Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-23 00:00:00

У вересні 2021 року [PERSON] звернулася до суду із вищевказаною позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 25 вересня 2019 року між нею та відповідачем укладено шлюб, який зареєстрований Чернівецьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області, актовий запис № 1863. Під час шлюбу у них народилася дитина: [PERSON] , [INFO] . Однак, сімейне життя у них з відповідачем не склалося й відповідно вони припинили спільне проживання та ведення спільного господарства, у зв`язку з чим вона вимушена була переїхати з донькою за адресою їхнього місця реєстрації, а саме [ADDRESS] . Вказувала, що відповідач не допомагає їй з донькою матеріально, ніякої допомоги на виховання та розвиток дитини не надає. Дитина повністю перебуває на її утриманні. Також, вказала, що вона не працює, та продовжує навчання у Буковинському Державному медичному університеті на медичному факультеті . Просить стягнути з [PERSON] аліменти на її утримання у розмірі 1/5 частини заробітку (доходу) щомісячно, до досягнення дитиною трьох років. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила про їх задоволення. При цьому суду пояснила, що [PERSON] на даний час не працює, оскільки є студенткою денної форми навчання БДМУ й відповідно працевлаштуватися не має можливості. Крім того, вона здійснює догляд та займається вихованням малолітньої дитини. При цьому, відповідач офіційно працевлаштований та його прибутки дозволяють йому сплачувати аліменти як на утримання дитини, так й на її утримання в розмірі 1/5 частини заробітку (доходу) щомісячно. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі за безпідставністю. При цьому вказав, що позивачка самовільно залишила їх спільне місце проживання, забравши із собою дитину. Вказував на те, що продовжує матеріально забезпечувати доньку, брати активну участь у вихованні та в утриманні малолітньої дитини, а саме регулярно купував одяг, взуття, іграшки, дитяче харчування, лікарські препарати, та інші речі, які необхідні для дитини. Також зазначив, що він є інвалідом 2 (другої) групи, на підтвердження додав до матеріалів справи копію посвідчення серії [NUMBER] від 11 вересня 2012 року. Крім того зазначив, що позивачка працює неофіційно, надає дороговартісні косметологічні послуги, що підтверджується її сторінкою в Інстаграм, а тому просив у задоволенні позовних вимог позивачки про стягнення з нього аліментів у розмірі 1/5 частки від його доходу щомісячно на її утримання відмовити. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до наступного. Так, згідно ч.1 ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Так, відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. При цьому, ч.2 ст.12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Крім того, положеннями ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Так, судом встановлено, що сторони з 25 вересня 2019 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який зареєстрований Чернівецьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області, актовий запис № 1863(а/с 5). Під час шлюбу у них народилася дитина: [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а/с.6). Згідно довідки про реєстрацію місця проживання, місце проживання [PERSON] зареєстровано за адресою [ADDRESS] (а/с.7). При цьому, місце проживання дитини сторін - [PERSON] , [INFO] , також значиться [ADDRESS] й відповідно дитина проживає разом із матір`ю та вказану обставину відповідач у судовому засіданні не оспорював. Також судом встановлено, що [PERSON] є студенткою медичного факультету у Буковинському Державному медичному університеті, навчається на денній формі навчання за держзамовленням, що підтверджується довідкою №1780 від 07 вересня 2021 року. (а/с.9). Так, звертаючись до суду із вищевказаним позовом, [PERSON] , вказуючи на те, що вона є студенткою, не працює й відповідно здійснює догляд за малолітньою донькою, просила стягнути з відповідача аліменти на своє утримання до досягнення дитиною трирічного віку. Враховуючи вищевказане, суд приходить до висновку, що між сторонами виникли сімейні правовідносини, які врегульовані Сімейним кодексом України. Так, статтею 75 СК України визначено, що дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Один з подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом. Положеннями статті 84 Сімейного кодексу України визначено, що дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Зазначене право дружина має і в разі розірвання шлюбу. При цьому, положеннями ч. 4 ст. 84 СК України визначено, що дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років, незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Отже, для призначення судом утримання дружини, з якою проживає дитина, до досягнення дитиною трьох років від чоловіка - батька дитини, суд має дослідити, чи проживає з позивачем дитина, проте матеріальне становище дружини, з якою проживає дитина, правового значення не має, а вирішальним є наявність у чоловіка - батька дитини можливості надавати матеріальну допомогу дружині. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, зазначивши, що позовні вимоги є безпідставними, обґрунтовуючи тим, що позивачка працевлаштована, отримає значні доходи та може самостійно себе забезпечувати, на підтвердження чого надав скріншот сторінки Інстаграм. Однак, суд не може прийняти даний доказ як належний, оскільки з його змісту не убачається даних про розмірі отриманих позивачем доходів й відповідно дана сторінка Інстаграм не є належним доказом на підтвердження факту здійснення позивачем діяльності з надання послуг з косметології. Крім того, згідно довідки № 234 від 5 листопада 2021 року позивачка заробітної плати за період з листопада 2020 року по жовтень 2021 року не отримувала, оскільки перебуває у відпустці по догляду за дитиною ( а.с. 52). Враховуючи вищевказане, зазначені аргументи [PERSON] суд відхиляє та вирішуючи спір враховує, що відповідач офіційно працевлаштований, інших утриманців, окрім спільної з позивачем дитини не має. Зокрема, відповідно до довідки про доходи № 250 від 24 листопада 2021 року [PERSON] працює асистентом кафедри анатомії, клінічної анатомії та оперативної хірургії Буковинського державного медичного університету та його дохід з травня 2021 року по жовтень 2021 року становить 101 820 грн. 75 коп. (а.с. 51). Таким чином, відсутність у [PERSON] інших утриманців, а також відсутність істотних обставин, які могли б впливати на фінансову неспроможність відповідача надавати допомогу дружині, яка перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку є підставою для частково задоволення позовних вимог [PERSON] . А тому, з урахуванням положень ст.84 СК України, яка ставить можливість стягнення аліментів на дружину в залежність від можливості надавати таке утримання з боку чоловіка, з урахуванням його аліментних обов`язків по відношенню до дитини та інвалідність відповідача, з метою дотримання справедливого балансу інтересів, суд приходить до висновку про необхідність зменшення заявленого до стягнення розміру аліментів на дружину з 1/5 частки до 1/7 частки доходу відповідача За таких обставин, позов [PERSON] про стягнення аліментів підлягає частковому задоволенню. Ураховуючи те, що відповідач є інвалідом ІІ групи, згідно положень ст. 5 Закону України «Про судовий збір», підстави для стягнення з нього на користь держави судового збору відсутні. На підставі викладеного,

Outcome: partial