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Частина 1 ст. 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Положення цієї статті базуються на нормах Конституції України, які закріплюють обов`язок держави забезпечувати захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання (ст. 13), захист прав і свобод людини і громадянина судом (ч. 1 ст. 55). Відтак, особа може звернутися до суду за захистом свого права не в будь-який спосіб, а в порядку та у формі, встановлених нормами ЦПК України та ЦК України, зокрема, заява повинна містити чітко сформульоване прохання (позовні вимоги), відповідне обґрунтування таких вимог, що лише і дає можливість належно вирішити такі вимоги по суті. Таким чином, посилання позивача про те, що матеріальну шкоду, завдану внаслідок ДТП має сплатити відповідач і обраний позивачем даний спосіб захисту є справедливим та ефективним є помилковим, оскільки призводить до нехтування положень закону. Що стосується позовних вимог про стягнення з відповідача моральної шкоди, то такі є взаємопов`язаними та похідними від матеріальних збитків, оскільки визначення розміру моральної шкоди пов`язаний із розміром матеріальної. З врахуванням вищевикладених обставин, оцінюючи належність, допустимість та достовірність кожного доказу як окремо, так і в їх сукупності, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову [PERSON] до військової частини [NUMBER] , треті особи: [PERSON] , Державна Казначейська служба України про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, слід відмовити з наведених вище підстав. \~ \~ \~ \~ Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, №63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). На підставі викладеного та

Outcome: dismissed