Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-30 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, просив визнати протиправним та скасувати рішення Білоцерківської міської ради Київської області від 28.11.2019 року № 4727-84-VІІ «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передачу земельної ділянки комунальної власності у власність [PERSON] » та скасувати державну реєстрацію прав на земельну ділянку з кадастровим номером 3210300000:07:012:0005, шляхом припинення реєстрації земельної ділянки в Державному земельному кадастрі. І. Позиція сторін у справі. Позивач свої вимоги обґрунтував тим, що з 04.06.2003 року на підставі договору дарування, він є власником житлового будинку, господарських будівель і споруд по [ADDRESS] . Рішенням Білоцерківської міської ради від 05.08.2005 року позивачу було передано у власність земельну ділянку площею 993 кв.м для обслуговування житлового будинку та 489 кв.м. для садівництва, по [ADDRESS] . Позивач виготовив 2 державні акти в підтвердження свого права власності на вказані земельні ділянки, однак, рішенням Білоцерківського міськрайонного суду від 06.12.2013 року, яке набрало законної сили, було визнано недійсними підстава набуття та саме право власності на земельну ділянку площею 0,489 га для індивідуального садівництва по [ADDRESS] . Підставою для прийняття такого рішення суду стало те, що відповідачу [PERSON] по [ADDRESS] було надано дозвіл на будівництво сарая-гаража-літньої кухні. Згідно такого розпорядження було видано відповідачу дозвіл на виконання будівельних робіт №9 від 06.06.2001року на будівництво господарських будівель. 26.06.2020 року позивач звернувся до Білоцерківської міської ради з питанням передачі йому земельної ділянки площею 210 кв.м. для ведення особистого підсобного господарства, що була надана раніше в користування згідно рішення Білоцерківської міської ради від 28.07.2000року за №251. Однак, позивачу повідомили, що за рішенням Білоцерківської міської ради №4727-84-VІІ від 28.11.2019 року було затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки відповідачу [PERSON] для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,0489 га., за адресою: [ADDRESS] . Даним рішенням порушено право позивача, оскільки не було враховано, що рішенням виконавчого комітету Білоцерківської міської ради №251 від 28.07.2000 року було передано 210 кв.м для ведення особистого підсобного господарства гр. [PERSON] , попередньому власнику домоволодіння [ADDRESS] . Крім того позивач зазначає, що земельна ділянка з кадастровим номером 3210300000:07:012:0005 (земельна ділянка на яку затверджено технічну документацію 28.11.2019 року) перетинається із земельною ділянкою з кадастровим номером 3210300000:07:012:0006. Відповідачу [PERSON] , рішенням виконавчого комітету Білоцерківської міської ради від 29.08.2000р. № 278 виділялась земельна ділянка по [ADDRESS] площею 0,0320 га для ведення особистого підсобного господарства, а не для будівництва та, обслуговування житлового будинку господарських будівель та споруд площею 489 кв.м. Отже, позивач вважає, що земельну ділянку площею 210 кв.м без згоди позивача, як користувача, було переведено в інше цільове призначення та передано у власність іншій особі, що є порушенням прав позивача, а тому [PERSON] просить суд скасувати рішення Білоцерківської міської ради Київської області від 28.11.2019 року № 4727-84-VІІ, яким було затверджено відповідачу проект землеустрою та передано земельну ділянку у власність [PERSON] та скасувати державну реєстрацію прав на земельну ділянку з кадастровим номером 3210300000:07:012:0005. Відповідач [PERSON] , заперечуючи позов, зазначив, що рішенням виконавчого комітету Білоцерківської міської ради № 278 від 29.08.2000р. йому було виділено для постійного користування земельну ділянку площею 0,0320га по [ADDRESS] . 06.06.2001р. надано дозвіл на будівництво сараю-гаража-літньої кухні по [ADDRESS] , відповідно до проектної документації, узгодженої та зареєстрованої розпорядженням міськвиконкому № 316 від 27.04.2001р. В 2010р. був виготовлений кадастровий план земельної ділянки для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд по [ADDRESS] , площею 0,0491га, складено опис меж суміжних користувачів. Однак, на заяву позивача від 13.04.2010р. щодо приватизації земельної ділянки по [ADDRESS] виконавчий комітет Білоцерківської міської ради повідомив, що власник домоволодіння по [ADDRESS] [PERSON] має державний акт про право власності на земельну ділянку площею 0,0489га., що стало [PERSON] перешкодою для оформлення права власності на земельну ділянку. В подальшому, в судовому порядку відповідач [PERSON] оскаржив право власності позивача на земельну ділянку та рішенням суду було визнано недійсними підстава набуття та саме право власності позивача на земельну ділянку площею 0,489 га для індивідуального садівництва по [ADDRESS] . [PERSON] виготовив відповідну документацію, розробив проект землеустрою. 