Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-06 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , треті особи Служба у справах дітей Лозівської міської ради, Виконавчий комітет Лозівської міської ради Харківської області, як орган опіки та піклування, про позбавлення батьківських прав, встановлення опіки та стягнення аліментів. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що вона матір [PERSON] , яка перебуває у шлюбних відносинах з [PERSON] . Від даного шлюбу у них [INFO] народилася донька - [PERSON] . Батьки дитини, відповідачі по справі, практично від самого народження дитини вели аморальний спосіб життя, не забезпечували її необхідним харчуванням, своєчасним медичним доглядом, лікуванням, що негативно впливало на фізичний розвиток дитини, як складової належного виховання. Вказала, що її донька [PERSON] взагалі не дбає про свою дитину, веде аморальний спосіб життя, зловживає спиртними напоями. Рішенням Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 04.02.2014 стягнуто аліменти з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання [PERSON] , [INFO] , але батько [PERSON] їх не сплачує та утворилася заборгованість. З моменту народження і до кінця 2014 року дитина проживала разом з матір`ю. З 2015 року онука - [PERSON] стала проживати разом з позивачкою, з цього часу батьки не спілкуються з нею, не цікавляться її станом здоров`я, не займаються її лікуванням, матеріальної допомоги не надають. Зауважила, що вона є бабусею неповнолітньої [PERSON] і проживає з нею за адресою: [ADDRESS] , отримує пенсію та повністю утримує дитину, створюючи для неї всі необхідні умови для всебічного розвитку та відпочинку, має задовільний стан здоров`я. Враховуючи вищезазначене, просила позбавити [PERSON] та [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітньої [PERSON] ; призначити її опікуном (піклувальником) [PERSON] та залишити місце реєстрації та проживання дитини разом з опікуном; припинити стягнення за виконавчим провадженням №61170488; стягнути з відповідачів на свою користь аліменти на утримання неповнолітньої [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини усіх видів їх доходу (заробітку), але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісяця, починаючи стягнення від дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. Позивачка в судове засідання не з`явилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, у разі неявки відповідачів, не заперечувала проти заочного розгляду справи. Представники третіх осіб в судове засідання не з`явились, надали заяву про розгляд справи за їх відсутності, просили задовольнити позовні вимоги. Представник третьої особи Виконавчого комітету Лозівської міської ради Харківської області, як орган опіки та піклування, надала письмові пояснення (а.с. 40-41) згідно яких не заперечувала проти задоволення позовних вимог в частині позбавлення батьківських прав матері та батька дитини, стягнення з них аліментів на утримання дитини. Крім того, зазначила, що [PERSON] та [PERSON] свідомо ухилилися від виконання батьківських обов`язків відносно своєї дитини [PERSON] , [INFO] , вони не цікавиться її життям та розвитком, не піклуються про її здоров`я, не утримують матеріально. [PERSON] проживає в сім`ї бабусі [PERSON] , яка піклується про неї, утримує матеріально, цікавиться здоров`ям онуки. [PERSON] має намір бути законним представником [PERSON], оскільки батьки зловживають алкогольними напоями, ведуть аморальний спосіб життя та дитиною взагалі не цікавляться. Відповідачі в судове засідання не з`явились, належним чином були повідомлені про час та місце судового розгляду, відзив на позов не надали. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в раз якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що батьками малолітньої [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] , та [PERSON] є її бабусею, що підтверджується копіями свідоцтв про народження серії [NUMBER] , виданого 22.05.2012 виконкомом Панютинської селищної ради міста Лозова Харківської області, та серії [NUMBER] , виданого ВЗАГС 21.05.1992 року (а.с. 16,17). За відомостями Виконавчого комітету Лозівської міської ради Харківської області від 22.11.2021 № 12187 та №12188 [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с. 32), [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с. 33). З копії характеристики Панютинського дошкільного навчального закладу (ясла-садок) №2 «Веселка» від 01.09.2017 №122 на [PERSON] вбачається, що за час перебування дитини в дошкільному закладі її батько - [PERSON] жодного разу у закладі не з`являвся. Навчанням та вихованням дитини не цікавився. Мати - [PERSON] на початку перебування дівчинки в закладі приймала часткову участь у житті дитини. Останнім часом взагалі не цікавилася життям дитини, батьківську плату за перебування дитини у закладі сплачувала бабуся - [PERSON] , яка приймає активну участь у житті дитини, створює належні умови для перебування дитини як вдома так і в дошкільному закладі. Придбала необхідний матеріал для ігрової діяльності та навчання в дошкільному закладі. Цікавиться успіхами онуки (а.с. 21). Згідно копії довідки КЗ «Панютинський ліцей» Лозівської міської ради Харківської області від 22.09.2021 №51 [PERSON] навчається в 4-Б класі КЗ «Панютинський ліцей» Лозівської міської ради Харківської області (а.с. 23). Згідно інформації КЗ «Панютинський ліцей» Лозівської міської ради Харківської області від 15.11.2021 №01-24/145 про дитину [PERSON] остання проживає з бабусею та дідусем, які займаються навчанням та вихованням дитини, допомагають їй у підготовці домашніх завдань, піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, відвідують батьківські збори і цікавляться шкільним життям дівчинки. Дитина забезпечена необхідним одягом та приладдям. Протягом 2020/2021 навчального року мама і тато не цікавились навчанням дитини і не відвідували батьківські збори, на зв`язок з класним керівником не виходили (а.с. 22). Згідно копії акту обстеження умов проживання [PERSON] від 27.09.2021 за адресою: [ADDRESS] , бабуся - [PERSON] , співмешканець - [PERSON] , онука - [PERSON] проживають в житловому будинку приватної форми власності. Для дитини облаштована окрема кімната, в наявності ліжко, шафа, стіл для підготовки домашніх завдань, мобільні гаджети, речі, одяг, взуття, іграшки відповідно віку та статі дитини. Батьки - [PERSON] та [PERSON] розлучені, покинули свою малолітню дитину на бабусю, з родиною не проживають, не телефонують, не приїздять, жодним іншим чином життям та здоров`ям дитини не цікавляться, на телефонні дзвінки не відповідають. Бабуся самотужки утримує дитину, піклується про її життя та здоров`я, забезпечує потреби дитини у повному обсязі (а.с. 24). 06.02.2020 державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №61170488 на підставі виконавчого листа Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 04.02.2014 № 629/202/14-ц про стягнення з [PERSON] аліментів на користь [PERSON] на утримання доньки - [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини всіх видів його доходів, але не менше 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідної вікової категорії щомісяця, починаючи з дня подачі позову до суду - 17 січня 2014 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 25-26). Згідно копії розрахунку заборгованості зі стягнення з [PERSON] аліментів на користь [PERSON] на утримання доньки - [PERSON] , [INFO] , сукупний розмір заборгованості за період з червня 2018 року по жовтень 2021 року становить 66725 грн. (а.с. 27). З висновку виконавчого комітету Лозівської міської ради, як органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав вбачається, що виконавчий комітет Лозівської міської ради Харківської області, як орган опіки та піклування в інтересах дитини, вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] та [PERSON] стосовно доньки [PERSON] , [INFO] . Надаючи правову кваліфікацію правовідносинам, суд враховує наступне. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ч.3 ст.51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. В даній ситуації суд звертає увагу, що статтею 32 Конституції України передбачено, що ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України. Сімейне життя - це особисті майнові та немайнові відносини між подружжям, іншими членами сім`ї, яке здійснюється на засадах, визначених у Сімейному кодексі: кожна особа має право на повагу до свого сімейного життя (частина четверта статті 4); ніхто не може зазнавати втручання в його сімейне життя, крім випадків, встановлених Конституцією України (частина п`ята статті 5); регулювання сімейних відносин здійснюється з урахуванням права на таємницю особистого життя їх учасників, їхнього права на особисту свободу та недопустимості свавільного втручання у сімейне життя (частина четверта статті 7) та інше. Неможливо визначити абсолютно всі види поведінки фізичної особи у сферах особистого та сімейного життя, оскільки особисті та сімейні права є частиною природних прав людини, які не є вичерпними‚ і реалізуються в різноманітних і динамічних відносинах майнового та немайнового характеру, стосунках, явищах, подіях тощо. Право на приватне та сімейне життя є засадничою цінністю, необхідною для повного розквіту людини в демократичному суспільстві, та розглядається як право фізичної особи на автономне буття незалежно від держави, органів місцевого самоврядування, юридичних і фізичних осіб (див. пункт 3.1 рішення Конституційного Суду України від 20 січня 2012 року №2-рп/2012 у справі за конституційним поданням Жашківської районної ради Черкаської області щодо офіційного тлумачення положень частин першої, другої статті 32, частин другої, третьої статті 34 Конституції України). Для суду є безспірним, що в даних правовідносинах при вирішенні питання про позбавлення батьківських прав відповідачів відбувається втручання в їх право на сімейне життя, яке не є абсолютним і може бути обмеженим в порядку передбаченому Конституцією України. З іншої сторони обов`язковому дослідженню підлягає питання щодо забезпечення прав неповнолітньої дитини не розлучатися з батьками і врахування при цьому якнайкращих інтересів дитини (статті 1, 9 Конвенції). Досліджуючи правомірність втручання в право відповідача на сімейне життя, суд розуміючи місце Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року в сфері стандартів прав людини, вважає за необхідне звернутись до принципів викладених в статті 29 Декларації, згідно із якими: Кожна людина має обов`язки перед суспільством, у якому тільки й можливий вільний і повний розвиток її особи. При здійсненні своїх прав і свобод кожна людина повинна зазнавати тільки таких обмежень, які встановлені законом виключно з метою забезпечення належного визнання і поваги прав і свобод інших та забезпечення справедливих вимог моралі, громадського порядку і загального добробуту в демократичному суспільстві. Отже, в даному випадку допускається обмеження прав особи, а процедура, підстави та правові наслідки позбавлення батьківських прав передбачені нормами Сімейного кодексу України (статті 164-167). Відповідно до ст.8 ЗУ «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ст.12 ЗУ «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону. Положеннями норм Сімейного кодексу України встановлено, що кожний із батьків зобов`язаний піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, проявляти у відношенні неї батьківське піклування, зобов`язаний виховувати та утримувати дитину до її повноліття. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом (ст.ст.150, 151, 152, 155 СК України). Відповідно до ч.ч.1,4 ст.164 Сімейного кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він, зокрема, ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Під час ухвалення рішення про позбавлення батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім`ї (особи) у разі здійснення такого супроводу. Відповідно до ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Позбавлення батьківський прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Відповідно до п.п. 15,16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст.164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Відповідно до ст.3 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 року та ратифікованої постановою Верховної ради України від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права. Відповідно до пункту 47 рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Савіни проти України" право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Відповідно до пункту 49 рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Савіни проти України" хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати що розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Відповідно до пункту 50 рішення Європейського Суду у справі "Хант проти України" втручання у право на повагу до сімейного життя не становить порушення статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якщо воно здійснене "згідно із законом", відповідає одній чи кільком законним цілям, про які йдеться в пункті 2, і до того ж є "необхідним у демократичному суспільстві" для забезпечення цих цілей. Згідно з наданими доказами, суд приходить до висновку, що відповідачі дійсно ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, а тому суд вважає, що відповідачі свідомо нехтують своїми батьківськими обов`язками і не піклуються про фізичний і духовний розвиток [PERSON] , не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не сприяють засвоєнню загальновизнаних норм моралі, не виявляють інтересу до внутрішнього світу дитини, не піклуються про стан її здоров`я, хоча б мали це робити, тобто по своїй вині ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Виходячи із інтересів дитини, з урахуванням того, що відповідачі ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню та утриманню дитини без поважних причин, суд вважає, що [PERSON] та [PERSON] необхідно позбавити батьківських прав стосовно доньки [PERSON] , [INFO] . Суд звертає увагу відповідачів на те, що відповідно до ч.1 ст.169 Сімейного кодексу України, мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. В такому разі, судом буде перевірено, наскільки змінилася поведінка особи, позбавленої батьківських прав, та обставини, що були підставою для позбавлення батьківських прав, і постановляє рішення відповідно до інтересів дитини (ч.4 ст.169 Сімейного кодексу України). Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 20 Конвенції про права дитини, дитина, яка тимчасово або постійно позбавлена сімейного оточення або яка в її власних якнайкращих інтересах не може залишатися в такому оточенні, має право на особливий захист і допомогу, що надаються державою. Держави-учасниці відповідно до своїх національних законів забезпечують зміну догляду за дитиною. Відповідно до ч. 4 ст. 167 СК України якщо дитина не може бути передана другому з батьків, переважне право перед іншими особами на передання їм дитини мають, за їхньою заявою, баба та дід, повнолітні брати та сестри, інші родичі дитини, мачуха, вітчим. Згідно ст. 243 СК опіка, піклування встановлюється над дітьми-сиротами і дітьми, позбавленими батьківського піклування. Опіка встановлюється над дитиною, яка не досягла чотирнадцяти років, а піклування - над дитиною у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років. Опіка, піклування над дитиною встановлюється органом опіки та піклування, а також судом у випадках, передбачених Цивільним кодексом України. Статтею 6 Сімейного кодексу України передбачено, що малолітньою вважається дитина до досягнення нею чотирнадцяти років. Неповнолітньою вважається дитина у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років. Відповідно до ст. 58 ЦК України, опіка встановлюється над малолітніми особами, які є сиротами або позбавлені батьківського піклування, та фізичними особами, які визнані недієздатними. Статтею 61 ЦК України передбачено, що Орган опіки та піклування встановлює опіку над малолітньою особою та піклування над неповнолітньою особою. Так, згідно ч.3 ст.60 ЦК України суд встановлює опіку над малолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. Враховуючи відсутність подання органу опіки та піклування про призначення опікуна над малолітньою особою, в задоволенні позовної вимоги про призначення [PERSON] опікуном над малолітньою [PERSON] , суд вважає за необхідне відмовити. Відповідно до частин 1 та 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно зі статтям 150,180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття. Відповідно до положень статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. У відповідності до частини 1 статті 183 Сімейного кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку згідно з ч.2 ст.182 СК України. Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» установлено у 2022 році прожитковий мінімум на одну особу для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня - 2618 гривень, з 1 липня - 2744 гривні, з 1 грудня - 2833 гривні. Пунктом 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», судам надані роз`яснення, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно частин 2, 3 статті 193 Сімейного кодексу України якщо батьки не беруть участі в утриманні дитини, влаштованої до державного або комунального закладу охорони здоров`я, навчального або іншого закладу, аліменти на дитину можуть бути стягнуті з них на загальних підставах. За рішенням суду аліменти можуть перераховуватися на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Відповідачі є фізично здоровими, працездатними особами, а тому мають можливість докласти певних зусиль щодо працевлаштування та сплати аліментів на утримання своєї дитини. Відповідачі зобов`язані утримувати свою доньку до досягнення нею повноліття. Особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину(ч.3 ст. 166 СК України). З огляду на наведене, виходячи із зазначених у статті 3 ЦК України засад розумності, справедливості і добросовісності цивільного законодавства, суд вважає за можливе припинити стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] за виконавчим провадженням №61170488 у зв`язку з позбавленням стягувачки у вказаному виконавчому провадженні батьківських прав у відношенні дитини - [PERSON] , та суд доходить висновку про необхідність стягнення з кожного з відповідачів аліментів на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі по 1/4 частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше ніж 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня набрання цим рішенням суду законної сили і до досягнення дитиною повноліття, шляхом перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України. Рішення в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню. У відповідності до ст. 141 ЦПК України з відповідачів на користь позивачки підлягає стягненню сплачений нею судовий збір за позовну вимогу про позбавлення батьківських прав в розмірі 908 грн.

Outcome: partial