Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-23 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до Глухівського міськрайонного суду Сумської області із вказаним позовом, в якому просить визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 4868, вчинений 31 жовтня 2020 року приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Личуком Т.В. про стягнення з неї на користь АТ «Альфа-Банк» заборгованості в сумі 3242 доларів США 64 центи, що становить 92188,25 грн., та 1500 грн. за вчинення виконавчого напису. Свої вимоги обґрунтовує тим, що, приватному нотаріусу не надані належні документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Таким чином, виконавчий напис вчинено нотаріусом безпідставно, а тому позивач просить визнати вказаний вище виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню. Ухвалою суду від 15 грудня 2021 року відкрито провадження у даній справі та справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Цього ж дня ухвала про відкриття провадження у справі була направлена учасникам справи. Крім того, відповідачу та третім особам була направлена копія позовної заяви разом з доданими до неї документами. Також відповідачу та третім особам був визначений п`ятнадцятиденний строк з дня отримання ухвали про відкриття провадження у справі для подання відзиву на позов та відповідно пояснень щодо нього. 22 грудня 2021 року представник відповідача отримав копії ухвали про відкриття провадження у справі, а також позовної заяви з додатками. У встановлений судом строк відзив на позов не подав. З матеріалів справи вбачається, що третя особа - приватний виконавець виконавчого округу Сумської області Мукорез О.Л. копії ухвали про відкриття провадження у справі та позовної заяви разом з додатками до неї отримав 22 грудня 2021 року. У встановлений судом строк пояснень щодо позову не подав. Третя особа - приватний нотаріус Івано-Франківського міського нотаріального округу Личук Т.В. у встановлений судом строк пояснень щодо позову не подав. Відповідно до статті 279 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) суд розглядає справу за наявними у справі матеріалами. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з огляду на таке. Так, судом встановлено, що 31 жовтня 2021 року приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Личуком Т.В. було видано виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 4868, про стягнення з позивача на користь відповідача 3242 грн. доларів США 64 центи, що становить 92188,25 грн. та 1500 грн. заборгованості за кредитним договором. На підставі вказаного виконавчого напису приватним виконавцем виконавчого округу Сумської області Мукорезом О.Л. 18 листопада 2021 року було відкрито виконавче провадження № 63667102 про стягнення з [PERSON] на користь АТ „Альфа-Банк" заборгованості в сумі 3242 доларів США 64 центи та 1500 грн. за вчинення виконавчого напису. Цього ж дня нотаріусом були винесені постанови про стягнення з боржника основної винагороди та про арешт майна боржника. За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з ч. 1 ст. 39 Закону України «Про нотаріат» порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом та іншими актами законодавства України. Відповідно до ст. 87 вищевказаного Закону для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Підпунктом 3.2 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5 (далі - Порядок) встановлено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів (далі - Перелік), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку (підпункт 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Постановою Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», Перелік після розділу Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами був доповнений новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувана про непогашення заборгованості». Однак, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 по справі № 826/20084/14, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017, визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині доповнення новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин». Також, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 по справі № 826/20084/14 зобов`язано Кабінет Міністрів України опублікувати резолютивну частину постанови суду про визнання незаконною та нечинною постанови Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, у виданні, в якому її було офіційно оприлюднено, після набрання постановою законної сили. Судове рішення про визнання протиправним (незаконним) та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень має ті ж наслідки, що і визнання такого акта чи окремих його положень такими, що втратили чинність (скасовані) органом, уповноваженим приймати або скасовувати такий акт. Отже, нормативно-правовий акт втрачає чинність повністю або в окремій його частині з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду. Таким чином, постанова Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині доповнення новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин», якою вносилися зміни до Переліку документів, що передбачали можливість вчинення нотаріусами виконавчих написів на кредитних договорах, не посвідчених нотаріально, яка набрала чинності 10 грудня 2014 року, втратила чинність (у частині) 22 лютого 2017 року з набранням законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від у справі № 826/20084/14. Таким чином, вчиняючи 31 жовтня 2020 року виконавчий напис № 4868, приватний нотаріус Личук Т.В. неправомірно керувався пунктом 2 Переліку документів у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», яка на той час уже була нечинною згідно з постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, резолютивна частина якої була опублікована в інформаційному бюлетені «Офіційний вісник України» від 21 березня 2017 року № 23. Такий висновок узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Великої Палати Верховного Суду України від 21.09.2021 у справі № 910/10374/17. З матеріалів справи вбачається, що ні відповідачем, ні нотаріусом доказів подання останньому нотаріально посвідченого договору суду не надано. В той же час, рішенням Глухівського міськрайонного суду Сумської області по справі №574/343/18 від 19.02.2019 року за позовом ПАТ „Укрсоцбанк" до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, яке набрало законної сили 22.03.2019 року, в задоволенні позову відмовлено, у зв`язку з його необгрунтованістю. Таким чином, суд приходить до висновку, що укладений між банком та позивачем кредитний договір, який був наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису, не був посвідчений нотаріально, а також при його вчиненні вочевидь не було враховано рішення суду, яке на момент вчинення виконавчого напису вже набрало законної сили, та згідно якого в позові банку до позивача про стягнення заборгованості за кредитним договором було відмовлено, а тому наявні всі підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. З матеріалів справи вбачається, що позивачем при зверненні до суду сплачено судовий збір в сумі 1816 грн. (а.с.1,2). Зважаючи на те, що позовні вимоги задоволено, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача необхідно стягнути 908 грн. витрат на сплату судового збору за подання позовної заяви. Однак, враховуючи те, що позивачем не подано заяву про забезпечення позову з дотриманням вимог, передбачених Цивільним процесуальним кодексом України , то сплачені ним грошові кошти в сумі 908 грн. стягненню з відповідача не підлягають. Водночас судом не вирішується питання щодо стягнення витрат позивача на професійну правничу допомогу, оскільки його представником заявлено відповідне клопотання.

Outcome: approved