Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-26 00:00:00

Позивач, орган опіки та піклування Маяківської сільської ради Біляївського району Одеської області, звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] , в інтересах неповнолітньої [PERSON] , в якому просить суд, позбавити батьківських прав громадянина [PERSON] , [INFO] , відносно неповнолітньої [PERSON] , [INFO] ; стягнути з [PERSON] , [INFO] аліменти на утримання його неповнолітньої [PERSON] , [INFO] , у розмірі з 1 липня - 1255 грн, з 1 грудня - 1309 грн., шляхом перерахування на розрахунковий рахунок дитини, відкритий у відділенні Державного ощадного банку України. Свої вимоги позивач мотивує тим, що неповнолітня [PERSON] , [INFO] , проживає разом з бабусею [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Батько [PERSON] - [PERSON] , був засуджений по ст.ст. 128, ч.1 ст. 115 КК України Овідіопольським районним судом Одеської області. Мати дитини [PERSON] померла [INFO] . Розпорядженням Овідіопольського районної державної адміністрації від 13.05.2013 року №297/А-2013 малолітній [PERSON] , 07.02.2006 року було надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування. Розпорядження Овідіопольської районної державної адміністрації від 10.07.2013 року №463/А-2013 було призначено бабусю [PERSON] опікуном над малолітньою [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ухвали Малиновського районного суду м. Одеси від 20.08.2018 року батько дитини [PERSON] був умовно - достроково звільнений. Після умовно - дострокового звільнення батько не звернувся до служби у справах дітей, щодо повернення собі дитини на виховання; ухиляється від виконання батьківських обов`язків, не бере участь у її вихованні та утриманні, жодного дня не відвідував, що є підставою для позбавлення його батьківських прав, відповідно до пп. 2 п.1 ст. 164 СК України, у зв`язку з викладеним, представник позивача звернувся до суду з вказаним позовом. В судовому засіданні представник позивача позовну заяву підтримала та просила задовольнити. Відповідач в судовому засідання позов не визнав, та просив в задоволенні позову відмовити, посилаючись на те, що хоче повернути свою дитину та опікуватися нею. Також відповідач зазначив, що він працює та має житло. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Біляївської окружної прокуратури Одеської області в судове засідання не з`явився, надавши до суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Допитана в судовому засіданні неповнолітня [PERSON] , в присутності її опікуна [PERSON] , пояснила, що вона рідко спілкується з [PERSON] , проживає разом з бабусею та на даний час навчається в училищі на повара в смт. Овідіополі (на 1 курсі), всі необхідні потреби задовольняє її бабуся. Опікун неповнолітньої [PERSON] , [PERSON] , в судовому засіданні пояснила, що відповідач був засуджений за вбивство матері її онуки [PERSON] - [PERSON] , за 8 років не проявив будь якої опіки над дитиною, матеріально не допомагає, не цікавиться її життям, під час телефонних розмов з ним дитина засмучується та потім плаче. Також вона зазначила, що категорично проти передання відповідачу дитини. Заслухавши пояснення учасників процесу, пояснення неповнолітньої [PERSON] , дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як встановлено в судовому засіданні, [PERSON] та [PERSON] є батьками неповнолітньої [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Надлиманською сільською радою Овідіопольського району Одеської області, актовий запис №03 від 05.05.2006 року. Мати неповнолітньої [PERSON] - [PERSON] померла [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Овідіопольського районного управління юстиції в Одеській області, актовий запис №278 від 12.04.2013 року. Відповідно до копії розпорядження Овідіопольської районної державної адміністрації від 10.07.2013 року за №463/А-2013 було призначено [PERSON] опікуном малолітньої [PERSON] , [INFO] . Згідно копії вироку від 02.09.2013 року [PERSON] було засуджено Овідіопольським районним судом Одеської області за ст.ст. 128, ч. 1 ст. 115 КК України до 7 років позбавлення волі. Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 20.08.2018 року [PERSON] було звільнено умовно - достроково від відбуття покарання. З акту про обстеження умов проживання проведеного [PERSON] , начальником ССД Дубровицької м/р, [PERSON] , інспектором ювенальної превенції Сарненського райвідділу поліції ГУНП на підставі клопотання ССД Маяківської с/р Одеської області, з метою підготовки висновку щодо повернення дитини на виховання батьку [PERSON] , який мешкає за адресою: [ADDRESS] , встановлено, що для виховання та розвитку дитини не створено умов для проживання дитини. Крім відповідача, за вказаною адресою проживають і мають постійне місце проживання [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] .. Відповідно до вищезазначеного акту встановлено, що в сім`ї не створено умови для проживання дитини. Батько [PERSON] після повернення з місць позбавлення волі з дочкою [PERSON] , [INFO] , не бачився, матеріально не підтримував. Відповідно до довідки наданої виконавчим комітетом Дубровицької міської ради від 23.06.2021 року за №2070 встановлено, що [PERSON] проживає без реєстрації за адресою: [ADDRESS] , та станом на 23.06.2021 року за вказаною адресою зареєстровані такі особи: брат [PERSON] , [INFO] ; брат [PERSON] , [INFO] . Згідно акту оцінки потреб сім`ї/особи від 23.06.2021 року поведеного КЗ «Центр надання соціальних послуг» та висновку оцінки потреб сім`ї встановлено, що наявні складні життєві обставини, а саме в будинку безлад та брудно, неприємний запах, [PERSON] та [PERSON] , зловживають спиртними напоями, часто у будинку збираються сторонні люди, розпивають спиртні напої. В будинку не створені умови для проживання доньки [PERSON] - [PERSON] , [INFO] . Відповідно до рішення Виконавчого комітету Маяківської сільської ради Біляївського району Одеської області від 19.08.2021 року за №15/39-2021 було затверджено висновок служби у справах дітей Маяківської сільської ради щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Відповідно до роз`яснень п.п.15, 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 року «Про практику застосуванням судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і позбавлення батьківських прав та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Таким чином, позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яке тягне за собою серйозні правові наслідки, як для матері (батька), так і для дитини, які визначені ст. 166 СК України. Отже, позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Позов про позбавлення батьківських прав представником позивача заявлено з підстав, передбачених п.2 ч.1 ст. 164 СК України, відповідно до якої мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Декларацією прав дитини, проголошеною Генеральною Асамблеєю 20.11.1959 року, дитина, якщо це можливо, повинна рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в атмосфері любові та матеріального забезпечення. Відповідно до ч.2 ст. 3 Конвенції про права дитини, яка діє на Україні з 27.07.1991 року та ратифікована Україною, держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист та опіку, які необхідні для її благополуччя , приймаючи до уваги права та обов`язки їх батьків, опікунів та інших осіб, які відповідають за них по закону і з цією метою приймати всі відповідні законодавчі та адміністративні заходи. Право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) (пункт 47 рішення Європейського Суду з прав людини (далі Європейський Суд) у справі «Савіни проти України», пункт 49 рішення у справі «Хант проти України»). Тобто, в даному випадку вирішення питання про позбавлення відповідача батьківських прав охоплюється статтею 8 Конвенції і є втручанням у їх право на повагу до свого сімейного життя, яке в свою чергу не є абсолютним. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року №3477-IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права, а в силу ст. 9 Конституції України Конвенція є частиною національного законодавства і закріплює мінімальні гарантії в галузі прав людини, які можуть бути розширені в національному законодавстві, яке в свою чергу в силу взятих на себе Україною зобов`язань не може суперечити положенням Конвенції (ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори» від 29.06.2004 року №1906-ІV). Відповідно до ст. 51 Конституції України обов`язок кожного громадянина України піклуватися про дітей. Перелік обов`язків батьків по вихованню дитини викладений в ст. 150, 151, 153-156 СК України. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що наданими по справі доказами достовірно встановлено, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків відносно неповнолітньої [PERSON] , [INFO] , не піклується про її фізичний і духовний розвиток, не забезпечує необхідним харчуванням, медичним доглядом, лікуванням, не спілкується з дитиною, тому такий крайній захід впливу на відповідача, як позбавлення батьківських прав, є доцільним та необхідним для захисту інтересу дитини, у зв`язку з чим позов підлягає задоволенню в повному обсязі в частині позбавлення батьківських прав. У відповідності до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини (ч.2 ст. 166 СК України). Згідно ч.3 ст. 166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Відповідно до ч.1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі (ст. 184 СК України). Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Надані позивачем докази, суд визнає належними і допустимими, оскільки ці докази містять у собі інформацію щодо предмета розгляду, та підтверджують той факт, що відповідач [PERSON] ухиляється від виконання батьківських обов`язків, не піклується про фізичний, духовний і моральний розвиток дітей, не готує її до самостійного життя, ніяким чином не цікавиться дитиною [PERSON] , а тому, суд приходить до висновку про доцільність позбавлення відповідачів батьківських прав та стягнення аліментів на утримання [PERSON] . На підставі вищевикладеного, приймаючи до уваги висновок органу опіки та піклування, суд вважає, що позовні вимоги про позбавлення відповідача батьківських прав та стягнення аліментів є законними та обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню. Згідно зі ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача. Відповідно до п.14 ч.2 ст. 3 Закону України «Про судовий збір» - судовий збір не справляється за подання: заяви, апеляційної та касаційної скарги про захист прав малолітніх чи неповнолітніх осіб. Згідно ч.6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Отже, у зв`язку з тим, що позивач звільнений від сплати судового збору відповідно до вимог ст. 5 Закону України "Про судовий збір", судовий збір на користь держави компенсується за рахунок відповідача.

Outcome: approved