Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-30 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання права власності на земельну ділянку. Просила визнати за нею право власності на 7/18 частини земельної ділянки в [ADDRESS] , цільове призначення для будівництва житлового будинку, господарських будівель і споруд. У судове засідання представник позивача адвокат Савчук О.В. не з`явився, попередньо надавши заяву, у якій просив суд розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з?явилася, надала заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги визнала та не заперечувала проти їх задоволення. Представники третіх осіб до суду не з`явилися, попередньо надавши суду заяви про розгляд справи за їх відсутності, при вирішенні питання по суті покладаються на розсуд суду. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню з таких підстав. Встановлено, що 03 червня 2021 року позивач оформила свідоцтво про право на спадщину за заповітом після матері [PERSON] , згідно якого отримала у спадок 7/18 частини житлового будинку з господарськими будівлями в [ADDRESS] . За життя [PERSON] житловий будинок в [ADDRESS] належав двом співвласникам: їй в розмірі 7/18 частини та [PERSON] в розмірі 11/18 частки. У 2002 році, [PERSON] приватизував всю земельну ділянку площею 0,15 га під житловим будинком і господарськими будівлями в цілому, не зважаючи на те, що він є не єдиним власником будинку. [PERSON] зверталася до сільської ради із заявою про скасування права власності [PERSON] на всю земельну ділянку. 21 липня 2006 року Кротенківська сільська рада Полтавського району рішенням № 41 припинила дію рішення виконавчого комітету № 60 від 17.10.2001 р. яким надано право [PERSON] на приватизацію земельної ділянки та скасувала реєстрацію Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ-ПЛ № 037628 зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 1503 від 25.01.2002 р., виданого на ім`я [PERSON] . 21 липня 2006 року Кротенківська сільська рада Полтавського району прийняла рішення № 46 згідно якого виділила земельну [PERSON] земельну ділянку площею 0,06 га для обслуговування житлового будинку в [ADDRESS] . Але прийняті рішення на ділі залишилися без виконання. [PERSON] помер [INFO] , після нього спадщину оформила його дружина [PERSON] яка оформила свідоцтво про право на спадщину на 11/18 частини житлового будинку та на всю земельну ділянку площею 0,1502 га. Вона також нікуди не зверталася за виконанням рішення сільської ради про припинення дії рішення виконавчого комітету № 60 від 17.10.2001 р. У 2010 році [PERSON] звернулася до Полтавського районного суду Полтавської області із позовом про визнання частково недійсним державного акту на земельну ділянку і визнання права користування земельною ділянкою. 01 лютого 2011 року Полтавським районним судом було винесено рішення по справі № 2-92/2011 яким визнано частково недійсним державний акт на право приватної власності на землю серії ІІ-ПЛ № 037628, виділено у користування [PERSON] земельну ділянку площею 583 м. кв. в [ADDRESS] та виділено [PERSON] 917 м. кв. земельної ділянки в [ADDRESS] визнавши за нею право вченості. Межі між співвласниками встановлені в суді та затверджені вищевказаним рішенням суду. Але судовим рішенням було визнано за позивачкою право користування земельною ділянкою, а не право власності. Оскільки рішенням № 46 сесії Кротенківської сільської ради Полтавського району від 21.07.2006 р. було виділено [PERSON] земельну ділянку для обслуговування житлового будинку площею 0,06 га, то спадкодавець мала право на оформлення у власність відповідної земельної ділянки. Земельна ділянка під будинком в [ADDRESS] сформована в Державному земельному кадастрі, має кадастровий номер 5324082401:01:001:0696. Про те, що державний акт на право власності на земельну ділянку, серії ІІ-ПЛ № 037628 був виданий неправильно підтверджує Кротенківська сільська рада Полтавського району своїм рішенням № 41 від 21.07.2006 р. А судове рішення по справі № 2-92/2011 р. від 01.02.2011 р. визнає частково не дійсним вище зазначений державний акт. Згідно ст.11 Закону України «Про Державний земельний кадастр»: відомості про об`єкти Державного земельного кадастру під час внесення їх до Державного земельного кадастру мають відповідати існуючим характеристикам об`єктів у натурі (на місцевості), визначеним з точністю відповідно до державних стандартів, норм та правил, технічних регламентів. Відповідно до абзацу 4 частини 10 ст. 24 Закону України «Про Державний земельний кадастр»: державна реєстрація земельної ділянки скасовується Державним кадастровим реєстратором, який здійснює таку реєстрацію, у разі: ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки. Відповідно до абзацу 5 частини 10 ст. 24 Закону України «Про Державний земельний кадастр», ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки допускається виключно з одночасним припиненням таким рішенням усіх речових прав, їх обтяжень, зареєстрованих щодо земельної ділянки (за наявності таких прав, обтяжень). Ухвалення судом рішення про визнання нечинним рішення органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою, за якою була сформована земельна ділянка, щодо якої виникли речові права, а також про скасування державної реєстрації такої земельної ділянки, що допускається за умови визнання нечинним рішення про затвердження такої документації (за його наявності) та припинення таких прав (за їх наявності). Згідно з ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. За змістом ч. 2 ст. 373 ЦК України, право власності на землю гарантується Конституцією України. Право власності на землю набувається і здійснюється відповідно до закону. Згідно зі ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Відповідно до статті 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Ст. 116 та 118 ЗК України, передбачають, що громадяни та юридичні особи набувають права власності або права користування земельними ділянками на підставі рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених ст. 122 цього Кодексу. Державний акт на право приватної власності на землю видається на підставі рішення органу місцевого самоврядування або органу виконавчої влади. Згідно з ч. 1 ст. 21 ЦК України: суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Відповідно до ч.1 ст. 155 ЗК України: у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Великою Палатою Верховного Суду була винесена Постанова від 4 грудня 2018 року у справі № 910/18560/16, в якій суд прийшов до наступного висновку: «...Перехід майнових прав до іншої особи зумовлює перехід до неї і прав на ту частину земельної ділянки, на якій безпосередньо розташований відповідний об`єкт нерухомості, та частини земельної ділянки, яка необхідна для його обслуговування. Особа, яка набула право власності на об`єкт нерухомості, розташований у межах земельної ділянки, якою користувався попередній власник нерухомого майна, набуває право вимагати оформлення на своє ім`я документів на користування всією земельною ділянкою на умовах і в обсязі, які були встановлені для попереднього землекористувача-власника об`єкта нерухомості, або частиною земельної ділянки, яка необхідна для обслуговування об`єкта нерухомості, розташованого на ній..». У даній справі земельна ділянка має кадастровий номер, визначену площу, однак будь-яке право на неї за позивачкою не зареєстровано. Між тим, згідно з принципом єдності правового статусу земельної ділянки та розташованих на ній будинку, споруди (зміст якого розкривається, зокрема, в статті 120 ЗКУ та статті 377 ЦКУ) особа, яка законно набула у власність будинок, споруду, має цивільний інтерес в оформленні права на земельну ділянку під такими будинком і спорудою після їх набуття (пункт 61 постанови Великої Палати Верховного Суду від 5 грудня 2018 року у справі № 713/1817/16- ц). Отже, якщо рішенням суду раніше вже було скасовано частково державний акт та рішення сесії сільської ради про передачу земельної ділянки у приватну власність, то на даний час позивачка має право просити визнання права на земельну ділянку у спільній частковій власності. В даному випадку, право власності за позивачкою на земельну ділянку має бути зареєстроване в такій самій частині як і право власності на житловий будинок, що знаходиться на спірній земельній ділянці (7/18 частки). З урахуванням викладеного, суд вважає, що позовні вимоги є доведеними в судовому порядку та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved