Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-26 00:00:00

25 червня 2021 року від Бориспільської міської ради до Бориспільського міськрайонного суду Київської області надійшов даний позов, яким просять визнати [PERSON] таким, що втратив право користування жилим приміщенням, а саме : кімнатою [ADDRESS] ; стягнути з відповідача на користь Бориспільської міської ради сплачений судовий збір в розмірі 2270,00 грн. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 20 жовтня 2016 року до міського голови з клопотанням за № 388/16-05 звернувся директор КП «ЖРЕУ» з проханням надати ліжко-місце робітнику з комплексного прибирання та утримання будинків з прилеглими територіями [PERSON] в кімнаті [ADDRESS] . На підставі вищевказаного клопотання між виконавчим комітетом міської ради та [PERSON] укладено договір найму кімнати (ліжко-місця) у гуртожитку та надано в найм на час його роботи ліжко-місце площею 7,05 кв.м. за [ADDRESS] , на яку зареєстровано право власності за Бориспільською міською радою на період з 01 листопада 2016 року по 01 листопада 2017 року. Наказом директора КП «ЖРЕУ» від 25 липня 2017 року за № 125-К відповідача [PERSON] з 26 липня 2017 року звільнено з роботи у зв`язку з нез`явленням на робочому місці протягом більше як чотири місяці підряд. 01 червня 2021 року на адресу міської ради від КП «ЖРЕУ» надійшов лист від 31 травня 2021 року за № 24/01-11, в якому повідомлено, що [PERSON] тривалий час не проживає за місцем реєстрації по [ADDRESS] . Тому, позивач змушений звернутися в суд за захистом своїх прав. Учасники справи, належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи до суду не з`явились, про причини неявки суд не повідомили. Натомість, представник позивача подала до суду заяву, якою позов підтримала і просила задовольнити. Розгляд справи проводити у її відсутність. Від представника третьої особи надійшли письмові пояснення по суті спору. Відповідач заяв, клопотань чи відзиву на позовну заяву до суду не направив. Про причини неявки суд не повідомив. Відповідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно вимог ст. 223, 280, 281 Цивільного процесуального кодексу України, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи, проти такого вирішення справи не заперечує і позивач. Суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства й всебічно перевіривши обставини справи, розглянувши справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно ч. 1 ст. 4 та ч. 1 ст. 5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Статтею 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» визначено, що суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року за № 475/97-ВР передбачено, що кожен має право на справедливий розгляд його справи судом. Згідно ч. 2-4 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Учасники справи, відповідно ч. 3 ст. 13 ЦПК України, розпоряджаються своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Судом встановлено, що Бориспільській міській раді на праві власності належить гуртожиток за адресою : [ADDRESS] , що підтверджується відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с. 6). 20 жовтня 2016 року до міського голови з клопотанням № 388/16-05 звернувся директор КП «ЖРЕУ» з проханням надати ліжко-місце робітнику з комплексного прибирання та утримання будинків з прилеглими територіями [PERSON] в кімнаті [ADDRESS] (а.с. 13). 01 листопада 2016 року між виконавчим комітетом Бориспільської міської ради та [PERSON] укладено договір найму кімнати (ліжко-місця) у гуртожитку та надано в найм на час його роботи ліжко-місце площею 7,05 кв.м. за [ADDRESS] (а.с. 9-10). Згідно наказу директора КП «ЖРЕУ» від 25 липня 2017 року за № 125-К відповідача [PERSON] з 26 липня 2017 року звільнено з роботи у зв`язку з нез`явленням на робочому місці протягом більше як чотири місяці підряд (а.с. 14). 01 червня 2021 року на адресу Бориспільської міської ради від КП «ЖРЕУ» надійшов лист від 31.05.2021 року № 24/01-11, в якому повідомлено, що [PERSON] тривалий час не проживає за місцем реєстрації по [ADDRESS] . (а.с. 7). Відповідно Актів обстеження факту проживання від 28 лютого 2019 року, від 21 травня 2019 року, від 19 серпня 2019 року, від 15 січня 2020 року, від 03 березня 2020 року, від 11 березня 2020 року, від 20 травня 2021 року, складених комісією гуртожитку в складі : коменданта [PERSON] , головного інженера [PERSON] та майстра [PERSON] , які здійснили обстеження фактичного проживання та встановили, що у [ADDRESS] зареєстровано одну особу на одне ліжко-місце [PERSON] , але в даний час він там не проживає, в місцях загального користування особисті речі відсутні (а.с. 15-21). Відповідно ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ч. 1. ст.317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Частина 1 ст. 319 ЦК України передбачає, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно ч. 1 статті 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно рішення Конституційного Суду України від 01 грудня 2004 року під поняттям «охоронювані законом інтереси», що вживається в законах України, слід розуміти як прагнення до користування матеріальним та/або нематеріальним благом, так і зумовлений загальним змістом, об`єктивний і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і Законом України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності. Доказами, відповідно ст. 76 ЦПК України, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення спору. Ці дані, зокрема, встановлюються показами свідків. Таким чином судом встановлено, що [PERSON] , будучи зареєстрованим в кімнаті гуртожитку, там не проживає близько 4 років; перешкод в користуванні цим приміщенням не має; витрат по його утриманню не несе; дій, які б свідчили про намір та бажання зберегти за нею право користування жилим приміщенням, не вчиняє. Доказів протилежного суду сторонами не надано. Наведене вище свідчить про відсутність відповідача за адресою : : [ADDRESS] , без поважних на те причин більш ніж шість місяців, які передували зверненню Бориспільської міської ради з даним позовом до суду. Доказів протилежного суду не надано. Статтями 47, 48 Конституції України гарантоване кожному право на житло, ніхто не може бути позбавлений житла. Згідно ч. 4 ст. 9 ЖК Української РСР ніхто не може бути виселений із займаного житлового приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як на підставі і в порядку, передбаченому законом. Пунктом 10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» визначено, що у справах про визнання наймача або членів його сім`ї такими, що втратили право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК Української РСР ), необхідно з`ясувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Відповідно п. 1 ст. 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод кожній особі окрім інших прав гарантується право на повагу до її житла, яке охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла. Конституція України у ст. 47 проголошує, що кожен має право на житло, як одного з природних і невід`ємних прав людини. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканність, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду. Частинами 1, 2 ст. 71 ЖК Української РСР визначено, що при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Заяв чи клопотань від відповідача [PERSON] на адресу Бориспільської міської ради чи суду, визначених ч. 2 ст. 71 ЖК Української РСР, не надходило. Доказів, на підставі яких слід вважати тимчасову відсутність [PERSON] у спірній кімнаті поважною, не зазначено і до суду не подано. Згідно ст. 72 ЖК Української РСР визнання особи такою, що втратила право користувач-ня житловим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Зважаючи на вказане, суд приходить переконання про відсутність поважних причин тривалої відсутності відповідача у спірній кімнаті, а тому вимоги Бориспільської міської ради про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування кімнатою є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно ч. 1 та п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, серед іншого, належать витрати на професійну правничу допомогу. Частинами 1, 2 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При зверненні до суду з даним позовом Бориспільська міська рада сплатила судовий збір в розмірі 2270 грн. 00 коп. Наведене підтверджується платіжним дорученням № 489 від 17 червня 2021 року (а.с. 5). З урахуванням наведеного, з відповідача слід стягнути на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 2270 грн. 00 коп. На підставі наведеного та

Outcome: approved