Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-25 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із вказаною заявою, в якій просить визнати її доньку- [PERSON] , [INFO] недієздатною, встановити над нею опіку та призначити її опікуном. Заявлені вимоги обґрунтовує тим, що [PERSON] , яка постійно проживає в с.Зарудинці, Бердичівського району, Житомирської області, є особою з інвалідністю першої групи (підгрупи А), інвалід з дитинства, інвалідність встановлена їй безстроково. Внаслідок хвороби донька обмежена у самообслуговуванні, здатності до самостійного пересування, обмежена в здатності до спілкування, не розуміє обставин, що відбуваються навколо неї, не може дати оцінку своїм діям чи діям оточуючих, потребує постійного стороннього нагляду і догляду. Заявниця [PERSON] в судове засідання не з`явилася, направила заяву про розгляд справи у її відсутність, заяву підтримує та просить її задовольнити. Представник заінтересованої особи - Ружинської селищної ради Бердичівського району Житомирської області подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, не заперечував проти задоволення заяви. Суд перевіривши матеріали справи, прийшов до наступного. Судом встановлено, що [PERSON] , народилася [INFO] в с.Зарудинці, Бердичівського (Ружинського) району, Житомирської області, та є рідною донькою заявниці [PERSON] , що стверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] виданим 24.06.2003 року Зарудинецькою сільською радою Ружинського району Житомирської області, та паспортом серії [NUMBER] виданим 29.01.1998 року Ружинським РВ УМВС України в Житмоирській області (а.с.3-5, 10). [PERSON] , постійно проживає в с.Зарудинці, Бердичівського району Житомирської області, є особою з інвалідністю першої групи (підгрупи А) з дитинства, інвалідність встановлена їй безстроково, дане стверджується витягом з Єдиного державного демографічного реєстру щодо реєстрації місця проживання (а.с.8), довідкою МСЕК №428961 про встановлення групи інвалідності від 02.07.2021 року (а.с.11), висновком лікарської комісії медичного закладу щодо необхідності постійного стороннього догляду за інвалідом І чи ІІ групи внаслідок психічного розладу №59 (а.с.11-12). Відповідно до акту обстеження матеріально - побутових умов проживання сім`ї [PERSON] від 09.08.2021 року, проведеним виконавчим комітетом Ружинської селищної ради Житомирської області, комісія прийшла до висновку, що донька заявниці, [PERSON] , потребує постійної опіки та піклування зі сторони матері (а.с.13). Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи, визнання фізичної особи недієздатною та поновлення цивільної дієздатності фізичної особи (пункт 1 частини першої цієї ж статті). Відповідно до ч.1 ст.295 Цивільного процесуального Кодексу України, заява про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи, у тому числі неповнолітньої особи, чи визнання фізичної особи недієздатною подається до суду за місцем проживання цієї особи, а якщо вона перебуває на лікуванні у наркологічному або психіатричному закладі, за місцезнаходження цього закладу. Статтею 30 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) передбачено, що цивільну дієздатність має фізична особа, яка усвідомлює значення своїх дій та може керувати ними. Цивільною дієздатністю фізичної особи є її здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов`язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання. Обсяг цивільної дієздатності фізичної особи встановлюється цим Кодексом і може бути обмежений виключно у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 39 ЦК України фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Порядок визнання фізичної особи недієздатною встановлюється Цивільним процесуальним кодексом України. Згідно із ст. 293 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження справи, зокрема, про: обмеження цивільної дієздатності фізичної особи, визнання фізичної особи недієздатною та поновлення цивільної дієздатності фізичної особи. У відповідності до ч. 1 ст. 298 ЦПК України суд за наявності достатніх даних про психічний розлад здоров`я фізичної особи призначає для встановлення її психічного стану судово-психіатричну експертизу. Так відповідно до висновку судово-психіатричної експертизи від 30 листопада 2021 року №351-2021, [PERSON] , [INFO] , виявляє клінічні ознаки глибокої розумової відсталості (в ступеню ідіотії) внаслідок вродженої аномалії головного мозку. Діагноз відповідає шифру F 73.0 міжнародної класифікації хвороб 10-го перегляду. Через дане захворювання на МСЕК визнана інвалідом першої «А» групи дитинства довічно. Ступінь наявної у [PERSON] розумової відсталості настільки виражена, що позбавляє її здатності усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними (а.с.39-40). Відтак, оскільки висновком судово-психіатричної експертизи встановлено, що [PERSON] виявляє клінічні ознаки глибокої розумової відсталості (в ступеню ідіотії) внаслідок вродженої аномалії головного мозку, не здатна усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, є достатні підстави для визнання її недієздатною. Відповідно до ст. 41 ЦК України правовими наслідками визнання особи недієздатною, є зокрема, відсутність у неї права вчинення самостійно будь-якого правочину. Такі дії від імені недієздатної особи вчиняє її опікун. Отже призначення опікуна у разі визнання особи недієздатною є обов`язком суду за умови наявності відповідного подання органу опіки та піклування, оскільки в такому випадку у повному обсязі досягається мета цивільного судочинства захист порушених, невизнаних, або оспорюваних прав особи, а в даному конкретному випадку - забезпечення повноцінного здійснення своїх прав недієздатною особою. Аналізуючи при цьому як норми ЦК України так і ЦПК України у даному питанні, слід дійти висновку, що законодавець, захищаючи недієздатну особу, покладає на суд обов`язок відразу у рішенні про визнання особи недієздатною вирішити питання захисту прав цієї особи шляхом призначення їй опікуна за поданням органу опіки та піклування. При цьому із змісту норм ЦК та ЦПК також вбачається вагома роль органу опіки та піклування, який зобов`язаний надати ґрунтовне подання суду щодо призначення опікуна, при цьому саме на вказаний орган покладається обов`язок знайти особу, яка за своїми якостями (стан здоров`я, родинні зв`язки тощо) найбільш ефективно для особи, визнаної недієздатною, може виконувати обов`язки опікуна. Отже, призначення опікуна недієздатній особі на думку суду переслідує перш за все найважливішу ціль не залишити безправною особу, яка за своїм статусом позбавлена самостійно здійснювати свої права у суспільстві. Опіка (піклування) є особливою формою державної турботи про неповнолітніх дітей, що залишились без піклування батьків, та повнолітніх осіб, які потребують допомоги щодо забезпечення їх прав та інтересів. Порядок встановлення опіки над особою, яка визнана судом недієздатною, виконання опікуном своїх обов`язків та звільнення від повноважень опікуна визначений гл. 6 ЦК України та Правилами опіки та піклування, затвердженими наказом Державного комітету України у справах сім`ї та молоді, Міністерства освіти України, Міністерства охорони здоров`я України, Міністерства праці та соціальної політики України від 26 травня 1999 року № 34/166/131/88 (далі - Правила). Згідно із ст. 55 ЦК України та п. 1.2 Правил опіка та піклування встановлюються з метою забезпечення особистих немайнових і майнових прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх осіб, а також повнолітніх осіб, які за станом здоров`я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати обов`язки. Відповідно до ч. 1 ст. 41 ЦК України над недієздатною фізичною особою встановлюється опіка. Статтею 58 ЦК України визначено, що опіка встановлюється над малолітніми особами, які є сиротами або позбавлені батьківського піклування, та фізичними особами, які визнані недієздатними. За вимогами ч. 1 ст. 60 ЦК України суд встановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її недієздатною і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. У відповідності до приписів ст. 67 ЦК України та Розділу 4 Правил, опікун зобов`язаний дбати про підопічного, про створення йому необхідних побутових умов, забезпечення його доглядом та лікуванням. Опікун зобов`язаний вживати заходів щодо захисту цивільних прав та інтересів підопічного. Відповідно до ч.ч. 2, 3, 4 ст. 63 ЦК України опікуном або піклувальником може бути лише фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Фізична особа може бути призначена опікуном або піклувальником лише за її письмовою заявою. Опікун та піклувальник призначаються переважно з осіб, які перебувають у сімейних, родинних відносинах з підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості виконувати обов`язки опікуна чи піклувальника. Заявляючи вимоги про визнання фізичної особи недієздатною, заявник просить призначити себе опікуном над її донькою. Виконавчий комітет Ружинської селищної ради Бердичівського району Житомирської області клопоче перед судом про призначення [PERSON] опікуном над донькою [PERSON] (а.с.43). Частиною 4 ст. 63 ЦК України визначено, що опікун або піклувальник призначаються переважно з осіб, які перебувають у сімейних, родинних відносинах з підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості особи виконувати обов`язки опікуна чи піклувальника. При вирішенні питання щодо призначення опікуна, суд враховує, що [PERSON] є матір`ю недієздатної та не має медичних протипоказань для здійснення повноважень опікуна; заявниця та недієздатна є близькими родичами, що в сукупності дає підстави вважати можливим виконання [PERSON] обов`язків опікуна над недієздатною донькою. Правилами ст. 41 ЦК України передбачені правові наслідки визнання фізичної особи недієздатною, а саме: над недієздатною фізичною особою встановлюється опіка; недієздатна фізична особа не має права вчиняти будь-якого правочину; правочини від імені недієздатної фізичної особи та в її інтересах вчиняє її опікун. Крім того, відповідальність за шкоду, завдану недієздатною фізичною особою, несе її опікун. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст. 13 ЦПК України). Відповідно до ч. 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що заява [PERSON] про визнання фізичної особи недієздатною, встановлення над нею опіки та призначення опікуна підлягає задоволенню в повному обсязі. Судові витрати по справі відносяться за рахунок держави. Відповідно до вимог ч. 6 ст. 300 ЦПК України, строк дії рішення про визнання фізичної особи недієздатною визначається судом, але не може перевищувати двох років. Враховуючи вид психічного захворювання, яким страждає [PERSON] , [INFO] , тривалість захворювання, суд вважає необхідним встановити строк дії рішення про визнання [PERSON] недієздатною - два роки.

Outcome: approved