Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-02 00:00:00

Заявник звернувся до суду з заявою про оголошення [PERSON] померлим. В обґрунтування заяви послався на те, що його батьками є [PERSON] та [PERSON] . 05 вересня 2020 року шлюб між його батьками було розірвано, проте, батько продовжував мешкати разом з ними, оскільки іншого житла не мав. При цьому, з 22 березня 1995 року його батько здійснював підприємницьку діяльність та був зареєстрований як фізична-особа підприємець. За характером своєї підприємницької діяльності він часто виїжджав у відрядження за межі Дніпропетровської області, де перебував по декілька днів. В січні 2005 року його батько в черговий раз виїхав в невідомому напрямку, але додому не повернувся. Після його зникнення він вживав всі можливі заходи для його розшуку, але марно. До теперішнього часу місце його перебування йому невідоме. Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17 січня 2018 року за заявою заявника, заінтересована особа Головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, було визнано [PERSON] безвісно відсутнім. З моменту набрання законної сили зазначеним рішенням суду, заявник знову вживав заходи для встановлення відомостей, які також не дали позитивних результатів. Інших родичів у батька не залишилося, дружні відносини він ні з ким не підтримував. На день свого зникнення батько був зареєстрованим у встановленому порядку фізичною особою підприємцем, тому, у зв`язку зі зникненням, він не надавав до Нікопольської ОДПІ документів податкової та бухгалтерської звітності, що стало підставою для припинення його підприємницької діяльності постановою господарського суду Дніпропетровської області від 29 червня 2006 року у справі за № А9/215 за позовом Нікопольської ОДПІ Дніпропетровської області до фізичної особи-підприємця [PERSON] про припинення підприємницької діяльності. Згідно акту № 97 від 11 березня 2021 року, засвідченого керівником ОСББ «Шевченко 73» Сідільовою Г.М., [PERSON] з 2005 року і по теперішній час у квартирі [ADDRESS] не проживає. Для встановлення фактичних відомостей про батька заявником було вчинено комплекс заходів шляхом направлення запитів до відповідних органів для отримання інформації, що стосується [PERSON] . Згідно відповіді Нікопольського відділу поліції ГУНП у Дніпропетровській області від 15 березня 2021 року, інформація щодо [PERSON] відсутня. На сьогоднішній день місцезнаходження останнього невідоме та встановити його не виявилося можливим. На запити до Відділу державної реєстрації актів цивільного стану Управління державної реєстрації Головного управління юстиції у Дніпропетровській області, Державної прикордонної служби України, Головного управління в Дніпропетровській області Державної міграційної служби України, Пенсійного фонду України, відповіді до дійсного часу не отримано. Виходячи з відомостей, наданих поліцією та інших джерел інформації (родичів, знайомих), з січня 2005 року про [PERSON] не має жодної інформації. Крім цього, перед зникненням батько заявника дуже зловживав алкоголем, мав схильність заводити випадкові знайомства для розпивання спиртних напоїв, у стані алкогольного сп`яніння був дратівливим, міг спровокувати бійку. Отже, виходячи із зазначених обставин та отриманих на запит відповідей, вважає, що його батько [PERSON] загинув і смерть його не викликає сумніву. В зв`язку з чим звернувся до суду із зазначеною заявою та просить суд оголосити [PERSON] , [INFO] , уродженця Кировобадського району Душанбінської області, РНОКПП [NUMBER] , померлим. В судовому засіданні представник заявника [PERSON] викладенні обставини в заяві підтримала та додатково суду пояснила, що заявник, починаючи з 2005 року, вживав всі необхідні заходи для розшуку батька. За час спільного проживання у заявника та його батька були дуже хороші відносини і вони спілкувались один з одним дуже близько. [PERSON] здійснював підприємницьку діяльність та мав непоганий дохід. В січні 2005 році він поїхав у відрядження та додому не повернувся. Всі його особисті речі залишились в квартирі. Заявник разом з сестрою та матір`ю звернулися в поліцію для встановлення місця знаходження та перебування [PERSON] , однак, жодного позитивного результату це не дало. В 2017 році заявник звернувся до суду з заявою про встановлення [PERSON] безвісно відсутнім та вже після прийнятого рішення [PERSON] знову вчиняв дії та продовжував пошуки свого батька, однак, безрезультатно. Крім цього, [PERSON] зловживав спиртними напоями і був дуже агресивним, тому її довіритель [PERSON] припускає, що його батько міг в`язатися в бійку, та отримати травму і загинути. Представник заінтересованої особи - Нікопольського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Нікопольському районі Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро), будучи належним чином повідомленим про розгляд справи, в судове засідання не прибув, 26 жовтня 2021 року на адресу суду надійшла заява, в якій вона просилаь суд розгляд справи проводити за своєї відсутності (а.с.44). Суд, вислухавши представника заявника, дослідивши матеріали справи і оцінивши їх в сукупності, прийшов до висновку, що заявлені заявником вимоги обґрунтовані, знайшли своє підтвердження та підлягають задоволенню за наступних підстав. Відповідно до ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ЦПК України, відповідно до ст. 81 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч.2 статті 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з 21 грудня 1985 року перебували в зареєстрованому шлюбі (а.с.5). 05 вересня 2000 року шлюб між ними було розірвано, про що свідчить актовий запис № 409, складений Відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Нікопольської міської ради Дніпропетровської області (а.с.5 зворот). Згідно рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17 січня 2018 року, [PERSON] було визнано безвісно відсутнім (а.с.9-10). Згідно пояснень представника заявника, починаючи з 2005 року, [PERSON] вживав заходи щодо розшуку батька, однак, будь-якої інформації щодо місця знаходження та перебування не було отримано. Крім цього, [PERSON] не повідомляв про себе родичам чи знайомим, не було жодної спроби зв`язатися з сином. Всі спроби розшукати не дали позитивних результатів та зважаючи на це, на їх думку, наявні підстави вважати, що [PERSON] помер. Як визначено у ч.1 ст.46 ЦК України, фізична особа може бути оголошена судом померлою, якщо у місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування протягом трьох років, а якщо вона пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку, - протягом шести місяців, а за можливості вважати фізичну особу загиблою від певного нещасного випадку або інших обставин внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру - протягом одного місяця після завершення роботи спеціальної комісії, утвореної внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. Відповідно до ч.2 ст.46 ЦК України, фізична особа, яка пропала безвісти у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена судом померлою після спливу двох років від дня закінчення воєнних дій. З урахуванням конкретних обставин справи суд може оголосити фізичну особу померлою і до спливу цього строку, але не раніше спливу шести місяців. Згідно до ч.3 ст.46 ЦК України, фізична особа оголошується померлою від дня набрання законної сили рішенням суду про це. Фізична особа, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави припустити її загибель від певного нещасного випадку або у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена померлою від дня її вірогідної смерті. Факт безвісної відсутності [PERSON] також підтверджується наданими в судовому засіданні показаннями свідків. Так, допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що доводиться заявнику сусідкою по під`їзду та знає сім`ю понад 38 років. [PERSON] вона не бачила приблизно 15-18 років. За час проживання [PERSON] за адресою місця реєстрації, вони спілкувались як сусіди, згодом він став вживати спиртні напої. А останній час до його зникнення вона його бачила взагалі дуже рідко, при цьому, він часто був в стані алкогольного сп`яніння. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона доводиться заявнику матір`ю, а [PERSON] є її колишнім чоловіком. За час спільного проживання її колишній чоловік здійснював підприємницьку діяльність та часто їздив у відрядження. В 2005 році він знову поїхав за межі м.Нікополя та не повернувся. Після його зникнення вона разом з сином їздили до поліції, щоб подати заяву про його розшук, однак, у прийнятті заяви їм було відмовлено та повідомлено, що, можливо, він не бажає їх бачити та вирішив покинути сім`ю. Крім цього, доповнила, що будь-які його родичі їй не відомі, оскільки фактично разом прожили дуже мало, бо чоловік почав вживати спиртні напої. Що стосується допитаного в судовому засіданні свідка [PERSON] , то суд її покази до уваги не приймає, оскільки будь-які відомості чи пояснення щодо місця знаходження або перебування [PERSON] їй не відомі, як не відомий і сам [PERSON] . Частиною 1 ст.293 ЦПК України визначено, що окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до п.3 ч.2 ст.293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про визнання фізичної особи безвісно відсутньою чи оголошення її померлою. Відповідно до ст.305 ЦПК України, заява про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою подається до суду за місцем проживання заявника або за останнім відомим місцем проживання (перебування) фізичної особи, місцеперебування якої невідоме, або за місцезнаходженням її майна. У ч.1 ст.306 ЦПК України визначено, що у заяві про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою повинно бути зазначено: для якої мети необхідно заявникові визнати фізичну особу безвісно відсутньою або оголосити її померлою; обставини, що підтверджують безвісну відсутність фізичної особи, або обставини, що загрожували смертю фізичній особі, яка пропала безвісти, або обставини, що дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку. Згідно з ч.1 ст.308 ЦПК України, суд розглядає справу за участю заявника, свідків, зазначених у заяві, та осіб, яких сам суд визнає за потрібне допитати, і ухвалює рішення про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або про оголошення її померлою. Правові наслідки оголошення фізичної особи померлою прирівнюються до правових наслідків, які настають у разі смерті. Спадкоємці фізичної особи, яка оголошена померлою, не мають права відчужувати протягом п`яти років нерухоме майно, що перейшло до них у зв`язку з відкриттям спадщини. Нотаріус, який видав спадкоємцеві свідоцтво про право на спадщину на нерухоме майно, накладає на нього заборону відчуження (ст.47 ЦК України). Правові наслідки появи фізичної особи, яка була оголошена померлою, визначені у ст.48 ЦК України. Так, якщо фізична особа, яка була оголошена померлою, з`явилася або якщо одержано відомості про місце її перебування, суд за місцем перебування цієї особи або суд, що постановив рішення про оголошення її померлою, за заявою цієї особи або іншої заінтересованої особи скасовує рішення суду про оголошення фізичної особи померлою. Незалежно від часу своєї появи фізична особа, яка була оголошена померлою, має право вимагати від особи, яка володіє її майном, повернення цього майна, якщо воно збереглося та безоплатно перейшло до неї після оголошення фізичної особи померлою, за винятком майна, придбаного за набувальною давністю, а також грошей та цінних паперів на пред`явника. Особа, до якої майно перейшло за відплатним договором, зобов`язана повернути його, якщо буде встановлено, що на момент набуття цього майна вона знала, що фізична особа, яка була оголошена померлою, жива. У разі неможливості повернути майно в натурі особі, яка була оголошена померлою, відшкодовується вартість цього майна. Якщо майно фізичної особи, яка була оголошена померлою і з`явилася, перейшло у власність держави, Автономної Республіки Крим або територіальної громади і було реалізоване ними, цій особі повертається сума, одержана від реалізації цього майна. Пункт 13 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» звертає увагу суду на необхідність відрізняти оголошення фізичної особи померлою від встановлення факту смерті особи. Оголошення фізичної особи померлою - це ствердження судовим рішення припущення про смерть даної особи, тобто констатація високого ступеня ймовірності смерті. Встановлення факту смерті особи можливо, якщо суд на підставі незаперечних доказів ствердить, тобто доведе обставини, які вірогідно свідчать про смерть особи у точно визначений час, обставини, за яких настала смерть і факт неможливості реєстрації органом державної РАЦС факту смерті. У цих справах суд визнає днем смерті громадянина, оголошеного померлим, день його гаданої смерті, якщо він пропав безвісті за обставин, які загрожували смертю або давали підстави припускати його загибель від певного нещасного випадку, а в інших випадках днем смерті вважається день набрання законної сили рішення суду про оголошення громадянина померлим. Оскільки [PERSON] , як у місці свого постійного проживання, так і в будь-якому іншому місці не з`явився впродовж останніх 16 років, то на даний час є всі підстави для оголошення його померлим. Підстав вважати, що [PERSON] переховується від правоохоронних органів, кредиторів тощо з метою уникнення відповідальності, немає. Таким чином, у судовому засіданні було достовірно встановлено, що вимоги заяви є обґрунтованими і підлягають задоволенню. Оскільки день вірогідної смерті [PERSON] у точності не може бути встановленим, його необхідно оголосити померлим з дня набрання цим рішенням законної сили. Згідно ч.3 ст.46 ЦК України передбачено, що фізична особа оголошується померлою від дня набрання законної сили рішенням суду про це. На підставі викладеного,

Outcome: approved