Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-26 00:00:00

Позивач [PERSON] , житель [ADDRESS] звернувся до суду з позовом до Городенківської міської ради (місцезнаходження: вул. Шевченка, 77 м. Городенка Івано-Франківської області) та просить визнати за ним право власності на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами в порядку спадкування за заповітом, що знаходиться по [ADDRESS] . Позовні вимоги мотивовані тим, що [INFO] в с. Поточище Городенківського району (теперішнього Коломийського) району Івано-Франківської області померла мати позивача - [PERSON] , про що зроблено відповідний актовий запис за № 3 та видано Поточищенською сільською радою свідоцтво про смерть серії [NUMBER] . [PERSON] проживала в житловому будинку по [ADDRESS] , що відносився до суспільної групи «колгоспний двір», та була його головою, що стверджується виписками із по господарських книг, виданими Поточищенським старостинським округом та випискою із інвентаризаційних матеріалів ОКП «Коломийське міжрайонне бюро технічної інвентаризації». Станом на 15 квітня 1991 року головою даного господарства в цілому являлася [PERSON] , яка проживала і була зареєстрована тільки одна. Батько позивача - [PERSON] помер [INFO] . 17 листопада 1992 року [PERSON] зробила заповітне розпорядження, згідно якого житловий будинок з надвірними будівлями та все інше майно рухоме і нерухоме, що буде належати їй на день смерті, заповіла позивачу [PERSON] . Даний заповіт був складений і посвідчений секретарем виконкому Поточищенської сільської ради і зареєстрований в реєстрі за № 35. Після смерті матері позивач прийняв спадщину, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом на земельну частку (пай), видане 26.05.2005 державним нотаріусом Городенківської районної державної нотаріальної контори. З приводу державної реєстрації та видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами по [ADDRESS] , позивач звернувся в Городенківську районну державну нотаріальну контору, однак нотаріусом йому відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, оскільки спадкоємець не надав оригінал документу, який би посвідчував право власності спадкодавця [PERSON] на вищезгаданий житловий будинок. Свідоцтво про право власності, яке було видано 01.03.1990 Городенківським РВК, на підставі рішення цього ж виконкому за № 23 від 14.02.1990 на власника [PERSON] , втрачене. Відмова нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину стала підставою для вирішення в судовому порядку позову про визнання права власності на житловий будинок. Учасники справи в судове засідання 27.01.2022 не з`явилися. Позивач [PERSON] подав до суду заяву, в якій просив розгляд справи проводити у його відсутності. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить задовольнити. Відповідач Городенківська міська рада до суду подала заяву, в якій просить розглядати справу без участі їх представника за наявними в матеріалах справи документами. Згідно ч. 1 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Ч.3 ст.211 ЦПК України визначено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Передбачених ч.2 ст. 223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено, судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності учасників справи. Згідно вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові докази, дійшов наступного. Копією виписки з інвентаризаційних матеріалів ОКП «Коломийське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» Вих. № 9813 від 02.08.2021 стверджується, що згідно архівних даних ОКП «Коломийське МБТІ» право власності на житловий будинок, будівлі та споруди по [ADDRESS] станом на 31.12.2012 зареєстровано в реєстровій книзі під реєстровим номером № 2 за головою колгоспного двору - [PERSON] (форма власності - приватна; частка - 1) згідно свідоцтва про право власності, виданого Городенківським РВК 01.03.1990 р. на підставі рішення цього ж виконкому № 23 від 14.02.1990 р. Судом встановлено, що оригінал свідоцтва про право власності, виданого Городенківським РВК 01.03.1990 р. на підставі рішення цього ж виконкому № 23 від 14.02.1990 р., втрачено. Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 278514842 від 07.10.2021 слідує, що відомості про право власності, інші речові права, іпотеки, обтяження на житловий будинок [ADDRESS] , відсутні. Відповідно до роз`яснень, що містяться в п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 04.10.1991 № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», право власності на жилий будинок, збудований громадянином на відведеній в установленому порядку земельній ділянці і прийнятий в експлуатацію, виникає з часу його реєстрації у виконкомі місцевої ради. За житловим будинком в [ADDRESS] закріплена земельна ділянка для будівництва житлового будинку, обслуговування господарських споруд, площею 0,12 га, що доводиться довідкою № 12-545, виданою 27.10.2021 Поточищенським старостинським округом Городенківської міської ради. Статтею 41 Конституцією України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. З копії технічного паспорта на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] встановлено, що житловий будинок споруджено у 1948 році, господарські будівлі та споруди - в 1948, 1989 роках. Згідно Звіту житлового будинку з надвірними спорудами, складеного ЕТВО "Придністров`я" на підставі договору № 530 від 05.10.2021, ринкова вартість житлового будинку з надвірними спорудами по [ADDRESS] станом на 06.10.2021 становить - 64200 грн. Ч.3 ст.5 Цивільного кодексу України (2003 р.) визначено, що якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювались актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав і обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. У зв`язку із набранням чинності Закону України «Про власність», з 15 квітня 1991 року колгоспні двори припинили своє існування, а правовідносини щодо майна колгоспного двору змінилися, оскільки належне на праві сумісної власності майно колгоспного двору трансформувалося у спільну часткову власність колишніх членів колгоспного двору. За ст.ст. 120, 123, 563 ЦК УРСР (1963 р.) майно колгоспного двору належало його членам на праві сумісної власності, включаючи неповнолітніх і непрацездатних; у разі смерті члена колгоспного двору спадкоємство в майні двору не відкривалось до смерті останнього члена колгоспного двору, а залишалось на праві сумісної власності в рівних частках членів двору, що в ньому проживають. Відповідно до роз`яснень, що містяться в п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. На витребування частки з майна колишнього колгоспного двору, що збереглося на 15 квітня 1991 року, поширюється загальний трирічний строк позовної давності. Отже, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглось після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні; б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Порядок ведення погосподарського обліку в сільських радах визначався Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР від 12 травня 1985 року № 5-24/26, а згодом - Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР від 25 травня 1990 року № 69. Цими Вказівками передбачено, що визначення в сільській місцевості громадського типу господарства в погосподарській книзі, відомостей щодо членів та майна колгоспного двору було покладено на сільські ради. Суспільна група господарства визначалась сільською радою залежно від роду занять голови господарства (сім`ї). Колгоспні двори, виникнення та існування яких пов`язувалося зі спільним вкладом у створення даного майна членами колгоспного двору, належали до спільної сумісної власності членів колгоспного двору. Згідно виписки з по господарської книги Поточищенської сільської ради № 1 за 1991-1995 роки, суспільна група господарства (особистий рахунок [NUMBER]) по [ADDRESS] ) - «колгоспники», до членів сім`ї входить [PERSON] , [INFO] , голова сім`ї. Станом на 15.04.1991 в житловому будинку по [ADDRESS] проживала і була зареєстрована [PERSON] , [INFO] , голова сім`ї, що стверджується довідкою № 12-544, виданою 27.10.2021 Поточищенським старостинським округом Городенківської міської ради. Судом встановлено, що [PERSON] на праві приватної власності належав житловий будинок, надвірні будівлі та споруди, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] . Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 13 постанови від 24 червня 1983 року № 4 «Про практику розгляду судами України справ про спадкування», та в підпункті «г» пункту 6 постанови від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах права приватної власності», правила статті 563 ЦК УРСР про те, що спадщина на майно колгоспного двору відкривається лише після смерті останнього його члена, поширюється на випадки припинення колгоспного двору лише з цих підстав до 1 липня 1990 року. У разі смерті члена колгоспного двору після 30 червня 1990 року спадщина на відповідну частку майна колгоспного двору відкривається після смерті кожного з його колишніх членів. За заповітом, посвідченим 17.11.1992 секретарем виконкому Поточищенської сільської ради, зареєстрованим в реєстрі під № 35, [PERSON] , жителька с. Поточище Городенківського району Івано-Франківської області, на випадок своєї смерті зробила таке заповітне розпорядження, яким належний їй житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходяться в селі Поточище Городенківського району і все інше майно рухоме і нерухоме, що буде належати їй на день смерті і на що вона згідно закону матиме право, заповіла своєму синові [PERSON] , який проживає в [ADDRESS] . [PERSON] померла [INFO] у віці 78 років в с. Поточище Городенківського району Івано-Франківської області, про що в книзі реєстрації актів про смерть 06.12.1999 зроблено запис за № 31, що стверджується копією свідоцтва про смерть серія [NUMBER] , виданого 06.12.1999. Внаслідок її смерті відкрилася спадщина. Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику в справах про спадкування», відносини спадкування регулюються правилами Цивільного кодексу України, якщо спадщина відкрилась не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР (далі - ЦК УРСР), у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом тощо. Оскільки [PERSON] померла до 1 січня 2004 року, застосовується Цивільний кодекс УРСР 1963 р. Згідно з ст. 524 згаданого кодексу спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом; спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. При спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті (ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР). Кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. (ч. 1 ст. 534 ЦК УРСР). Відповідно до вимог ст. 548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій. Згідно зі ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Згідно ст.526 ЦК УРСР місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (стаття 17 цього Кодексу), а якщо воно невідоме, - місцезнаходження майна або його основної частини. Відповідно до ст.525 згаданого кодексу часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця. На час смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , разом із нею по [ADDRESS] ) проживали: [PERSON] , 1965 р.н., син, [PERSON] , 1961 р.н., невістка, [PERSON] , 1983 р.н., внука, [PERSON] , 1997 р.н., внука, що доводиться випискою з по господарської книги Поточищенської сільської ради № 1 за 1996-2000 роки. Те, що позивач [PERSON] , [INFO] є сином [PERSON] та [PERSON] стверджується копією свідоцтва про народження (повторне) серії [NUMBER] , виданого 02 квітня 2008 року відділом реєстрації актів цивільного стану Городенківського районного управління юстиції Івано-Франківської області. Судом встановлено, що спадкоємцем за заповітом [PERSON] є її син [PERSON] (позивач), який прийняв спадщину після її смерті, оскільки постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вступив в управління та володіння спадковим майном. Чоловік [PERSON] , батько [PERSON] - [PERSON] помер [INFO] у віці 75 років в с. Поточище Городенківського району Івано-Франківської області, про що в книзі реєстрації смертей 11.02.1988 зроблено відповідний актовий запис за № 11, що стверджується копією свідоцтва про смерть (повторне) серія [NUMBER] , виданого 02.04.2008. Із копії спадкової справи № 317/2005, наданої суду Городенківською районною державною нотаріальною конторою вбачається, що спадкоємцю за заповітом [PERSON] 26.05.2005 видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом, що зареєстроване в реєстрі за № 1300, на право на земельну частку (пай), розміром 47,31 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі, що належала померлій [PERSON] , на підставі сертифікату про земельну частку (пай) серія РН-№ 222457. До складу спадщини [PERSON] входить також житловий будинок, надвірні будівлі та споруди, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до ч.1 ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Згідно з вимогами ч.1 ст.1297 згаданого Кодексу спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно. Постановою державного нотаріуса Городенківської районної державної нотаріальної контори № 1129/02-31 від 21.09.2021 позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті матері [PERSON] , померлої [INFO] , на житловий будинок, що знаходиться за адресою [ADDRESS] . Причиною відмови є те, що спадкоємець не надав оригінал документу, який посвідчував би право власності спадкодавця [PERSON] на вищевказаний житловий будинок. Згідно довідки № 12-178, виданої 09.06.2021 Поточищенським старостинським округом Городенківської міської ради, за адресою: [ADDRESS] зареєстровані на постійне місце проживання і проживають [PERSON] , [INFO] , голова сім`ї, [PERSON] , [INFO] , дочка. Відповідно до положень ст. 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпорядження майном. Статтею 392 ЦК України визначено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості є набуття спадкодавцем зазначеного права в установленому законодавством України порядку. Для набуття права власності в установленому законом порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав, зокрема, в нотаріальному порядку. Позивач [PERSON] , як спадкоємець за заповітом після смерті матері [PERSON] , фактично став власником житлового будинку, надвірних будівель та споруд, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] . Однак, через відсутність (втрату) оригіналу правовстановлюючого документу, що підтверджує право власності спадкодавця на спадковий житловий будинок, позивач не має можливості отримати свідоцтво про право на спадщину на нерухоме майно. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину, - визначено ч.3 ст. 1296 ЦК України. Таким чином суд, належно оцінивши зібрані у справі докази, вважає, що факти, викладені позивачем в позовній заяві в обґрунтування своїх позовних вимог є достовірними, і сумніву не викликають, також не встановлено неправомірності набуття позивачем права власності на житловий будинок, надвірні будівлі та споруди, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] , визнання права власності не порушує прав чи інтересів будь-яких інших осіб, у зв`язку з чим, позовні вимоги підлягають повному задоволенню. При винесенні рішення судом враховується те, що відповідно до вимог Постанови Верховної Ради України «Про утворення та ліквідацію районів» № 807-ІХ від 17.07.2020 територія колишнього Городенківського району Івано-Франківської області на даний час відноситься до Коломийського району Івано-Франківської області. На підставі ст.ст. 120, 123, 524, 529, 534, 535, 548, 549, 563 ЦК УРСР (1963 р.), ст.ст. 316, 317, 325, 328, 392, 1216, 1217, 1220, 1222, 1223, 1268-1270, 1296-1297 ЦК України,

Outcome: approved