Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-23 00:00:00

15 вересня 2021 року Акціонерне товариство Комерційний банк «Приват Банк» засобами поштового зв`язку звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості в сумі 10956 грн. 99 коп. Обґрунтовано позов тим, що [PERSON] звернувся до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приват Банк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву від 12 квітня 2011 року. [PERSON] при підписані анкети-заяви підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг. Також, [PERSON] був ознайомлений із Умовами та Правилами надання банківських послуг, які діяли станом на момент підписання анкети-заяви. На виконання укладеного договору позичальнику було відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт, який у подальшому змінювався. Крім того, для користування кредитним картковим рахунком [PERSON] отримав кредитну картку. [INFO] [PERSON] помер. 28 серпня 2020 року позивачем була направлена претензія кредитора до Першої чернігівської державної нотаріальної контори, яка в подальшому перенадіслана до приватного нотаріуса Чернігівського міського нотаріального округу Гребенюка С.М. за місцем заведення спадкової справи. Спадкоємцем, який постійно проживав разом з [PERSON] на час відкриття спадщини, є відповідач - [PERSON] . Відповідач прийняла спадщину, до складу якої входять, в тому числі, кредитні зобов`язання померлого позичальника. Станом на дату смерті позичальника заборгованість за договором становила 10956 грн. 99 коп. 22 травня 2021 року позивач на адресу відповідача надіслав лист-претензію та пред`явив свої вимоги, однак відповідач жодних дій щодо сплати боргу не вчинила, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з даним позовом. Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 24 вересня 2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження; визначено відповідачу строк для подачі відзиву на позов. В установлений судом строк відповідач відзив на позов не подала. Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 22 грудня 2021 року, яка занесена до протоколу судового засідання, закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті на 24 січня 2022 року. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити. Відповідач у судовому засіданні позов не визнала та вказала, що спадщину після смерті [PERSON] вона не приймала, оскільки на день його смерті шлюб між ними був розірваний, а спадщину прийняв син спадкодавця - [PERSON] , [INFO] . Заслухавши пояснення представника позивача, відповідача та дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. [PERSON] звернувся до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приват Банк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим 12 квітня 2011 року підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку (а.с. 42), на підставі якої отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. У підписаній анкеті-заяві вказано, що [PERSON] згоден з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг. На виконання умов договору [PERSON] видавалися картки, що підтверджується наданою позивачем довідкою (а.с. 70). Також, довідкою Акціонерного товариства Комерційний банк «Приват Банк» про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на [PERSON] (договір б/н), підтверджується встановлення кредитного ліміту та його зміни (а.с. 41). Таким чином, 12 квітня 2011 року між банком та [PERSON] було укладено договір шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, у зв`язку з чим між ними виникли договірні зобов`язання. [INFO] [PERSON] помер, про що свідчить копія свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а.с. 75). За розрахунком позивача станом на день смерті [PERSON] заборгованість за договором складала 10956 грн. 99 коп. - тіло кредиту (а.с. 12-23). Відповідно до частини першої статті 608 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов`язаним з його особою і у зв`язку з цим не може бути виконане іншою особою. Згідно зі статтею 1216 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтями 1217, 1218 Цивільного кодексу України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до статті 1219 Цивільного кодексу України не входять до складу спадщини права та обов`язки, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема: 1) особисті немайнові права; 2) право на участь у товариствах та право членства в об`єднаннях громадян, якщо інше не встановлено законом або їх установчими документами; 3) право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 4) права на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом; 5) права та обов`язки особи як кредитора або боржника, передбачені статтею 608 цього Кодексу. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частини перша, друга статті 1220 Цивільного кодексу України). Згідно зі статтею 1223 Цивільного кодексу України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Відповідно до статті 1258 Цивільного кодексу України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Згідно зі статтею 1261 Цивільного кодексу України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (стаття 1268 Цивільного кодексу України). Порядок пред`явлення кредитором спадкодавця вимог до спадкоємців і порядок їх задоволення регулюються нормами статей 1281, 1282 Цивільного кодексу України. Так, статтею 1281 Цивільного кодексу України передбачено, що спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги, та/або якщо вони спадкують майно, обтяжене правами третіх осіб. Кредиторові спадкодавця належить пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, не пізніше шести місяців з дня одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину на все або частину спадкового майна незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, протягом шести місяців з дня, коли він дізнався про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину. Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги. Відповідно до статті 1282 Цивільного кодексу України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора звертає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі. За змістом зазначених норм слід дійти висновку, що у разі смерті фізичної особи - боржника за зобов`язаннями у правовідносинах, що допускають правонаступництво в порядку спадкування, обов`язки боржника за загальним правилом переходять до іншої особи - спадкоємця і таким чином відбувається передбачена законом заміна боржника за зобов`язанням. З довідки № 16124 від 29 вересня 2021 року, виданої Управлінням адміністративних послуг Чернігівської міської ради, вбачається, що станом на 22 квітня 2020 року за адресою: [ADDRESS] , крім померлого [PERSON] , були зареєстровані: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (а.с. 107). При цьому, рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 03 квітня 2017 року, яке набрало законної сили 14 квітня 2017 року, шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано (а.с. 117-118). Таким чином, на момент смерті [PERSON] останній з відповідачем у справі - [PERSON] у шлюбі не перебував. З матеріалів спадкової справи та відповідно до довідки № 157/02-14 від 07 жовтня 2021 року, виданої приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Гребенюком Сергієм Миколайовичем, слідує, що єдиним спадкоємцем, що прийняв спадщину після померлого [INFO] [PERSON] є [PERSON] , [INFO] , що зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с. 109-159, 161). Згідно із частиною другою статті 48 ЦПК України позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава. Відповідач - це особа, яка, на думку позивача, або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього. Відповідно до частин першої, другої статті 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. З аналізу статті 51 ЦПК України слідує, що законодавець поклав на позивача обов`язок визначати відповідача у справі і суд повинен розглянути позов щодо тих відповідачів, яких визначив позивач. Водночас, якщо позивач помилився і подав позов до тих, хто відповідати за позовом не повинен, або притягнув не всіх, він не позбавлений права звернутись до суду з клопотанням про заміну неналежного відповідача чи залучення до участі у справі співвідповідачів і суд таке клопотання задовольняє. Тобто ініціатива щодо заміни неналежного відповідача повинна виходити від позивача, який повинен подати клопотання. У цьому клопотанні позивач обґрунтовує необхідність такої заміни, а саме, чому первісний відповідач є неналежним і хто є відповідачем належним. Найчастіше під неналежними відповідачами розуміють таких відповідачів, щодо яких судом під час розгляду справи встановлено, що вони не є зобов`язаними за вимогою особами. Для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити відсутність у нього обов`язку відповідати за даним позовом. Установлення цієї умови - підстава для ухвалення судового рішення про відмову в позові. Щоб визнати відповідача неналежним, крім названої умови, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Про неналежного відповідача можна говорити тільки в тому випадку, коли суд може вказати особу, що повинна виконати вимогу позивача, - належного відповідача. Таким чином, неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві. З урахуванням принципу диспозитивності, суд не має права проводити заміну неналежного відповідача належним з власної ініціативи. А тому, якщо позивач не заявляє клопотання про заміну неналежного відповідача або залучення інших співвідповідачів, це є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову. Визначення відповідачів, предмета спору та підстав позову є правом позивача. Разом з тим, установлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. Аналогічний висновок викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року в справі № 523/9076/16-ц, від 20 червня 2018 року в справі № 308/3162/15-ц, від 21 листопада 2018 року в справі № 127/93/17-ц, від 12 грудня 2018 року в справі № 570/3439/16-ц, від 12 грудня 2018 року в справі № 372/51/16-ц, від 05 травня 2019 року в справі № 554/10058/17. Частиною четвертою статті 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Позивачем відповідно до статті 51 ЦПК України не було до закінчення підготовчого провадження заявлено клопотання про заміну неналежного відповідача чи залучення співвідповідача. За таких обставин, з огляду на вказані норми чинного законодавства, заявлені позовні вимоги та встановлені обставини, суд дійшов висновку, що позивачем вимоги пред`явлено до неналежного відповідача, оскільки спадкоємцем майна [PERSON] є [PERSON] , [INFO] , а не відповідач у справі - [PERSON] , що має наслідком відмову в задоволенні позову. Відповідно до статті 141 ЦПК України судові витрати у справі покладаються на позивача. Враховуючи викладене,

Outcome: dismissed