Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-01 00:00:00

04.02.2021 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, який в подальшому був уточнений, до ДП «Харківський автомобільний завод» про стягнення заборгованості з остаточного розрахунку при звільненні, середнього заробітку за затримку остаточного розрахунку при звільненні та моральної шкоди. Однак в останній редакції позову позивач просить суд стягнути з відповідача лише середній заробіток за час затримки остаточного розрахунку при звільненні у розмірі 144\~295,58 грн. та стягнути моральну шкоду у розмірі 20\~000,00 грн. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що у період\~з 20.10.2015\~року по\~06.11.2020\~року він перебував\~у трудових\~відносинах з ДП «Харківський автомобільний завод», що \~підтверджується записами\~у трудовій\~книжці (серія [NUMBER] ). 05.11.2020 року ним було подано заяву про розірвання трудового договору, укладеного на невизначений строк на підставі п. 1. ч. 1 ст. 36 КЗпП України за угодою сторін та 06.11.2020 року наказом № 127-К його було звільнено з посади електрозварника 4 розряду. При звільненні з позивачем не був проведений остаточний розрахунок, як це передбачено ч. 1 ст. 47 КЗпП України, а саме - власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 Кодексу законів про працю України. Також в день звільнення позивача 06.11.2020 року відповідач письмово не повідомив позивача про нараховані суми, належні до виплати, та не здійснив виплату належних коштів, що на думку позивача, є грубим порушенням ч.1 ст. 116 КЗпП України. Після неодноразових звернень до керівництва підприємства з проханням здійснення розрахунку після звільнення - 16.11.2020 року на його зарплатну картку були перераховані кошти в рахунок погашення заборгованості із виплати заробітної плати в сумі 17 118, 38 грн. З виписки по картковому рахунку від 14.01.2021 року, виданої ХОУ АТ ДОБУ, позивач зрозумів, що це перераховано заборгованість із виплати заробітної плати за жовтень 2020 року. 02.02.2021 року позивач отримав відповідь від Головного управління Держпраці в Харківській області, з якого дізнався, що відповідачем при перевірці надано було не всі витребувані документи (з незрозумілих йому причин), заборгованість з остаточного розрахунку підтверджено та керівнику ДП «ХАЗ» надано припис про усунення виявлених порушень. Загалом, відповідно до виписки по картковому рахунку позивача, отриманої в ГУ з обслуговування клієнтів Харківського обласного управління АТ «Державний ощадний банк України», за вересень 2020 року заробітна плата на його картковий рахунок надійшла 09.10.2020 року в сумі 17 394, 38 грн., а за жовтень 2020 року - 16.11.2020 року в сумі 17 118,83 грн. При цьому, в наказі №127-К про звільнення від 06.11.2020 року було зазначено «здійснити остаточний розрахунок при звільненні та компенсувати 30 днів невикористаної щорічної відпустки». Отже, відповідач не провів повний розрахунок при звільненні позивача, яке відбулось 06.11.2020 року, на момент звернення до суду затримка з остаточного розрахунку становила 90 днів плюс на 10 днів затримка розрахунку за вересень 2020 року, а фактично остаточний розрахунок відповідачем було здійснено лише 19.03.2021 року. За таких обставин заробітна плата позивача за два останні місяці роботи становить вересень 2020 року (22 робочих дні) - 21 857,28 грн., жовтень 2020 року (21 робочий день) 21 532,55 грн., відповідно середньоденна заробітна плата складає 1009,06 грн. Таким чином затримка остаточного розрахунку при звільненні становить 10 днів + 133 дні, та розрахунок суми, що підлягає стягненню з відповідача виглядає наступним чином 143 дні х 1009,06 грн. = 144 295,58 грн. Також позивач зауважує, що з членами бригади в якій він працював (а це 10 осіб з Охтирки), та які звільнились пізніше нього, наприкінці листопада 2020 року, остаточний розрахунок було проведено у грудні 2020 року. А у зв`язку із затримкою заробітної плати позивач тривалий час перебував у стані стресу, відчував моральні страждання, втратив нормальні життєві зв`язки, був змушений економити на харчах, одязі. Позивач вказує, що навіть не мав змоги купити хоча б якісь подарунки своїм неповнолітнім синам до новорічних свят, що призвело до значних душевних переживань. Завдана йому моральна шкода обумовлюється моральним та фізичним стражданням внаслідок порушення його законного права на заробітну плату, приниженням честі, гідності, ігноруванням його прав, втратою, у зв`язку з цим престижу та ділової репутації серед співпрацівників, знайомих, друзів та родичів. Тому позивач вважає, що йому було завдано моральну шкоду, яку він оцінив у 20\~000,00 грн. У зв`язку з вищевикладеним позивач вимушений звернутися до суду з вказаним позовом. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 05.02.2021 року позов [PERSON] до Державного підприємства «Харківський автомобільний завод» про стягнення заборгованості з остаточного розрахунку при звільненні, середнього заробітку за затримку остаточного розрахунку при звільненні та моральної шкоди - залишено без руху. Надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви протягом 10 днів з дня отримання копії даної ухвали. На виконання ухвали суду від 05.02.2021 року позивачем вказані недоліки були усунуті та ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 01.03.2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у цивільній справі за позовною заявою [PERSON] до Державного підприємства «Харківський автомобільний завод» про стягнення заборгованості з остаточного розрахунку при звільненні, середнього заробітку за затримку остаточного розрахунку при звільненні та моральної шкоди. Призначено судове засідання. Ухвалою Жовтневого\~районного суду\~м.\~Харкова від\~01.04.2021\~року клопотання\~позивача [PERSON] про витребування доказів у цивільній справі за позовом [PERSON] до Державного підприємства «Харківський автомобільний завод» про стягнення заборгованості з остаточного розрахунку при звільненні, середнього заробітку за затримку остаточного розрахунку при звільненні та моральної шкоди задоволено. Зобов`язано Державне підприємство «Харківський автомобільний завод» надати суду: належним чином засвідчену копію наказу №127-К від 06.11.2020 року про звільнення [PERSON] , [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] ; довідки про середньомісячну заробітну плату, середньоденну заробітну плату та довідки про розмір утримання із заробітної плати податків і зборів [PERSON] , [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] ; довідку про нарахування та дати перерахування коштів на зарплатний рахунок за період з 01.09.2020 року по 01.02.2021 року [PERSON] , [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] ; розрахунок середнього заробітку [PERSON] , [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] за весь час затримки остаточного розрахунку при звільненні. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 01.06.2021 року уточнену позовну заяву [PERSON] до Державного підприємства «Харківський автомобільний завод» про стягнення заборгованості з остаточного розрахунку при звільненні, середнього заробітку за затримку остаточного розрахунку при звільненні та моральної шкоди залишено без руху. Надано позивачу строк для усунення недоліків уточненої позовної заяви протягом 5 днів з дня отримання копії даної ухвали. На виконання вимог ухвали суду через канцелярію Жовтневого районного суду м. Харкова від представника позивача надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви і квитанції про сплату позивачем судового збору в сумі 640,59 грн., у зв`язку з чим ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 16.06.2021 року продовжено розгляд по суті цивільної справи №639/684/21, призначно судове засідання на 12 годин 30 хвилин 16.06.2021 року, про що повідомлено учасників справи. Представником відповідача ДП «Харківський автомобільний завод» подано клопотання про зупинення провадження у вищевказаній цивільній справі до набрання законної сили судовим рішенням у цивільній справі №639/2185/21 (провадження №2/642/1313/21 за позовом Державного підприємства «Харківський автомобільний завод» до [PERSON] про відшкодування шкоди, яка перебуває на розгляді у Ленінському районному суді м. Харкова та закінчення досудового розслідування відносно позивача [PERSON] . Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 16.06.2021 року в задоволенні клопотання представника відповідача Державного підприємства «Харківський автомобільний завод» про зупинення провадження у справі відмовлено. Разом з тим, ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 30.11.2021 року клопотання представника позивача [PERSON] - [PERSON] про витребування доказів у цивільній справі за позовом [PERSON] до Державного підприємства «Харківський автомобільний завод» про стягнення заборгованості з остаточного розрахунку при звільненні, середнього заробітку за затримку остаточного розрахунку при звільненні та моральної шкоди задоволено. Зобов`язано Державне підприємство «Харківський автомобільний завод» (адреса: м. Харків, вул. Цементна, буд. 2) надати суду: довідку про середньоденну заробітну плату [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ). У судове засідання 02.02.2022 року учасники справи не з`явилися, повідомлені про дату, час та місце судового засідання належним чином. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] приймали участь у судових засіданнях, надали вступне слово, в яких свої позовні вимоги підтримали, позивач підтвердив та визнав факт здійснення з ним відповідачем остаточного розрахунку при звільненні лише 19.03.2021\~року, однак у судове засідання 02.02.2022 року не з`явилися, надали письмові заяви щодо проведення засідання у їх відсутність, позовні вимоги просили задовольнити у повному обсязі. Представники відповідача Державного підприємства «Харківський автомобільний завод» - Босенко О.