28.11.2019р. рішенням Білоцерківської міської ради Київської області за № 4727-84-VІІ було передано [PERSON] земельну ділянку площею 0,0489 га у власність, на підставі чого, відповідач зареєстрував своє право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 3210300000:07:012:0005. Відповідач2 зазначає, що на законних підставах набув право власності на цю земельну ділянку. Відповідач3, ГУ Держгеокадастру у Київській області у письмово викладеному відзиві на позов зазначив, що ніяких прав чи законних інтересів позивача ГУ не порушувало і не оспорювало. ГУ Держгеокадастру є неналежним відповідачем у даному спорі, оскільки не видавало жодних розпоряджень щодо технічної документації на земельні ділянки, не має жодного відношення до передачі у власність земельних ділянок комунальної власності позивачу і [PERSON] , а тому відповідач3 просить відмовити в позовних вимогах до ГУ Держгеокадастру в Київській області. ІІ. Процесуальні дії та рішення у справі. 18.10.2021 року ухвалою судді було відкрито провадження у даній справі в загальному порядку (а.с.85). 23.12.2021 року ухвалою суду було закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті. 24.11.2021 року відповідач [PERSON] направив письмово викладені пояснення по справі (а.с.97-101). 29.11.2021 року відповідач ГУ Держгеокадастру у Київській області направив відзив на позов (а.с.113-114). В судовому засіданні представник позивача, адвокат Овчаренко Д.К. позов підтримав. В судовому засіданні відповідач [PERSON] та його адвокат Закаблук Л.О. позов не визнали. Відповідачі, Білоцерківська міська рада та ГУ Держгеокадастру в Київській області не направили в судове засідання своїх представників, про день та час розгляду справи були повідомлені належно, причини неявки суду не відомі. ГУ Держгеокадастру в Київській області надіслали відзив на позов. Заслухавши позицію сторін, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов не підлягає до задоволення. ІІІ. Фактичні обставини справи. Судом встановлено, що [PERSON] є власником житлового будинку господарських будівель і споруд по [ADDRESS] на підставі договору дарування посвідченого державним нотаріусом Другої Білоцерківської державної нотаріальної контори Київської області Кушнір Н.Б. 04.06.2003 року р. № 2-3035. Наведене підтверджено копією договору дарування (а.с.17,18). Встановлено, що Рішенням виконавчого комітету Білоцерківської міської ради від 28 липня 2000 року за №251 було передано [PERSON] в постійне користування земельну ділянку площею 1000 кв.м для обслуговування житлового будинку та 210 кв. м. для ведення особистого підсобного господарства (а.с.23). Як вбачається з матеріалів справи, Рішенням Білоцерківської міської ради від 05.08.2005 року № 306 було передано у власність [PERSON] земельну ділянку площею 993 кв.м для обслуговування житлового будинку та 489 кв. м. для садівництва, по [ADDRESS] . Позивач виготовив державні акти на право власності на земельні ділянки серія ЯБ № 313917 та серія ЯБ №313918. Однак, рішенням Білоцерківського міськрайонного суду від 06.12.2013 року по справі № 357/8406/13-ц, за позовом [PERSON] до Білоцерківської міської ради, [PERSON] , відділу Держземагенства в м. Біла Церква було визнано недійсним рішення Білоцерківської міської ради Київської області від 05.08.2005р. №306 в частині передачі [PERSON] безоплатно у власність земельної ділянки для ведення садівництва площею 489 кв.м та затвердження виготовленої «Технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку громадян України в межах Білоцерківської міської ради», а також площу земельної ділянки для ведення садівництва 489 кв.м, передану у власність [PERSON] . Також, суд визнав недійсним Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯБ №313918, виданий [PERSON] на підставі рішення Білоцерківської міської ради від 05.08.2005 р. за № 306, на земельну ділянку площею 0,0489 га для індивідуального садівництва по [ADDRESS] , 30.01.2006р. Вказане рішення суду набрало законно сили (а.с.24-26). Встановлено, що рішенням виконавчого комітету Білоцерківської міської ради №278 від 29.08.2000року [PERSON] виділено в постійне користування земельну ділянку площею 0,0320 га по [ADDRESS] . Та 06.06.2001р. [PERSON] надано дозвіл на будівництво сарая- гаража-літньої кухні. 30.01.2006р. був виготовлений технічний план на садибний будинок по [ADDRESS] . Технічний паспорт був зареєстрований Білоцерківським МБТІ 07.11.2007р. та відповідно зведена забудова. 28.01.2010р. був виготовлений кадастровий план виділеної [PERSON] земельної ділянки, згідно якого площа ділянки склала 0,0491га., складено опис меж суміжних користувачів. Зазначені обставини встановлені рішенням Білоцерківського міськрайонного суду від 06.12.2013 року по справі № 357/8406/13-ц. Крім того, рішенням Київського окружного адміністративного суду від 09.09.2019 р. по справі № 320/6635/18 за позовом [PERSON] до Білоцерківської міської ради про визнання протиправним та скасування рішень, зобов`язання вчинити певні дії, було встановлено, що рішення Білоцерківської міської ради Київської області від 18.12.2014року №1356-67-VІ, яким надано [PERSON] дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо спірної земельної ділянки площею 0,0489 га, є чинним та таким, що вичерпало свою дію виконанням. Суд зобов`язав Білоцерківську міську раду Київської області розглянути проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передачу земельної ділянки комунальної власності [PERSON] , та було передано у власність земельну ділянку площею 0,0489 га, яка розташована по [ADDRESS] (а.