Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-31 00:00:00

Позивач, звернувшись в суд із даним позовом, посилається на те, що житловий будинок в [ADDRESS] , відносився до суспільної групи колгоспний двір, головою якого був його батько [PERSON] , про що йому 15 липня 1989 року виконкомом Коломийської районної ради видано свідоцтво про право власності на будинковолодіння на підставі рішення № 125 від 14 червня 1989 року. На час ліквідації колгоспних дворів, на 01 липня 1990 року, як члени двору, в господарстві проживали: [PERSON] - голова колгоспного двору; дружина - [PERSON] ; син - [PERSON] та позивач - [PERSON] . Таким чином, кожному належить по 1/4 частці будинковолодіння. [INFO] помер його батько [PERSON] , а [INFO] та [INFO] відповіно мати [PERSON] та брат [PERSON] . Після їх смерті відкрилася спадщина за законом на вказаний житловий будинку, яку він прийняв подавши до Першої Коломийської районної державної нотаріальної контори у визначений законом термін заяву про прийняття спадщини. Однак нотаріус відмовила йому у видачі свідоцтва про право на спадщину на вказане спадкове майно, у зв`язку із тим, що право власності зареєстровано лише за померлим головою колгоспного двору, а іншим членам колгоспного двору їх частки не виділено. Просить визнати за ним право власності на вказаний житловий будинок. Позивач в судове засідання не з`явився, його представник адвокат Букатюк Мар`яна в підготовчому судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила позов задовольнити. Представник відповідача в підготовче судове засідання також не з`явилася, 17 січня 2022 року подав заяву про розгляд справи без його участі. Врахувавши заяву представника відповідача, дослідивши матеріали справи, заслухавши представника позивача, суд дійшов наступних висновків. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно п. 3.1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16 травня 2013 року № 24-753/04-13 передбачено, що «при вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у по господарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами». З введенням в дію з 01.07.1990 року Закону СРСР , а з 15.04.1991 року Закону України "Про власність" колгоспні двори ліквідовано і в даній справі слід керуватися п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України за №20 від 22.12.1995р. "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності", в якому зазначено, що спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15.04.1991 р. мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору. Власність колгоспного двору регулювалася - ст.ст. 120 - 126 ЦК УРСР (редакції 18.07.1963 року) і згідно ст. ст. 120, 123 ЦК УРСР (редакції 18.07.1963 року) майно колгоспного двору належало його членам на праві спільної сумісної власності і розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору. Судом встановлено, що в [ADDRESS] , знаходиться житловий будинок який відносився до типу колгоспного двору, головою якого був батько позивача [PERSON] . Станом на 01 липня 1990 року у даному житловому будинку проживали та були зареєстровані: [PERSON] - голова колгоспного двору, його дружина - [PERSON] і двоє синів [PERSON] та [PERSON] , вказане підтверджується довідкою Підгайчиківської сільської ради від 13 грудня 2021 року № 586 (а.с. 16). Згідно п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20із змінами "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" передбачено, що право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглось після його припинення, мають ті члени двору, котрі станом до 15 квітня 1991 року не втратили частку в його майні. Розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Таким чином, оскільки на час ліквідації колгоспних дворів в господарстві проживали голова двору, та ще троє членів колгоспного двору, які набули право спільної сумісної власності на спірне будинковолодіння, то їх частки у вказаному майні рівні, тобто по 1/4 частині. Однак члени колгоспного двору не виділили належні їм частки у майні колишнього колгоспного двору у встановленому законом порядку. Згідно виписки з інвентаризаційних матеріалів № 66227 від 10 березня 2020 року право власності на спірне будинковолодіння зареєстровано за [PERSON] , як головою колгоспного двору на підставі свідоцтва про право власності, виданого 15 липня 1989 року виконкомом Коломийської районної ради на підставі рішення № 125 від 14 червня 1989 року (а.с. 13). [INFO] батько позивача [PERSON] помер, про що 21 жовтня 1993 року складено відповідний актовий запис за № 18 (а.с. 9). [INFO] померла мати позивача [PERSON] , про що 24 грудня 1993 року складено відповідний актовий запис за № 26 (а.с. 10). [INFO] помер брат позивача [PERSON] , про що 29 жовтня 2001 року складено відповідний актовий запис за № 16 (а.с. 11). Після їх смерті відкрилася спадщина яка складається із 3/4 частин спірного будинковолодіння. Позивач, як спадкоємець першої черги, який прийняв спадщину, з метою оформлення спадщини звернувся до Першої Коломийської районної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, однак оформити спадкові права не в змозі у зв`язку із тим, що право власності зареєстровано лише за померлим головою колгоспного двору, а іншим членам колгоспного двору їх частки не виділено, про що вказано нотаріусом у постанові про відмову у вчиненні нотаріальної дії (а.с. 12). Згідно даних технічного паспорта на вищевказаний будинок від 12 березня 2020 року, його загальна площа складає 29,0 кв.м., а житлова - 11,4 кв.м. (а.с.17-20). Згідно звіту про оцінку майна № SY211129-001 від 29 листопада 2021 року, оціночна вартість будинковолодіння становить 32 282 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Пункт 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України передбачає, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Згідно з ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Ст. 1268 ЦК України встановлено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Виходячи з того, що позивачу на праві власності належить нерухоме майно і це право не порушує нічиї права і охоронювані законом інтереси, однак, він не взмозі оформити власність через те, що частки членів колгоспного двору в майні не виділені до дня смерті голови двору, і на даний час спору з цих підстав не має, то суд вважає за можливе визнати за позивачем право власності на будинковолодіння шляхом задоволення позову. На підставі наведеного та ст.ст. 15, 16, 328, 392, 1217, 1268 ЦК України,

Outcome: approved