Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-01 00:00:00

Із матеріалів справи вбачається, що 08.12.2015 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] [PERSON] , за участю третіх осіб на стороні відповідача, що не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: першої Одеської державної нотаріальної контори, приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального Тиквенко А.В., реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції, про визнання свідоцтва про право на спадщину та договору дарування недійсним, визнання права власності на спадкове майно, анулювання реєстрації права власності, припинення права на частку в спільному майні та усунення перешкод у користуванні майном. Підставою вказаних позовних вимог позивач зазначає наступне: [PERSON] є спадкоємцем першої черги свого батька- [PERSON] , який помер [INFO] у віці 40 років. На день його смерті залишилось майно : 620/3000 часток квартири [ADDRESS] , з яких 248/3000 належали померлому та 248/6000 часток належало бабці позивача- [PERSON] , яка померла [INFO] , та 248/3000-діду [PERSON] , який помер [INFO] , спадкоємцем яких був батько позивача, який прийняв спадщину, але не оформив своїх спадкових прав. Після смерті [PERSON] . Перша Одеська нотаріальна контора відкрила спадкову справу. Проте позивач пропустив строк для прийняття спадщини з поважних причин, а тому він подав позов до суду до [PERSON] , як до особи, яка прийняла спадщину та рішенням Приморського районного суду м.Одеси від 19.03.2015р. (права №522/15568/14-ц) йому був наданий додатковий строк (два місяці) для прийняття спадщини, яке набрала законної сили 26.05.2015р. Після чого [PERSON] звернувся до Першої Одеської нотконтори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, за яку сплатив 162,99 грн. таким чином він фактично прийняв спадщину. Проте у видачу свідоцтва йому було нотаріусом відмовлено та рекомендовано звернутися до суду, оскільки [PERSON] приховала від нотаріуса факт наявності у померлого спадкоємця першої черги-сина, і отримала 05.12.2011р. свідоцтво про право власності на спадщину за законом на 620/3000 часток квартири [ADDRESS] і 27.12.2012р. подарувала цю частку [PERSON] . Після смерті батька, який не залишив заповіту, позивач є єдиним спадкоємцем першої черги, а тому видане [PERSON] свідоцтво про право на спадщину підлягає визнанню недійсним. Таким чином з моменту відкриття спадщини спірна частина квартири перебувала у спільній частковій власності, а саме-620/3000 часток квартири належала [PERSON] , а 248/6000- часток належала [PERSON] окремим свідоцтвом (після смерті своєї матері). Фактично частка [PERSON] складає 1/6 частини спірної частки квартири., яка є незначною, а спільне володіння і користування квартирою є неможливим. Позивач готовий компенсувати за цю частку вартість квартири згідно експертизи. Крім того у позивача відсутні правовстановлюючі документа на спірну квартиру, що також є перешкодою для видачі свідоцтва про право на спадщину за законом. В квартиру його не впускають. Тому просить його вселити. Позивач також звернувся з позовною вимогою про припинення права власності на частку квартири, стягнення грошової компенсації її вартості, визнання права власності на таку частку квартири. Посилався на те, що між ними склалися неприязні стосунки щодо порядку користування спільною квартирою, яку поділити неможливо. У зв`язку з тим, що таке свідоцтво не видано з вини [PERSON] то також з неї просить стягнути судові витрати, судовий збір та витрати за правову допомогу 3000 грн.. Ухвалою суду від 11.12.2015р. провадження по справі відкрито. Ухвалою суду від 18.01.2016 року попереднє судове засідання закрито та справу призначено до розгляду у судовому засіданні на 23.02.2016 року. 20.01.2016. до суду Першою Одеською нотаріальною конторою подана заява про розгляд справи у їх відсутність (а.с.71 т.1) та01.02.2016р. до суду надійшла на ухвалу суду копія нотаріальної справи щодо майна померлого [PERSON] (а.с.74-132 т.1). 19.02.2016р. до суду подано представником [PERSON] - [PERSON] заява про відкладання судового засідання, про ознайомлення з матеріалами справи , та інформація, що [PERSON] в 2015п. виїхав за межі України та проживає в м.Тбілісі в Грузії.(а.с.139, т.1). 23.02.2016р. позивач збільшив позовні вимоги (а.с.143-145 т.1) та просив : -визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом видане державним нотаріусом Першої Одеської державної нотаріальної контори Шатіловою О.В. 05.12.2011р. за реєстр. №7-2481 [PERSON] на 620/3000 часток квартири [ADDRESS] , заг.пл.297,2 кв.м, житл. пл.180,2 кв.м. -Визнати недійсним договір дарування, посвідчений 27.12.2012р. приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Тиквенко А.В., за реєстр. №763, укладений між [PERSON] та [PERSON] в частині дарування 620/3000 часток квартири [ADDRESS] , заг.пл.297,2 кв.м, житл. пл.180,2 кв.м. -витребувати у [PERSON] 248/1000 часток квартири [ADDRESS] шляхом зобов`язання [PERSON] звільнити вказану квартиру та виселення, -аналювати (скасувати) реєстрацію права власності на 248/1000 часток квартири [ADDRESS] за [PERSON] , -визначити частку [PERSON] у праві спільної часткової власності на квартиру у розмірі 248/6000 часток, -припинити право власності [PERSON] на 248/6000 часток квартири [ADDRESS] , -у рахунок грошової компенсації на 248/6000 часток квартири [ADDRESS] стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] грошові кошти у суммі 35 235,83 грн., -визнати право особистої приватної власності [PERSON] на 248/6000 часток квартири [ADDRESS] , яка в цілому складається з 7 кімнат , заг.пл. 296,2 кв.м., ут.ч. житл.пл.178,8 кв.м., -усунути перешкоди у здійсненні права власності шляхом вселення [PERSON] в квартиру [ADDRESS] . -стягнути з [PERSON] на користь позивача витрати :судовий збір 6820,80 грн., витрати на правову допомогу 3000 грн., та 162,99 грн. витрати за подачу заяви про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом. Враховуючи заяву представника відповідача [PERSON] судове засідання відкладено на 12.04.2016р. 02.03.2016р. відповідачка [PERSON] подала до суду заяву про застосування строків позовної давності (а.с.192-193 т.1). 12 квітня 2016 року позивач змінив предмет позовні вимоги (а.с.199-201 т.1) та просив : -визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом видане державним нотаріусом Першої Одеської державної нотаріальної контори Шатіловою О.В. 05.12.2011р. за реєстр. №7-2481 [PERSON] на 620/3000 часток квартири [ADDRESS] , заг.пл. 297,2 кв.м, житл. пл.180,2 кв.м. -Визнати недійсним договір дарування, посвідчений 27.12.2012р. приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Тиквенко А.В., за реєстр. №763, укладений між [PERSON] та [PERSON] в частині дарування 620/3000 часток квартири [ADDRESS] , заг.пл.297,2 кв.м, житл. пл.180,2 кв.м. -визначити частку [PERSON] у праві спільної часткової власності на квартиру [ADDRESS] у розмірі 248/6000 часток; -припинити право власності [PERSON] на 248/6000 часток квартири [ADDRESS] , -у рахунок грошової компенсації на 248/6000 часток квартири [ADDRESS] стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] грошові кошти у суммі 35 235,83 грн., -визнати право особистої приватної власності [PERSON] на 248/6000 часток квартири [ADDRESS] , яка в цілому складається з 7 кімнат , заг.пл. 296,2 кв.м., ут.ч. житл.пл.178,8 кв.м., -витребувати у [PERSON] 248/1000 часток квартири [ADDRESS] шляхом зобов`язання [PERSON] звільнити вказану квартиру та виселення, -аналювати (скасувати) реєстрацію права власності на 248/1000 часток квартири [ADDRESS] за [PERSON] , -скасувати реєстрацію [PERSON] у квартирі [ADDRESS] ,; -усунути перешкоди у здійсненні права власності шляхом вселення [PERSON] в квартиру [ADDRESS] . -стягнути з [PERSON] на користь позивача витрати : судовий збір 6820,80 грн., витрати на правову допомогу 3000 грн., та 162,99 грн. витрати за подачу заяви про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом. 12.04.2016р. судом було прийнято зміни позовних вимог та у зв`язку з неявкою [PERSON] та [PERSON] судове засідання відкладено на 19.05.2016р. 18.05.2016. до суду від [PERSON] надійшли заперечення на позов (а..с231-234 т.1), за яким вона позов не визнає, та просить відмовити у його задоволенні. Зазначивши що вона є єдиним спадкоємцем померлого [PERSON] , заперечуючи проти визнання частки незначної, та що позивач не поклав кошти на депозитний рахунок суду, та відсутністю експертизи щодо визначення вартості такої частки. Також надала і письмові пояснення по справі (а.с.235-237, т.1), де пояснила, що взагалі не пам`ятає позивача, бо брат з позивачем і його матір`ю не жили давно, та померлий лише повинен був сплачувати аліменти і що квартира була в непридатному для проживання стані. Ухвалою суду від 20.05.2016 року за участю представників позивача та відповідача по зазначеній справі призначено судову будівельно-технічну експертизу, провадження у справі зупинити на час проведення експертизи. До суду 02.11.2017р. від ОНДІСЕ надійшло повідомлення про неможливість надання висновку та ухвалою суду від 03.11.2017р. відновлено провадження по справі та призначено до судового розгляду на 14.11.2017р. 14.11.2017р. в судове засідання з`явився представник [PERSON] , проте у зв`язку з неявкою інших учасників судове засідання відкладено на 24.01.2018р.. Відповідно до Закону України від 3 жовтня 2017 року N 2147-VIII Цивільно - процесуальний Кодекс викладено у новій редакції, який набрав чинності з 15.12.2017р.. За правилами ч.3 ст.3 ЦПК України (в новій редакції від 03.10.2017р.) провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Згідно п. 9 ч.1 Перехідних Положень (розділ ХІІ) справи, провадження яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу (Законом України від 3 жовтня 2017 року N 2147-VIII), розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу; 24.01.2018р. в судове засідання з`явився представник позивача [PERSON] та відповідача- [PERSON] , В судове засідання з`явились представник позивача який наполягав на проведенні експертизи, бо позивачем оплачено за її проведення, і представник відповідача [PERSON] , який пояснив що не відбулось допуску експерта до спірної квартири, оскільки, бо ключі від квартири знаходяться у відповідача, який проживає в Грузії, і у зв`язку з неявкою відповідачки [PERSON] відкладено на 27.02.2018р., та яке в подальшому відкладено на 21.03.2018р. У зв`язку з чим представник позивача просив призначити по справі судову експертизу на підставі наявних в матеріалах справах документів. 21.03.2018р. в судове засідання з`явились представник позивача, відповідача, реєстраційної служби ГТУЮ, та ухвалою суду від 21.03.2018р. відмовив у задоволенні заяви [PERSON] про відвід секретаря судового засідання, після чого ним був заявлено відвід головуючому судді Домусчі Л.В. який ухвалою суду від 21.03.2018р. не було задоволено. 26.04.2018р. в судове засідання з`явились представник позивача, відповідача, реєстраційної служби ГТУЮ, -який повідомив, що реєстраційна служба припинила надавати послуги з реєстрації права власності на нерухоме майно згідно постанови КМУ №99 від 11.02.2016р, , враховуючи наведене протокольною ухвалою за згодою сторін виключено з кола 3-х осіб реєстраційної служби ГТУЮ в Одеській області та засідання відкладено на 21.05.2018р. Ухвалою суду від 26.04.2018 року заяву представника позивача і відповідача - задоволено. Доручено Територіальному управлінню Державної судової адміністрації України в Одеській області (ТУ ДСА України в Одеській області, код отримувача (ЄДРПОУ) 26302945, Банк отримувача Державна казначейська служба України, МФО 820172, номер рахунку 37317035005435) прийняти на депозитний рахунок Приморського районного суду м.Одеси грошові кошти від позивача у сумі 35235, 83 грн. 21.05.2018р. в судове засідання з`явились представник позивача, відповідача, представник позивача повідомили суд, що ними внесено кошти на депозитний рахунок суду та наполягав на проведенні експертизи. Представник відповідача зазначив, що він не може надати доступ до квартиру судовому експерту, пояснивши що квартира ними придбавалась в неприродному для проживання стані, та ними було здійснено ремонт, що не визнає позов, та на їх думку позивач не правильно обрав спосіб свого захисту, спірна квартира є комунальною квартирою. Ухвалою суду від 21.05.2018р. по справі призначено судову будівельно-технічну експертизу та провадження по справі зупинено. 12.08.2019р. до суду надійшов висновок експерта Рапача К.В. №02/19 від 26.07.2019р. (а.с.20 6-220 т.2). за яким : визначено ринкову вартість 248/1000 частин квартири станом на 26.07.2019р у розмірі 29819 долл.США або 760871 грн. станом на 26.07.2019р.; лінійні розміри, площа і планування приміщень квартири [ADDRESS] не дозволяють провести виділ 248/6000 часток квартири з організацією ізольованих квартир в складі житлових та підсобних приміщень, кухні, ванної, туалети, які б відповідали б нормативно технічним вимогам ДБН В.2.2.-15-2005, що пред`являються до самостійних квартир; ринкова вартість 248/6000 частки квартири визначена станом на 26.07.2019р. складає 4970 долл. США або 126 612 грн. Ухвалою суду від. 04.09.2019р. провадження по справі поновлено з призначенням судового засідання на 15.10.2019р. За клопотання представника судове засідання 15.10.2019р. відкладено для ознайомлення з висновком експерта на 11.12.2019р. Ухвалою суду від 11.12.2019 року провадження по справі було зупинено до розгляду судом касаційної інстанції справи №522/15568/14-ц на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 19 березня 2015 року, ухвалу апеляційного суду Одеської області від 26.05.2015 року та постанову Одеського апеляційного суду від 26.06.2019 року, винесені за розглядом позову [PERSON] до [PERSON] , за участю третьої особи на боці відповідача без самостійних вимог щодо предмету спору-Перша Одеська нотаріальна контора про поновлення строку і про надання додаткового строку для прийняття спадщини. До суду 11.06.2021 року надійшло клопотання представника позивача, згідно якого просив поновити провадження у справі з посиланням на те, що постановою Верховного суду від 13 травня 2020 року по справі №522/15568/14-ц було частково задоволено касаційну скаргу представника [PERSON] та постанова Одеського апеляційного суду від 26.06.2019 року була скасована, а справа направлена на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. Ухвалою Одеського апеляційного суду від 10 червня 2021 року провадження за апеляційною скаргою представника [PERSON] [PERSON] було закрито. Ухвалою суду від 29.06.2021 року поновлено провадження та призначити справу до розгляду в судовому засіданні на 08.09.2021року. Ухвалою суду від 08.09.2021 року було розглянуто та відмовлено в задоволенні заяви представника відповідача про відвід судді. Також питання щодо відводу головуючої судді за клопотанням представника відповідача розглядалось судом 16.09.2021 року. Розгляд справи 28.10.2021 року був відкладений на 02.12.2021 року у зв`язку з перебуванням судді у відпустці. У судовому засіданні 02.12.2021 року були розглянуті клопотання представника [PERSON] щодо залучення до участі у справі третіх особі, про витребування матеріалів справи для огляду та про витребування документів із міграційної служби та останні були залишені без розгляду у зв`язку з пропуском строків їх подання на підставі ст.120-124, ч.2 ст.126, ч.2 ст.222 ЦПК України. По справі було оголошено перерву до 01.02.2022 року. Ухвалою суду, повний текст якої складено 0 7.12.2021р., було задоволено клопотання [PERSON] щодо доручення ТУДСА прийняти від позивача кошти на депозитний рахунок суду. Вимоги ухвали суду від 07.12.2021р. були виконанні стороною позивача 06.01.2022р. та надано до суду копію квитанції від 22.12.2021р. (а.с.36-37, т.4). У судовому засіданні 01.02.2022 року був присутній представник позивача - [PERSON] та представник відповідача - [PERSON] .. У матеріалах справи наявні заяви [PERSON] , та третіх осіб: представника Приморської державної нотаріальної контори у місті Одеса, приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу-Тиквенко А.В., згідно яких просили розгляд справи проводити за їх відсутності. Суд, за згоди представників сторін, із урахуванням положень ст.223 ЦПК України, ухвалив проводити розгляд справи за відсутності відповідачки та третіх осіб, сповіщених належним чином. Суд протокольно розглянув та задовольнив клопотання представника відповідача щодо прийняття до розгляду відповіді ДРС щодо зберігання документів; також розглянуто та залишення без задоволення клопотання про витребування документів, на підставі яких було зареєстровано право власності за [PERSON] , оскільки зазначені документи знаходяться у матеріалах справи №522/15568/14-ц, витребуваної судом із архіву для огляду; залишено без розгляду клопотання представника відповідача про виклик свідка [PERSON] .. Представник позивача позовні вимоги підтримав та просив задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача заперечував проти позову та просив відмовити. Також у судовому засіданні представник відповідача [PERSON] - [PERSON] заявив до суду клопотання про залишення частини позовних вимог (п.3,4,5,8,9) без розгляду з тих підстав, що останній не наділяв від свого імені ні позивача ані його представника пред`являти дані позовні вимоги? які стосуються прав [PERSON] , а також з підстав що відсутній конфлікт між [PERSON] і [PERSON] , відсутні імовірність порушення цивільного права Вінокурова S/D/, оскільки він вчасно не скористався своїм правом на спадщину та не подав вчасно заяву про вступ у спадщину. Також заявив клопотання про закриття провадження по справі за усіма вимогами за п.2 ч.1 ст.255 ЦПК України, оскільки відсутній предмет спору та даний спосіб захисту позивача не може бути застосований (неналежного способу захисту), та відсутні норма цивільного і житлового закону щодо предмету спору, тобто деякі вимоги (щодо скасування реєстрації права власності та про скасування реєстрації права проживання) належить розглядати за правилами адміністративного судочинства. Представник позивача [PERSON] просив відмовити у задоволенні цих клопотань, та зазначив що між сторонами існує спір щодо прав власності на спірну частину квартири та його розпорядженням. Суд 01.02.2022 року видалився до нарадчої кімнати та 02.02.2022 року було проголошено вступну та резолютивну частини ухвали суду з приводу розгляду клопотань представника відповідача та в їх задоволенні було відмовлено. Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, оглянувши матеріали цивільної справи №522/15568/14-ц, суд приходить до слідуючих висновків. Із матеріалів справи судом встановлено, що рішенням Приморського районного суду м.Одеси від 19.03.2015р. (справа №522/15568/14-ц), позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] , за участю третьої особи на боці відповідача без самостійних вимог щодо предмету спору-Перша Одеська нотаріальна контора про поновлення строку і про надання додаткового строку для прийняття спадщини - задоволені. Визначено причини пропуску строку [PERSON] для прийняття спадщину після смерті батька [PERSON] поважними. Визначити [PERSON] [INFO] додатковий строк протягом двох місяців, достатній для подання заяви про прийняття спадщини за законом після смерті батька - [PERSON] , який помер [INFO] , який розраховувати з дня набрання рішення законної сили. 26.05.2015р. ухвалою апеляційного суду Одеської області зазначене рішення суду залишено без змін, тобто набрало законної сили. Вказаним рішення суду було встановлено наступне: що позивач [PERSON] , [INFO] , є сином [PERSON] і [PERSON] .. Відповідач [PERSON] є сестрою [PERSON] . Згідно Дубліката від 17. 01. 2011 р. свідоцтва про право власності від 14. 12. 1999 р., виданого управлінням житлово-комунального господарства виконкому Одеської міської ради, [PERSON] та його батькам [PERSON] і [PERSON] (за свідоцтвом про народження [PERSON] ) в рівних частках на праві спільної часткової власності належить 248/1000 (2 житлові кімнати, площею 23,3 кв.м. та 30,62 кв.