с.102-105). Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, 12.03.2018 року було скасовано право власності [PERSON] на земельну ділянку площею 0,0489 га, з кадастровим номером 3210300000:07:012:0005 (а.с.106). Встановлено, що рішенням Білоцерківської міської ради Київської області від 28.11.2019 року № 4727-84-VІІ «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передачу земельної ділянки комунальної власності у власність [PERSON] » було передано у власність [PERSON] земельну ділянку площею 0,0489 га, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка розташована по [ADDRESS] , кадастровий номер 3210300000:07:012:0005 (а.с. 74). ІV. Позиція суду та оцінка аргументів сторін. Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до ч. 1 ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають право власності та право користування земельними ділянками із земель державної та комунальної власності за рішеннями органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Згідно ч.6 ст. 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею. Згідно ст.125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Позивач, заперечуючи правомірність набуття відповідачем права власності на земельну ділянку вказує, що під кадастровим номером 3210300000:07:012:0005 перебуває земельна ділянка, яка була передана у власність [PERSON] та ця земельна ділянка була сформована і зареєстрована з іншим цільовим призначенням - для індивідуального садівництва. Ніхто не вилучав у позивача дану земельну ділянку та не змінював її цільового призначення. Кадастровий номер земельної ділянки - індивідуальна, що не повторюється на всій території України, послідовність цифр та знаків, яка присвоюється земельній ділянці під час її державної реєстрації і зберігається за нею протягом усього часу існування. Унікальний цифровий код присвоюється земельній ділянці під час реєстрації в Державному земельному кадастрі та не повторюється на всій території України. Кадастровий номер складається з 19 цифр, розділених двокрапкою, та має таке тлумачення: Перші 10 визначають межі адміністративно-територіального устрою України (населений пункт); наступні 2 - номер кадастрової зони відносно адміністративної області; наступні 3 - номер кадастрового кварталу відносно кадастрової зони; останні 4 - інформують про місцезнаходження земельної ділянки відносно кадастрового кварталу. Кадастровий номер присвоюється земельній ділянці незалежно від форми власності. У разі переходу права власності на земельну ділянку від однієї особи до іншої, виникнення інших, крім права власності, речових прав на земельну ділянку, зміни речових прав на земельну ділянку, інших відомостей про неї кадастровий номер не змінюється. Як було зазначено вище, на виконання рішення суду, 12.03.2018 року було скасовано право власності [PERSON] на земельну ділянку площею 0,0489 га, з кадастровим номером 3210300000:07:012:0005. А також, цим рішенням суду від 06.12.2013року по справі №357/8406/13 було визнано недійсним рішення Білоцерківської міської ради від 05.08.2005 р. №306 в частині передачі [PERSON] земельної ділянки площею 489 кв.м та затвердження виготовленої технічної документації, де і було визначено цільове призначення земельної ділянки. Отже, позивач безпідставно стверджує, що земельна ділянка з кадастровим номером 3210300000:07:012:0005 має цільове призначення для індивідуального садівництва. Також, суд критично оцінює позицію позивача, щодо накладення земельних ділянок сторін. Позивач стверджує, що передана йому в користування земельна ділянка площею 210 кв. м. для ведення особистого підсобного господарства накладається із земельною ділянкою площею 0,0489 га, яка була передана у власність відповідачу. При цьому, позивач посилається на зведений кадастровий план (а.с.76). Однак, із зведеного кадастрового плану, на який посилається позивач, не вбачається накладення земельної ділянки позивача, яка перебуває в його власності, відсутній опис меж. Суд роз`яснив право на подання клопотання про призначення експертизи. Позивач не ставив питання про призначення технічної експертизи, що позбавляє можливості з`ясувати належним чином накладення земельних ділянок. Частина шоста ст. 24 Закону України "Про Державний земельний кадастр" установлює, що однією з підстав для відмови в проведенні державної реєстрації земельної ділянки є знаходження в межах земельної ділянки, що підлягає реєстрації, іншої земельної ділянки або її частини. Суд зауважує, що позивач не довів, що отримав в користування земельну ділянку площею 210 кв.м., оскільки рішенням виконавчого комітету Білоцерківської міської ради від 28.07.2000 року за №251 було передано [PERSON] в постійне користування земельну ділянку площею 210 кв.м. для ведення особистого підсобного господарства (а.с.23), а з договору дарування від 04.06.2003 року (а.