Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-01 00:00:00

30.11.2021 судом отримано позовну заяву [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: орган опіки та піклування виконавчого комітету Чернівецької міської ради, про позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Свої вимоги позивачка обґрунтовує тим, що разом із нею проживає її неповнолітня донька [PERSON] , [INFO] , відповідно до даних в свідоцтві про народження дитини її батьком є [PERSON] . Зареєструвати доньку по місцю фактичного проживання за адресою: [ADDRESS] остання не може, оскільки відсутня згода батька дитини. Вказує, що вона, як мати дитини, виконує свої обов`язки та займає активну позицію у шкільному житті дитини, а батько не приймає участі вихованні дитини, не відвідує батьківські збори, не цікавиться навчанням доньки, що підтверджує відповідними доказами. Донька батька не пам`ятає, він у сім`ї не проживає з грудня 2017 року, самоусунувся від виховання та матеріального утримання доньки, не підтримує зв`язку з дитиною, не цікавиться життям та навчанням дитини. Відповідач матеріальну допомогу на утримання дитини не надає. Зазначає, що 25.10.2019 року на підставі ухвали Садгірського районного суду м. Чернівці [PERSON] оголошений в розшук як боржник у виконавчому провадженні про стягнення аліментів, оскільки не виконує судове рішення про стягнення аліментів на утримання доньки [PERSON] . Також позивач вказує, що звернулася із заявою у службу у справах дітей Чернівецької міської ради щодо надання висновку пре позбавлення відповідача [PERSON] батьківських прав відносно малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] та 15.09.2021 року на засіданні комісії з питання захисту прав дитини прийнято рішення про надання до суду висновку щодо позбавлення батьківських прав [PERSON] батька малолітньої дитини [PERSON] без зазначення позиції щодо доцільності або недоцільності позбавлення батьківських прав у зв`язку із неможливістю з`ясування причини відсутності батьківського піклування. Позивачка зазначає, що звертається до суду з позовом діючи в інтересах дитини, а тому з посиланням на відповідні правові норми, просить задовольнити позов з вищезазначених підстав. Від відповідача відзив на позовну заяву до суду не надходив. Ухвалою Садгірського районного суду м. Чернівці від 13 грудня 2021 року, після отримання інформації про зареєстроване місце проживання відповідача у справі (останнє відоме місце проживання), прийнято зазначену вище позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи визначено проводити в порядку загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 21 грудня 2021 року, яке, у зв`язку із неявкою сторін, відкладено на 18 січня 2022 року (а.с. 35). Ухвалою Садгірського районного суду м. Чернівці від 18 січня 2022 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 02 лютого 2022 року. У судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася. Разом із тим, до суду 31.01.2022 надійшла заява від представника позивача - адвоката Дронь О.І., у якій остання розглянути справу за їх відсутності. Позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Не заперечила проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] у судове засідання також не з`явився, будучи належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, шляхом розміщення оголошення про його виклик на офіційному сайті суду. Причини неявки суду не повідомив, відзив на позовну заяву не подав. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: органу опіки та піклування виконавчого комітету Чернівецької міської ради також не з`явився у судове засідання, будучи належним чином повідомлений про розгляд справи судом. Статтею 280 ЦПК України передбачено, що у разі неявки у судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, а також якщо відповідач не подав відзив, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 223 ЦПК України, про що постановлено відповідну ухвалу. Зупинення і поновлення провадження у справі не здійснювалося. Заходів спрямованих на забезпечення доказів та позову не вживалося. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи та подані докази, з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд вважає, що позов обґрунтований, доведений і підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно даних свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого виконавчим комітетом Рукшинської сільської ради Хотинського району Чернівецької області 11 квітня 2013 року, [PERSON] народилася [INFO] , про що складено відповідний актовий запис № 17. ЇЇ батьками записані [PERSON] та [PERSON] (а.с.9). Згідно заочного рішення Хотинського районного суду Чернівецької області від 18 червня 2019 року у справі № 724/470/19 шлюб між позивачкою - [PERSON] та відповідачем [PERSON] , який був зареєстрований 25 листопада 2011 року Червонозаводським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції за актовим записом №637 - розірвано (а.с. 10-11). Позивач зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується Довідкою про склад осіб, місце проживання яких зареєстровано у житловому приміщенні/будинку [ADDRESS] , виданою відділом ведення реєстру територіальної громади м. Чернівців Чернівецької міської ради 30.07.2021 (а.с.12). У відповідності до даних Довідки про зняття з реєстрації місця проживання, виданої Рукшинською сільською радою Хотинського району Чернівецької області 08 травня 2019 року, [PERSON] , [INFO] знята з реєстрації за адресою: [ADDRESS] у зв`язку із вибуттям до нового місця проживання за адресою: [ADDRESS] (а.с.13). Згідно даних заяви про реєстрацію місця проживання малолітньої дитини від 23.05.2019, позивач [PERSON] зверталася до відділу ведення реєстру територіальної громади м. Чернівців з метою реєстрації місця проживання малолітньої дитини [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , однак у реєстрації відмовлено, зважаючи на те, що заявницею надано суперечливі відомості стосовно батька дитини та відсутності його згоди (а.с.14). Відповідно до даних Акту № 72 від 03 серпня 2021 року, сусіди, що проживають у будинку по [ADDRESS] : [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , вказують, що [PERSON] , 2013 року народження проживає без реєстрації разом із матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] (а.с.15). Згідно даних Довідки № 01-36/243 від 04.08.2021, виданої Чернівецькою загальноосвітньою школою І-ІІІ ступенів № 30 [PERSON] навчається у 3-Б класі (а.с.16). У відповідності до даних Характеристики [PERSON] , виданої директором школи, дитина виховується матір`ю-одиначкою [PERSON] , яка сумлінно виконує обов`язки та займає активну позицію у шкільному житті дитини. Батько не приймає участі у вихованні дитини, не відвідує батьківські збори, не виходить на зв`язок та не цікавиться результатами навчання доньки (а.с.17). Згідно даних Інформації щодо результатів діагностичної роботи із [PERSON] з метою вивчення дитячо-батьківських стосунків, проведеної 09.08.2021 практичним психологом Чернівецької ЗОШ № 30 Савик І.В. , дитина мріє про уявного батька (рідного майже не пам`ятає, знає лише по фотографіям, востаннє бачила в чотирирічному віці), за словами дитини тато не телефонує, не вітає із днем народження, іншими святами. За словами дитини батько поїхав, бо не хотів із ними жити, не бере участі у її вихованні і розвитку (а.с.18). Відповідно до довідки КНП «Міська дитяча поліклініка», дитина [PERSON] знаходиться на обліку з 17.09.2020, укладена декларація з лікарем педіатром Маланкою С.Г. , на обліку у вузьких спеціалістів не перебуває, здорова. За медичною допомогою звертається мати [PERSON] , яка виконує рекомендації лікарів (а.с.19). [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , які є сусідами позивачки, подали письмові заяви голові комісії питань захисту прав дитини Лесюку Ю.М. , у яких підтвердили, що по [ADDRESS] з початку 2019 року проживає позивачка із дочкою [PERSON] . Вказують, що батька дитини вони не бачили, останній не проявляє батьківського піклування до дитини, не надає фінансової допомоги, ухиляється від виконання батьківських обов`язків, дитина про нього не згадує (а.с. 20-22). Згідно рішення Хотинського районного суду Чернівецької області від 04.06.2019 року, визначено стягувати аліменти з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання доньки [PERSON] , [INFO] у твердій грошовій сумі 1200 гривень щомісячно, починаючи з 11 березня 2019 року і до повноліття дитини (а.с.23-24). На підставі вказаного рішення, яке набрало законної сили 05 липня 2019 року, видано виконавчий лист (а.с.25). Відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, який проведено старшим державним виконавцем Третього відділу ДВС міста Чернівці Мокренчук О. № 20614 від 03.08.2021, борг [PERSON] зі сплати аліментів станом на 03.08.2021 року становить 34529 гри.13 коп. (а.с.26). Постановою про встановлення тимчасово обмеження боржника у праві виїзду за межі України від 20.03.2020 року, винесеною державним виконавцем Третього відділу ДВС у місті Чернівці Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) Головачем В.Г. , у виконавчому провадженні № 59699485, у звязку із ухиленням боржника [PERSON] від виконання зобов`язань за вищезазначеним рішенням суду щодо сплати аліментів, щодо останнього встановлено тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України до погашення заборгованості (а.с.27). Ухвалою Садгірського районного суду м. Чернівці від 25.10.2019 у справі №726/1919/19 оголошено розшук [PERSON] , як боржника у виконавчому провадженні по стягненні аліментів (а.с.28). Відповідно до даних довідки № 11606/123/39/02-2021 від 03.08.2021, виданої Чернівецьким районним управлінням поліції ГУНП в Чернівецькій області, [PERSON] , [INFO] з 2019 року перебуває в розшуку, як відповідач по несплаті аліментів (а.с.29). У відповідності до даних Витягу із рішення виконавчого комітету Чернівецької міської ради № 775/21 від 30.09.2021, вирішено надати до суду висновок щодо позбавлення батьківських прав [PERSON] - батька дитини [PERSON] , без зазначення позиції з окресленого питання (доцільності\\недоцільності), в зв`язку із неможливістю з`ясування причини відсутності батьківського піклування (а.с.30). Згідно Висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Чернівецької міської ради № 01/02-24/2804 від 07.10.2021 року, питання щодо надання висновку до суду розглядалося 15.09.2021 року на засіданні комісії з питання захисту прав дитини на якому прийнято рішення про надання до суду висновку щодо позбавлення батьківських прав [PERSON] батька малолітньої дитини [PERSON] [INFO] без зазначення позиції щодо доцільності або недоцільності позбавлення батьківських прав у зв`язку із неможливістю з`ясування причини відсутності батьківського піклування, а тому орган опіки та піклування виконавчого комітету Чернівецької міської ради не може визначити позицію даного питання (а.с.31). При цьому встановлено, що батько не займається вихованням доньки, матеріальної допомоги не надає, аліменти не сплачує, не піклується про фізичний та духовний розвиток, здоров`я та майбутнє дитини, однак встановити причину відсутності батьківського піклування не представилось можливим. В силу ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Так, Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Згідно ст. 3 Конвенції про права дитини ратифікованою Постановою ВР № 789-XII від 27.02.1991 (далі-Конвенція) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст.18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» № 2402-III від 26 квітня 2001 року, визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків (ст. 11 вищезазначеного Закону). Відповідно до ст.51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. У відповідності до ст. 150 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Статтею 165 Сімейного кодексу України передбачено право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав, яке відповідно мають: один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Згідно ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлений батьківських прав, якщо буде встановлено, зокрема, що вони ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти. Відповідно до постанови пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3від 30 березня 2007 року, з наступними змінами, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а зазначені у ст. 164 СК України фактори, як кожен окремо так і в сукупності, можна розцінювати, як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Питання про застосування такого крайнього заходу слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема, ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначенні фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав та інтересів дитини. Тому, у кожному випадку треба виявити і оцінити позитивний результат у долі дитини, який має настати. Згідно з ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. В рішенні по справі «Хант проти України» від 07.12.2006 (заява № 31111/04), Європейський суд з прав людини висловлює таку правову позицію, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини. Разом з тим у рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76). Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі № 553/2563/15-ц та у постанові КЦС ВС від 29 листопада 2019 року у справі № 127/23281/18, зроблено висновок по застосуванню п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України і вказано, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини. Враховуючи вищезазначені норми Закону, обов`язок нести відповідальність за дитину, її фізичний і моральний розвиток, її соціальне буття, здійснення прав щодо її захисту покладено на обох батьків. Як безспірно встановлено в судовому засіданні відповідач, батько малолітньої, ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню доньки а саме: не піклується про її фізичний та духовний розвиток, не допомагає матеріально, не цікавиться здоров`ям, навчанням та вихованням своєї дитини, не спілкується із нею і таким чином ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню малолітньої доньки - [PERSON] . Обставини справи свідчать про відсутність будь-яких дій, які б свідчили про намір батька вчинити дії, спрямовані на виховання доньки. Доказів щодо спростування таких обставин в матеріалах справи немає. На основі всебічно з`ясованих обставин, на які посилається позивачка, як на підставу заявлених вимог, підтверджених доказами, перевіреними в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ґрунтуються на законі і підлягають до задоволення. За таких обставин, за встановленого нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками, враховуючи права та інтереси дитини, яка на даний час знаходиться на повному утриманні та під опікою матері (позивачки у справі), суд дійшов висновку про ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків та необхідність позбавлення його батьківських прав відносно малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . У спірній по справі ситуації, суд, передусім, виходить з того, що позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав та інтересів самої дитини, тому задовольняючи позов суд вважає, що від такого вирішення справи у житті дитини настануть позитивні наслідки. І таке втручання для цілей пункту 2 статті 8 Конвенції суд визнає виправданим у спірній по справі ситуації і здатним забезпечити належний захист інтересів дитини для її подальшого гармонійного розвитку. При цьому, суд роз`яснює відповідачу, що останній у випадку зміни своєї поведінки та обставин, що були підставою для позбавлення його батьківських прав, відповідно до ст. 169 СК України має право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. На підставі викладеного та

Outcome: approved