Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-03 00:00:00

03.12.2021 року позивач [PERSON] звернулася до Миргородського міськрайонного суду Полтавської області з позовом до Великосорочинського ліцею Полтавської обласної ради про визнання незаконним наказу про відсторонення від роботи, відновлення на роботі та зобов`язання вчинити певні дії, 15.12.2021 року позивачем [PERSON] подано до Миргородського міськрайонного суду Полтавської області уточнену позовну заяву . [PERSON] просить визнати незаконним та скасувати Наказ директора Великосорочинського ліцею № 73 від 11.11.2021 року про відсторонення її від роботи на час відсутності щеплення від СОVID-19; відновити її на посаді вчителя закладу загальної середньої освіти Великосорочинського ліцею з 11.11.2021 року; зобов`язати заклад загальної середньої освіти Великосорочинський ліцей провести нарахування їй заробітної плати за час вимушеного прогулу. Обґрунтовуючи позов позивачка зазначає, що працює у Великосорочинському ліцеї на посаді вчителя закладу загальної середньої освіти (історії та правознавства). Наказом директора ліцею № 73 від 11.11.2021 року позивача було відсторонено від роботи з 11 листопада 2021 року на час відсутності щеплення від СОVID-19. Керівнику Великосорочинського ліцею позивачем була надана довідка з лікувального закладу де зазначено, що протягом трьох місяців позивачу рекомендовано утриматись від щеплення так як, відповідно до аналізів крові, у позивача виявлено антитіла 5059.0 од/мл. Керівник не взяв до уваги цю обставину, безпідставно мотивуючи тим, що щеплення обов`язкове для всіх працівників ліцею не зважаючи на стан здоров`я та протипоказання. Позивач вважає, що її відсторонення від роботи є протиправним та таким, що не грунтується на законі. Позивач зазначає, що у відповідності до чинного законодавства України немає жодного нормативного, законного чи підзаконного акту, відносно вказаних умов, без яких неможливе продовження трудових відносин. Не існує в Україні обов`язкової чи примусової вакцинації, а це питання вирішується добровільно на засадах Конституції України. В Україні діють положення Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» та Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я». Так, передумовою будь-якого медичного втручання є отримання відповідної на те інформованої згоди пацієнта. Під Інформованістю слід розуміти те, що медичний працівник перед початком медичного втручання надав пацієнту у доступній формі інформацію про стан здоров`я пацієнта, мету проведення запропонованих досліджень, лікувальних заходів, наявність ризику для життя і здоров`я. Винятком є лише критичний стан, який потребує невідкладної, реанімаційної допомоги для збереження життя - аварія, травма, кровотеча - втручання непотрібне. Стосовно відмови від будь-якого медичного втручання, то таке право має будь-який громадянин України, який набув цивільної дієздатності. Позивач вважає, що її відсторонення є протиправним та незаконним, жодним чином не ґрунтується на нормі закону, а отже наказ про відсторонення її від роботи підлягає скасуванню. Ухвалою суду від 03 грудня 2021 року відкрито провадження у справі, постановлено проводити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 17 січня 2022 року (а. с. 14)., та відкладено розглядом за клопотанням представника позивача на 04.02.2022 року. В судове засідання позивачка [PERSON] з`явилася, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, вважає відсторонення неправомірним , наполягала на задоволенні позову. На запитання суду повідомила , що з часу відсторонення її від роботи до дня розгляду справи для оформлення довідки затвердженої держаними органами форми яка б давала підстави для звільнення від вакцинування до лікарів не зверталась, на день розгляду справи не вакцинована , оскільки вважає що у неї дійсно є протипоказання до вакцинації . Вказала що оскільки в неї такий високий показник антитіл то можливо перехворіла , але хвороба на короновірус не була підтверджена офіційно . Представник позивачки адвокат Яковенко Г.М. в судовому засіданні вказав що вважає відсторонення від роботи є неправомірним оскільки на законодавчому рівні це не визначено , його клієнтка надала довідку де було зазначено про рекомендацію утриматись від щеплення , оскільки мають антитіла та кількість є дуже високою , на день відсторонення офіційна форма для довідки про заборону вакцинації в зв`язку з протипоказаннями у людини не була ще затверджена , також вказав що директор міг би перевести даного вчителя на дистанційний режим роботи оскільки у ліцеї відсутні інші вчителі історії та правознавства. Також зазначив , що факту ухилення від вакцинації не було , його клієнтці було рекомендовано утриматись якийсь час і вона дотрималась рекомендації лікаря , підставою була висока кількість антитіл , а тільки відмова від обов`язкового щеплення або ухилення закріплено на законодавчому рівні про відсторонення від роботи , інших підстав немає . Тому прохав позовні вимоги задовольнити . Представник відповідача Великосорочинського ліцею Полтавської обласної ради позов не визнав та просив відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі, вказав що дотримувався при відстороненні КзпП , ЗУ «Про захист населення від інфекційних хвороб» , наказом МОЗ «Про затвердження Переліку професій , виробництв та організацій , працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням» , на запитання суду повідомив що не міг одного вчителя перевести працювати дистанційно , у задоволенні позовних вимог прохав відмовити . Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Заслухавши сторони, дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі судом встановлено, наступне. Щодо правового регулювання на національному рівні питання відсторонення працівників у зв`язку з відсутністю у них щеплення від гострої респіраторної хвороби СОVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2. У пунктах а, б статті 10 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я» встановлено обов`язки громадян у сфері охорони здоров`я, зокрема, піклуватись про своє здоров`я та здоров`я дітей, не шкодити здоров`ю інших громадян; у передбачених законодавством випадках проходити профілактичні медичні огляди і робити щеплення.Відповідно до частини першої статті 46 КЗпП України відсторонення працівників від роботи власником або уповноваженим ним органом допускається в разі: - появи на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп`яніння; - відмови або ухилення від обов`язкових медичних оглядів, навчання, інструктажу і перевірки знань з охорони праці та протипожежної охорони; - в інших випадках, передбачених законодавством. До інших передбачених законодавством випадків належить, зокрема, відмова або ухилення від профілактичних щеплень працівників професій, виробництв та організацій, для яких таке щеплення є обов`язковим. Відсторонення працівника від роботи слід розуміти як один із передбачених законодавством випадків призупинення трудових правовідносин, яке полягає в тимчасовому увільненні працівника від обов`язку виконувати роботу за укладеним трудовим договором і тимчасовому увільненні роботодавця від обов`язку забезпечувати працівника роботою або створювати умови для її виконання. Тимчасове увільнення працівника від виконання його трудових обов`язків в порядку відсторонення від роботи на умовах та з підстав, встановлених законодавством, по суті не є дисциплінарним стягненням, а є особливим запобіжним заходом, який застосовується у виняткових випадках і має на меті запобігання негативним наслідкам. Статтею 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» передбачено, що профілактичні щеплення проти дифтерії, кашлюка, кору, поліомієліту, правця, туберкульозу є обов`язковими і включаються до календаря щеплень. Працівники окремих професій, виробництв та організацій, діяльність яких може призвести до зараження цих працівників та (або) поширення ними інфекційних хвороб, підлягають обов`язковим профілактичним щепленням також проти інших відповідних інфекційних хвороб. У разі відмови або ухилення від обов`язкових профілактичних щеплень ці працівники у порядку, встановленому законом, відсторонюються від виконання зазначених видів робіт. Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням проти інших відповідних інфекційних хвороб, встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я. Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 04 жовтня 2021 року № 2153 затверджено Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням (далі - Перелік № 2153). Відповідно до цього Переліку обов`язковим профілактичним щепленням проти гострої респіраторної хвороби СОVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України цієї хвороби, підлягають працівники: 1) центральних органів виконавчої влади та їх територіальних органів; 2) місцевих державних адміністрацій та їх структурних підрозділів; 3) закладів вищої, післядипломної, фахової передвищої, професійної (професійно-технічної), загальної середньої, у тому числі спеціальних, дошкільної, позашкільної освіти, закладів спеціалізованої освіти та наукових установ незалежно від типу та форми власності; 4) підприємств, установ та організацій, що належать до сфери управління центральних органів виконавчої влади; 5) установ і закладів, що надають соціальні послуги, закладів соціального захисту для дітей, реабілітаційних закладів; 6) підприємств, установ та організацій, включених до Переліку об`єктів державної власності, що мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04 березня 2015 року № 83. Оскільки під час відсторонення працівник тимчасово увільняється від виконання своїх трудових обов`язків та не може виконувати роботу, то за загальним правилом такому працівникові заробітна плата в період відсторонення не виплачується, якщо інше не встановлено законодавством. Чинним законодавством не передбачено обов`язку роботодавця щодо збереження за працівником заробітної плати на період його відсторонення від роботи у зв`язку з відмовою або ухиленням від проведення обов`язкових профілактичних щеплень проти гострої респіраторної хвороби СОVID-19. Пунктом 41-6 постанови Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2020 року № 1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби СОVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», який набрав чинності з 08 листопада 2021 року, керівникам державних органів (державної служби), керівникам підприємств, установ та організацій визначено забезпечити; 1) контроль за проведенням обов`язкових профілактичних щеплень проти СОVID-19 працівниками та державними службовцями, обов`язковість профілактичних щеплень яких передбачена Переліком № 2153; 2) відсторонення від роботи (виконання робіт) працівників та державних службовців, обов`язковість профілактичних щеплень проти СОVID-19 яких визначена Переліком № 2153 та які відмовляються або ухиляються від проведення таких обов`язкових профілактичних щеплень проти СОVID-19, відповідно до статті 46 КЗпП України, частини другої статті 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» та частини третьої статті 5 Закону України «Про державну службу», крім тих, які мають абсолютні протипоказання до проведення таких профілактичних щеплень проти СOVID-19 та надали медичний висновок про наявність протипоказань до вакцинації проти СOVID-19, виданий закладом охорони здоров`я; а також 3) взяти до відома, що на час такого відсторонення оплата праці працівників та державних службовців здійснюється з урахуванням частини першої статті 94 КЗпП України, частини першої статті 1 Закону України «Про оплату праці» та частини третьої статті 5 Закону України «Про державну службу»; відсторонення працівників та державних службовців здійснюється шляхом видання наказу або розпорядження керівника державного органу (державної служби) або підприємства, установи, організації з обов`язковим доведенням його до відома осіб, які відсторонюються, строк відсторонення встановлюється до усунення причин, що його зумовили. Відсторонюючи працівника від роботи, роботодавець повинен діяти на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені законом, а тому в наказі про відсторонення зазначаються підстави та строки такого відсторонення. Керівник зобов`язаний ознайомити працівника з наказом про відсторонення від роботи. У разі коли працівник відмовляється ознайомитися зі змістом наказу або проставити свій підпис на наказі, керівник має скласти акт про відмову працівника ознайомитися з документом. На період усунення від роботи за працівником зберігається його робоче місце. Водночас законодавством про працю не передбачена така підстава для звільнення, як відсутність у працівника щеплення від гострої респіраторної хвороби СОVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, або відмова від вакцинації. Щодо практики Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ). Наразі немає жодної правової позиції ЄСПЛ щодо відсторонення від роботи працівника у зв`язку з відсутністю в нього щеплення проти гострої респіраторної хвороби СОVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2. У цьому контексті ЄСПЛ висловлювався лише з процедурних питань. Йдеться про правило № 39 Регламенту Суду («interim measures»), яке дозволяє ЄСПЛ негайно вжити тимчасових заходів у разі існування ризику настання непоправного наслідку порушення прав людини. Так, у серпні 2021 року ЄСПЛ відхилив запит про вжиття тимчасових заходів, поданий 672 французькими пожежниками, щодо закону, який передбачає вимогу про обов`язкову вакцинацію для ряду професій, з подальшим відстороненням від роботи в разі її недотримання (Abgrall and 671 Others v. France, запит під заявою № 41950/21). У вересні 2021 року ЄСПЛ розглянув два запити про вжиття тимчасових заходів, які подані медичними працівниками, щодо їхнього обов`язку вакцинації проти СОVID-19 для того, щоб мати змогу продовжувати працювати. Згідно з правилом № 39 Регламенту Суду медики просили застосувати тимчасові заходи та негайно зупинити впровадження закону. Проте ЄСПЛ відхилив ці прохання, аргументуючи задоволення подібних запитів лише у тих випадках, якщо заявники можуть зіткнутися з реальним ризиком нанесення шкоди (Kakaletri and Others v. Greece, запит під заявою № 43375/21, Theofanopoulou and Others v. Greece, запит під заявою № 43910/21). Разом із цим частково релевантним у цьому контексті є рішення від 15 березня 2012 року у справі «Соломахін проти України» (Solomakhin v. Ukraine, заява № 24429/03) у якому ЄСПЛ сформулював правовий висновок, що обов`язкове щеплення як примусовий медичний захід є втручанням у гарантоване пунктом 1 статті 8 Конвенції право на повагу до приватного життя особи, що включає фізичну та психологічну недоторканність особи. Порушення фізичної недоторканності заявника можна вважати виправданим для дотримання цілей