Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-23 00:00:00

У вересні 2021 року до суду надійшла позовна заява Служби у справах дітей та сім`ї Дарницької районної у місті Києві державної адміністрації до [PERSON] , [PERSON] про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. Позивач просить позбавити батьківських прав [PERSON] , [PERSON] щодо малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] ; стягнути аліменти з [PERSON] , [PERSON] у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку, доходу щомісячно на утримання дітей. Позовна заява вмотивована тим, що на обліку служби у справах дітей Дарницької РДА в м. Києві з вересня 2019 року перебувають малолітні: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , як такі, що опинилися в складних життєвих обставинах, оскільки батьки ухиляються від виконання батьківських обов`язків щодо утримання, виховання і догляду за дітьми. За результатами неодноразових виїздів за місцем проживання родини: [ADDRESS] встановлено, що батьки дітей належні умови для виховання, утримання та їх навчання не створили, санітарно-гігієнічний стан квартири незадовільний, речі дітей брудні, відсутні продукти харчування, засоби гігієни, ліки. Відтак, зважаючи на обставини викладені у позові, позивач просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Ухвалою суду від 02.09.2021 відкрито провадження у вказаній цивільній справі. Ухвалою суду від 25.10.2021 справу призначеного розгляду по суті, з закриттям підготовчого судового засідання. Під час розгляду справи судом відповідач [PERSON] в суді пояснив, що постійно дітей не відвідує, оскільки не може сприймати їх постійні прохання повернутись додому, так як проживає з іншою жінкою. Проте кошти на їх утримання позивачу буде надавати, як і допомагати з вихованням. Відповідач [PERSON] виявила бажання повернути дітей, просила надати час. 16.11.2021 Суд заслухавши пояснення відповідачів, оголосив по справі перерву до 24.01.2022 з метою вжиття заходів реагування Відповідачами щодо обставин, викладених у позові та можливості вирішення питання повернення дітей батькам. В судове засідання 24.01.2022 Відповідач [PERSON] не прибув, про дату та час розгляду справи повідомлений в установленому законом порядку. Відзив на позов не надав. В судовому засіданні позивач підтримала позовну заяву, з викладених підстав. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала, вказала, що вживає заходи для повернення дітей з Центру "Асперн" додому. На запитання суду представник позивача пояснила, що відповідачі не вживають заходів щодо фізичного та матеріального забезпечення дітей, не намагаються повернути дітей додому. На запитання суду відповідач [PERSON] пояснила суду, що має намір забрати дітей додому, їх постійно не відвідує у Центрі в зв`язку з карантинними заходами. Вважає що може виховувати та доглядати дітей самостійно. Суд, заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Відповідно до ст.164 СК України батько, мати можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо буде встановлено, що вони ухиляються від своїх обов`язків по вихованню дитини. Стаття 150 цього Кодексу перелічує обов`язки батьків щодо виховання дитини. Судом встановлено, що у службі на обліку дітей, які перебувають в складних життєвих обставинах, з вересня 2019 року знаходяться малолітні діти: [PERSON] , [INFO] (наказ служби від 04.09.2019 № 176), [PERSON] , [INFO] (наказ служби від 04.09.2019 № 177), [PERSON] , [INFO] (наказ служби від 04.09.2019 № 175), які мають реєстрацію місця проживання за адресою: [ADDRESS] . Усі діти народилися під час зареєстрованого шлюбу батьків [PERSON] та [PERSON] . Батьками не було створено належні умови для проживання, виховання та утримання дітей, що підтверджено актами обстежень умов проживання дитини від 06.05.2019, 09.07.2019, 07.02.2020, 15.04.2020, 28.09.2020, 08.10.2020, 15.04.2021, складеними працівниками служби. Під час відвідування родини встановлено, що в квартирі не дотримано санітарно-гігієнічні вимоги, речі дітей розкидані по кімнатах, діти брудні, в приміщенні присутні таргани. Неодноразово спеціалісти служби вживали заходи щодо лікування дітей від педикульозу. За борги s квартирі відключене світло та газ. Проте, на всі зауваження спеціалістів служби щодо антисанітарних умов в помешканні батьки ситуацію не змінювали, за дітьми належним чином не доглядали. Згідно з повідомленням Комунального некомерційного підприємництва «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 2» Дарницького району