Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-06 00:00:00

Заявник в особі АТ «Укрсиббанк»звернувся до суду із заявою про оголошення [PERSON] , [INFO] , померлим. Заява мотивована тим, що 24.07.2015 року рішенням Дарницького районного суду м. Києва, яке набуло чинності, [PERSON] , [INFO] , визнано безвісти відсутнім, таке рішення прийнято за заявою [PERSON] (колишньої дружини [PERSON] ) На даний час опікун майна після оголошення [PERSON] безвісно відсутнім всупереч вимогам ч. 2 ст. 307 ЦПК України (в редакції станом на момент ухвалення рішення) та ч. 1 ст. 44 ЦК України не встановлений. 06.04.2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] укладено договір іпотеки, за умовами якого [PERSON] передав в іпотеку АТ «УкрСиббанк» належну йому на праві власності квартиру, у зв`язку з порушенням зобов`язань за договором іпотеки АТ «УкрСиббанк» було змушене звернутися з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки. 11.07.2017 року Дарницьким районним судом м. Києва відкрито провадження у справі № 753/9865/17 за позовом АТ «УкрСиббанк» до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки, судове засідання призначене на 11.03.2021 року, наразі розгляд справи триває. Процесуальний статус [PERSON] у даному провадженні - відповідач, якого рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 24.07.2015 року визнано безвісно відсутнім, фактична відсутність фізичної особи щодо якої є судове рішення про визнання її безвісно відсутньою та щодо якої відсутнє судове рішення про оголошення фізичної особи померлою, створює невизначеність у правовому статусі [PERSON] , що унеможливлює здійснення такою особою її цивільних, процесуальних прав та виконання обов`язків. Крім того, оголошення особи померлою необхідне заявнику для настання правових наслідків оголошення [PERSON] померлим з метою захисту та реалізації заявником права як іпотекодержателя відповідно до вимог Закону України «Про іпотеку». Вказує, що правові наслідки оголошення фізичної особи померлою прирівнюються до правових наслідків, які настають у разі смерті. З моменту набрання законної сили рішенням про оголошення особи померлою припиняється правосуб`єктність фізичної особи і, як наслідок, відкривається спадщина, а щодо спадкового майна вживаються заходи щодо його охорони, що й стало підставою звернення до суду із цією заявою. 15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VIIІ від 03 жовтня 2017 року, яким зокрема Цивільний процесуальний кодекс викладений в новій редакції. Відповідно до п. 9 розділу ХІІ Перехідних положень ЦПК України справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. В судовому засіданні представник заявника [PERSON] , діючий на підставі довіреності від 27.12.2020 року (а.с. 145), заяву про оголошення особи померлим підтримав з тих же підстав та просив її задовольнити. В судовому засіданні представник заінтересованої особи [PERSON] адвокат Новик Н.С., діючий на підставі ордера адвоката про надання правової допомоги від 22.07.2021 року (а.с. 144), заяву не визнав й просив відмовити у її задоволенні, зважаючи на відсутність правових підстав для оголошення фізичної особи померлим, й мету, визначену заявником у поданій заяві. В судовому засіданні законний представник заінтересованої особи [PERSON] [PERSON] заяву не визнала й просила відмовити у її задоволенні, зважаючи на відсутність правових підстав для оголошення фізичної особи померлим, й мету, визначену заявником у поданій заяві. Вказаними заінтересованими особами поданий відзив від 30.11.2021 року на заяву АТ «Укрсиббанк»про оголошення [PERSON] , [INFO] , померлим (а.с.162-165). Вказують, що заявником не надано жодних доказів на підтвердження здійснених заявником заходів, направлених на пошук [PERSON] , у той же час у такого заявника відсутні, як інформація, так й припущення, згідно яких можна зробити висновок про смерть [PERSON] , а зі змісту заяви заявник не вказує на жодні обставини, які могли б спричинити смерть такої особи. За відсутності наданих заявником належних та допустимих доказів про смерть [PERSON] , й за відсутності доказів про те, що статус [PERSON] як відповідача по справі про звернення стягнення на предмет іпотеки порушує права заявника як позивача у такій справі, у задоволенні заяви просить відмовити. Інша заінтересована особа - Дарницький районний в м. Києві Відділ реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ)в судове засідання повторно не з`явився, про час та місце розгляду якої повідомлений належним чином - рекомендованою поштою з повідомленням про вручення, розміщеним повідомленням на офіційному сайті судової влади (суду). Водночас ним подана до суду заява про розгляд справи за відсутності його представника з прийняттям рішення згідно чинного законодавства. Статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод передбачено, що ніщо не перешкоджає особі добровільно відмовитись від гарантій справедливого судового розгляду у однозначний або у мовчазний спосіб. Проте для того, щоб стати чинною з точки зору Конвенції, відмова від права брати участь у судовому засіданні повинна бути зроблена у однозначний спосіб і має супроводжуватись необхідним мінімальним рівнем гарантій, що відповідають серйозності такої відмови. До того ж, вона не повинна суперечити жодному важливому громадському інтересу рішення ЄСПЛ (Hermi проти Італії, § 73; Sejdovic проти Італії § 86). Окрім того, відповідно до практики Європейського суду з прав людини в силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (Рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнов проти України»). За таких підстав суд визнав за можливе розглядати справу за відсутності вказаної заінтересованої особи, на підставі доказів, наявних у матеріалах справи, та за погодженням завника та решти заінтересованих осіб. Справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом. Справи окремого провадження суд розглядає за участю заявника і заінтересованих осіб ч.ч.3, 4 ст. 294 ЦПК України). Вислухавши пояснення заявника, заінтересованих осіб, їх доводи та заперечення, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і її вирішення по суті, суд приходить до висновку про те, що заява підлягає задоволенню із наступних підстав. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд, зокрема, розглядає в порядку окремого провадження справи про визнання фізичної особи безвісно відсутньою чи оголошення її померлою. Отже, чинним процесуальним законодавством передбачено розгляд справ про визнання особи померлою в окремому провадженні. Судом встановлено, що 06.04.2007 року між [PERSON] , [INFO] , та АКІБ «УкрСиббанк» укладено Договір іпотеки № 51736, за умовами якого іпотекодавець [PERSON] передав АКІБ «УкрСиббанк» в іпотеку нерухоме майно - квартиру [ADDRESS] , якою забезпечується в повному обсязі виконання всіх грошових зобов`язань іпотекодавця за кредитним договором № 11138977000 від 06 квітня 2007 року (а. с. 7 - 10). Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 24.07.2015 року у справі № 753/10805/15-ц за заявою [PERSON] визнано [PERSON] , [INFO] , уродженця смт Довбиш Баранівського району Житомирської області, безвісно відсутнім (а. с. 5 - 6). В травні 2017 року ПАТ «УкрСиббанк» звернувся із позовом до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки (а. с. 11 - 15); ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 11.07.2017 року відкрито провадження у справі № 753/9865/17 за цим позовом (а. с. 16), наразі судовий розгляд цієї справи триває. В листопаді 2020 року АТ «УкрСиббанк» звернувся із заявою про оголошення [PERSON] померлим, метою цієї заяви є усунення невизначеності, яка склалася щодо правовідносин за участю особи, яка тривалий час є відсутньою за місцем свого постійного проживання і місце перебування якої невідоме; оголошення особи померлою необхідне заявнику для настання правових наслідків оголошення [PERSON] померлим з метою вжиття заходів охорони спадкового майна, захисту та реалізації заявником права як іпотекодержателя відповідно до вимог Закону України «Про іпотеку». Внаслідок оголошення відповідача у такій справі померлим дані правовідносини передбачають правонаступництво. Так, відповідно до ч. 2 ст. 248 ЦПК України (в редакції станом на час ухвалення рішення Дарницького районного суду м. Києва від 24 липня 2015 року) суд вживає заходів через органи опіки та піклування щодо встановлення опіки над майном фізичної особи, місцеперебування якої невідоме, якщо опіку над майном ще не встановлено. Відповідно до ст. 44 ЦК України (в редакції станом на час ухвалення рішення Дарницького районного суду м. Києва від 24 липня 2015 року) на підставі рішення суду про визнання фізичної особи безвісно відсутньою нотаріус за останнім місцем її проживання описує належне їй майно та встановлює над ним опіку. За заявою заінтересованої особи або органу опіки та піклування над майном фізичної особи, місце перебування якої невідоме, опіка може бути встановлена нотаріусом до ухвалення судом рішення про визнання її безвісно відсутньою. Опікун над майном фізичної особи, яка визнана безвісно відсутньою, або фізичної особи, місце перебування якої невідоме, приймає виконання цивільних обов`язків на її користь, погашає за рахунок її майна борги, управляє цим майном в її інтересах. За заявою заінтересованої особи опікун над майном фізичної особи, яка визнана безвісно відсутньою, або фізичної особи, місце перебування якої невідоме, надає за рахунок цього майна утримання особам, яких вони за законом зобов`язані утримувати. Опіка над майном припиняється у разі скасування рішення суду про визнання фізичної особи безвісно відсутньою, а також у разі появи фізичної особи, місце перебування якої було невідомим. Зі змісту рішення Дарницького районного суду м. Києва від 24 липня 2015 року у справі № 753/10805/15-ц не вбачається, що судом встановлювалася опіка над майном [PERSON] , а отже заінтересована особа АТ «УкрСиббанк» позбавлена можливості звернутися до опікуна над майном з метою погашення боргу [PERSON] , що й стало підставою звернення до суду з даною заявою. Й оскільки опіка над майном [PERSON] рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 24 липня 2015 року не встановлювалась, у порядку ч.2 ст. 307 ЦПК України суд цим рішенням вважає за необхідне вжити заходів через органи опіки та піклування щодо встановлення опіки над майном[PERSON] . Одночасно суд вживає заходів через органи опіки та піклування щодо встановлення опіки над майном фізичної особи, місцеперебування якої невідоме, якщо опіку над майном ще не встановлено (ч.2 ст. 307 ЦПК України). Відповідно до ст. 47 ЦК України правові наслідки оголошення фізичної особи померлою прирівнюються до правових наслідків, які настають у разі смерті. Спадкоємці фізичної особи, яка оголошена померлою, не мають права відчужувати протягом п`яти років нерухоме майно, що перейшло до них у зв`язку з відкриттям спадщини. Нотаріус, який видав спадкоємцеві свідоцтво про право на спадщину на нерухоме майно, накладає на нього заборону відчуження. Відповідно до ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Таким чином, юридичним наслідком оголошення особи померлою є відкриття спадщини і вжиття заходів опіки над спадковим майном, що надає можливість захисту та реалізації заявником своїх прав як іпотекодержателем відповідно до вимог Закону України «Про іпотеку». Як вбачається із матеріалів справи та встановлено рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 24 липня 2015 року, [PERSON] народився [INFO] в смт Довбиш Баранівського району Житомирської області (а. с. 5 - 6). Частиною 5 ст. 82 ЦПК України, передбачено, що обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Відповідно до Договору іпотеки № 51736, від 06.04.2007 року укладеного між [PERSON] , [INFO] , та АКІБ «УкрСиббанк» предмет іпотеки - квартира [ADDRESS] належить [PERSON] на праві власності відповідно до Договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кияшко А.В. 23.12.2005 року (а.с.7 - 10). Ч.1 ст. 307 ЦПК України передбачено, що суд до початку розгляду справи встановлює осіб (родичів, співробітників тощо), які можуть дати свідчення про фізичну особу, місцеперебування якої невідоме, а також запитує відповідні організації за останнім місцем проживання відсутнього (житлово-експлуатаційні організації, органи реєстрації місця проживання осіб або органи місцевого самоврядування) і за останнім місцем роботи про наявність відомостей щодо фізичної особи, місцеперебування якої невідоме. У порядку ч.1 ст. 307 ЦПК України (підготовки справи до розгляду) судом вжиті заходи щодо встановлення осіб, які можуть дати свідчення про фізичну особу, місцеперебування якої невідоме, а також запиту відповідних організацій за останнім місцем проживання відсутнього (житлово-експлуатаційні організації, органи реєстрації місця проживання осіб або органи місцевого самоврядування) про наявність відомостей щодо фізичної особи, місцеперебування якої невідоме. Відповідно до листа-відповіді Новоград-Волинського районного відділу поліції ГУ НП в Житомирській області від 29.07.2021 року по факту зникнення [PERSON] було заведено розшукову справу за № 027202 від 21.01.2014 року та проводились заходи направлені на встановлення вказаної особи. Матеріали розшукової справи знищено за закінченням строку її зберігання (Акт знищення № 2138/220/01-2021 від 19.10.2021 року) (а.с. 142). За останнім відомим місцем проживання [PERSON] : кв. [ADDRESS] з 2013 року по теперішній час інформація за місцем реєстрації відсутня, місце його перебування не відоме. Як вбачається зі змісту рішення Дарницького районного суду м. Києва від 24.07.2015 року, у січні 2013 року [PERSON] вийшов з квартири [ADDRESS] у невідомому напрямку, за місцем проживання та реєстрації більше не з`являвся. Ухвалою суду від 30.12.2013 року його оголошено у розшук. Цим рішенням суд визнав [PERSON] безвісно відсутнім (а.с. 5 - 6). У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2018 року в справі № 753/11000/14-ц (провадження № 61-11сво17) вказано, що преюдиціальність - обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки їх з істинністю вже встановлено у рішенні і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами. У випадку преюдиціального установлення певних обставин особам, які беруть участь у справі (за умови, що вони брали участь у справі при винесенні преюдиціального рішення), не доводиться витрачати час на збирання, витребування і подання доказів, а суду - на їх дослідження і оцінку. Преюдиціальне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдицію утворюють виключно лише ті обставини, які безпосередньо досліджувалися і встановлювалися судом, що знайшло відображення в мотивувальній частині судового акту. Суд розглядає справу за участю заявника, свідків, зазначених у заяві, та осіб, яких сам суд визнає за потрібне допитати, і ухвалює рішення про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або про оголошення її померлою (ч.1 ст. 308 ЦПК України). В судовому засіданні родичі [PERSON] - його син та дочка [PERSON] , [PERSON] , які залучені до участі у справі ухвалою суду, не спростували доводи заявника про відсутність інформації про [PERSON] у місці його постійного проживання з січня 2013 року. Відповідно до ч.1 ст. 46 ЦК України фізична особа може бути оголошена судом померлою, якщо у місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування протягом трьох років, а якщо вона пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку - протягом шести місяців. Оголошення особи померлим має своїм призначенням необхідно для усунення невизначеності, яка склалася щодо правовідносин за участю особи, яка тривалий час є відсутньою за місцем свого постійного проживання і місце перебування якої невідоме. Рішення про оголошення фізичної особи померлою приймається судом за наявності таких підстав: 1) відсутність особи в місці її постійного проживання; 2) відсутність відомостей про місце її перебування протягом трьох років, а якщо вона зникла безвісті за обставин, що загрожували їй смертю або дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку,- протягом шести місяців. Особливості цієї категорії справ, є те що висновок суду про оголошення громадянина померлим ґрунтується на юридичному припущені смерті особи. Пункт 13 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» вказує на необхідність відрізняти оголошення особи померлою від встановлення факту смерті особи. Оголошення фізичної особи померлою - це ствердження судовим рішенням припущення про смерть даної особи, тобто констатація високого ступеня ймовірності смерті. Встановлення факту смерті можливо, якщо суд на підставі незаперечних доказів ствердить, тобто доведе обставини, які вірогідно свідчать про смерть особи у точно визначений час, обставини, за яких настала смерть і факт неможливості реєстрації органом державної РАЦС факту смерті. У цих справах суд визнає днем смерті громадянина, оголошеного померлим, день його гаданої смерті, якщо він пропав безвісті за обставин, які загрожували смертю або давали підстави припускати його загибель від певного нещасного випадку, а в інших випадках днем смерті вважається день набрання законної сили рішення суду про оголошення громадянина померлим. Порядок оголошення фізичної особи померлою встановлюється ЦПК України. Заявник має мати особисту цивільну-правову заінтересованість в зміні правового статусу особи, яку він просить оголосити померлою. Для підтвердження цього повинні бути наведені обставини, які свідчать про те, що між заявником та особою, яку він просить оголосити померлою існують особисті або майнові правовідносини, матеріальнно-правовий зв`язок або за відсутності такого зв`язку - дані про те, що відсутність фізичної особи є для заявника перешкодою у реалізації суб`єктивних прав або виконання обов`язків. Наведені заявником обставини та мета, якою заявнику необхідно оголосити особу померлою, свідчать про наявність між заявником та особою, яку він просить оголосити померлою такого матеріально-правового зв`язку. Окрім того, в даному випадку існують і перешкоди у реалізації заявником прав або виконання обов`язків, пов`язаних з відсутністю особи, яку він просить оголосити померлою. Приймаючи до уваги викладене, встановивши, що [PERSON] відсутній в місці його постійного проживання, а також відсутні відомості про місце його перебування більше трьох років, а саме з січня 2013 року, суд дійшов висновку, що заява є обґрунтованою, а тому підлягає задоволенню. На підставі вищевикладеного, п. 9 розділу ХІІ Перехідних положень ЦПК України, ст. 46 ЦКУкраїни, з урахування п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення»,

Outcome: approved