Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-01 00:00:00

Позивач АТ "Кредобанк" звернувся в суд з позовом до відповідачів [PERSON] , [PERSON] про солідарне стягнення заборгованості з тих підстав, що як стверджує 11.11.2019 між АТ "Кредобанк" та [PERSON] укладено кредитний договір № CL-233507, відповідно до умов якого банк зобов`язався надати у власність позичальникові грошові кошти у розмірі та на умовах, обумовлених цим договором, а позичальник зобов`язався повернути кредит, сплатити відсотки за користування кредитом, комісії та інші платежі, передбачені цим договором. Відповідно до п.2.1 договору банк видає позичальнику кредит у розмірі 215423,14 грн. на строк до 08.11.2024. Відповідно до п.2.4 договору позичальник доручає банку здійснити переказ кредитних коштів на наступні цілі: на поточні потреби в сумі 31627,14 грн., на погашення (рефінансування) кредитної заборгованості позичальника перед АТ "Альфа-Банк" в сумі 92482 грн., на погашення (рефінансування) кредитної заборгованості позичальника перед АТ "Альфа-Банк" в сумі 49859 грн., на погашення (рефінансування) кредитної заборгованості позичальника перед АТ "Альфа-Банк" в сумі 36292 грн., на погашення (рефінансування) кредитної заборгованості позичальника перед АТ "Альфа-Банк" в сумі 5163 грн. Відповідно до п.2.5 договору для обліку виданих кредитних коштів банк відкриває позичковий рахунок № [NUMBER] . Відповідно до п.4.1 договору за користування кредитом позичальник сплачує банку відсотки за процентною ставкою 35 % річних. 11.11.2019 між АТ "Кредобанк" та [PERSON] було підписано анкету-заяву № CL-233507 фізичної особи на отримання готівкового кредиту, в якій зазначено інформацію про фактичні сімейні відносини та про факт спільного проживання однією сім`єю [PERSON] з [PERSON] . Дозволяється залучати у спорах, в яких позичальником виступає фізична особа, яка на момент укладення кредитного договору перебувала в шлюбі - солідарним відповідачем іншого подружжя, навіть у випадку відсутності окремого договору поруки. Така позиція висловлена Верховним Судом у справі № 205/5882/18 від 07.10.2020. На виконання умов договору банк свої зобов`язання по видачі відповідних сум кредиту виконав повністю. Позичальник своїх зобов`язань за кредитним договором належним чином не виконує. Згідно розрахунку заборгованості по кредитному договору станом на 27.05.2021 заборгованість [PERSON] перед АТ "Кредобанк" становить 230857,70 грн., яка складається з наступного: заборгованість за тілом кредиту - 198320,41 грн., заборгованість за відсотками - 32537,29 грн. 19.04.2021 представник АТ "Кредобанк" звернувся з досудовою вимогою про дострокове стягнення заборгованості через неналежне виконання грошових зобов`язань за кредитним договором до [PERSON] , проте 19.05.2021 досудова вимога повернулась відправнику за поштовою адресою. Причина повернення листа - за закінченням встановленого терміну зберігання. Просить стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь АТ "Кредобанк" суму заборгованості за кредитним договором № CL-233507 від 11.11.2019 у розмірі 230857,70 грн., яка складається з наступного: заборгованість за тілом кредиту 198320,41 грн., заборгованість за відсотками 32537,29 грн.; стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь АТ "Кредобанк" суму сплаченого судового збору в розмірі 3462,87 грн.; стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь АТ "Кредобанк" витрати на професійну правову допомогу в розмірі 23085,77 грн. Представник позивача АТ "Кредобанк" в судове засідання не з`явився, надав заяву, в якій просить розглянути справу в його відсутність, позов підтримує, не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] в судове засідання не з`явились, хоча про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені у встановленому законом порядку, причин неявки суд не повідомили. Відповідно до ст. 280 ч.1 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи вищезазначене, приймаючи до уваги, що відповідачі [PERSON] , [PERSON] належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, не з`явились в судове засідання без поважних причин, без повідомлення причин, не подали відзив, представник позивача не заперечує проти такого вирішення справи, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних та доказів, постановивши заочне рішення. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку про часткове задоволення позову, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом встановлено, що 11.11.2019 між позивачем АТ «Кредобанк» та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір № СL-233507, згідно з яким відповідачу [PERSON] було надано кредит в сумі 215423,14 грн. на строк до 08.112024 на поточні потреби позичальника та на погашення (рефінансування) кредитної заборгованості перед АТ "Альфа-Банк". Відповідно до умов п. 2.4 кредитного договору, позичальник доручає банку здійснити переказ кредитних коштів на наступні цілі: на поточні потреби в сумі 31627,14 грн., на погашення (рефінансування) кредитної заборгованості позичальника перед АТ "Альфа-Банк" в сумі 92482 грн., на погашення (рефінансування) кредитної заборгованості позичальника перед АТ "Альфа-Банк" в сумі 49859 грн., на погашення (рефінансування) кредитної заборгованості позичальника перед АТ "Альфа-Банк" в сумі 36292 грн., на погашення (рефінансування) кредитної заборгованості позичальника перед АТ "Альфа-Банк" в сумі 5163 грн. Відповідно до п.2.5 договору для обліку виданих кредитних коштів банк відкриває позичковий рахунок № [NUMBER] . Згідно із п. 4.1 кредитного договору за користування кредитними коштами позичальник сплачує банку відсотки за процентною ставкою 35 % річних. Відповідно до п. 4.2 кредитного договору, проценти за користування кредитом нараховуються щомісячно на суму заборгованості по кредиту за методом факт/360 ( фактична кількість днів у місяці, але умовно в році 360 днів) за ставкою , визначеною в п. 4.1 договору, з дня видачі кредиту до дня повернення кредиту в повному обсязі. Позичальник зобов`язаний повернути банку кредит у повному обсязі в порядку та у строки (терміни), передбачені кредитним договором та/або додатками до нього (п. 6.1 кредитного договору). Згідно із п. 6.9 кредитного договору, банк, у випадках передбачених п. 3.3. кредитного договору вправі вимагати дострокового повернення кредиту, процентів, комісій та інших належних до сплати платежів за кредитним договором, про що письмово повідомляє позичальника. Пунктом 7.1 кредитного договору передбачено, що за несвоєчасне виконання (прострочення) грошових зобов`язань за цим кредитним договором позичальник відшкодовує банку заподіяні збитки в повному обсязі та сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного Банку України, яка діяла в період прострочення, розрахованої від суми кожного несвоєчасного виконаного грошового зобов`язання позичальника, за кожний день прострочення від дати виникнення простроченої до дати, що передує даті погашення заборгованості позичальника. В будь-якому разі розмір пені, нарахованої позичальником на підставі цього пункту кредитного договору не може перевищувати 15% від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання. Отримання в позику відповідачем [PERSON] у позивача кредитних коштів в сумі 215423,14 грн. підтверджується меморіальними ордерами № 64884368 від 11.11.2019, № 64884394 від 11.11.2019, № 64884427 від 11.11.2019, № 64884460 від 11.11.2019, № 64884486 від 11.11.2019, банківською випискою руху коштів по рахунку за період з 11.11.2019 по 27.05.2021. Позивач зобов`язання за кредитним договором виконав у повному обсязі, а відповідач [PERSON] взяті на себе зобов`язання за договором належним чином не виконує, внаслідок чого виникла заборгованість перед банком по кредитному договору. З розрахунку заборгованості позивача вбачається, що у позичальника [PERSON] утворилася заборгованість по кредитному договору, яка станом на 27.05.2021 становить 230857,70 грн., яка складається з наступного: заборгованість за тілом кредиту - 198320,41 грн., заборгованість за відсотками - 32537,29 грн. 19.04.2021 позивач АТ «Кредобанк» звернувся з досудовою вимогою про дострокове стягнення заборгованості через неналежне виконання грошових зобов`язань за кредитним договором до [PERSON] , проте 19.05.2021 досудова вимога повернулась відправнику за поштовою адресою. Причина повернення листа - за закінченням встановленого терміну зберігання. Звертаючись до суду з цим позовом, позивач АТ «Кредобанк» посилався на те, що умови кредитного договору належним чином відповідачами не виконуються, у зв`язку з чим просить стягнути заборгованість з відповідачів солідарно, так як відповідачка [PERSON] є дружиною [PERSON] , кредит був отриманий позичальником на побутові потреби і використаний в інтересах сім`ї, а тому подружжя несе солідарну відповідальність по погашенню вказаного кредиту. Згідно із ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Відповідно до вимог ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Якщо договором встановлено обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно вимог ст.526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За правилами ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання (ч. 1). Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (ч. 2). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3). Відповідно до положень ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Судом встановлено, що банк виконав свої зобов`язання за договором та надав [PERSON] грошові кошти. З наданого банком розрахунку заборгованості вбачається, що позичальник [PERSON] не виконував свої зобов`язання, не здійснював необхідних платежів по тілу кредиту та по відсотках за користування кредитом, що призвело до виникнення заборгованості. Обгрунтовуючи позовні вимоги до [PERSON] , позивач посилався на положення ч. 3 ст. 61, ч. 4 ст. 65 СК України. Відповідно до вимог ч.ч.1-3 статті 61 СК України, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно вимог ч.ч. 1, 2, 4 статті 65 СК України, дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. З умов договору кредиту № СL-233507 від 11.11.2019, укладеного між банком та [PERSON] , анкети-заяви [PERSON] вбачається, що це споживчий кредит, так як взятий на поточні потреби позичальника та на погашення (рефінансування) кредитної заборгованості. Шляхом підписання анкети-заяви [PERSON] підтвердив, що суму отриманого кредиту просить вважати дрібним побутовим правочином, який не потребує згоди другого з подружжя. Дружина позичальника [PERSON] згоду на отримання кредиту [PERSON] не надавала. Тому оцінивши в сукупності надані суду та досліджені в судовому засіданні докази з урахуванням вимог ст. 61, ч. 4 ст. 65 СК України, суд дійшов висновку про необґрунтованість доводів позивача про те, що отримані відповідачем [PERSON] грошові кошти за кредитним договором № СL-233507 від 11.11.2019 були використані в інтересах сім`ї, а тому вказаний договір не створює будь-яких обов`язків для другого з подружжя, а тому необхідно відмовити у задоволенні позову банку до дружини позичальника [PERSON] . Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача [PERSON] на користь позивача підлягає стягненню понесений судовий збір в сумі 3462,87 грн. Щодо розподілу судових витрат, зокрема в частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 23085,77 грн., суд зазначає наступне. Відповідно до положення ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомогу. Згідно з ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Судом встановлено, що позивач просив суд стягнути на його користь витрати на професійну правову допомогу у розмірі 23085,77 грн, проте представником АТ "Кредобанк" не надано документів, які підтверджують факт та розмір понесених витрат на правову допомогу. Водночас у позовній заяві позивачем обґрунтовано таку вимогу з посиланням на договір про надання правової допомоги від 11.02.2019, у якому вказано про винагороду виконавцю - АО «Бізнес і право», і що АТ «Кредобанк» його сплачує. Проте такий договір не містить жодних положень щодо розміру та факту оплати наданих послуг, а тому не є належним доказом понесених витрат на правову допомогу. Крім того, всупереч вимог ст. 137 ЦПК України позивачем, для визначення розміру витрат на правничу допомогу, не надано суду детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання професійної правничої допомоги. Отже, суд відмовляє позивачу у відшкодуванні на його користь з відповідача витрат на професійну правову допомогу в сумі 23085,77 грн. за необґрунтованості заявленого їх розміру.

Outcome: partial