Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-25 00:00:00

В березні 2021 року до суду звернулась позивачка із зазначеним позовом про стягнення аліментів на своє утримання, в обґрунтування якого зазначила, що з 14.03.2014 року по 17.07.2020 року перебувала у зареєстрованому шлюбі із відповідачем. На теперішній час позивачка не працює, з 02.06.2014 року є інвалідом ІІІ групи внаслідок загального захворювання. Отримує пенсію в сумі 2100,00 грн., отримує соціальну виплату у центрі зайнятості. Вказує про тяжке матеріальне становище та потребу в матеріальній допомозі. Відповідач, як колишній чоловік, матеріальної допомоги не надає. Працює в ПрАТ «ММК ім..Ілліча» на посаді слюсаря, має стабільну заробітну плату, має на утриманні спільну із позивачкою малолітню дитину. Посилаючись на положення статей 75, 76 СК України, просить стягнути з відповідача на свою користь грошове утримання в розмірі 5000,00 гривень щомісячно, починаючи із дня пред`явлення цього позову. Позивачка [PERSON] у судове засідання не прибула, надіслала заяву про можливість розгляду справи за її відсутності, позовні вимоги підтримали та просила задовольнити. Відповідач позовні вимоги не визнав, у надісланому до суду відзиві зазначив, що в період перебування у шлюбі із позивачкою з 14.03.2014 року по [INFO] у них народився син, на утримання якого за рішенням суду відповідач справно сплачує аліменти в розмірі 1/4 частини з усіх видів доходу щомісячно. Звертаючись до суду із позовом на підтвердження факту інвалідності позивачка надала лише довідку до акту огляду МСЕК від 30.07.2020 року. Інших документів надано не було. Також звертає увагу на встановленні рішенням Іллічівського районного суду м.Маріуполя Донецької області від 15.06.2020 року по справі №264/2937/20 обставини того, що шлюбні правовідносини між сторонами були припинені ще у жовтні 2014 року, а інвалідність встановлена [PERSON] тільки в квітні 2017 року, вже за межами спільного проживання однією сім`єю. Відповідно до акту огляду МСЕК інвалідність у позивачки встановлена лише до 01 серпня 2021 року. Також зазначає, що прожитковий мінімуму у 2021 році на одну особу, яка втратила працездатність, становить 1769,00 грн, з 01 грудня 2021 року - 1934 грн. [PERSON] отримує пенсію за віком у розмірі 2100,00 грн., що забезпечує її прожитковий мінімум, встановлений законом для осіб, які втратили працездатність, а також у неї є інші джерела доходів - соціальна виплата у центрі зайнятості, розмір якої у позові не зазначається, а тому відповідачку не можна вважати особою, яка потребує матеріальної допомоги в розумінні статті 75 Сімейного кодексу України. Посилається на практику Верховного суду України у постанові від 13.04.2016 року по справі №6-3066цс15. Крім цього зазначає про можливість та необхідність працевлаштування позивачки і навмисне погіршення свого матеріального стану перед поданням позову, а також на одноосібне утримання відповідачем спільної дитини. Від відповідача та його представника надійшли заяви про розгляд справи без їх присутності. Справа розглядалась в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Фіксування судового процесу технічними засобами не проводилось у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з розглядом справи за відсутності осіб, які беруть участь у справі. Суд, вивчивши матеріали справи, дійшов висновку, що у задоволенні позову необхідно відмовити з наступних підстав. З матеріалів справи судом встановлено, що в період з 14 березня 2014 року по 15.06.2020 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб від 14.03.2014 року та рішенням Іллічівського районного суду м.Маріуполя Донецької області від 15.06.2020 року про розірвання шлюбу. Також згідно вказаного рішення Іллічівського районного суду м.Маріуполя Донецької області від 15.06.2020 року по справі №264/2937/20 шлюб між сторонами було розірвано та в поясненнях позивачки [PERSON] вказано, що з жовтня 2014 року подружні стосунки між сторонами припинення. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 09.08.2014 року в період шлюбу у сторін народився син [PERSON] , [INFO] . Рішенням Іллічівського районного суду м.Маріуполя Донецької області від 06.03.2017 року стягнуто зі [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини [PERSON] у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття, починаючи утримання з 06.02.2017р. Також цим же рішення суду з пояснень позивачки встановлено, що з вересня 2014 року сторони однією сім`єю не проживають. Згідно з довідкою МСЕК серії 12 ААБ №784602 [PERSON] повторно з 24.07.2020 року до 01.08.2021 року встановлено третю групу інвалідності за загальним захворюванням. Дата чергового переогляду 30.07.2021 року. Згідно з довідкою МСЕК серія 12ААВ №218792 [PERSON] 27.07.2021 року повторно встановлено ІІІ групу інвалідності за загальним захворюванням. Дата чергового переогляду 27.07.2023 року. Згідно з медичною довідкою міського ендокринолога від 11.03.2021 року [PERSON] має захворювання цукрового діабету 1 типу, інсулінозалежна, тяжка форма. Хворіє на цукровий діабет з 2014 року, інсулінотерапія з моменту виявлення захворювання. Згідно з виписками із медичної карти стаціонарного хворого № 5610/1859 від 20.06.2014 року, № 8978/1312 від 25.09.2014 року, № 1262/224 від 20.02.2015 р., № 6741/1067 від 17.08.2015р., № 2296/362 від 15.03.2017р., № 5537/1021 від 23.06.2018р., № 12158/2010 від 04.01.2020р., № 4789/597 від 12.06.2020р, № 7620/1035 від 25.09.2020р., № 8870/1156 від 13.11.2020р. позивачка [PERSON] проходила періодичне лікування у стаціонарному ендокринологічному відділенні КУ «Маріупольської міської лікарні №4 ім.І.К.Мацука» в період з 10.06.2014р. - 20.06.2014р., з 16.09.2014 - 25.09.2014р., з 11.02.2015р. - 20.02.2015р, 07.08.2015р. - 17.08.2015р., з 06.03.2017р. - 15.03.2017р, з 20.06.2018р. - 23.06.2018р, з 24.12.2019р. - 04.01.2020р., з 28.05.2020р. - 12.06.2020р., з 16.09.2020р. - 25.09.2020р., з 10.11.2020р. - 13.11.2020 р. Згідно з випискою із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого від 24.06.2021 року [PERSON] з червня 2014 року перебуває на Д обліку у ендокринолога та терапевта. Щорічно лікується в умовах ендокринологічного відділення ММЛН № 4. З 2017 року має ІІІ групу інвалідності. Згідно з банківською випискою АТ «ПУМБ» позивачка [PERSON] має відкритий рахунок, на який вона в 2018-2021 роках періодично отримувала дохід в розмірі, який перевищував прожитковий щомісячний мінімум на відповідну особу. Щомісячно отримувала пенсійні виплати в розмірі 2200,00 грн., соціальні виплати по 3486 грн., в 2020 році заробітну плату від Діджітнет . Матеріальну допомогу по безробіттю отримувала до 07.06.2021 року Також позивачка за рішенням суду щомісячно отримувала від відповідача аліменти на утримання дитини, які перераховувались на її банківський рахунок від працедавця відповідача. Відповідач офіційно працевлаштований в ПрАТ «ММК ім.Ілліча» та отримує заробітну плату, з якої утримуються аліменти за рішенням суду на користь позивачки [PERSON] . Згідно з наданою довідкою головного бухгалтера ПрАТ «ММК ім.Ілліча» за період роботи з жовтня 2020 року по березень 2021 року відповідачу була нарахована заробітна плата в загальному розмірі 146 960,12 грн., з яких 28 567,22 грн. утримано обов`язкових платежів. Відповідно до частини першої статті 75 Сімейного кодексу України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу (частина друга статті 75 Сімейного кодексу України). Непрацездатним вважається той із подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є особою з інвалідністю I, II чи III групи (частина третя статті 75 Сімейного кодексу України). Один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом( частина четверта статті 75 Сімейного кодексу України). Право на утримання після розірвання шлюбу регламентується статтею 76 СК України, за змістом якої розірвання шлюбу не припиняє права особи на утримання, яке виникло у неї за час шлюбу; після розірвання шлюбу особа має право на утримання, якщо вона стала непрацездатною до розірвання шлюбу або протягом одного року від дня розірвання шлюбу і потребує матеріальної допомоги і якщо її колишній чоловік, колишня дружина може надавати матеріальну допомогу; особа має право на утримання і тоді, коли вона стала інвалідом після спливу одного року від дня розірвання шлюбу, якщо її інвалідність була результатом протиправної поведінки щодо неї колишнього чоловіка, колишньої дружини під час шлюбу. Аналіз указаних норм матеріального права дає підстави для висновку, що аліментні зобов`язання на утримання одного з подружжя можуть призначатися за наявності юридичних складових - сукупності певних умов, зокрема: перебування у зареєстрованому шлюбі або після розірвання шлюбу, якщо особа стала непрацездатною до розірвання шлюбу або протягом одного року від дня розірвання шлюбу, а також коли вона стала інвалідом після спливу одного року від дня розірвання шлюбу, якщо її інвалідність була результатом протиправної поведінки щодо неї колишнього чоловіка, колишньої дружини під час шлюбу; непрацездатність одного з подружжя; потреба в матеріальній допомозі; нижчий від прожиткового мінімуму рівень матеріального забезпечення. Таким чином, право на утримання (аліменти) має зазначена вище непрацездатна особа, яка не забезпечена прожитковим мінімумом. Вказаний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду України від 13 квітня 2016 року у справі № 6-3066цс15, від 16 серпня 2017 року у справі № 6-1111цс17, а також у постанові Верховного Суду від 11 жовтня 2018 року у справі № 161/16931/16-ц., від 28 березня 2018 року у справі № 296/5385/17. Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» установлено прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність в розрахунку на одну особу на місяць з 1 липня 2021 року у розмірі 1854 гривні, а з 01 січня 2022 року - 1934 грн. Судом встановлено, що на час звернення до суду позивач отримувала пенсію по інвалідності, соціальні виплати - допомогу по безробіттю, заробітну плату, аліменти на дитину, та її доходи забезпечували їй прожитковий мінімум, встановлений законом для осіб, які втратили працездатність, крім того, [PERSON] є непрацездатною особою та стала інвалідом ІII групи після припинення спільного проживання та шлюбних стосунків з відповідачем. А тому її не можна вважати особою, яка потребує матеріальної допомоги в розумінні частини четвертої статті 75 СК України. Надані позивачкою письмові докази про матеріальні витрати, пов`язані із обстеженням та лікуванням спільної із відповідачем дитини, не можуть бути враховані судом при вирішенні даного спору про стягнення аліментів на утримання непрацездатної дружини, оскільки не мають відношення до її особистого утримання, пов`язаного із набуттям непрацездатності та вирішення питання про їх відшкодування можуть бути предметом окремого спору про стягнення додаткових витрат на дитину. З урахуванням наведених обставин суд доходить висновку про відсутність передбачених законом підстав для задоволення позову. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed