Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-02 00:00:00

У липні 2021 року представник позивача Приватного акціонерного товариства «Українська акціонерна страхова компанія «Аска» звернувся до суду із позовом до відповідача [PERSON] , в якому просив стягнути із відповідача на користь позивача сплачене страхове відшкодування в сумі 14198,06 грн., та судовий збір в сумі 2270,00 грн. В обґрунтування позову зазначено, що 27.06.2019 року в м. Києві по вул. Васильківській, 55, відповідач скоїв зіткнення із транспортним засобом «Форд» д.н.з. [NUMBER] , в результаті чого зазначений автомобіль отримав механічні пошкодження. Постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 19.07.2019 року, відповідача було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП. Позивач вказує, що пошкоджений з вини відповідача автомобіль «Форд» д.н.з. [NUMBER] було застраховано позивачем у відповідності із договором страхування транспортних засобів № 3452726 від 02.02.2019 року. В результаті настання страхового випадку, за умовами зазначеного договору, позивачем було виплачено потерпілій особі (страхувальнику) страхове відшкодування в сумі 32956,80 грн., та розрахунок зазначеного страхового відшкодування було здійснено на підставі звіту про оцінку вартості матеріального збитку № 34С/07/19 від 23.07.2019 року та рахунку № А09499 від 15.07.2019 р. Так, відповідно до звіту, вартість відновлювального ремонту автомобіля «Форд» д.н.з. [NUMBER] склала суму в розмірі 33057,55 грн., вартість відновлювального ремонту із врахуванням зносу - 18758,74 грн. Відповідно до рахунку № [NUMBER] від 15.07.2019 року фактично потерпілою особою (страхувальником) було витрачено на відновлювальний ремонт пошкодженого автомобіля суму в розмірі 32956,80 грн. Цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована в ПрАТ «СК «ПЗУ Україна», відповідно до полісу ОСЦПВВНТЗ № ЕР/177615523 зі встановленою франшизою в сумі 2000,00 грн. ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» було відшкодовано позивачу суму збитків за вказаним страховим випадком з урахуванням фізичного зносу суму в розмірі 16198,06 грн., та страховик відповідача виконав свої зобов`язання, відшкодувавши витрати, пов`язані із відновлювальним ремонтом автомобіля з урахуванням його зносу. Позивач вказує, що у зв`язку зі зміною сторони кредитора у деліктному правовідношенні в межах фактичних витрат до позивача перейшло право вимоги у відповідній невідшкодованій частині до відповідача, оскільки, страхова виплата страховика відповідача є недостатньою для повного відшкодування завданої ним шкоди. Так, заборгованість відповідача перед позивачем складає суму в розмірі 14198,06 грн., яка обчислена наступним чином: 32956,80 грн. (загальна сума відшкодування за договором, яка була виплачена позивачем) - 16758,74 грн. (сума відшкодована страховою компанією відповідача) - 2000,00 грн. (франшиза). Звернувшись до відповідача із вимогою в добровільному порядку сплатити зазначену суму коштів, відповідач в повному обсязі вимогу позивача не виконав. Посилаючись на викладене, позивач вимушений звернутись до суду із даним позовом та просить стягнути із відповідача на користь позивача несплачену суму страхового відшкодування в примусовому порядку. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва Кахно (Кирильчук) І.А. від 26.07.2021 року, у справі було відкрито провадження та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. В зв`язку із перебуванням судді Кирильчук І.А. у відпустці по вагітності та пологам, на підставі розпорядження керівника апарату суду № 1609 від 29.10.2021 року, справу було повторно автоматично розподілено та визначено головуючого суддю Чередніченко Н.П. В листопаді 2021 року до суду від відповідача надійшов відзив на позов, відповідно до якого сторона відповідача в задоволенні позову просила відмовити, посилаючись на те, що відповідальність відповідача була застрахована СК «ПЗУ Україна», а відтак і обов`язок відшкодування збитків покладається в повному обсязі саме на зазначену страхову компанію. Відповідач вказує, що боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування за полісом (100000,00 грн.) є СК «ПЗУ Україна», а тому позивачу слід було пред`явити вимоги саме до вказаної страхової компанії, оскільки, розмір виплаченого страхового відшкодування не перевищує встановленого ліміту відповідальності за договором, який було укладено між відповідачем та СК «ПЗУ Україна». Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 01.12.2021 року, було вирішено перейти від розгляду даної цивільної справи порядку спрощеного провадження без виклику (повідомлення) сторін до розгляду даної справи в порядку спрощеного провадження з викликом (повідомленням) сторін. Призначено справу в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін до судового розгляду. Представник позивача в судове засідання не з`явився. Судом про розгляд справи повідомлявся належним чином. В позові просив суд розглянути справу без його участі на підставі доказів, які містяться в матеріалах справи. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, та просив в його задоволенні відмовити, посилаючись на підстави, які викладені в письмовому відзиві на позов. З огляду на викладене, суд вважає за можливе розглянути справу без участі представника позивача. Суд, вислухавши пояснення відповідача, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Так, 27.06.2019 року о 14-40 год. в м. Києві по вул. Васильківській, 55, відбулась дорожньо-транспортна пригода за участі автомобіля «Дачія» д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] та автомобіля «Форд» д.н.з. [NUMBER] , що призвело до пошкодження транспортних засобів. Постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 19.07.2019 року у справі 752/14201/19, відповідача було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП. Частина 6 статті 82 ЦПК України визначає, що постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, обставина вини відповідача у спричиненні зазначеної дорожньо-транспортної пригоди доказуванню не підлягає. У відповідності із договором страхування транспортних засобів № 3452726 від 02.02.2019 року, позивачем було застраховано автомобіль «Форд» д.н.з. [NUMBER] , який було пошкоджено внаслідок зазначеної аварії, винуватцем якої є відповідач. В результаті настання страхового випадку, за умовами зазначеного договору, та на підставі наданих документів, позивачем було виплачено потерпілій особі (страхувальнику) страхове відшкодування в сумі 32956,80 грн. Так, відповідно до звіту ПП «Галавтоекспертиза» № 34С/07/19 від 23.07.2019 року, вартість відновлювального ремонту автомобіля «Форд» д.н.з. [NUMBER] склала суму в розмірі 33057,55 грн., вартість відновлювального ремонту із врахуванням зносу - 18758,74 грн., а вартість матеріального збитку нанесеного власнику автомобіля - 18758,74 грн. Відповідно до рахунку ТОВ «Автобот Плюс» № А09499 від 15.07.2019 року, фактично потерпілою особою (страхувальником) було витрачено на відновлювальний ремонт пошкодженого автомобіля суму в розмірі 32956,80 грн. Позивачем було виплачено потерпілій особі суму страхового відшкодування в розмірі 32956,80 грн., що підтверджується копією платіжного доручення № 7201 від 19.08.2019 року. Варто відмітити, що позивач в страхових актах визначив вартість відновлювального ремонту автомобіля страхувальника на підставі, в т.ч. звіту, та рахунку-фактури, що не суперечить ані умовам договору страхування, ані Закону України «Про страхування», оскільки, норми, останнього, не містять положень, які б зобов`язували страховика визначати розмір страхового відшкодування з урахуванням лише даних автотоварознавчого дослідження. Цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована в ПрАТ «СК «ПЗУ Україна», відповідно до полісу ОСЦПВВНТЗ № ЕР/177615523 зі встановленою франшизою в сумі 2000,00 грн. Так, ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» було відшкодовано позивачу суму збитків за вказаним страховим випадком з урахуванням фізичного зносу суму в розмірі 16198,06 грн., та позивач вказує, що страховик відповідача виконав свої зобов`язання, відшкодувавши витрати, пов`язані із відновлювальним ремонтом автомобіля з урахуванням його зносу. Позивач зазанчає, що у зв`язку зі зміною сторони кредитора у деліктному правовідношенні в межах фактичних витрат до позивача перейшло право вимоги у відповідній невідшкодованій частині до відповідача, оскільки, страхова виплата страховика є недостатньою для повного відшкодування завданої ним шкоди, а відтак стягненню із відповідача на користь позивача підлягають невідшкодовані збитки, оскільки, виплати страхової компанії відповідача було недостатньо для повного відшкодування завданої відповідачем шкоди в межах різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою. Заперечуючи проти позовних вимог, відповідач вказував, що боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування за полісом (100000,00 грн.) є СК «ПЗУ Україна», а тому позивачу слід було пред`явити вимоги саме до вказаної страхової компанії, оскільки, розмір виплаченого страхового відшкодування не перевищує встановленого ліміту відповідальності за договором, який було укладено між відповідачем та СК «ПЗУ Україна». Перевіряючи обґрунтованість та доведеність позовних вимог, а також заперечень на позов, суд приймає до уваги те, що відповідно до положень статті 1166 ЦК України, яка встановлює загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. За приписами частини 2 статті 1187, частини 1 статті 1188 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, при цьому шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах. Положеннями статті 9 Закону України «Про страхування» передбачено, що розмір страхової суми, яка виплачується при настанні страхового випадку, визначається за домовленістю між страховиком та страхувальником під час укладання договору страхування або внесення змін до договору страхування, або у випадках, передбачених чинним законодавством. При цьому страхова сума може бути встановлена по окремому страховому випадку, групі страхових випадків, договору страхування у цілому, а страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник. Аналогічна норма міститься і в частині 3 статті 988 ЦК України, відповідно до якої страхова виплата за договором страхування не може перевищувати розміру реальних збитків. Визначення вартості відновлювального ремонту на підставі даних звіту та рахунку узгоджується і з положеннями частини 2 статті 1192 ЦК України, відповідно до яких розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Позивач виконав свої зобов`язання по виплаті страхового відшкодування шляхом перерахування безготівкових коштів в загальному розмірі 32956,80 грн. на рахунок потерпілої особи, що підтверджується копією відповідного платіжного доручення. Відповідно до положень статті 993 ЦК України та статті 27 Закону України «Про страхування» до страхової компанії, яка здійснила виплату страхового відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних виплат переходить право вимоги, яке страхувальник мав до особи, відповідальної за заподіяні збитки. Водночас правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, - якщо законом передбачено такий обов`язок. Так, відповідно до статті 999 ЦК України, законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України від 1 липня 2004 р. № 1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV). За приписом п. 22.1 ст. 22 Закону 1961-IV, у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Судом встановлено, що цивільна відповідальність відповідача була застрахована у ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» відповідно до полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів з лімітом відповідальності за шкоду, заподіяну майну, в сумі 100 000 грн. із франшизою в сумі 2000,00 грн. Позивач звернувся до страхової компанія відповідача - ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» з регресною вимогою про відшкодування шкоди, та ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» виконало свої зобов`язання перед позивачем шляхом сплати коштів у розмірі 16758,74 грн. Суд звертає увагу сторони відповідача на те, що задоволення страховиком відповідача регресної вимоги позивача не в повному обсязі, а лише в розмірі визначеного оцінювачем вартості матеріального збитку, за мінусом суми франшизи, ґрунтується на положеннях пункту 22.1 статті 22 та статті 29 Закону 1961-IV, норми яких передбачають відшкодування страховиком витрат, пов`язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу, з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Відтак, різниця між сплаченою позивачем страхувальнику сумою страхового відшкодування (32956,80 грн.), сумою, отриманою від страхової компанії винуватця ДТП (16758,74 грн.) та сумою франшизи за договором, сплаченою відповідачем (2000,00 грн.), становить суму в розмірі - 14198,06 грн. За вимогами статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою. 23.12.2019 року позивач направив відповідачу письмову пропозицію добровільно компенсувати витрати, пов`язані з виплатою страхового відшкодування, проте, відповідач вказав на безпідставність вимог позивача та шкоду в добровільному порядку в повному обсязі не відшкодував. Посилання сторони відповідача на те, що він застрахував відповідальність, а відтак саме його страхова компанія зобов`язана компенсувати виплачені позивачем кошти в повному обсязі, суд до уваги не приймає, оскільки, страхова компанія відповідача виплатила позивачу страхове відшкодування у розмірі, визначеному ст.29 Закону № 1961-IV, тобто з урахуванням фізичного зносу, та у страховика відповідача не виникло обов`язку з відшкодування різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою, незважаючи на те, що збитки є меншими від страхової суми (ліміту відповідальності), а тому відповідна різниця (вартість фізичного зносу) підлягає стягненню із винної особи. З огляду на те, що страховою компанією винної у дорожньо-транспортній пригоді особи виплачено позивачу суму коштів, що є меншою, ніж встановлений розмір збитків, заподіяних потерпілій особі внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а тому вказана різниця підлягає відшкодуванню винною в аварії особою, тобто відповідачем. Крім того, оскільки в даному випадку у страховика відповідача не виник обов`язок з відшкодування шкоди в частині суми фізичного зносу транспортного засобу в силу положень статті 29 Закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а тому відповідна сума підлягає відшкодуванню саме винною в заподіянні шкоди особою - відповідачем, на підставі ст. 1194 ЦК України. Доводи відповідача про те, що позивачем не доведено належними доказами розмір заподіяних збитків, на думку суду, спростовуються наявними в матеріалах справи доказами. Суд відмічає, що інші наведені позивачем доводи в обґрунтування своїх позовних вимог не спростовують наведених висновків суду. Як зазначає Європейський суд з прав людини в своїй усталеній практиці, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що обґрунтування позовних вимог знайшли своє об`єктивне підтвердження в ході розгляду справи, та наявні підстави для стягнення із відповідача на користь позивача решти фактично сплаченого страхового відшкодування, оскільки, виплати страхової компанії відповідача було недостатньо для повного відшкодування завданої відповідачем шкоди в межах різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою, та заперечення сторони відповідача не ґрунтуються на вимогах закону, а відтак позов підлягає задоволенню. В порядку ст. 141 ЦПК України, із відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 2270,00 грн. На підставі викладеного, та

Outcome: approved