Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-23 00:00:00

І.Стислий виклад позиції заявника та заінтересованої особи. Заявник [PERSON] звернулась до суду із заявою про встановлення факту народження особи в певний час. У своїй заяві заявник просить суд встановити факт народження [PERSON] та зобов`язати Заводський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Кам`янське Кам`янського району Дніпропетровської області Південно - Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції(м. Дніпро), внести відомості в державний реєстр актів цивільного стану громадян, а саме: [PERSON] народилась [INFO] , у селі Гора, Бориспільського району, Київської області, жіночої статі, у графі мати зазначити - [PERSON] , в графі батько, на підставі ст. 135 Сімейного кодексу України, зазначити - [PERSON] , та видати свідоцтво про народження. У заяві посилається на те, що вона народилася в ромській родині, [INFO] , у селі Гора, Бориспільського району, Київської області, про батька їй зі слів матері відомо, що звали його [PERSON] , мати - [PERSON] , дата народження матері та батька їй не відомі. Мати її народила вдома, до лікарні чи пологового будинку не зверталася. Після народження у РАЦСі мати її не реєструвала. Оскільки мати не приймала участі у її вихованні із двох років виховувалася та проживала в родині бабусі та дідуся - [PERSON] та [PERSON] , який на даний час помер. Відомості про місце перебування матері, дата її народження їй не відомо. Вона зростала з бабусею вдома, у дитячий садок не ходила, в школу також не ходила, освіту не отримувала. Ніяких документів у неї немає з народження. Тож, на даний час у неї немає документів, які б посвідчували її особу, в наслідок чого, вона не може офіційно отримати роботу, навчатися, звернутися за медичною допомогою, зареєструвати своїх малолітніх дітей. На даний час вона засуджена та є матір`ю - одиначкою двох дітей - доньки [PERSON] , [INFO] , сина - [PERSON] , [INFO] , який нині тимчасово розміщений у дитячому будинку сімейного типу. Батько дітей - [PERSON] піклується про старшу доньку та намагається зібрати документи для повернення молодшого сина в родину. ІІ. Заяви, клопотання заявника та процесуальні дії суду: У судове засідання заявник [PERSON] та її представник не з`явились, представник надала заяву про розгляд справи за відсутністю її та заявника, вимоги підтримують, посилались на обставини зазначені в заяві. Представники заінтересованих осіб Заводського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Кам`янське Кам`янського району Дніпропетровської області Південно - Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Дніпро), Державної установи «Кам`янська виправна колонія (№34) в судове засідання не з`явились, надали заяву про розгляд справи за відсутністю їх представника, прийняти рішення відповідно до чинного законодавства. Вивчивши матеріали цивільної справи, дослідивши надані суду докази, суд вважає заяву такою, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. 06 грудня 2021 року ухвалою суду відкрито провадження по справі та призначено дату судового засідання IV. Фактичні обставини, встановлені судом, зміст правовідносин з посиланням на докази. Згідно відповіді Металургійного відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Кривому Розі від 19.10.2021р. №3221/20.14-30, відомостей щодо актового запису про реєстрацію дитини - [PERSON] , [INFO] , уродженки с. Гора Бориспільського району Київської області, та відповідно видачі свідоцтва про народження на її ім`я - не виявлено (а.с.33). Як вбачається з матеріалів справи, а саме з в протоколу затримання особи, під час проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні, яке було внесено до ЄРДР за №12017140060003758, підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення від 09.09.2017року було встановлено та зазначено слідчим СВ Залізничного відділу поліції ГУ НП у Львівській області, капітаном поліції Іващенко Людмилою Валеріївною, наступні анкетні дані затриманої особи: затримано підозрювану у вчиненні кримінального правопорушення: [PERSON] , [INFO] , уродженку [ADDRESS] , раніше не судиму (а.с.12,13). Як вбачається з висновку експерта № 1579 Львівіського обласного бюро судово - медичної експертизи від 09.10.2017 р., було проведено судово - медичну експертизу, в якій було з`ясовано питання, якому віку відповідає [PERSON] , [INFO] та було встановлено, що громадянка [PERSON] відповідає віку біля 19 - 20 років (а.с.14,15). Також вироком Залізничного районного суду м. Львова у справі №462/5778/17 від 21.06.2018 року за обвинуваченням заявниці - [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.187, ч.2 ст. 185 КК України, встановлені наступні анкетні дані [PERSON] : « [PERSON] , [INFO] , молдаванка, громадянка України, не маючої освіти, незаміжньою, раніше не судимої, проживаючої в [ADDRESS] » (а.с.16-20). Як вбачається з відповіді КНП «Бориспільська багатопрофільна лікарня інтенсивного лікування» від 28.10.2021 року, зазначено, що в книзі реєстрації народження дитини КНП «Бориспільська багатопрофільна лікарня інтенсивного лікування» відсутні відомості, а також будь - які інші документи щодо народження [PERSON] [INFO] , 17.03.2016р. дитини, а також повідомлено про те, що інформація та документи, щодо народження [PERSON] , яка проживала у с. Гора, Бориспільського району Київської області, у період з 01.12.2001р. - 31.01.2002р. дитини - дівчинки, тобто заявниці, відсутні (а.с.30) Заводським відділу РАЦС у м. Кам`янське Дніпропетровської області Південно - Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Дніпро) надана відповідь за вих.№2669/20.24-31 від 11.11.2021р. із роз`ясненням про необхідність звернення для вирішення подальшого питання реєстрації факту народження в певний період до суду та отримання відповідного рішення, яке буде належною підставою для реєстрації факту народження заявниці в певний період (а.с.36,37). V. Норми права, які застосовує суд, мотиви їх застосування. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293, ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо згідно із законом вони породжують юридичні наслідки. Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження. Згідно з ч. 2 ст.319 ЦПК України рішення суду про встановлення факту, який підлягає реєстрації в органах державної реєстрації актів цивільного стану або нотаріальному посвідченню, не замінює собою документів, що видаються цими органами, а є тільки підставою для одержання зазначених документів. За таких обставин, встановлення факту народження особи в певний час породжує юридичні наслідки, тобто від нього залежить виникнення особистих чи майнових прав заявника; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення. Заявник не має іншої можливості одержати документ, який посвідчує факт її народження, що має юридичне значення для послідуючого отримання документів свідоцтва про народження та паспорту громадянина України. Конвенцією про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованою постановою Верховної ради України №789-ХІІ від 27.02.1991 року, визначено, що дитина має бути зареєстрована зразу ж після народження і з моменту народження має право на ім`я і набуття громадянства. Факт існування кожної дитини має бути офіційно визнано. Реалізація права на ім`я та набуття громадянства надає можливість дитині користуватися своїми правами. Після реєстрації народження дитини держава офіційно визнає існування дитини, крім цього, на підставі реєстрації встановлюється походження дитини та родинний зв`язок із батьками (матір`ю та батьком). Принцип 3 Декларації прав дитини зазначає, що «Дитині має належати від народження право на ім`я». Міжнародний пакт про громадянські і політичні права приписує, що «Кожна дитина повинна бути зареєстрована негайно після її народження і повинна мати ім`я». Cтаття 7 Конвенції про права дитини також зобов`язує зареєструвати дитину відразу ж після її народження: «Дитина має бути зареєстрована зразу ж після народження і з моменту народження має право на ім`я і набуття громадянства, а також, наскільки це можливо, право знати своїх батьків і право на їх піклування». Більше того, Конвенція про права дитини розглядає право дитини на ім`я, громадянство та сімейні зв`язки як право дитини на збереження своєї індивідуальності (identity). Держави-учасниці зобов`язуються поважати це право дитини, як передбачається законом, не допускаючи протизаконного втручання. Якщо дитина протизаконно позбавляється частини або всіх елементів своєї індивідуальності, Держави-учасниці забезпечують їй необхідну допомогу і захист для найшвидшого відновлення її індивідуальності. Враховуючи те, що заявниця не має жодних документів, які підтверджують її особу як ідентичність, а тому остання фактично перебуває в правовій невизначеності, оскільки позбавлена будь-якого правового статусу, який би надавав «право на право». У зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують існування заявниці, остання фактично не може реалізовувати свої особисті немайнові права, такі як: право на освіту, медичну допомогу, право на роботу, право на житло тощо. Станом на сьогодні, заявниця не отримала базової освіти, обмежена можливості працевлаштуватися, отримати медичну допомогу, не визнана матір`ю своїх дітей, тобто не може реалізувати свої права та вирішити інші питання насущної необхідності, які виникають в повсякденному житті через необхідність засвідчення своєї особистості. Відповідно до статті 8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. ЄСПЛ неодноразово констатував, що концепція приватного життя поширюється на аспекти власної ідентичності, такі як ім`я особи, фотографія, або фізична і моральна недоторканність, які перебувають під статтею 8 Конвенції. Тому, право на ім`я перебуває під правовою охороною статті 8 Конвенції, оскільки є складовою приватного та сімейного життя, невід`ємною складовою персональної ідентифікації особи. Ім`я, яке присвоюється з народження та засвідчується в свідоцтві про народження є складовою ідентичності особи, виступає засобом ідентифікації особи в сім`ї, в суспільстві, а також є ключовим фактором для реалізації основоположних прав, закріплених в Конвенції. У справі «Ст`єрна проти Фінляндії» ((Stjerna v. Finland) ЄСПЛ констатував, що особисте ім`я стосується приватного життя особи, будучи засобом персональної ідентифікації і зв`язку з родом, а тому регламентується в межах ст. 8 Конвенції. У Рекомендації № 1557 (2002) про правове становище ромів у Європі зазначено: «сьогодні роми як і раніше зазнають дискримінації, маргіналізації та сегрегації. Дискримінація поширена у всіх сферах суспільного та особистого життя, включно з доступом до громадських місць, освіти, працевлаштування, медичного обслуговування та житла, а також перетину кордонів та доступу до процедур надання притулку. Асамблея закликає держави-учасниці виконати умови, які необхідні для поліпшення становища ромів у Європі, зокрема: гарантувати рівне ставлення до ромської меншини як етнічної чи національної групи меншин у сфері освіти, працевлаштування, житла, охорони здоров`я та державних послуг. Держави-учасниці повинні звертати особливу увагу на: сприяння рівним можливостям для ромів на ринку праці; напрацьовувати позитивні заходи щодо працевлаштування ромів у сфері державних послуг, що мають безпосереднє відношення до ромських громад, таких як початкові та середні школи, центри соціального забезпечення, місцеві центри первинної медичної допомоги та місцева адміністрація; розробляти та запроваджувати позитивні заходи та пільги для соціально незахищених верств, включно з ромами як соціально незахищеними верствами населення, у сфері освіти, працевлаштування та житлового будівництва... вживати конкретних заходів та створювати спеціальні установи для захисту ромської мови, культури, традицій та ідентичності: звернути особливу увагу на явище дискримінації ромів, особливо у сфері освіти та працевлаштування. ЄСПЛ неодноразово підкреслював, що поняття «приватного життя» є широким поняттям, яке не має вичерпного визначення. Це поняття аспекти фізичної і соціальної ідентичності індивіда (Mikuliж проти Хорватії, № 53176/99, § 53, CEDH 2002 I). Межа між позитивними і негативними зобов`язаннями держави за статтею 8 не може бути точно визначена. Для того, щоб встановити, чи зобов`язання - позитивне або негативне - існує, слід врахувати справедливу рівновагу, яка має бути забезпечена між загальним інтересом і інтересами особи; (див., наприклад, B. проти Франції). У справі «Гарнага проти України» ЄСПЛ вказав, що мета статті 8 Конвенції також покладає на Державу позитивні зобов`язання, властиві дієвій повазі до приватного та сімейного життя. Окрім того, у справі «MENNESSON ПРОТИ ФРАНЦІЇ» ЄСПЛ зазначив, що повага до приватного життя вимагає, щоб кожен міг встановити складові своєї людської особистості, включно зі спорідненістю (...) спорідненість є важливою складовою ідентичності особи (параграф 80 вище). Вважаємо, що в даній ситуації Україна в особі відповідних державних органів несе позитивні зобов`язання за статтею 8 Конвенції в частині створення в юридичній площині умов задля підтвердження заявницею своєї ідентичності та спорідненості зі своїми біологічними батьками, що зумовить для неї можливість відновити юридичні зв`язки з іншими базовими правами, зокрема: правом бути записаною матір`ю своїх дітей. У справі «Смірнови проти Росії» (Smirnova v. Russia) ЄСПЛ наголосив, що відсутність в заявниці паспорта, що посвідчує особу внаслідок його вилучення та не повернення заявниці є втручанням у приватне життя, що є порушенням статті 8 Конвенції. Суд визнав доведеним той факт, що у повсякденному житті громадяни Росії часто повинні формально засвідчувати свою особу навіть під час виконання рутинних справ. Більше того, пред`явлення паспорта вимагається і для задоволення більш нагальних потреб, таких як прийняття на роботу чи отримання медичної допомоги. Тому, Суд постановив, що мало місце порушення ст. 8 Конвенції. Заявник [PERSON] не може отримати паспорта, оскільки не має свідоцтва про народження, а тому ідентичність її перебуває в правовій невизначеності та потребує юридичного закріплення її статусу державою Україною, що зумовить виконання державою своїх позитивних зобов`язань у відповідності до приписів ст. 8 Конвенції. Реєстрація народження дитини та отримання свідоцтва про народження реалізує не тільки право дитини на ім`я та громадянство, а також забезпечує дитині її правоздатність. Тобто дитина або, у ситуації заявниці - повнолітня людина, офіційно визнається членом суспільства та їй буде надано доступ до інших прав: наприклад, на освіту, на отримання належної медичної допомоги, на соціальну допомогу, на захист від жорсткого поводження і т.ін. Та на превеликий жаль, мати заявниці не здійснила своєчасної реєстрації народження своєї доньки, тим самим позбавивши її певного кола прав та обов`язків, а найголовніше, повноцінної правоздатності та можливості користування своїми соціальними, громадськими та іншими правами. Згідно з листом Верховного Суду України від 01 січня 2012 року «Судова практика розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» про встановлення факту народження особи в певний час приймаються до провадження суду і розглядаються за умови подання заявниками документів про відмову органів реєстрації актів громадянського стану в реєстрації події народження. Ухваливши Стратегію сприяння реалізації прав і можливостей осіб, які належать до ромської національної меншини, в українському суспільстві на період до 2030 року, урядом України було визначено в Цілі №2 даної Стратегії: Таким чином, для того, щоб заявник [PERSON] змогла реалізувати свої права, їй необхідні документи офіційного підтверджуючи її особистості, на тепер вона не може реалізувати жодних прав, які має кожна інша людина, яка має документи, що посвідчують її особу, а тому суд приходить до висновку, що заявлені вимоги про встановлення факту її народження підлягають задоволенню. Частиною 4 ст.49 ЦК України, передбачено, що реєстрація актів цивільного стану проводиться відповідно до закону. Народження фізичної особи та її походження, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, шлюб, розірвання шлюбу, зміна імені, смерть підлягають внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян в органах юстиції в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ч.1 ст. 22 Закону України "Про державну реєстрацію актів цивільного стану" внесення змін до актового запису цивільного стану проводиться відповідним органом державної реєстрації актів цивільного стану за наявності достатніх підстав Також суд зазначає, що вимог про зобов`язання Заводський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Кам`янське Кам`янського району Дніпропетровської області Південно - Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції(м. Дніпро), внести відомості в державний реєстр актів цивільного стану громадян, а саме: [PERSON] народилась [INFO] , у селі Гора, Бориспільського району, Київської області, жіночої статі, у графі мати зазначити - [PERSON] , в графі батько, на підставі ст. 135 Сімейного кодексу України, зазначити - [PERSON] , та видати свідоцтво про народження, не підлягають задоволенню, оскільки проводить реєстрацію народження фізичної особи відповідний орган, а не суд. Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Outcome: partial