м., з загальними коридорами, вбиральнею, ванною кімнатою), що складає 73,82 кв.м. квартири [ADDRESS] , а загальна площа усієї квартири [ADDRESS] з 7 кімнат складає 297,15 кв.м. [INFO] у віці 40 років помер [PERSON] , який проживав окремо від позивача [PERSON] і його матері [PERSON] 29.03.2011 р. до Першої Одеської державної нотаріальної контори звернулася [PERSON] (сестра померлого [PERSON] ), проживаюча в [ADDRESS] , з заявою про прийняття спадщини, в тому числі частки квартири під [ADDRESS] з вказівкою, що інших спадкоємців, передбачених законом та пережившої дружини немає. 06.09.2011 р. до Першої Одеської державної нотаріальної контори надійшла заява [PERSON] , проживаючої в [ADDRESS] , з проханням оформити на неї майно після смерті її брата [PERSON] з вказівкою, що інших родичів немає і вона є спадкоємицею першої черги. 05. 12. 2011 р. до Першої Одеської державної нотаріальної контори надійшла заява [PERSON] , проживаюча в [ADDRESS] з проханням видати їй свідоцтво про право на спадщину після смерті її брата [PERSON] з вказівкою, що інших спадкоємців за законом та пережившого подружжя померлого немає. Зазначену копію спадкової справи в матеріалах цивільної справи №522/15568/14-ц було також оглянуто судом в судовому засідання. За виданим державним нотаріусом Першої державної нотаріальної контори Шатіловою О.В. свідоцтвом про право на спадщину за законом від 05. 12. 2011 р. спадкоємцем майна [PERSON] , який помер [INFO] , (в тому числі прийнятого [PERSON] після смерті батьків і неоформленого) є його сестра [PERSON] , [INFO] ,, яка зареєстрована і проживає в [ADDRESS] . Разом з тим, апеляційний суд взяв до уваги наявність неодноразової вказівки в заявах спадкоємця другої черги відповідача [PERSON] на протязі березня-грудня 2011 р. до нотаріальної контори з питань прийняття і оформлення спадщини після смерті [PERSON] про відсутність у спадкодавця [PERSON] інших спадкоємців. Згодом з апеляційною скаргою на рішення суду звернувся [PERSON] -представник [PERSON] та рішенням апеляційного суду Одеської області від 30.05.2016р. скаргу задоволено частково та рішення Приморського районного суду м. Одеси від 19.03.2015 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 26.05.2015 року - скасовано. Ухвалено нове рішення, яким відмовлено в задоволенні позовних вимог [PERSON] . Ухвалою ВССУ від 02.07.2016р. відкрито касаційне провадження по справі. Постановою Верховного Суду від 21.11.2018р. рішення апеляційного суду Одеської області від 30.05.2016р. скасовано та справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. Постановою Одеського апеляційного суду від 26.06.2019р. апеляційну скаргу [PERSON] - залишити без задоволення. Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 19 березня 2015 року - залишити без змін. Судом при цьому також було встановлено: що 05.12.2011 року державний нотаріус Першої одеської державної нотаріальної контори видала [PERSON] . Свідоцтво про право на спадщину за законом майна [PERSON] , померлого [INFO] . Спадщина складається з 620/3000 часток квартири [ADDRESS] . Відповідно до Договору дарування частки квартири від 27.12.2012 року [PERSON] передала безоплатно у власність (подарувала) [PERSON] 248/1000, яка складаються з 248/6000 та 620/3000 часток квартири [ADDRESS] . 02.07.2014 року за вих.№ 1548/02-14 Перша одеська державна нотаріальна контора на усне звернення [PERSON] повідомила, що ним був пропущений строк, встановлений ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини . Таким чином спір виник між позивачем [PERSON] , який є сином спадкодавця, та [PERSON] , яка є сестрою спадкодавця. Апелянт [PERSON] , який на підставі договору дарування набув спірне майно, до участі в справі не залучений, оскільки спір, який виник між сторонами спадкових правовідносин щодо надання додаткового строку було вже вирішено судом, а рішення з цього приводу вже набрало законної сили. Фактично, поданням апеляційної скарги апелянт намагається запобігти витребування спірного майна, яке він набув безкоштовно внаслідок здійснення дарування. Інші доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в матеріалах справи, не підтверджуються будь-якими доказами, ґрунтуються на припущеннях та критиці позиції іншої сторони, яка на відміну від апелянта є учасником спадкових правовідносин. При цьому апеляційний суд зауважує, що Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Апеляційний суд надавши оцінку основним доводам апелянта вважає, що обов`язок мотивування та розгляд кожного з заявлених доводів в контексті даної справи було виконано апеляційним судом, при цьому процесуальні наслідки розгляду цієї справи, не погіршують правового положення апелянта, який набув спірне майно на підставі договору дарування, тобто за національним законодавством безкоштовно, а тому через таку підставу набуття має обмежений перелік прав щодо захисту своєї майнової сфери і такий підхід є загально визнаним в більшості правових систем, оскільки враховує загальні принципи поділи ризиків набуття/втрати майна - якщо майно набуто безкоштовно, то його втрата не погіршує становище особи. Ухвалою Верховного суду від 26.07.2021р. у відкриття касаційного провадження відмовлено. Згідно зі статтею 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Статтею 1258 ЦК України передбачено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Відповідно до статті 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно зі статтею 1262 ЦК України у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері. Стаття 1259 ЦК України регулює черговість спадкування за законом, зокрема: спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Порядок визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину врегульовано статтею 1301 ЦК України, якою передбачено, що свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. Судом встановлено, що [PERSON] не мала права на спадкування за законом на спадщину після смерті [PERSON] , оскільки вона не є спадкоємцем першої черги, на відміну від позивача, який є спадкоємцем першої черги , а була спадкоємцем лише другої черги. В даному випадку суд вбачає порушення спадкових прав позивача (єдиного спадкоємця першої черги) видачою відповідачці [PERSON] свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки згідно з частиною першою статті 1261-1265 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені законом. ВС (постанова від 11.12.2019 у справі № 414/811/17) дійшов висновку про те, що порушення у зв`язку з видачою свідоцтва про право на спадщину прав інших заінтересованих осіб, яким в даному випадку є позивач як спадкоємець , є самостійною підставою для визнання свідоцтва про право на спадщину за законом недійсними . Таким чином суд вважає , що позовна вимога про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, видане державним нотаріусом Першої Одеської державної нотаріальної контори Шатіловою О.В. 05.12.2011р. за реєстр. №7-2481 [PERSON] на 620/3000 часток квартири [ADDRESS] , заг.пл.297,2 кв.м, житл. пл.180,2 кв.м. є обґрунтованою та такою що підлягає задоволенню, оскільки [PERSON] не мала права на спадкування, зважаючи на правило черговості спадкування за законом, сестра спадкодавця як спадкоємець за законом другої черги відстороняється від спадкування дитиною спадкодавця (перша черга спадкоємців за законом). Особливість визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину як спеціального способу захисту спадкових прав судом зумовлена сутністю свідоцтва про право на спадщину, що за своєю правовою природою не є правочином. Як наголошено у постанові Верховного Суду від 15.10.2019 р. (судова справа № 916/780/18) свідоцтво про право власності на нерухоме майно лише посвідчує наявність відповідного права і не породжує, не змінює і не припиняє права та обов`язки, тобто не є правочином. Однак свідоцтво видається на підтвердження існування права, яке виникло внаслідок певного правочину, і такий посвідчуваний документ є чинним, якщо є дійсною правова підстава його видачі. Оскільки свідоцтво про право на спадщину не має правочинного характеру, воно не може визнаватися недійсним із посиланням на ст. ст. 203, 215-236 ЦК. Тому суд вважає правильним посилання позивача на норму ст..1301 ЦК України. Як зазначено в ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, що прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися за видачою свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно до нотаріуса, який відповідно до вимог ст. 68 Закону України «Про нотаріат» при видачі свідоцтва перевіряє факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства за законом осіб, які подали заяву про видачу свідоцтва та склад спадкового майна. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення в нотаріальному порядку. Враховуючи встановленням судом право позивача на спадщину як спадкоємця першої черги, суд вважає також можливим і задовольнити позовну вимогу про визнання недійним в частині договору дарування, посвідчений 27.12.2012р. приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Тиквенко А.В., за реєстр. №763, укладений між [PERSON] та [PERSON] в частині дарування 620/3000 часток квартири [ADDRESS] , заг.пл.297,2 кв.м, житл. пл.180,2 кв.м., оскільки на відчужену частину майна, [PERSON] не мала на прав , тобто і право на відчуження. При цьому норма частини першої статті 216 ЦК України не може застосовуватись як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке було в наступному набувачем відчужене третій особі, оскільки надає право повернення майна лише стороні правочину, який визнано недійсним. Захист порушених прав особи, що вважає себе власником майна, яке було неодноразово відчужене, можливий шляхом пред`явлення віндикаційного позову до останнього набувача цього майна з підстав, передбачених статтями 387 та 388 ЦК України. За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У разі визнання недійсним договору, що став підставою для прийняття рішення про державну реєстрацію прав, слід одночасно заявляти вимогу про скасування рішення про державну реєстрацію прав. Такі вимоги є відповідним і законним способом судового захисту в даному випадку, оскільки за чинним ЦК право власності виникає з моменту його реєстрації (пункт 97 постанови). Постанова ВП ВС, 11.09.18, справа № 909/968/16 (провадження № 12-97гс18) Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав). Стаття 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» Щодо позовних вимог визначити частку [PERSON] у праві спільної часткової власності на квартиру [ADDRESS] у розмірі 248/6000 часток, то суд вважає, що така вимога не підлягає задоволенню, оскільки така його частка, що була подарована йому [PERSON] ніким не оспорюється, і тією частиною, що залишається за ним згідно договору дарування від 27.12.2020р. . Щодо вимоги про припинити право власності [PERSON] на 248/6000 часток квартири [ADDRESS] та у рахунок грошової компенсації на 248/6000 часток квартири [ADDRESS] стягнення з позивача на користь [PERSON] грошових коштів у сумі 35 235,83 грн., і визнання права особистої приватної власності [PERSON] на 248/6000 часток квартири, то суд також не вбачає підстав для їх задоволення, виходячи з наступного. Згідно з частинами четвертою, п`ятою статті 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Примусове відчуження об`єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього й повного відшкодування їх вартості. Згідно зі статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Статтею 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд і має право вчиняти щодо цього будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена в його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом (частина перша, друга статті 321 ЦК України). Згідно з частиною першою статті 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Частинами першою-третьою статті 358 ЦК України передбачено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Відповідно до статті 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння й користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку в спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Аналіз зазначеної норми дає підстави дійти висновку про те, що для припинення права особи на частку у спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої з обставин, передбачених пунктами 1-3 частини першої статті 365 ЦК України за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Аналогічний правовий висновок міститься в постанові Верховного Суду України від 16 січня 2012 року в справі № 6-81 цс 11 та постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 грудня 2018 року в справі № 908/1754/17. При цьому, висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та об`єкта, який є спільним майном (постанова Верховного Суду від 18 липня 2019 року по справі № 210/2236/15-ц, провадження № 61-33924св18 (ЄДРСРУ № 83105519). Верховний Суд (постанова Верховного Суду від 9 жовтня 2019 р. у справі № 750/11178/17) вказав, що тлумачення п. 4 ч. 1 ст. 365 ЦК України свідчить, що припинення права на частку має відбуватися, якщо таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Тобто можливе порушення інтересів як самого співвласника, так і членів його сім`ї виступатиме перешкодою для задоволення позову про припинення права на частку. Висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику, вирішується в кожному конкретному випадку, з урахуванням обставин справи та особливостей об`єкта, який є спільним майном. Ця умова спрямована на запобігання порушення інтересів співвласника та членів його сім`ї. Припинення права на частку у спільному майні шляхом його продажу є фактичним примусом особи до відчуження власності. Відповідне положення міститься у постанові КЦС ВС від 2 червня 2021 року у справі № 569/10336/18. Згідно висновку судового експерта Рапача К.В. №02/19 від 26.07.2019р. (а.с.206-220 т.2). зазначено, що згідно даних технічного паспорту, виданого 15.11.2012р. досліджувана частина квартири ( 248/6000 та 620/3000) розташована на 2-му поверсі триповерхового житлового будинку та складається з житлових кімнат, у тому числі: житл. кімнат пл..20.9 кв.м., житл кімната пл..30,6 кв.м., кухня окрема пл..8,9 кв.м., ванна кімната пл..3,7 кв.м., туалет пл..2.1 кв.м., коридор пл..13,7 кв.м., коридор пл..21,5 кв.м., коридор пл..1.4 кв.м., всього загальна пл..296,2 кв.м., житлова кімната пл..51,5 кв.м. Доступ до об`єкта не забезпечено. Проведено аналіз вартості житлових приміщень масової забудови, та за яким : визначено ринкову вартість 248/1000 частин квартири станом на 26.07.2019р у розмірі 29819 долл.США або 760871 грн. станом на 26.07.2019р.; лінійні розміри, площа і планування приміщень квартири [ADDRESS] не дозволяють провести виділ 248/6000 часток квартири з організацією ізольованих квартир в складі житлових та підсобних приміщень, кухні, ванної, туалети, які б відповідали б нормативно технічним вимогам ДБН В.2.2.-15-2005, що пред`являються до самостійних квартир; ринкова вартість 248/6000 частки квартири визначена станом на 26.07.2019р. складає 4970 долл. США або 126 612 грн. Таким чином судовим експертом не вбачається можливим провести виділ 248/6000 часток квартири з організацією ізольованих квартир в складі житлових та підсобних приміщень, кухні, ванної, туалети, які б відповідали б нормативно технічним вимогам ДБН В.2.2.-15-2005, що пред`являються до самостійних квартир. Представник відповідача заявляє, що таке припинення права власності відповідача завдасть йому та його сім`ї істотної шкоди і що частка не є малозначною в його розумінні. Враховуючи викладене суд не вбачає підстав для задоволення вищевказаних позовних вимог. Суд вважає, що посилання позивача на те, що відповідач перешкоджає йому у користуванні квартирою, а він має право на житло та отримати можливість розпоряджатися своєю часткою, не має правового значення для вирішення спору, оскільки ці обставини не є підставою для захисту прав позивача в обраний ними спосіб, а можуть бути передумовою для заявлення негаторного позову. При цьому суд зауважує, що так, позивач має право на спадщину, але такі позовні вимоги про визнання права власності в порядку спадкування за законом за ним на 620/300 часток позивачем не було заявлено, а відтак і не вбачається можливим задовольнити вимогу про його вселення. Щодо вимоги витребувати у [PERSON] 248/1000 часток квартири [ADDRESS] шляхом зобов`язання [PERSON] звільнити вказану квартиру та виселення, та анулювати (скасувати) реєстрацію права власності на 248/1000 часток квартири [ADDRESS] за [PERSON] .. Враховуючи те, що [PERSON] при укладанні договору дарування подарувала [PERSON] дві частки квартири, які їй належали на підставі свідоцтв про право на спадщину за законом, та що судом встановлено, що вона не мала право розпоряджатися спадщиною у розмірі 620/3000 часток, то суд не вбачає підстав для витребування у [PERSON] будь-якої іншої частки, окрім 620/3000 частки, проте позивачем заявлено вимогу про витребування іншої частки квартири (248/1000), а тому суд не вбачає підстав для задоволення такої вимоги. Також не підлягають задоволенню і вимога про звільнення цієї частки квартири та виселення, скасування його реєстрації в цій квартирі, оскільки [PERSON] залишається власником іншої подарованої йому [PERSON] частки квартири, а саме 248/6000. Оскільки вимога про анулювання (скасування) реєстрації права власності на 248/1000 часток квартири [ADDRESS] за [PERSON] є похідної від попередньої вимоги, та така вимога також не підлягає задоволенню. Щодо позовної вимоги про усунення перешкод у здійсненні права власності шляхом вселення [PERSON] в квартиру [ADDRESS] , то суд вважає відмовити, оскільки позивач ще не реалізував своє право на визнання за ним права на спадщину. Враховуючи те, що суд задовольнив вимоги щодо визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину та визнання частково недійсним договору дарування, суд вважає можливим стягнути з [PERSON] судовий збір у розмірі 487 грн.20 копійок пропорційно задоволених позовних вимог. Такі витрати як оплата за подачу заяви про видачу свідоцтва на спадщину не входить до судових витрат в контексті ч.2 ст.133 ЦПК України. Як вбачається з матеріалів справи, відповідачка просила застосувати строки позовної давності та просив суд відмовити у задоволенні позову. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (ч.4 ст.267 ЦК). У п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення» №14 від 18 грудня 2009 року роз`яснено, що встановивши, що строк для звернення з позовом пропущений без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. Отже, тільки у разі, якщо позовні вимоги судом визнано обґрунтованими, а стороною у справі заявлено про сплив позовної давності, то суд зобов`язаний застосувати до спірних правовідносин положення статті 267 ЦК і вирішити питання про наслідки такого спливу (або відмовити у задоволенні заявлених вимог у зв`язку зі спливом позовної давності, або за наявності поважних причин її пропущення - захистити порушене право, але в будь-якому разі вирішити спір із застосуванням наведеної норми ЦК). Між тим, із урахуванням того, що позовні вимоги не підлягають лише частковому задоволенню за їх необґрунтованості, суд не застосовує наслідки пропуску строку позовної давності, про застосування яких було заявлено відповідачем . Щодо прохання представника [PERSON] постановити окрему ухвалу в порядку ст..262 ЦПК України, то суд зазначає, що окрема ухвала суду є процесуальним засобом необхідного належного реагування (судового впливу) на порушення законності, а також на причини та умови, що цьому сприяли, які виявлені ним саме під час судового розгляду. Постановлення такої ухвали є правом, а не обов`язком суду. Суд не вбачає підстав в рамках розгляду даної справи реагувати таким чином у зв`язку з не отриманням ним належної з його точки зору відповіді від приморської районної адміністрації Одеської міської ради на запит та відповіді від суду. На основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилались в позові, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову.

Outcome: partial