с.17) не вбачається набуття позивачем в користування будь-яких земельних ділянок. В договорі не зазначено розмір земельної ділянки на якій знаходився будинок із господарськими та побутовими будівлями і спорудами, власником яких став позивач. Право позивача на користування земельними ділянками за адресою: [ADDRESS] , не зареєстроване в належний спосіб. Право користування земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельних ділянок на місцевості та видачі документа, що посвічує відповідне право. При цьому, ні попередні власники домоволодіння по [ADDRESS] , ні позивач не встановлювали межі земельної ділянки площею 210 кв.м. для веденння особистого підсобного господарства на місцевості. За частиною 1 ст. 155 Земельного Кодексу України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушується права особи, щодо володіння, користування, чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Однак, позивач не надав доказів, що рішенням Білоцерківської міської ради Київської області від 28.11.2019 року № 4727-84-VІІ «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передачу земельної ділянки комунальної власності у власність [PERSON] » було порушено право позивача. При цьому, суд виходить із відсутності доказів накладення меж належної позивачу земельної ділянки на межі земельної ділянки [PERSON] , у зв`язку із відсутністю даних щодо фактичного користування спірною земельною ділянкою, відсутністю даних про наявне право у позивача на користування земельною ділянкою, яка була передана [PERSON] , а отже і наявності правових підстав для скасування рішення органу місцевого самоврядування, яким виділено земельну ділянку площею 0,0489 га її власнику (відповідачу [PERSON] ) не має. Відповідно до положень статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян. Згідно зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до ст.4 ЦПК України та ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. В ч.2 ст.16 ЦК України передбачені способи захисту цивільних прав та інтересів, а саме: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Також, суд звертає увагу, що позивачем взагалі не обґрунтовані вимоги до Головного управління Держгеокадастру у Київській області. Позивач не зазначив яким рішенням, дією, чи в який спосіб було порушено право даним відповідачем. Відповідач ГУ Держгеокадастру у Київській області в своєму відзиві зазначило, що ніяких прав чи законних інтересів позивача управління не порушувало і не оспорювало. Позивачем не спростовано позицію ГУ Держгеокадастру, не обґрунтовано жодних вимог до даного відповідача. Згідно ч.3,4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. З огляду наведеного, даючи оцінку наданим доказам по справі, суд вважає, що позов не підлягає до задоволення. Позивачем необґрунтовано підстави позовних вимог та не надано належних і допустимих доказів, надавши належну правову оцінку яким, суд мав би можливість дійти обґрунтованого висновку про задоволення позову. Згідно ч.2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача. Пресдставник відповідача [PERSON] подала клопотання про відшкодування відповідачу [PERSON] судових витрат на правничу допомогу, понесених в зв`язку з розглядом даної справи . Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Пунктом 4 частини 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначено, що договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Відповідно до ст. 26 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. За приписами ч.3 ст. 27 ЗУ «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. Договір про надання правової допомоги за своєю правовою природою є договором про надання послуг, який в свою чергу врегульовано Главою 63 Цивільного Кодексу України. Зокрема, ст. 903 ЦК України передбачає, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку , що встановлені договором. Стаття 632 ЦК України регулює поняття ціни договору; за приписами вказаної статті ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін, зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадку і на умовах, встановлених договором або законом, а якщо ціна в договорі не встановлена і не може бути визначена виходячи з його умов, вона визначається із звичайних цін, що склалися на аналогічні товари, роботи або послуги на момент укладення договору. Згідно ст. 30 ЗУ «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару, підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначається в договорі про надання правової допомоги. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування представник відповідача [PERSON] , адвокат Закаблук Л.О. надала: Договір про надання юридичних послуг адвоката від 13.11.2021р., розрахунок витрат на правничу допомогу на підставі договору про надання юридичних послуг та квитанцію про оплату 5000 грн. (а.с.124 -126). Враховуючи вищевикладене, та надані представником відповідача Однорога Д.І. докази в підтвердження понесених відповідних витрат за укладеним договором про надання правничої допомоги та представництво інтересів сторони відповідача в судовому засіданні, складність справи та обсяг виконаних робіт, принципи співмірності та розумності судових витрат, суд дійшов висновку про задоволення клопотання про відшкодування витрат на оплату правничої допомоги адвоката.

Outcome: approved