Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-26 00:00:00

Позивачі 08.12.2021 звернулися в суд із позовом до Рава-Руської міської ради Львівського району Львівської області, про визнання права власності на нерухоме майно. Просять визнати за [PERSON] право власності на 1/3 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] , та визнати за [PERSON] право власності на 1/3 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] . Свої позовні вимоги мотивують наступним. Вказують, що житловий будинок [ADDRESS] був зареєстрований за колгоспним двором, головою якого був [PERSON] , що стверджується свідоцтвом про право особистої власності на будівлі від 24.11.1987. Рішенням виконавчого комітету Гійченської сільської ради Жовківського району Львівської області від 28 лютого 2020 року № 13 "Про розподіл часток колишнього колгоспного двору по [ADDRESS] " здійснено розподіл часток колишнього колгоспного двору по [ADDRESS] частині між гр. [PERSON] (померлим), гр. [PERSON] , гр. [PERSON] . Позивачі зазначають, що майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Таким чином, всі вказані члени колгоспного двору являються співвласниками будинковолодіння в рівних частинах, тобто по 1/3 частині кожен. Після смерті [PERSON] спадщину, яка складається із 1/3 частини житлового будинку [ADDRESS] , прийняла позивачка [PERSON] , що стверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 26.10.2020. Вказують, що за результатами звернення із заявою до державного реєстратора прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень, отримано рішення про відмову в державній реєстрації прав та їх обтяжень, оскільки документи, які подані для проведення державної реєстрації прав не відповідають вимогам чинного законодавства, а саме на сьогоднішній день чинне законодавство не містить визначення поняття "колгоспний двір". У зв`язку із чим позивачі змушені звернутися до суду. Ухвалою судді Жовківського районного суду Львівської області від 10 грудня 2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, підготовче судове засідання призначено на 27 січня 2022 року. Позивачі в підготовче судове засідання не з`явилися, хоча про дату, час та місце проведення такого були повідомлені належним чином, однак подали на адресу суду письмові заяви, у якій просять справу розглядати у його відсутності. Зазначили, що позовні вимоги підтримують в повному обсязі, просять такі задовольнити, не заперечують проти ухвалення заочного рішення у справі. Представник відповідача, Рава-Руської міської ради Львівського району Львівської області, в підготовче судове засідання не з`явився, хоча про дату, час та місце проведення такого був повідомлений належним чином, однак з Рава-Руської міської ради Львівського району Львівської області на адресу суду надійшло клопотання про розгляд справи без участі їх представника, проти задоволення позову не заперечили та зазначили, що при вирішенні спору покладаються на думку суду. А тому суд приходить до висновку про можливість розгляду справи без участі позивачів та представника відповідача, які не з`явилися в підготовче судове засідання, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце проведення такого, зважаючи на подані ними заяви про розгляд справи у їх відсутності. Оскільки всі учасники справи в судове засідання не з`явилися, фіксування судового процесу відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, а відтак, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до наступного висновку. Частиною 3 статті 200 ЦПК України встановлено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Так як відповідач не заперечує проти задоволення позовних вимог, фактично визнав їх, суд вважає за можливе ухвалити рішення за результатами підготовчого провадження. Згідно з частиною 4 статті 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Частиною 1 статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Із копії рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно Жовківської міської ради Львівського району Львівської області Вненкевич Г.П. від 22.04.2021 № 57786474 " Про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень" вбачається, що таким відмовлено у державній реєстрації права власності за [PERSON] на частку житлового будинку [ADDRESS] , оскільки документи, які подані для проведення державної реєстрації прав не відповідають вимогам чинного законодавства, а саме на сьогоднішній день чинне законодавство не містить визначення поняття "колгоспний двір". Згідно з ст. 120 ЦК Української РСР від 18.07.1963 року майно колгоспного типу двору належить його членам на праві сумісної власності. Відповідно до ч. 2 ст. 123 ЦК Української РСР від 18.07.1963 року розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Постановою Пленуму\~Верховного Суду\~України №\~20\~від 22.12.1995\~року із змінами, внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України № 15 від 25.05.1998 року, встановлено, що право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, які до 15.04.1991 року не втратили права на частку в майні. Розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх\~\~його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося. Судом встановлено, що житловий будинок [ADDRESS] був зареєстрований за колгоспним двором, головою якого був [PERSON] , що стверджується копією свідоцтва про право особистої власності на будівлі від 24.11.1987. Рішенням виконавчого комітету Гійченської сільської ради Жовківського району Львівської області від 28 лютого 2020 року № 13 "Про розподіл часток колишнього колгоспного двору по [ADDRESS] ", за результатом розгляду заяви гр. [PERSON] про розподіл часток колишнього колгоспного двору по [ADDRESS] , виписки з погосподарської книги за 1990 рік, враховуючи, що станом на 30.06.1990 членами колгоспного двору були: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , вирішено розділити колишній колгоспний двір [ADDRESS] в рівних частинах: 1/3 частина за [PERSON] , 1/3 частина за [PERSON] , 1/3 частина за [PERSON] , що стверджується копією такого рішення в матеріалах справи. Із копії довідки № 5315, яка видана Комунальним підприємством Львівської обласної ради "Червоноградське міжміське бюро технічної інвентаризації» 01.10.2020 року, вбачається, що в КП ЛОР «Червоноградському МБТІ» житловий будинок [ADDRESS] , зареєстрований за колгоспним двором, головою якого є [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності, виданого виконкомом Гійченської сільської ради 24.11.1987 року згідно рішення Нестеровського райвиконкому № 271 від 15.10.1987 року та записано 24.11.1987 року в реєстрову книгу за р. 341. Дублікат свідоцтва про право власності на вищевказаний житловий будинок не видавався. Встановлено, що після смерті [PERSON] спадщину, яка складається із 1/3 частини житлового будинку [ADDRESS] , прийняла позивачка [PERSON] , що стверджується копією свідоцтва про право на спадщину за законом від 26.10.2020 та копією Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності в матеріалах справи. Відповідно до частини 3\~статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 1 липня 2004 року № 1952-ІV\~речові права на нерухоме майно\~та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року,\~визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обовязкової реєстрації. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженою заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі\~наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасовим положенням про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженим\~наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5\~і зареєстрованим в Мін`юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності\~ЦК України\~та\~Законом України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». За змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. Додатками № 32 та № 33 до Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих було затверджено зразки довідок про право власності колгоспного (селянського) двору на жилий будинок та про право власності робітника чи службовця на жилий будинок. За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. До компетенції виконкомів місцевих рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих Рад. Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. Дані погосподарських книг були звітом про житлові будинки, що знаходяться на праві власності громадян. Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі\~наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов`язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Тобто, з вищенаведеного вбачається, що записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Таким чином право власності на колгоспний двір (житловий будинок) [ADDRESS] було зареєстроване згідно вимог діючого на той час законодавства в погосподарській книзі за 1990 рік. З копії технічного паспорта на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, виготовленого на замовлення [PERSON] Комунальним підприємством Львівської обласної ради «Червоноградське бюро технічної інвентаризації» 28.09.2020 року, вбачається, що рік спорудження такого - 1931, загальна площа будинку [ADDRESS] становить 70,0 м2, житлова (основна) 52,0 м2, допоміжна (підсобна) 18,0 м2. При будинку є господарські споруди. Згідно з ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання права. Згідно з ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Статтею 392 ЦК України встановлено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, встановлені судом обставини свідчать про те, що у суду є всі підстави для задоволення позовних вимог позивачів [PERSON] та [PERSON] .

Outcome: approved