м. Києва від 10.07.2020 № 1094 (вх. від 13.07.2020 № 101/46/2588), батьки не відвідують лікаря-педіатра за місцем проживання, медичні картки дітей (ф 112) знаходяться у батьків. Декларації на дітей за місцем проживання з лікарем- педіатром батьками не укладені. При відвідуванні родини за місцем проживання двері квартири ніхто не відчиняє. Згідно з повідомленнями школи І-ІІІ ступенів № 266 Дарницького району м. Києва від 20.01.2020 № 11-02/12/7 (вх. від 21.01.2020 № 101/46/293), від 27.01.2020 № 11-02/12/13 (вх. № 101/46/371) учениця [PERSON] має багато пропусків уроків без поважних причин, часто відсутність була пов`язана з виявленим у дитини педикульозом. Молодші діти дитячі заклади не відвідували, а знаходились вдома з бабусею, [PERSON] (по лінії матері дітей), яка веде аморальний спосіб життя, приводить додому сторонніх осіб, з якими пиячить. За направленням служби, на підставі заяви [PERSON] від 28.07.2020 (вх. № 101/46/3-975) [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] з 03.08.2020 зараховані на цілодобове перебування до Центру соціально-психологічної реабілітації дітей у Дарницькому районі м. Києва благодійної організації «Фонд «Асперн» (далі - Центр рабілітації). Згідно з листом Центру реабілітації від 28.07.2021 № 295 (вх. від 29.07.2021 № 101/46/3546) за час перебування дітей у закладі мати відвідувала їх один раз на місяць, кожного разу обіцяла забрати дітей додому, проте не вчиняла жодних дій, щоб створити належні умови для проживання, навчання та виховання дітей. Батько проживає окремо від сім`ї, з 03.08.2020 жодного разу не відвідував дітей у Центрі реабілітації, не цікавився подальшою долею дітей. За інформацією Дарницького управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві [PERSON] притягувалася до адміністративної відповідальності за статтею 184 (невиконання батьками або особами, що їх замінюють, обов`язків щодо виховання дітей) Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП), за статтею 175-1 КУпАП (куріння тютюнових виробів у заборонених місцях) та статтею 178 КУпАП (розпивання пива, алкогольних, слабоалкогольних напоїв у заборонених законом місцях або поява у громадських місцях у п`яному вигляді). Батько дітей, [PERSON] , притягувався до адміністративної відповідальності за частиною першою статті 127 КУпАП (порушення правил дорожнього руху пішоходами). Згідно з повідомленнями Центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді Дарницького району міста Києва (з 23.02.2021 - Дарницький районний в місті Києві центр соціальних служб) сім`я [PERSON] перебувала під соціальним супроводом. Проте, остання не виконувала рекомендації спеціалістів Центру соціальних служб та плану соціального супроводу. З метою захисту майбутнього та інтересів дітей, на підставі ст.164 СК України, орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] , [PERSON] щодо малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] ; стягнути аліменти з [PERSON] , [PERSON] у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку, доходу щомісячно на утримання дітей. Статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати до самостійного життя та праці. Згідно до ч. 2 ст. 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст.150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до ч. 2 ст. 154 СК України, батьки мають право звертатися до суду, органів державної влади, органів місцевого самоврядування та громадських організацій за захистом прав та інтересів дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 155 СК України, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 152 СК України, право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою держаного контролю, що встановлена законом. Згідно ч.1-3 ст.157 СК України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Статтею 165 СК України передбачено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. За наданими суду доказами вбачається, що батьками не було створено належні умови для проживання, виховання та утримання дітей, що підтверджено актами обстежень умов проживання дитини від 06.05.2019, 09.07.2019, 07.02.2020, 15.04.2020, 28.09.2020, 08.10.2020, 15.04.2021, складеними працівниками служби. Під час відвідування родини встановлено, що в квартирі не дотримано санітарно-гігієнічні вимоги, речі дітей розкидані по кімнатах, діти брудні, в приміщенні присутні таргани. Неодноразово спеціалісти служби вживали заходи щодо лікування дітей від педикульозу. За борги s квартирі відключене світло та газ. Проте, на всі зауваження спеціалістів служби щодо антисанітарних умов в помешканні батьки ситуацію не змінювали, за дітьми належним чином не доглядали. Суд вважає важливими доводи відповідачів, разом з тим не може їх врахувати виходячи з наступного. Відповідачі належним чином виконували свої батьківські обов`язки та не піклувалася про стан здоров`я своїх неповнолітніх дітей. Вказані обставини не спростовуються відповідачами. Окрім того, відповідачі з часу перебування справи у провадженні суду заходів щодо повернення дітей не вживали, належним чином батьківські обов`язки не виконували. Відповідач [PERSON] в суді вказала про бажання проживати з дітьми, поряд із цим судом надається перевага письмовим доказам, які спростовують обставини викладені у поясненнях відповідачів. Згідно вимог ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Крім того, суд вважає, що позбавлення батьківських прав слід розглядати як виключний і надзвичайний засіб впливу на недобросовісних батьків. Виходячи з характеру такого засобу, суд вважає, що його не можна застосовувати тоді, коли це не викликано необхідністю. Згідно п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав" позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Відповідно до п. 16 вказаної вище Постанови ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. У цьому випадку особа, яка подала позов про позбавлення батьківських прав із підстав, передбачених п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, повинна довести, що батьки (один із батьків) ухиляються від виконання своїх обов`язків з виховання дитини. У свою чергу батьки (один із батьків) мають довести, що вони належним чином виконують свої батьківські обов`язки. Відповідно до ст. 39 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави - учасниці вживають всіх необхідних заходів для сприяння фізичному та психологічному відновленню та соціальній інтеграції дитини, яка є жертвою будь-яких видів нехтування, експлуатації чи зловживань, катувань чи будь-яких жорстоких, нелюдських або принижуючих гідність видів поводження, покарання чи збройних конфліктів. Таке відновлення і реінтеграція мають здійснюватися в умовах, що забезпечують здоров`я, самоповагу і гідність дитини. Відповідно до вищенаведених роз`яснень та норм закону тільки винна поведінка батьків, може бути підставою для позбавлення їх батьківських прав. Відповідно до положень принципу № 6, принципу № 7 абз. 2 Декларації прав дитини, прийнятої резолюцією № 1385 Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року, дитина заради повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та порозуміння. Вона має, коли це є можливим, зростати під опікою і відповідальністю її батьків і в будь-якому випадку в атмосфері любові, моральної і матеріальної забезпеченості. Найкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, на кому лежить відповідальність за її навчання, ця відповідальність покладена перш за все на батьків. Згідно до ч. 2 ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка є частиною національного законодавства України, батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. З огляду на викладене та враховуючи вимоги чинного законодавства, суд приходить до висновку, що позивачем надано належні та допустимі докази в обґрунтування позову щодо позбавлення батьківських прав відповідачів. Що стосується позовних вимог позивача про стягнення з відповідачів аліментів на утримання дітей в розмірі 1/4 частки, то суд приходить до наступних висновків. Згідно зі ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 31) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 32) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частиною 1 статті 183 Сімейного кодексу України передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ч. 1 ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Визначаючи розмір аліментів, виходячи з принципу справедливості і розумності та з урахуванням потреб дітей, суд приходить до висновку, що з відповідачів на користь [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] необхідно стягнути розмір аліментів 1/4 частки заробітку з усіх видів доходу, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення повноліття. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідачів підлягає стягненню на користь держави судовий збір у сумі 908 грн. щодо позовних вимог про стягнення аліментів, на користь держави судовий збір у сумі 908 грн. щодо позовних вимог про позбавлення батьківських прав.

Outcome: approved