Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-01 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить визнати його таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . Позовні вимоги обґрунтовує тим, що відповідно до договору купівлі-продажу є власником будинку та земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] . Після звернення до Новозаводського відділу УПСЗН за отриманням субсидії з`ясувалось, що у будинку зареєстрований [PERSON] , який є родичем попередніх власників будинку. Посилаючись на ст.383, ст.405 ЦК, просить задовольнити її позов. 22.11.2021 від відповідача [PERSON] надійшла заява, в якій він позовні вимоги визнає, просить виписати його з будинку, так як більше 20 років проживає в селі (а.с.24). Позивач у судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що позивачу [PERSON] відповідно до договору купівлі-продажу від 05.01.2021 року, посвідченого приватним нотаріусом Красногор О.В., належить житловий будинок з надвірними будівлями за [ADDRESS] (а.с.5-6). Право власності позивача на вище вказаний будинок підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 05.01.2021 року (а.с.7). Відповідно до довідки Управління адміністративних послуг №13516 від 05.10.2021 року, за адресою: [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] та [PERSON] (а.с.11). Згідно письмової заяви відповідача [PERSON] , останній більше 20 років за зазначеною адресою не проживає, а проживає в селі (а.с.24). За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до частини першої статті 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Підстави втрати права на користування житловим приміщенням регулюються статтями 71,72 ЖК України в разі користування житловим приміщенням в будинках державного і громадського фонду та ст. 405 ЦК України в разі користування майном (житлом) власника. Як встановлено судом, будинок по [ADDRESS] є майном (житлом) позивача, відповідач не є членом її сім`ї, тому правовідносини між сторонами мають регулюватися відповідними нормами Цивільного кодексу України. Згідно ст.405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Суд вважає, що реєстрація відповідача у даному будинку, порушує права позивача, оскільки перешкоджає здійсненню нею права користування та розпорядження своїм майном, як складовими частинами права власності. Враховуючи вищевказані обставини, суд вважає можливим визнати відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування даним житловим приміщенням, а отже позов обґрунтований та підлягає задоволенню. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходив із того, що відповідно до ч.2 ст.141 ЦПК України судовий збір у разі задоволення позову покладається на відповідача, однак за відсутності такої вимоги суд не стягує судового збору, сплаченого при подачі позовної заяви до суду.

Outcome: approved