Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про визнання звернення у формі заяви недійсним і таким, що не створює юридичних наслідків. Підставою для звернення з позовом вважає те, що в матеріалах технічної документації № 69 по виготовленню державного акта на право приватної власності на землю для ведення особистого підсобного господарства площею 0,42 га [PERSON] в межах с. Лукашівка міститься заява (не землекористувача і не власника) земельної ділянки [PERSON] від 03.03.2000. [PERSON] цієї заяви особисто ніколи не подавав і власноруч не підписував. Вся технічна документація в тому числі вищевказана заява від 03.03.2000 була виготовлена інженером - землевпорядником Монастирищенського земельно - кадастрового бюро [PERSON] в системі Монастирищенського відділу земельних ресурсів Держкомзему України. Почерк у заяві від 03.03.2000 ідентичний почерку, виконаний ним при виготовлені пояснювальної записки та технічного завдання. З невідомих підстав і спонукань інженер - землевпорядник [PERSON] сфальсифікував даний документ. На його переконання посадова особа порушила закон і незаконно приступила до виготовлення технічної документації на право отримання державного акта на земельну ділянку площею 0,42 га, зважаючи на те, що не існує документа, яким [PERSON] уповноважував будь - кого діяти в його інтересах при виготовленні технічної документації. Враховуючи наведене, вважає, що у суду будуть усі підстави для визнання заяви від 03.03.2000 недійсною. Оскаржувана ним заява від 03.03.200 порушує його права та законні інтереси. На протязі тривалого часу він не може виготовити технічну документацію по приватизації земельної ділянки, виділеної йому під будівництво житла, яка перебуває у його користуванні із 1995 року, згідно рішення сесії Лукашівської сільської ради № 30-4/VI від 29.09.2015. Роботи по приватизації земельної ділянки шляхом виготовлення відповідної технічної документації були призупинені 20.07.2016 через те, що при проведенні фіктивної кадастрової зйомки земельної ділянки, розташованої по [ADDRESS] , мало місце накладення (захоплення) цієї земельної ділянки на ту, що перебуває в його користуванні, розташовану по [ADDRESS] . При вивченні матеріалів технічної документації № 69 по видачу державного акта на землю серії ЧР № 12 - 16 - 114 від 27.01.1999- [PERSON] , з`ясувалось те, що дана технічна документація сфальсифікована від початку і до кінця. 20.07.2016 він вперше дізнався про приватизацію земельної ділянки, розташованої по [ADDRESS] , а також про те, що його підпис в акті про узгодження меж є також підробним, про, що свідчить висновок експертизи. Оскаржувана ним заява входить до складу технічної документації № 69, яка фактично не подавалась [PERSON] , і не давала, на його переконання підстав для її розробки і виготовлення. Просить визнати звернення у формі заяви [PERSON] від 03.03.2000, адресоване начальнику відділу земельних ресурсів невідомо якого району та області недійсною і такою, що не створюють юридичних підстав для розробки і виготовлення технічної документації по видачі державного акта на землю площею 0,42 га в межах с. Лукашівка [PERSON] . На електронну адресу суду 03.08.2021 від представника відділу 4 Управління в Уманському районі Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області надійшов відзив, відповідно до якого відповідач зазначає наступне. Зі змісту позовної заяви та її прохальної частини позивачем не заявлено жодної позовної вимоги до відділу Держгеокадастру у м. Монастирище Черкаської області та не зазначено жодного доказу щодо порушення відділом Держгеокадастру права позивача, тому вважають відділ Держгеокадастру неналежним відповідачем у справі. Відповідно до структури Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області, затвердженої 02.06.2021 відділ 4 Управління в Уманському районі Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області є структурним підрозділом Головного управління у Черкаській області. Оскільки, відділ 4 Управління в Уманському районі Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області не є самостійною юридичною особою, а є структурним підрозділом Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області, тому просять суд визнати відділ 4 Управління в Уманському районі Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області - неналежним відповідачем у справі № 702/404/21 та в задоволенні позовних вимог відмовити повністю. На адресу суду 25.08.2021 від представника відповідача [PERSON] адвоката Домачука В.А. надійшов відзив, відповідно до якого відповідач зазначає, що [PERSON] в 2000 році подавав усі необхідні документи та заяви до Монастирищенського районного відділу земельних ресурсів для виготовлення документації на одержання державного акта на право приватної власності на земельну ділянку, яка розташована за адресою [ADDRESS] .Позивач в позові зазначає те, що він не може виготовити технічну документацію по приватизації виділеної йому земельної ділянки, оскільки на його думку, має місце захоплення земельної ділянки, проте будь-яких доказів того, що відсутність чи наявність заяви [PERSON] прямо чи опосередковано впливає на можливість позивача виготовити технічну документацію на його земельну ділянку не надає. Відповідно позовні вимоги позивача є безпідставними та необґрунтованими, без надання доказів порушення його прав. Просить в задоволені позову [PERSON] про визнання звернення у формі заяви недійсним і таким, що не створює юридичних наслідків відмовити повністю. На адресу суду від позивача [PERSON] 02.09.2021 надійшла відповідь на відзив, відповідно до якої заперечує «твердження» представника відповідача у тій частині, де він вказує на те, що [PERSON] у 2000 подавав особисто документи та заяви до Монастирищенського відділу земельних ресурсів Держкомзему України. Дана обставина підтверджується копією із рішення Монастирищенського районного суду Черкаської області у справі № 702/124/18 від 16.08.2018. Представник відповідача не надав суду належних і допустимих доказів того, що заява, адресована начальнику територіального органу земельних ресурсів подавалась за довіреністю [PERSON], уповноваженою ним особою, якою є [PERSON] , інженер - землевпорядник Монастирищенського земельно - кадастрового бюро, почерком якого складена уся технічна документація № 69. Враховуючи зміст листа сільського голови с. Лукашівки з вих № 210 від 25.11.2010 представник відповідача не надав суду належних і допустимих доказів того, що: [PERSON] сам або через уповноважену ним особу будь - коли звертався до сесії Лукашівської сільської ради щодо передачі йому у приватну власність земельну ділянку для ведення підсобного селянського господарства; рішення сесії Лукашівської сільської ради зо № 7 - 3 від 20.01.2000 стосувалось саме [PERSON] ; що передана земельна ділянка, про яку йдеться у рішенні № 7 - 3 розташована саме по [ADDRESS] ; що у рішенні № 7 - 3 йдеться про земельну ділянку площею 0,42 га. Вважає, що невстановлена ніким особа, підпис якої міститься у заяві від імені [PERSON] , звернулась до неналежного суб`єкта господарювання, враховуючи те, що вся технічна документація по видачі державного акта на право приватної власності на землю № 69 була виготовлена Монастирищенським земельно - кадастровим бюро, а нинішнє керівництво районного відділу Держгеокадастру заперечує той факт, що земельно - кадастрове бюро (ліцензоване підприємство) будь - коли являлось структурним підрозділом районного відділу земельних ресурсів Держкомзему України. Представник відповідача вказує суду на те, що ним не надано належних і допустимих доказів, того, як заява дійсність якої він оскаржує «прямо чи опосердковано» впливає на його можливість виготовити технічну документацію на виділену йому земельну ділянку. Дане твердження, як підстава для відмови в задоволенні позову вважає божевільним, а тому просить суд не брати його до уваги враховуючи на те, що він вказував саме на неможливість її виготовлення, оскільки існує спір, пов`язаний із фальсифікацією усієї технічної документації № 69 на ім`я [PERSON] , має місце факт захоплення частини земельної ділянки, що перебуває в його користуванні та частини проїзної дороги, що веде до його домоволодіння. Вважає, що його позов підлягає до задоволення. Ухвалою суду від 27.07.2021 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено справу до підготовчого судового розгляду за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 25.10.2021 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Ухвалою суду від 25.10.2021 відмовлено у задоволенні клопотання про витребування доказів. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явився. Про дату, час та місце судового засідання повідомлений в установленому законом порядку. Просить підготовче провадження і розгляд справи по суті здійснювати без його участі, про що зазначив у позовній заяві. 16.11.2021 подав до суду заяву про розгляд справи з його участю. В судове засідання призначене на 09.12.2021, 29.12.2021 та 26.01.2022 позивач не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. Клопотань про відкладення судового розгляду на адресу суду не надходило. В судове засідання відповідач [PERSON] не з`явився. Про дату, час та місце судового засідання повідомлений в установленому законом порядку. Про причини неявки суд не повідомив. Клопотань про відкладення підготовчого засідання на адресу суду не надходило. В судове засідання представник відповідача [PERSON] не з`явився. Про дату, час та місце судового засідання повідомлений в установленому законом порядку. Про причини неявки суд не повідомив. 13.10.2021 та 26.01.2022 подав на адресу суду клопотання про розгляд справи у його відсутність та відсутність відповідача [PERSON] , просить в позові відмовити та покласти на позивача судові витрати у справі в сумі 1250 грн, сплачені відповідачем за правову допомогу. В судове засідання представник відповідача Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області не з`явився. Про дату, час та місце підготовчого засідання повідомлений в установленому законом порядку. Клопотань про відкладення судового засідання на адресу суду не надходило. В судове засідання третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору [PERSON] не з`явилася. Про дату, час та місце судового засідання повідомлена в установленому законом порядку. Про причини неявки суд не повідомила. Клопотань про відкладення судового засідання на адресу суду не надходило. Передбачених ч. 2 ст. 223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено, судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності учасників справи, що не з`явилися, на підставі письмових доказів, поданих сторонами. Оскільки, відповідно до вимог ст. 279 ЦПК України, справа розглядається без участі сторін, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу судом не здійснюється. Перевіривши викладені у заяві по суті справи обставини та безпосередньо дослідивши письмові докази, суд встановив такі факти і відповідні їм правовідносини. Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України встановлено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно з ст. 12, 13 ЦПК України суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності. Суди розглядають справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. З вказаних норм права слідує, що звертаючись до суду з відповідним позовом, позивач має перш за все довести набуття права та його порушення відповідачем. Відповідно до ч. 2, 3 ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів. Згідно з ч. 2 ст. 14 Конституції України право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Відповідно до ст. 22 Земельного кодексу № 561-XII від 18 грудня 1990 року (в редакції від 22.06.1993) право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право. Приступати до використання земельної ділянки, в тому числі на умовах оренди, до встановлення меж цієї ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує право власності або право користування землею, забороняється. Згідно з ст. 1, 3Декрету Кабінету Міністрів України «Про приватизацію земельних ділянок» від 26.12.1992 №15-92 (в редакції від 26.12.1992) сільським, селищним, міським Радам народних депутатів варто забезпечити передачу протягом 1993 року громадянам України у приватну власність земельних ділянок, наданих їм для ведення особистого підсобного господарства, будівництва і обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка), садівництва, дачного і гаражного будівництва, у межах норм, установлених Земельним кодексом України. Право приватної власності громадян на земельні ділянки, передані їм для цілей, передбачених статтею 1 цього Декрету, посвідчується відповідною Радою народних депутатів, про що робиться запис у земельно-кадастрових документах, з наступною видачею державного акта на право приватної власності на землю. Відповідно до рішення Лукашівської сільської ради Монастирищенського району Черкаської області № 30 -4/VI від 29.09.2015 «Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність» надано [PERSON] дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтованою площею 0,25 га для обслуговування житлового будинку та господарських споруд за рахунок земель житлової та громадської забудови Лукашівської сільської ради Монастирищенського району Черкаської області в [ADDRESS] . [PERSON] у місячний термін звернутись до суб`єкта господарювання, що є виконавцем робіт із землеустрою, згідно із законом, для розроблення землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність. Після погодження проекту у порядку встановленому ст. 186 ЗК України проект землеустрою подати до Лукашівської сільської ради для його затвердження та передачі земельної ділянки у власність (а.с. 6). Згідно із актом прийомки - передачі межових знаків на зберігання від 20.07.2016 закріплено внатурі (на місцевості) межовими знаками встановленого зразка у кількості 5 шт, межі земельної ділянки, яка знаходиться по [ADDRESS] , площею 0,2500 га, наданої для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Межові знаки пред`явлені та передані на зберігання [PERSON] (а.с. 7). Відповідно до акту встановлення, узгодження в натурі (на місцевості) зовнішніх меж землеволодіння [PERSON] було проведено узгодження в натурі (на місцевості) межі землекористування [PERSON] в [ADDRESS] згідно з кресленням (а.с. 8). Разом з тим, в матеріалах справи відсутній державний акт про право власності чи право користування позивача на земельну ділянку площею 0,25 га, яка розташована по [ADDRESS] , що у свою чергу дає право позивачу звернення до суду, для відновлення його порушеного права, якщо таке має місце. Судом встановлено, що [PERSON] 03.03.2000 звернуся до начальника відділу земельних ресурсів [PERSON] з заявою про виготовлення документації на одержання державного акту на право приватної власності на землю, на його земельну ділянку площею 0,42 на, яка розташована в [ADDRESS] . Дана заява містить підпис заявника (а.с. 6). Позивач, як на підставу для задоволення позову посилається на те, що [PERSON] спірну заяву власноручно не підписував та особисто не подавав. Разом з тим, матеріали справи не містять жодного належного та допустимого доказу на підтвердження того, що [PERSON] власноручно не підписував спірну заяву, а підписувала інша особа, так і доказів того, що [PERSON] особисто дану заяву не подавав. Позивач, як на підставу задоволення позову посилається на те, що спірна заява була виготовлена та подана інженером - землевпорядником Монастирищенського земельно - кадастрового бюро [PERSON] Разом з тим, матеріали справи не містять жодного належного та допустимого доказу на підтвердження того, що інженер - землевпорядник Монастирищенського земельно - кадастрового бюро [PERSON] виготовив спірну заяву (заповнив бланк заяви, поставив підпис тощо) та її подавав, як і не надано доказів фальсифікації спірної заяви (рішення суду тощо). Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч. 1,2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ч. 1 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову за загальним правилом покладається на позивача; за таких умов доведення не може бути належним чином реалізоване шляхом виключно спростування позивачем обґрунтованості заперечень відповідача, оскільки це не звільняє позивача від виконання ним його процесуальних обов`язків (Постанова КЦС ВС від 13.02.2019 справа № 369/13976/15-ц). Звертаючись до суду з позовом позивач вказує, що він змушений звернутися до суду за захистом своїх прав, у зв`язку з тим, що він тривалий час не може виготовити технічну документацію по приватизації земельної ділянки, виділеної йому під будівництво житла. Роботи по виготовленню технічної документації призупинено, оскільки має місце накладення (захоплення) земельною ділянкою відповідача на земельну ділянку, яка перебуває у його користуванні. Зі змісту позовних вимог позивача не вбачається яким саме чином і в чому полягає порушення його права та інтересу підписанням та подачею спірної заяви про виготовлення документації на одержання державного акту на право приватної власності на землю та не надано доказів того, що саме із за наявності спірної заяви призупинено роботу по виготовленню технічної документації позивача. Крім цього, відсутні докази, які підтверджували б той факт, що внаслідок наявності оскаржуваної заяви [PERSON] було надано земельну ділянку чи її частину, право на яку має позивач, що свідчить про те, що позивачем не доведено порушення або оспорювання його права, за захистом якого він звернувся до суду з цим позовом. Суд не бере до уваги доводи позивача, викладені в позовній заяві стосовно того, що технічна документація щодо надання земельної ділянки [PERSON] є сфальсифікованою, також, що підпис позивача в акті про узгодження меж є підробленим, оскільки вони не є предметом розгляду у даній справі. Позивач, вважає, що доказом того, що [PERSON] особисто не подавав документи, зокрема і спірну заяву є рішення Монастирищенського районного суду Черкаської області. Позивачем надано лише 1 та 5 сторінку вказаного рішення. Дане рішення не повне, містить лише пояснення учасників справи, не містить висновків суду, які в силу ч. 4 ст. 82 ЦПК України можуть бути визнані такими, що не підлягають доказуванню, у зв`язку з чим не може бути допустимим доказом. Суд не бере до уваги доводи позивача, викладені у відповіді на відзив стосовно того, що представником відповідача не надано доказів стосовно листа Лукашівської сільської ради Монастирищенського району Черкаської області № 210 від 25.11.2020, оскільки вони не є предметом розгляду у даній справі. Крім цього, позивачем при подачі позову визначено відповідачами: [PERSON] , яким подано оспорювану заяву до уповноваженого органу та відділ Держгеокадастру м. Монастирище. Так, відповідач - це особа, яка, на думку позивача, або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього. Під неналежними відповідачами розуміють таких відповідачів, щодо яких судом під час розгляду справи встановлено, що вони не є зобов`язаними за вимогою особами. Для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити у нього обов`язку відповідати за даним позовом. Установлення цієї умови - підстава для ухвалення судового рішення про відмову в позові. Щоб визнати відповідача неналежним, крім названої умови, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Про неналежного відповідача можна говорити тільки в тому випадку, коли суд може вказати особу, що повинна виконати вимогу позивача, - належного відповідача. Таким чином, неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтування позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, що узгоджується із позицією Великої Палати Верховного Суду у постанові від 17.04.2018 у справі № 523/9076/16-ц. Суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред`явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача (ч.1 ст. 51 ЦПК України). Судом встановлено, що позивач звернувся до суду з позовом до відділу Держгеокадастру у м. Монастирище. Проте, станом на дату подачі позову дану юридичну особу припинено. Її правонаступником є Головне управління Держгеокадастру у Черкаській області, про що зазначав відповідач у поданому відзиві. Позивач клопотань про заміну первісного відповідача належним відповідачем, чи про залучення до участі у справі іншої особи як співвідповідача не заявляв. Пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача (пункт 40 постанови Великої Палати Верховного Суду від 17.04.2018). А тому суд вважає, що позовні вимоги позивача до відповідача відділу Держгеокадастру у м. Монастирище не підлягають до задоволення та є самостійною підставою для відмови позову в цій частині, оскільки пред`явлені до неналежного відповідача. Аналізуючи вищенаведені факти, оцінивши досліджені докази у їх сукупності та взаємозв`язку, суд приходить до висновку, що вимоги позивача не знайшли свого підтвердження у ході судового розгляду, а тому позов не підлягає до задоволення. Судові витрати підлягають розподілу в порядку, встановленому ст. 141 ЦПК України. Позивач звільнений від сплати судового збору на підставі ЗУ «Про судовий збір», оскільки є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС (посвідчення серія [NUMBER] від 25.12.1992 (а. с. 5). Оскільки, позивач звільнений від сплати судового збору, а у задоволенні позову відмовлено повністю, тому суд вважає за необхідне судовий збір компенсувати за рахунок держави. Крім цього, відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з ч. 1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Відповідно до частин першої та другої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до частини четвертої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Згідно з ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відповідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Так, представником відповідача на підтвердження оплати відповідачем витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 1250 грн надано: попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, який відповідач поніс і очікує понести у зв`язку із розглядом справи на суму 3250 грн, опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги у справі № 702/404/21 станом на дату подання відзиву на суму 1250 грн, договір № 29 про надання правничої (правової) допомоги від 11.12.2017, додаткову угоду до договору № 29 про надання правової допомоги від 11.12.2017, ордер про надання правничої (правової) допомоги, копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю та дублікат квитанції про оплату правової допомоги № 0.0.2231690723.1 від 16.08.2021 на суму 1250 грн. Оскільки, в задоволенні позову відмолено повністю, то розмір судових витрат на професійну правничу допомогу, підлягає стягненню з позивача на користь відповідача [PERSON] в сумі 1250 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved