Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-02 00:00:00

04 січня 2022 року позивач [PERSON] засобом Електронного суду звернувся з позовом до [PERSON] , в якій просить розірвати шлюб з відповідачем, зареєстрований 09 серпня 2013 року у Муніципалітеті Айя-Напи (округ Фамагуста, Республіка Кіпр). В обґрунтування своїх позовних вимог зазначив, що з 09 серпня 2013 року перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем, від шлюбу мають малолітню дитину - [PERSON] , [INFO] . Позивач вказує, що сімейне життя з відповідачем не склалося та наразі шлюбно-сімейні стосунки між сторонами припинені, спори майнового характеру між ними відсутні, згоди щодо вирішення питання щодо визначення місця проживання їх спільної дитини між сторонами досягнуто. Позивач вважає, що подальше спільне життя суперечить його інтересам, він не зацікавлений в збереженні шлюбу, тому просив його розірвати. Ухвалою Червонозаводського районного суду м.Харкова від суду від 05 січня 2022 року провадження у справі відкрито, розгляд справи ухвалено здійснювати у порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з викликом сторін. Відповідачу запропоновано надати відзив на позовну заяву. Позивач у судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутністю, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явилася, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій проти задоволення позовних вимог не заперечувала. Враховуючи, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши надані докази у їх сукупності, вважає можливим ухвалити рішення про задоволення позову з таких підстав. Суд встановив, що сторони перебувають у шлюбі, який зареєстрований 09 серпня 2013 року у Муніципалітеті Айя-Напи (округ Фамагуста, Республіка Кіпр), що підтверджується наданим позивачем оригіналом свідоцтва про шлюб № [NUMBER] від 09 серпня 2013 та нотаріально засвідченим його перекладом. За змістом положень ст.13 Закону України "Про міжнародне приватне право" документи, що видані уповноваженими органами іноземних держав у встановленій формі, визнаються дійсними в Україні в разі їх легалізації, якщо інше не передбачено законом або міжнародним договором України. Відповідно до ч. 1 ст. 13 Угоди між Україною та Республікою Кіпр про правову допомогу в цивільних справах, ратифіковану Законом N 2910-IV ( 2910-15 ) від 22.09.2005 документи, які були складені, видані чи засвідчені та скріплені офіційною печаткою на території однієї Договірної Сторони, або їх засвідчені копії не підлягають легалізації на території іншої Договірної Сторони. Документи, видані офіційними органами однієї Договірної Сторони, мають таку саму доказову силу й на території іншої Договірної Сторони. Положенням ч.ч. 1, 2 ст. 16 даної Угоди передбачено, що Документи, необхідні для застосування положень статті 15 і для підтвердження особистого, сімейного, шлюбного та майнового стану заявника, видаються компетентним органом Договірної Сторони, в якій цей заявник має місце проживання або місцеперебування. Якщо заявник не має місця проживання або місцеперебування на території однієї з Договірних Сторін, то такий документ може бути виданий дипломатичним представництвом чи консульською установою його країни. Враховуючи наведене, суд вважає, що шлюб укладений між позивачем та відповідачем, що був зареєстрований 09 серпня 2013 року у Муніципалітеті Айя-Напи (округ Фамагуста, Республіка Кіпр), є законним та легітимним на території України. З долучених до матеріалів справи копій паспортів, виданих на ім`я [PERSON] та [PERSON] вбачається, що сторони є громадянами України. Відповідно до ч. 1 ст. 60 Закону України «Про міжнародне приватне право» правові наслідки шлюбу визначаються спільним особистим законом подружжя, а за його відсутності - правом держави, у якій подружжя мало останнє спільне місце проживання, за умови, що хоча б один з подружжя все ще має місце проживання у цій державі, а за відсутності такого - правом, з яким обидва з подружжя мають найбільш тісний зв`язок іншим чином. При цьому, ст. 63 Закону регламентовано, що припинення шлюбу та правові наслідки припинення шлюбу визначаються правом, яке діє на цей час щодо правових наслідків шлюбу. Враховуючи, що сторони по справі є громадянами України та проживають на території України, суд приходить до висновку, що при розгляді справи повинно застосовуватись чинне законодавство України. Суд встановив, що від цього шлюбу сторони мають малолітню доньку - [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] , видане 08 жовтня 2019 року Оболонським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві). За змістом положень ч. 1 ст. 24 СК України та ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування їх до збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно зі ст. 112 СК України суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, коли буде встановлено, що подальше сімейне життя подружжя і зберігання шлюбу буде суперечити одному з них, інтересам їх дітей, що має суттєве значення. Суд, з`ясувавши причини розірвання шлюбу та фактичні взаємовідносини подружжя, вважає подальше сімейне життя подружжя і збереження сім`ї неможливим. Позивач та відповідач у своїх заявах підтвердили суду, що збереження родини не є можливим, клопотань про надання часу на примирення не заявили. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Враховуючи, що позивач наполягає на розірванні шлюбу, а відповідач не заперечує, визнавши заявлені позовні вимоги, суд вважає, що шлюб між сторонами слід розірвати, оскільки подальше спільне проживання подружжя і збереження сім`ї суперечило б їх інтересам та інтересам неповнолітньої дитини. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України та стягує з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору в розмірі 992,40 грн. На підставі ч. 3 ст. 105, ст.ст. 110, 111, 112 Сімейного Кодексу України і

Outcome: approved