Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-31 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати відповідача такою, що втратила право користування житловим будинком [ADDRESS] . Свої позовні вимоги мотивує тим, що він є власником зазначеного майна. Вказує, що у будинку зареєстроване місце проживання відповідача, яка є його онукою і понад рік за місцем реєстрації не проживає. З огляду на вказане, вона втратила право користування згаданим майном. Враховуючи наведене, просить суд позов задовольнити. Ухвалою від 10 листопада 2021 року відкрито провадження у справі, а розгляд такої вирішено проводити у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Відповідачу встановлено п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позовну заяву. Відповідач повідомлялася про судовий розгляд як шляхом направлення поштової кореспонденції, так і шляхом розміщення відповідного оголошення на офіційному веб-сайті суду. У вказаний строк відповідач не надала суду відзив на позовну заяву, відповідно до вимог ст. 178 ЦПК України, без поважних причин. У матеріалах справи відсутні клопотання сторін про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Зважаючи на відсутність згоди позивача, у відповідності із\~ст. 280 ЦПК України, суд вважає за доцільне не проводити судового розгляду при заочному розгляді справи. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши справу у порядку спрощеного провадження, без повідомлення сторін, вивчивши зібрані по справі докази, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що [PERSON] на праві приватної власності належить житловий будинок [ADDRESS] , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 266754532 від 21 липня 2021 року. Датою реєстрації права власності на вказане майно за позивачем є 15 липня 2021 року. Право власності зареєстроване на підставі виписки з погосподарської книги № 616, виданої 01 липня 2021 року Пустомитівською міською радою Львівського району Львівської області, а також свідоцтва про право власності, виданого 15 лютого 1994 року Семенівською сільською Радою народних депутатів. Таким чином, з моменту реєстрації права власності на вказане майно за позивачем станом на день розгляду справи судом 01 лютого 2022 року не пройшов річний строк, необхідний для визнання особи такою, що втратила право користування житлом. При цьому вказані вище документи, зокрема виписка з погосподарської книги № 616, видана 01 липня 2021 року Пустомитівською міською радою Львівського району Львівської області, та свідоцтво про право власності, видане 15 лютого 1994 року Семенівською сільською Радою народних депутатів, суду не були надані для встановлення попередньо власника або володільця згаданого житла. Будинковою книгою стверджується, що у житловому будинку [ADDRESS] зареєстроване місце проживання [PERSON] , [INFO] . Дана інформація підтверджується довідкою Пустомитівської міської ради Львівського району Львівської області № 865 від 21 серпня 2021 року. Водночас, з відомостей відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ГУ ДМС України у Львівській області вбачається, що місце проживання [PERSON] , [INFO] , за вищезгаданою адресою зареєстрованим або знятим з реєстрації не значиться. Позивачем не надано суду будь-яких доказів та будь-якої інформації щодо актуального місця проживання чи перебування відповідача, мотивів її непроживання за вищезгаданою адресою. Актами обстеження умов проживання від 22 квітня 2020 року, 14 липня 2020 року, 01 вересня 2021 року, 03 липня 2021 року встановлено, що [PERSON] не проживає за вищезгаданою адресою понад один рік, її особисті речі у майні відсутні. При цьому, як вбачається з вказаних актів, такі складені старшим дільничним офіцером поліції СП ПП ВП № 6 ГУ НП у Львівській області Зубрицьким Ю.В. та дільничним офіцером поліції СП ПП ВП № 3 ЛРУП № 2 ГУ НП у Львівській області Богоніс Д.В. Водночас, складання актів обстеження умов проживання відноситься до компетенції відповідних комісій, утворених в органі місцевого самоврядування. Крім того, слід зазначити, що суд не має змоги встановити особи свідків [PERSON] , яка проживає за адресою [ADDRESS] , а також [PERSON] , який проживає за адресою [ADDRESS] , які зазначені у вказаних актах, перевірити їх дійсне місце проживання. Клопотань про допит вказаних осіб у якості свідків стороною позивача не заявлено. Слід також зазначити, що вказані акти не встановлюють конкретного періоду непроживання відповідача за згаданою адресою, а також незрозумілими є мотиви, на підставі яких особи, які склали вказані акти, дійшли до висновку про непроживання відповідача [PERSON] . Судом встановлено, що станом на 22 квітня 2020 року та 14 липня 2020 року ВП № 6 ГУ НП у Львівській області не існувало, оскільки правоохоронна діяльність здійснювалася Пустомитівським ВП ГУ НП у Львівській області, а тому вказані акти є недостовірними і неналежними доказами. Станом на 23 березня 2021 року відповідач [PERSON] досягла повноліття, а тому до цього періоду часу слід встановлювіти і місце реєстрації проживання її батьків. За ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. У відповідності до ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. В силу вимог ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ним Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у спразі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що аргументи позивача, якими він мотивував свої позовні вимоги, не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду, а тому у задоволенні таких слід відмовити. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір з відповідача на користь позивача стягненню не підлягає.

Outcome: dismissed