охорони здоров`я населення та необхідності контролювати поширення інфекційного захворювання. Водночас у рішенні від 08 квітня 2021 року у справі «Вавржичка та інші проти Чеської Республіки» (Vavricka and Others v. the Czech Republic [GC], заява № 47621/13, і 5 інших) ЄСПЛ вкотре зазначив, що обов`язковість щеплень є втручанням у право на повагу до приватного життя, яке гарантоване статтею 8 Конвенції. Разом із цим, щоб визначити, чи призвело таке втручання до порушення статті 8 Конвенції, суд повинен обґрунтувати доцільність і виправданість таких дій відповідно до абзацу другого цієї статті, тобто встановити: 1) чи є втручання виправданим «відповідно до закону»; 2) чи має воно на меті законні цілі; 3) чи були вони «виправданими в демократичному суспільстві». Як зазначає ЄСПЛ, оспорюване втручання мало б опиратися на національне законодавство. Водночас закони повинні бути як адекватно доступними, так і сформульованими з достатньою точністю (наприклад, рішення від 15 листопада 2016 року у справі «Дубська і Крейзова проти Чеської Республіки» (Dubska and Krejzova v. the Czech Republic [GC], заяви № 28859/11 i № 28473/12)). Щодо практики Верховного Суду. Практики Верховного Суду у справах про відсторонення від роботи працівника через відсутність щеплення від гострої респіраторної хвороби СОVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, наразі також немає. При цьому в провадженні Верховного Суду раніше були справи, де позивачі оскаржували обмеження, яких, на їхню думку, зазнають діти у зв`язку з відсутністю щеплень. Так, у постанові Верховного Суду від 20 березня 2018 року у справі № 337/3087/17 зазначено, що завданням держави є забезпечення дотримання оптимального балансу між реалізацією права дитини на дошкільну освіту та інтересами інших дітей. У спорі, що розглядався, індивідуальне право (інтерес) батьків дитини і відмовитися від щеплення при збереженні обсягу права дитини на здобуття освіти, в тому числі в дошкільних закладах, протиставляється загальному праву (інтересу) інших батьків та їх дітей, які провели щеплення перед направленням дитини для здобуття освіти в дошкільних закладах, з метою забезпечення загального блага у формі права на охорону здоров`я, що, крім іншого, гарантоване статтями 3, 27 та 49 Конституції України. У постанові від 17 квітня 2019 року у справі № 682/1692/17 Верховний Суд дійшов висновку, що вимога про обов`язкову вакцинацію населення проти особливо небезпечних хвороб з огляду на потребу охорони громадського здоров`я, а також здоров`я заінтересованих осіб є виправданою. Тобто в цьому питанні принцип важливості суспільних інтересів превалює над особистими правами, однак лише тоді, коли таке втручання має об`єктивні підстави, тобто є виправданим. У постанові Верховного Суду від 08 лютого 2021 року у справі № 630/554/19 вказано, що через відмову матері від профілактичного щеплення дитини у зв`язку з недовірою до вакцини, відповідач правомірно відмовив у прийнятті дитини до дитячого навчального закладу без висновку лікарсько-консультативної комісії (за відсутності у дитини щеплень) про можливість відвідування дитячого навчального закладу. Оскільки будь-яке право об`єктивно кореспондується з обов`язками, право на дошкільну освіту закон пов`язує з обов`язком проведення профілактичних щеплень, які гарантують безпеку як власне окремій дитині, так і особам, які навколо неї, висновки судів нижчих рівнів про протиправність та неправомірність дій завідувачки дитячого навчального закладу є необгрунтованими і такими, що суперечать закону. Дитина позивача не позбавлена права на освіту і може отримати її в інших формах. У постанові від 10 березня 2021 року у справі № 331/5291/19 Верховний Суд зазначив, що відповідно до статті 53 Конституції України кожен має право на освіту. Згідно зі статтею 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Тобто не освіта, а саме життя, здоров`я і безпека людини визнаються найвищою соціальною цінністю в Україні. Отже, вирішуючи питання про співвідношення норм статей 3 та 53 Конституції України, не можна не визнати пріоритетність забезпечення безпеки життя і здоров`я людини над правом на освіту. Інтереси однієї особи не можуть домінувати над інтересами держави в питанні безпеки життя і здоров`я її громадян. Держава, встановивши правило про те, що без щеплень дитина не може бути допущена до занять, не тільки реалізує свій обов`язок щодо забезпечення безпеки життя і здоров`я всіх учнів та працівників школи або дитячого садка, а й захищає таким чином власне дитину, яка не отримала профілактичних щеплень. З огляду на суспільні інтереси тимчасове відсторонення дитини від занять (до проведення щеплення, отримання позитивного висновку лікарсько-консультативної комісії) не призвело до порушення конституційного права на освіту, яку вона може отримати в інших формах. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] з 01.09.2006 року і на час розгляду справи судом працює у Великосорочинському ліцеї на посаді вчителя закладу загальної середньої освіти, що підтверджується відповідними записами в трудовій книжкі [NUMBER] (а. с. 7 - 8). Наказом директора Великосорочинського ліцею № 73 від 11.11.2021 року [PERSON] відсторонено від роботи з 11 листопада на час відсутності щеплення від СОVID-19, та довідки форми № 028-1/0 без збереження заробітної плати. Відповідно до вказаного наказу підставами для його винесення зазначено повідомлення про обов`язкове профілактичне щеплення від СОVID-19 [PERSON] та довідки форми № 028-1/0 (а. с. 6). Позивач [PERSON] стверджує, що нею керівнику Великосорочинського ліцею надавалася довідка з лікувального закладу де зазначено, що протягом трьох місяців позивачу рекомендовано утриматись від щеплення так як, відповідно до аналізів крові, у позивача виявлено антитіла 5059.0 од/мл, але керівник не взяв до уваги цю обставину. Суд зазначає, що Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 04 жовтня 2021 року № 2153 затверджено Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням (далі - Перелік № 2153). Відповідно до цього Переліку обов`язковим профілактичним щепленням проти гострої респіраторної хвороби СОVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України цієї хвороби, підлягають зокрема працівники закладів загальної середньої, у тому числі спеціальних, дошкільної, позашкільної освіти, закладів спеціалізованої освіти незалежно від типу та форми власності. Пунктом 416 постанови Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2020 року № 1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби СОVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», який набрав чинності з 08 листопада 2021 року, керівникам державних органів (державної служби), керівникам підприємств, установ та організацій визначено забезпечити відсторонення від роботи (виконання робіт) працівників та державних службовців, обов`язковість профілактичних щеплень проти СОVID-19 яких визначена Переліком № 2153 та які відмовляються або ухиляються від проведення таких обов`язкових профілактичних щеплень проти СОVID-19, відповідно до статті 46 КЗпП України, частини другої статті 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» та частини третьої статті 5 Закону України «Про державну службу», крім тих, які мають абсолютні протипоказання до проведення таких профілактичних щеплень проти СOVID-19 та надали медичний висновок про наявність протипоказань до вакцинації проти СOVID-19, виданий закладом охорони здоров`я. Суд зазначає, що Міністерство охорони здоров`я України затвердило форму довідки, яку лікарі повинні видавати пацієнтам, що мають тимчасові або постійні протипоказання до вакцинації проти COVID-19. Відповідну форму № 028-1/о «Висновок лікаря щодо наявності протипоказань до вакцинації проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» та інструкцію щодо її заповнення було затверджено наказом МОЗ № 2394 від 2 листопада 2021 року. Форма № 028-1/о заповнюється на підставі медичних записів про стан здоров`я пацієнта з урахуванням критеріїв, які визначаються відповідно до Інструкцій до застосування вакцин, рішень НТГЕІ та Переліку медичних протипоказань та застережень до проведення профілактичних щеплень. Позивач [PERSON] працює у Великосорочинському ліцеї на посаді вчителя закладу загальної середньої освіти, її професія входить до Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням, який затверджено Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 04 жовтня 2021 року № 2153. Проаналізувавши довідку, яку як стверджує позивач нею було надано керівнику Великосорочинського ліцею на підтвердження протипоказання до вакцинації проти COVID-19 судом встановлено, що вона не відповідає формі № 028-1/о «Висновок лікаря щодо наявності протипоказань до вакцинації проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», затвердженої наказом МОЗ № 2394 від 2 листопада 2021 року, а тому не може вважатися медичним висновком про наявність протипоказань до вакцинації проти СOVID-19, виданий закладом охорони здоров`я, який надає право керівникам державних органів (державної служби), керівникам підприємств, установ та організацій не забезпечувати відсторонення від роботи (виконання робіт) працівників в розумінні положень пункту 41-6 постанови Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2020 року № 1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби СОVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», який набрав чинності з 08 листопада 2021 року. Відсторонення працівників та державних службовців здійснюється шляхом видання наказу або розпорядження керівника державного органу (державної служби) або підприємства, установи, організації з обов`язковим доведенням його до відома осіб, які відсторонюються, строк відсторонення встановлюється до усунення причин, що його зумовили. Наказом директора Великосорочинського ліцею № 73 від 11.11.2021 року,

Outcome: dismissed