Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-30 00:00:00

Звернувшись до суду із позовною заявою, представник позивача Деменкова Є.С. , яка діє в інтересах позивача [PERSON] , просить: 1) встановити юридичний факт належності [PERSON] , [INFO] , свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок від 17 листопада 1989 року на ім`я [PERSON] ; 2) встановити юридичний факт належності [PERSON] , [INFO] , державного акту на право власності на земельну ділянку серії ІІІ-ДН № 146075 від 27 вересня 1996 року на ім`я [PERSON] ; 3) визнати за позивачкою [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , право власності у порядку спадкування за заповітом після смерті дядька [PERSON] , померлого [INFO] , на: жилий будинок з надвірними побудовами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; земельну ділянку площею 0,600 га згідно з державним актом серії ІІІ-ДН № 146075 від 27 вересня 1996 року, розташованої на території Різниківської сільської ради. В обґрунтування позовної заяви посилається на те, що позивачка [PERSON] є племінницею [PERSON] . [PERSON] є чоловіком рідної сестри позивачки. Своїх дітей у дядька [PERSON] та його дружини не було і, враховуючи, що позивачка доглядала і його дружину, і його самого, він за свою власною волею склав заповіт на ім`я позивачки. Згідно з заповітом від 20 липня 1995 року, дядько заповів позивачці належний йому на праві особистої власності жилий будинок з надвірними спорудами та побудовами у с. Різниківка Артемівського району Донецької області. 27 вересня 1996 року під своїм жилим будинком дядько позивачки приватизував земельну ділянку під жилим будинком для ведення особистого підсобного господарства. Згідно з державним актом на право приватної власності на землю від 27 вересня 1996 року серії ІІІ-ДН № 146075, прізвище, ім`я та по батькові дядька позивачки зазначено як « [PERSON] » замість вірного « [PERSON] », але при оформленні вказаного документа дядько і працівники Різниківської сільської ради на це не звернули жодної уваги. У дядька були ще інші земельні паї, але їх він заповів іншому племіннику (брату позивачки) - [PERSON] . [INFO] помер дядько позивачки. Похованням дядька займалася позивачка. Після смерті дядька позивачки [PERSON] та її брат [PERSON] звернулися до державного нотаріуса Другої бахмутської державної нотаріальної контори Літвінової В.А. для відкриття спадкової справи після смерті їх дядька [PERSON] - для отримання кожним свого спадкового майна. Державним нотаріусом Літвіновою В.А. спадкова справа була відкрита і спадкоємцям було роз`яснено, що вони можуть отримати свідоцтво про право на спадщину за заповітом після збору документів згідно з переліком у будь-який час. Враховуючи, що діючим цивільним кодексом не передбачено граничного строку отримання свідоцтва про право на спадщину за законом (заповітом) в рамках відкритої спадкової справи, позивачка з 2005 року користується жилим будинком із земельною ділянкою під ним і біля нього, але свідоцтво про право на спадщину за заповітом після смерті дядька не отримала, бо вона є пенсіонеркою і їй постійно не вистачало коштів на оформлення і збір документів. Інший спадкоємець - брат позивачки [PERSON] оформив свої спадкові права після смерті дядька на земельні паї, але залучити у даний час брата третьою особою неможливо, оскільки у жовтні 2011 року брат позивачки помер. На теперішній час позивачці та її чоловіку за станом їх здоров`я вже важко обробляти землю і слідкувати за жилим будинком у с. Різниківка, тому позивачка вирішила продати своє спадкове майно. У серпні 2021 року позивачка звернулася до Другої бахмутської державної нотаріальної контори для отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом, але державний нотаріус Балицька Л. роз`яснила позивачці, що не може видати відповідний документ, оскільки: 1) у правовстановлюючих документах на майно і свідоцтві про смерть померлого зазначені різні ім`я та по батькові; 2) за копіями нотаріусу забороняється вчиняти нотаріальні дії, а отримання дублікату державного акту не передбачено діючим законодавством і архіви за 1988 рік (щодо отримання дублікату свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок) знаходяться у Державному архіві Донецької області із місцезнаходженням у м. Донецьку, яке з 14 квітня 2014 року є тимчасово непідконтрольною територією України. Позивачка зверталася до старости Різниківського старостинського округу з питань, зазначених у постанові нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії, а також до архівного відділу. Проте у позасудовому порядку вирішити ці питання неможливо і єдиним шляхом визнати за позивачкою свої спадкові права на майно після смерті дядька є звернення до суду із цим позовом. Ухвалою суду від 15 листопада 2021 року відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче засідання у справі. 06 січня 2022 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивачка [PERSON] та представник позивача Деменкова Є.С. , будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце судового засідання, у судове засідання не з`явилися. Від представника позивача Деменкової Є.С. надійшла заява про підтримання позовних вимог та розгляд справи без їх участі. Відповідач Сіверська міська рада, будучи належним чином повідомленою про дату, час і місце судового засідання, явку свого представника у судове засідання не забезпечила. 23 грудня 2021 року від представника Сіверської міської ради Бондаревської Г.Л. надійшла заява про розгляд справи без її участі, проти позовних вимог не заперечує. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Судом встановлено, що згідно з копією паспорту серії [NUMBER] від 25 червня 1999 року, [PERSON] народилася [INFO] у селі Різниківка Артемівського району Донецької області та зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с. 11). [PERSON] є племінницею [PERSON] . Відповідно до копії свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок від 17 листопада 1989 року, цілий жилий будинок з належними до нього будівлями та спорудами, який розташований у [ADDRESS] , належить « [PERSON] » (російською мовою) (а.с. 13). Як видно з технічного паспорту на жилий будинок індивідуального житлового фонду по [ADDRESS] на ім`я « [PERSON] » (російською мовою), жилий будинок з надвірними побудовами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 39,4 м?, житловою площею 15,9 м?, підсобні приміщення - 23,5 м? (а.с. 49-51). Згідно з заповітом від 20 липня 1995 року, [PERSON] (російською мовою - [PERSON] ) заповів [PERSON] належний йому на праві особистої власності жилий будинок з надвірними спорудами та побудовами, який знаходиться у с. Різниківка Артемівського району Донецької області (а.с. 12). 27 вересня 1996 року [PERSON] приватизував земельну ділянку площею 0,600 га під своїм жилим будинком за адресою: [ADDRESS] для ведення особистого підсобного господарства. Однак згідно з державним актом на право приватної власності на землю від 27 вересня 1996 року серії ІІІ-ДН № 146075, прізвище, ім`я та по батькові дядька позивачки зазначено як « [PERSON] » замість вірного « [PERSON] » (а.с. 14). У [PERSON] були ще інші земельні ділянки, а саме: згідно з державним актом на право власності на земельну ділянку серії ДН № 044593 площею 6,12 га та згідно з державним актом на право власності на земельну ділянку серії ДН № 044592 площею 6,28 га (а.с. 86-89). Проте ці земельні ділянки [PERSON] заповів іншому племіннику - [PERSON] , [INFO] (а.с. 90). [INFO] [PERSON] , [INFO] , помер у с. Різниківка Бахмутського району Донецької області, про що свідчить копія свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 07 вересня 2021 року (а.с. 15). Після смерті [PERSON] [PERSON] та [PERSON] звернулися до державного нотаріуса Другої бахмутської державної нотаріальної контори Літвінової В.А. для відкриття спадкової справи після смерті їх дядька [PERSON] - для отримання спадкового майна, що підтверджується витягом зі спадкового реєстру (спадкові справи) № 9808500 від 25 травня 2007 року (а.с. 17) та копією спадкової справи після померлого [PERSON] , наданою на запит суду (а.с. 83-97). 16 вересня 2005 року державним нотаріусом Літвіновою В.А. була відкрита спадкова справа № 459 після смерті [PERSON] , померлого [INFO] (а.с. 94). Враховуючи, що діючим цивільним кодексом не передбачено граничного строку отримання свідоцтва про право на спадщину за законом (заповітом) в рамках відкритої спадкової справи, позивачка з 2005 року користується жилим будинком із земельною ділянкою під ним і біля нього, але свідоцтво про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] не отримала, бо вона є пенсіонеркою і їй постійно не вистачало коштів на оформлення і збір документів. Інший спадкоємець за заповітом - [PERSON] оформив свої спадкові права за заповітом після смерті [PERSON] на земельні ділянки, отримавши у державного нотаріуса Другої артемівської державної нотаріальної контори Літвінової В.А. свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 06 грудня 2005 року, яке зареєстроване в реєстрі за № 5565, відповідно до якого спадкове майно складається з: земельної ділянки площею 6,28 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва № 244 та земельної ділянки площею 6,12 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва № 245, які розташовані на території Різниківської сільради Артемівського району Донецької області (а.с. 95, 97). 16 вересня 2021 року позивачка [PERSON] звернулася до Другої бахмутської державної нотаріальної контори для отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом (а.с. 19). Однак 20 вересня 2021 року державний нотаріус Другої бахмутської державної нотаріальної контори Балицька Л.А. винесла постанову про відмову [PERSON] у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на жилий будинок [ADDRESS] після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , в якій роз`яснила позивачці, що не може видати відповідний документ, оскільки: у правовстановлюючих документах на майно і свідоцтві про смерть померлого зазначені різні ім`я та по батькові; за копіями нотаріусу забороняється вчиняти нотаріальні дії, а отримання дублікату державного акту не передбачено діючим законодавством (а.с. 19). Крім того, архіви за 1988 рік (щодо отримання дублікату свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок) знаходяться у Державному архіві Донецької області із місцезнаходженням у м. Донецьку, яке з 14 квітня 2014 року є тимчасово непідконтрольною територією України. 07 жовтня 2021 року за № 722/10 адвокатом Деменковою Є.С. надіслано до начальника управління у Бахмутському районі ГУ Держгеокадастру у Донецькій області адвокатський запит із вимогою про надання даних, а саме: повідомити, чи можливо отримати на даний час дублікат вказаного державного акту та чи можливо внести зміни у прізвище та ім`я [PERSON] у зв`язку із невірним перекладом його особистих даних з російською на українську мову (а.с. 18). Листом № 111/29-21 від 20 жовтня 2021 року начальником управління у Бахмутському районі ГУ Держгеокадастру у Донецькій області Підченком М. надано відповідь на адвокатський запит, згідно з якою з огляду на такі обставини як відсутність на поточний час бланків державних актів на право приватної власності на землю зразка 1992 р. (у зв`язку із втратою чинності нормативно-правових актів, якими встановлювалася їх форма), відсутністю врегульованої діючим законодавством процедури внесення змін до існуючого й виданого фізичній особі - власнику земельної ділянки державного акта або видачі його дубліката, ліквідацією компетентних органів, які здійснювали складання, видачу та реєстрацію таких державних актів, позитивно вирішити питання, порушені в адвокатському запиті, неможливо (а.с. 65). Також позивачка зверталася до старости Різниківського старостинського округу та до архівного відділу з питань, зазначених у постанові нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Так, згідно з довідкою виконавчого комітету Сіверської міської ради № 2-272 від 21 вересня 2021 року, [PERSON] дійсно користується земельною ділянкою та будинком, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с. 20). Згідно з довідкою виконавчого комітету Сіверської міської ради № 2-271 від 21 вересня 2021 року, [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , був зареєстрований по день смерті за адресою: [ADDRESS] . На день його смерті за вказаною адресою він був зареєстрований один (а.с. 21). Відповідно до довідки виконавчого комітету Сіверської міської ради № 2-253 від 31 серпня 2021 року, у спірному питанні щодо ім`я [PERSON] , [INFO] , та згідно з актовим записом про його смерть 19 березня 2005 року зазначили, що свідоцтво про народження, актовий запис про смерть № 08 від 2005 року та записи домової книги Різниківської сільської ради № 2 свідчать про те, що у сільській раді Куп`янський був зареєстрований як [PERSON] (а.с. 24). Листом № 06-05/62 від 25 серпня 2021 року архівний відділ Бахмутської районної державної адміністрації Донецької області надав завірену архівну копію рішення виконкому Різниківської сільської ради народних депутатів від 20 березня 1996 року № 10 «Про передачу землі у власність мешканцям Ради». Додатково повідомлено, що список громадян, яким надано земельні ділянки для користування, у рішенні відсутній (а.с. 22-23). Згідно зі звітом про оцінку майна № 211007-С1, ринкова вартість житлового будинку загальною площею 39,4 м?, житловою площею 15,9 м?, що знаходиться на земельній ділянці площею 0,600 га, за адресою: [ADDRESS] , станом на 11 жовтня 2021 року складає 24000 грн., а ринкова вартість земельної ділянки площею 0,600 га - 49000 грн., а всього на загальну суму 73000 грн. (а.с. 25-57). Листом № 1438/01-16 від 17 грудня 2021 року завідуюча Другою бахмутською державною нотаріальною конторою Людмила Балицька повідомила, що після померлого [INFO] [PERSON] відкрита спадкова справа та видані свідоцтва (а.с. 73), про також надала суду інформаційну довідку зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 67835274 від 17 грудня 2021 року (а.с. 74). Відповідно до ст. 67 Закону України «Про нотаріат», свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. Видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, строком не обмежена. Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (ст. 1216 ЦК України). Згідно з ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Статтею 1218 ЦК України, визначено що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення ії померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (ч. 2 ст. 1220 ЦК України). Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч. 5 ст. 1268 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Частиною 1 ст. 1297 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Відповідно до ст. 23 Земельного кодексу України (у редакції Закону України від 13 березня 1992 року № 2196-ХІІ), право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів. За змістом п. п. 1.2, 3.5 Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на землю і право постійного користування землею, договорів на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди), затвердженої наказом Державного комітету України по земельних ресурсах від 15 квітня 1993 року № 28, державні акти, що посвідчують право власності на землю, видаються, зокрема, на підставі рішень місцевих Рад народних депутатів. У разі зміни меж, розміру, цільового призначення та умов надання земельних ділянок, що відбулися після видачі державного акта, до нього вносяться ці зміни, які фіксуються на плані зовнішніх меж і на останній сторінці державного акта. Можливість зміни ідентифікаційних даних (зокрема ПІБ) особи власника земельної ділянки, якому видано державний акт, інструкцією не передбачалася. Вказаний вище наказ від 15 квітня 1993 року № 28 та, відповідно, й Інструкція, затверджена ним, втратили чинність з 04 червня 1999 року на підставі наказу Державного комітету України по земельних ресурсах від 04 травня 1999 року № 43. З 01 січня 2013 року набув чинності Закон України від 07 липня 2011 року № 3613-VI «Про Державний земельний кадастр». Згідно з п. 10 розділу VIІ «Прикінцеві та перехідні положення» цього закону, документи, якими було посвідчено право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, видані до набрання чинності цим Законом, є дійсними. Статтею 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зазначено що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Відповідно ст. 10 Загальної декларації прав людини, кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. Статтею 41 Конституції України передбачено право кожного громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Згідно з ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ст. 319 ЦК України). Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном (ст. 391 ЦК України). Відповідно ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, зокрема, шляхом визнання права власності. Відповідно ст. 4 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 5 ЦПК України визначено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законом або договором. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Аналіз наведених доказів дозволяє суду зробити висновок, що позовна заява є обґрунтованою, позивачка об`єктивно не може у позасудовому порядку отримати дублікат вищевказаного державного акту та внести зміни у прізвище та ім`я [PERSON] у правовстановлюючих документах, тому позовна заява підлягає задоволенню у повному обсязі.

Outcome: approved