Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-03 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд із зазначеним позовом до Об`єднаної житлової комісії апарату Міністерства оборони України про визнання протиправним та скасування протокольного рішення об`єднаної житлової комісії апарату Міністерства оборони України від 19 лютого 2020 року № 20, в частині відмови [PERSON] змінити дату зарахування його з родиною на квартирний облік з 03 березня 1995 року на 21 грудня 1993 року зобов`язавши змінити дату зарахування [PERSON] з родиною на квартирний облік 21 грудня 1993 року. Свої вимоги позивач обґрунтував тим, що у період з 01 серпня 1977 року по 04 червня 2003 року проходив військову службу. Під час проходження військової служби 21 грудня 1993 року був зарахований на квартирний облік. Після переведення на службу до міста Києва засіданням житлової комісії ЦАМО та ГШ ЗСУ від 12 листопада 2008 року облікову справу позивача було відновлено, проте як такого, що зарахований на квартирний облік не з 21 грудня 1995 року, а з 03 березня 1995 року. Дізнавшись нещодавно про вказану обставину, позивач звернувся із заявою до відповідача з проханням перемістити його в черзі з 03 березня 1995 року на 21 грудня 1993 року. Протокольним рішенням від 19 лютого 2020 року № 20 відповідач відмовив позивачу у задоволенні його заяви та залишив позивача на квартирному обліку в загальній черзі з 03 березня 1995 року без змін. З огляду на вищенаведене позивач просить суд ухвалити рішення, яким визнати протиправним та скасувати протокольне рішення об`єднаної житлової комісії апарату Міністерства оборони України від 19 лютого 2020 року № 20, в частині відмови [PERSON] змінити дату зарахування його з родиною на квартирний облік з 03 березня 1995 року на 21 грудня 1993 року, виходячи з чого, вважати датою зарахування [PERSON] з родиною на квартирний облік 21 грудня 1993 року. 29.12.2020 згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, вищезазначену справу було передано до провадження головуючому судді Букіній О.М. Ухвалою суду від 30.12.2020 у справі відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження. Сторонам було направлено копію ухвали від 30.12.2020, також відповідачу було направлено копію позовної заяви із додатками. Як стверджується відміткою у зворотному повідомленні відповідач отримав матеріали позовної заяви з додатками та ухвалу суду від 30.12.2020 про відкриття провадження у справі. Відзиву на позов відповідач у встановленому законом порядку строк не надав. Відповідно до ч. 8\~ст. 178 ЦПК України\~у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. У судове засідання 04 лютого 2022 року позивач та його представник не прибули, подавши до суду заяву, в якій просили справу розглядати без участі позивача та його представника, позовні вимоги підтримали в повному обсязі та не заперечували проти винесення у справі заочного рішення. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про місце та час розгляду справи, в судове засідання не прибув, свого представника не направив. У порядку на підстав положень статті 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Як встановлено судом та стверджується послужним списком позивача, у період з 01 серпня 1977 року по 04 червня 2003 року позивач проходив військову службу. З 21 грудня 1993 року позивач перебував на квартирному обліку, що стверджується довідкою в/ч [NUMBER] . Як стверджується довідкою від 01 листопада 2019 року № 4663, на момент проходження військової служби з 21 грудня 1993 року по 26 жовтня 1994 року у Коростенському гарнізоні у 92 винищувальному полку Центрального району ПВО позивач не отримував жиле приміщення. З витягу з протоколу від 12 листопада 2008 року № 24 та довідки від 04 грудня №27489 вбачається, що облікову справу позивача було відновлено, як такого, що зарахований на квартирному обліку з 03 березня 1995 року. Дізнавшись про вказану обставину, 15 січня 2020 року позивач звернувся до відповідача із заявою, в якій просив перемістити його з родиною на квартирній черзі з 03 березня 1995 року на 21 грудня 1993 року. У відповідь на заяву позивача протокольним рішенням від 19 лютого 2020 року № 20 відповідач відмовив позивачу у перенесенні дати зарахування на квартирний облік з 03 березня 1995 року на 21 грудня 1993 року. Відповідно до\~статті 47 Конституції України\~кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Згідно із статтями 34 та 37\~Житлового кодексу УРСР, потребуючими поліпшення умов визнаються громадяни, забезпечені житловою площею нижчою за рівень, визначений чинним законодавством, а облік таких осіб здійснюється за їх місцем роботи або за їх місцем проживання. Статтею 43\~Житлового кодексу УРСР встановлено, що громадянам, які перебувають на обліку потребуючих поліпшення житлових умов, жилі приміщення надаються в порядку черговості. Відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про соціальний захист військовослужбовців та членів їх сімей», держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у порядку і відповідно до вимог, встановлених Житловим кодексом\~Української РСР та іншими нормативно-правовими актами. Пунктом 26 Постанови Кабінету Міністрів України «Про забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями» від 03.08.2006 р. № 1081, встановлено, що військовослужбовці, які перебувають на обліку, у разі переміщення по військовій службі, пов`язаного з переїздом до іншого гарнізону (в іншу місцевість), зараховуються на облік за новим місцем служби разом з членами їх сімей із збереженням попереднього часу перебування на обліку, а також у списках осіб, що користуються правом першочергового або позачергового одержання житла. Наказ Міністра оборони України № 20 від 03.02.1995, на який послався відповідач у протокольному рішенні від 19 лютого 2020 року № 20, набув чинності вже під час перебування позивача на квартирному обліку та на момент прийняття відповідачем вказаного протокольного рішення втратив чинність. Після втрати сили Наказом Міністра оборони України № 20 від 03.02.1995, набув чинності Наказ Міністра оборони України від 06.10.2006 р. № 577. Відповідно до пункту 3.7. Наказу від 06.10.2006 № 577 військовослужбовці, які перебувають на обліку, у разі переміщення по військовій службі, пов`язаного з переїздом до іншого гарнізону (в іншу місцевість), зараховуються на облік за новим місцем служби разом з членами їх сімей із збереженням попереднього часу перебування на обліку, а також у списках осіб, що користуються правом першочергового або позачергового одержання житла. Аналогічна правова позиція була закріплена і в положеннях Інструкції про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженій Наказом Міністра оборони України від 30 листопада 2011 року № 737. Виходячи з пріоритетності законів над підзаконними актами та врахувавши правові позиції Верховного Суду, висловленої в чисельних постановах, у тому числі від 28 березня 2018 року у справі № 760/9507/15- ц. від 07 червня 2018 року у справі № 362/4273/17, від 27 вересня 2018 року у справі № 362/4307/17, від 22 листопада 2018 року у справі №362/6383/16-ц, від 18 березня 2019 року у справі № 285/3566/17, від 20 березня 2019 року у справі № 760/750/16-ц, від 04 листопада 2019 року у справі № 362/776/19, від 22 листопада 2019 року у справі № 362/1608/17) судом встановлено факт порушення відповідачем\~\~житлових прав позивача. Прийнявши протокольне рішення від 19 лютого 2020 року № 20 відповідач порушив право позивача на рівність у черговості забезпечення житлом між військовослужбовцями, які проходять військову службу, не змінюючи місця служби, та військовослужбовцями, які внаслідок переїзду до іншого місця служби, втрачають при цьому час квартирного обліку за попереднім місцем служби (Постанови Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі №760/9507/15- ц. від 07 червня 2018 року у справі № 362/4273/17, від 27 вересня 2018 року у справі № 362/4307/17, від 22 листопада 2018 року у справі № 362/6383/16-ц, від 18 березня 2019 року у справі № 285/3566/17, від 20 березня 2019 року у справі № 760/750/16-ц, від 04 листопада 2019 року у справі № 362/776/19, від 22 листопада 2019 року у справі №362/1608/17). Згідно Постанови Верховного Суду від 8 квітня 2020 року в справі № 683/2197/18, військовослужбовці, які мають вислугу на військовій службі понад 25 років і більше та члени їх родини мають право на отримання житла, а отже і залишенню на обліку до отримання ними житла, в тому числі і у разі звільнення в запас чи відставку, крім випадків, передбачених пунктом 30 Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями, що затверджений\~постановою Кабінету Міністрів України від 3 серпня 2006 р.№ 1081. Як вбачається з матеріалів справи, позивач проходив військову службу з 01 серпня 1977 року по 04 червня 2003 року, має понад 25 років вислуги та потребує поліпшення житлових умов. Згідно вимог ст. ст.\~76,\~77,\~79,\~80 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно ч. 1\~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Відповідно до частин 1-4\~ст. 12 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно з ч. 1\~ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Дослідивши надані суду докази, вивчивши надані суду документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши усі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги позовної заяви, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення її по суті, беручи до уваги правові висновки зроблені в аналогічних справах, що викладені в постановах Верховного Суду суд дійшов висновку, що позовна заява підлягає задоволенню Згідно ч. 1\~ст. 133 ЦПК України\~судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 1\~ст. 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно п. 1 ч. 2\~ст. 141 ЦПК України\~інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача. Таким чином, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача сума судового збору 840 грн. 80 коп.

Outcome: approved