В. та Повелиця Г.В. приймали участь у судових засіданнях, надали вступне слово, просили відмовити позивачу у задоволені позовних вимог у повному обсязі, однак у судове засідання 02.02.2022 року представник відповідача не з`явився, повідомлений про дату, час та місце судового засідання належним чином. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відповідності до положень ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, судом не здійснювалося. Суд, заслухавши вступне слово учасників справи та дослідивши письмові докази, приходить до наступних висновків. Судовим розглядом\~встановлено,\~що з\~20.10.2015\~року по\~06.11.2020\~року позивач [PERSON] \~перебував у\~трудових відносинах\~з ДП «Харківський автомобільний завод»,\~що підтверджується\~записами у\~трудовій книжці серія [NUMBER] (а.с.9). З копії наказу в.о. директора ДП «Харківський автомобільний завод» №127-к від 06.11.2020 року про звільнення вбачається, що вирішено звільнити 06.11.2020 р. електрогазозварника ДСР 4 розряду [PERSON] за угодою сторін (п. 1 ст. 36 КЗпП України). Бухгалтерії провести з [PERSON] повний розрахунок відповідно до чинного законодавства, компенсувати 30 к.д. невикористаної щорічної відпустки за період з 20.10.2019 року по 06.11.2020 року (а.с.59). 09.12.2020 року [PERSON] через відділення АТ «Укрпошта» замовленим листом з описом вкладення на адресу ДП «Харківський автомобільний завод» направлено вимогу про здійснення остаточного розрахунку з виплату належних коштів та надання довідки про належні йому до виплати суми при звільненні (а.с. 12-13). 06.01.2021 року позивачем отримано СМС повідомлення про повернення відправлення (а.с.14-15). 05.01.2021 року [PERSON] звернувся до Головного управління Держпраці в Харківській області з проханням вжити заходи щодо здійснення відповідачем остаточного розрахунку та надання довідки про заборгованість з належних йому виплат (а.с.18-21). 02.02.2021 року [PERSON] отримана відповідь від Головного управління Держпраці в Харківській області від 29.01.2021 року №Н-10/02.04/12-08/983, з якої вбачається, що в порушення вимог ч.1 ст. 116 КЗпПУ виплата всіх сум, належних йому при звільненні відповідно до наказу №127-К від 06.11.2020 р. станом на момент перевірки не проведена. За результатами позапланового заходу державного контролю керівнику ДП «ХАЗ» наданий припис щодо усунення виявлених порушень та вжито заходів в межах наданих повноважень (а.с.22-23). Згідно довідки ДП «Харківський автомобільний завод» від 01.04.2021 року, заборгованість з виплати заробітної плати за листопад 2020 року в сумі 18\~582,81 грн., в тому числі, компенсація за невикористану відпустку [PERSON] перерахована на зарплатний рахунок 19.03.2021 року згідно платіжного доручення №1 від 19.03.2021 року (а.с.51). З довідки ДП «Харківський автомобільний завод» розрахунку середньої заробітної плати [PERSON] вбачається, що [PERSON] звільнився з підприємства 06.11.2020 року. За вересень відпрацьовано 19 роб. днів, зарплата 20\~028,21 грн., за жовтень відпрацьовано 21 роб. день, зарплата 21\~532,56 грн. Середньоденна заробітна плата становить 1\~039,24 грн. Остаточний розрахунок з [PERSON] здійснено 19.03.2021 року (а.с. 75). Також ДП «Харківський автомобільний завод» надано другу довідку про середню заробітну плату [PERSON] , відповідно до якої [PERSON] працював на підприємстві з 20.10.2015 року. Звільнений за угодою сторін 06.11.2020 року згідно наказу №127-к від 06.11.2020 року. Середньомісячна заробітна плата [PERSON] становить 22\~338,93 грн., середньоденна заробітна плата становить 1\~039,02 грн. Розмір утримань з заробітної плати [PERSON] ПФО -18%, військовий збір 1,5% (а.с.76). З довідки ДП «Харківський автомобільний завод» щодо перерахування коштів на зарплатний рахунок з 01.09.2020 року по 31.01.2021 року [PERSON] вбачається, що останньому за вказаний період перераховані суми у загальному розмірі 52\~143,04 грн. (а.с.77). Між тим з довідки Пенсійного фонду України за формою ОК-5 індивідуальні відомості про застраховану особу [PERSON] вбачається, що в останні два місяці, що передували звільненню позивача останньому було нараховано за вересень 2020 року 21857, 28 грн., а за жовтень 2020 року 21532, 55 грн. (а.с.95-96). Відповідно до ч.1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Положеннями ч. 1\~ст. 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно зі ст. 12 ЦПК України та відповідно до ч.ч. 1, 5 та 6\~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених\~цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасникам справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 82 ЦПК України передбачені підстави звільнення від доказування, зокрема, в ч.1 зазначеної статті визначено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. У\~статті 76 ЦПК України\~визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. У\~статті 77 ЦПК України\~вказано про належність доказів: 1. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. 2. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. 3. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. 4. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. У\~статті 78 ЦПК України\~зазначено про допустимість доказів: 1. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. 2. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно до\~ст. 79 ЦПК України\~достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Про достатність доказів вказано у\~ст. 80 ЦПК України: 1. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. 2. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ст. 21 Конституції України права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними. Згідно ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Відповідно до ст. 1 КЗпП України, законодавство про працю встановлює високий рівень умов праці, всемірну охорону трудових прав працівників. Строки та періодичність виплати заробітної плати працівникам закріплено статтею\~115 Кодексу законів про працю України та статтею\~24 Закону України «Про оплату праці». Зарплата виплачується працівникам регулярно у робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а\~у разі відсутності таких органів представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Згідно зі статтею 116 КЗпПУ, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Відповідно до статті 117 КЗпПУ у випадку невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних працівнику сум при звільненні у відповідні строки, при відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа, організація повинні виплатити середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Згідно з роз`ясненнями, викладеними у пункті 32 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року N 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» (з наступними змінами), при присудженні оплати за час вимушеного прогулу зараховується заробіток за місцем нової роботи (одержана допомога по тимчасовій непрацездатності, вихідна допомога, середній заробіток на період працевлаштування, допомога по безробіттю), який працівник мав у цей час. У випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв`язку з незаконним звільненням він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи із заробітку за останні два календарні місяці роботи. При цьому враховуються положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року N 100 з подальшими змінами (далі - Порядок). За змістом абзацу 3 пункту 2 Порядку середньомісячна заробітна плата працівникові обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Відповідно до пункту 8 Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Згідно п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню; оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. В даному випадку, оскільки [PERSON] був звільнений 06.11.2020 року, суд при визначенні суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні виходить з того, що два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата, це вересень та жовтень 2020 року. За даними дослідженої в суді довідки Пенсійного фонду України стосовно [PERSON] у вересні 2020 року - 22 робочих дні сума заробітної плати 21\~857,28 грн., у жовтні 2020 року 21 робочий день сума заробітної плати 21\~532,55 грн., отже середньоденний заробіток [PERSON] становить: (21857,28 грн. + 21532,55 грн.) : (22+21) = 1\~009,06 грн. Разом з тим, за період з 06.11.2020 року, тобто з дати звільнення [PERSON] та по 19.03.2021 року дату отримання [PERSON] розрахунку сплинуло 90 робочих днів ( 16 робочих днів в листопаді 2020 року + 22 робочих дні в грудні 2020 року + 19 робочих днів в січні 2021 року + 20 робочих днів в лютому 2021 року + 13 робочих днів в березні 2021 року) , отже загальна сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні складає 1009,06 грн. х 90 = 90\~815,40 грн., яку суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача з вирахуванням податків, зборів та інших обов`язкових платежів. В іншій частині суд не знаходить передбачених законом підстав для задоволення позову щодо стягнення суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, оскільки розрахунки позивача та відповідача не підтверджені належними доказами та не ґрунтуються на чинному законодавстві. Крім того, статтею 16 ЦК України\~передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Передбачені способи захисту цивільних прав та інтересів, перелік яких не є вичерпним. Зокрема, в частині 2 цієї статті закріплено, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Згідно ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Порядок відшкодування моральної шкоди у сфері трудових відносин регулюється ст. 237-1 КЗпП України. Стаття 237-1КЗпП України передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Зазначена норма закону містить перелік юридичних фактів, що складають підставу виникнення правовідносин щодо відшкодування власником або уповноваженим ним органом завданої працівнику моральної шкоди. За змістом вказаного положення закону підставою для відшкодування моральної шкоди згідно із ст. 237-1 КЗпП України є факт порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя. У п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (з відповідними змінами) роз`яснено, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП України, за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Таким чином, захист порушеного права у сфері трудових відносин забезпечується як відновленням становища, яке існувало до порушення цього права (наприклад, поновлення на роботі), так і механізмом компенсації моральної шкоди, як негативних наслідків (втрат) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких особа зазнала у зв`язку з посяганням на її трудові права та інтереси. Конкретний спосіб, на підставі якого здійснюється відшкодування моральної шкоди обирається потерпілою особою, з урахуванням характеру правопорушення, його наслідків та інших обставин. Кодекс законів про працю України\~не містить будь-яких обмежень чи виключень для компенсації моральної шкоди в разі порушення трудових прав працівників, а ст. 237-1\~цього\~Кодексу передбачає право працівника на відшкодування моральної шкоди у обраний ним спосіб, зокрема, повернення потерпілій особі вартісного (грошового) еквівалента завданої моральної шкоди, розмір якої суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань, їх тривалості, тяжкості вимушених змін у її житті та з урахуванням інших обставин. Отже, компенсація завданої моральної шкоди не поглинається самим фактом відновлення становища, яке існувало до порушення трудових правовідносин, а має самостійне юридичне значення, тобто за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум тощо) відшкодування моральної шкоди на підставі ст. 237-1 КЗпП України\~здійснюється в обраний працівником спосіб, зокрема, у вигляді одноразової грошової виплати. Такий висновок відповідає і практиці Європейського суду з прав людини у справах «Тома проти Люксембургу» (2001 рік), «Надбала проти Польщі» (2000 рік), згідно яких при визнанні звільнення незаконним, суд вважає доведеним, що порушення законних прав позивача призвели до моральних страждань, вимагали від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній або юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди визначається залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких\~\~зазнав\~\~позивач,\~\~характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. За наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (невиплати належних йому грошових сум), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Враховуючи зазначені вище положення закону та встановлені в судовому засіданні обставини, через порушення підприємством відповідача встановлених законом процедури та строків розрахунку при звільненні позивача, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог щодо відшкодування моральної шкоди, яка полягала у необхідності вжиття позивачем зусиль щодо налагодження свого життя після звільнення за відсутності належних виплат, вжиття ним певних зусиль та оформлення звернень для отримання таких виплат, з урахуванням всіх пов`язаних з цим моральних страждань, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача 2\~000, 00 грн. на відшкодування моральної шкоди, вважаючи позовні вимоги в розмірі 20000 грн. необґрунтованими. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити суду, та відмінності, які існують в державах учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. (Проніна проти України, №63566/00, пр.23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 р.). Отже, враховуючи зазначені вище положення закону та встановлені в судовому засіданні обставини, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] підлягає частковому задоволенню, шляхом стягнення з ДП «Харківський автомобільний завод» на користь [PERSON] середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 90\~815, 40 грн., з якої підлягають вирахуванню податки, збори та інші обов`язкові платежі. Крім того, суд виходячи із засад розумності та справедливості, вважає за необхідне стягнути з ДП «Харківський автомобільний завод» на користь [PERSON] моральну шкоду у розмірі 2\~000,00 грн. Згідно з ч. 1\~ст. 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем було сплачено загальну суму судового збору 1642, 95 грн. У зв`язку з частковим задоволення позовних вимог (на 56,49%), загальний розмір яких становив 164295, 58 грн., з відповідача підлягає стягненню на користь [PERSON] судовий збір в розмірі 928,10 грн. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial