Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-02 00:00:00

27 серпня 2021 року до суду звернувся [PERSON] із позовом до [PERSON] поділ майна подружжя та просить визнати спільною сумісною власністю подружжя земельну ділянку, площею 0.0668 га, кадастровий № 6810100000:34:001:1257 та садовий будинок, загальною площею 32 кв.м. що розташовані на землях садового товариства «Лісова Поляна 5» ( [ADDRESS] та визнати за ним право власності на Ѕ частину зазначеної земельної ділянки, та садового будинку. Позов мотивує тим, що за час шлюбу сторони набули майно, яке не можуть поділити в добровільному порядку. [PERSON] звернулась до суду із зустрічним позовом до [PERSON] про визнання зазначеного майна її особистою приватною власністю, оскільки вважає, що майно було придбано за її особисті кошти, а тому не може бути предметом поділу. 31.08.2021 року по справі відкрито провадження, призначено підготовче засідання. 20.09.2021 року [PERSON] подала зустрічну позовну заяву. 28.09.2021 року [PERSON] звернувся із заявою про забезпечення позову. 29.09.2021 року ухвалою суду вжито заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на спірне майно. 29.10.2021 року справу призначено до слухання по суті. 16.11.2021 року [PERSON] подав відзив на зустрічний позов, у якому вказав, що за період шлюбу здійснював успішну підприємницьку діяльність та вкладав кошти в поліпшення та благоустрій спільного майна, а відповідно до п. 1 ст. 62 СК України, якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. В судовому засіданні позивач-відповідач та його представник первинну позовну заяву підтримали, просять задоволити, щодо задоволення зустрічного позову заперечили, просили відмовити у його задоволенні. В судовому засіданні представник відповідача-позивача проти задоволення первинного позову заперечила, вважає його необґрунтованим, зустрічну позовну заяву підтримала в повному обсязі, просила задоволити. Заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи та надані докази, суд вважає, що первинний позов підлягає задоволенню, а в задоволенні зустрічної позовної заяви слід відмовити в повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлено, що з 06.11.1999 р. по жовтень 2018 р. [PERSON] та [PERSON] (змінила прізвище на [PERSON] ) перебували у шлюбі, який рішенням Хмельницького міськрайонного суду було розірвано, про що свідчать матеріали справи. За період шлюбу подружжя придбало майно, а саме: земельну ділянку площею 0,0668 га, що розташована в садівничому товаристві «Лісова Поляна» м. Хмельницький ([ADDRESS]), кадастровий номер 6810100000:34:001:1257; за цільовим призначенням - для ведення садівництва та садовий будинок, загальною площею 32,0 кв. м, що розташований на вказаній земельній ділянці. Хмельницьким БТІ було зареєстровано право власності на садовий будинок за [PERSON] . На момент звернення до суду наказом по управлінню архітектури та містобудування департаменту архітектури, містобудуванню та земельних ресурсів від 02.11.2016 р. за № 343 садовому будинку визначена адреса: [ADDRESS] Після набуття у власність даного нерухомого майна були зроблені поліпшення та загальна вартість нерухомого майна на час звернення до суду відповідно до висновку оцінювача становить - 178 914,00 грн. Вартість Ѕ частки сторін становить 89 457,00 грн. Дані обставини підтверджуються матеріалами справи. Позивач-відповідач просить визнати спільною сумісною власністю подружжя земельну ділянку, площею 0.0668 га, кадастровий № 6810100000:34:001:1257 та садовий будинок, загальною площею 32 кв.м. що розташовані на землях садового товариства «Лісова Поляна 5» ( [ADDRESS] та визнати за ним право власності на Ѕ частину зазначеної земельної ділянки, та садового будинку. Так, відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Ч.1 ст. 61 СК України передбачає, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу (частина перша статті 69 СК України). Відповідно до ч.1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та статтею 372 ЦК України. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя. Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 СК України. За таких обставин суд вважає, що позовна заява [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя підлягає до задоволення і слід визнати спільною сумісною власністю подружжя земельну ділянку, площею 0.0668 га, кадастровий № 6810100000:34:001:1257 та садовий будинок, загальною площею 32 кв.м. що розташовані на землях садового товариства « [ADDRESS] та визнати за кожним із подружжя право власності на Ѕ частину зазначеної земельної ділянки, та садового будинку. Щодо вимог зустрічного позову, то суд вважає за необхідне зазначити наступне. Так, [PERSON] в зустрічному позові вказує, що хоча спірне майно і придбане в період шлюбу, але вважає його своєю особистою приватною власністю, оскільки воно придбане за її особисті кошти та мотивує заяву тим, що їй з 07.09.1998 року на праві приватної власності в результаті приватизації належала 1/3 частини квартири за адресою: [ADDRESS] . 29.04.2003 року відповідач-позивач та її батьки [PERSON] і [PERSON] , яким належало також по 1/3 частині в зазначеній квартирі уклали договір міни внаслідок якого стали власниками квартири за адресою - [ADDRESS] . 30.04.2003 року [PERSON] та [PERSON] подарували свої 2/3 частки квартири [ADDRESS] і [PERSON] набувала право власності на всю квартиру, яку вважає особистою приватною власністю. 21.01.2006 року [PERSON] продала зазначену квартиру та за кошти отримані від продажу придбала квартиру [ADDRESS] . 26.12.2006 року [PERSON] продала квартиру по [ADDRESS] та за кошти отримані від продажу цієї квартири та залишку коштів від продажу квартири по [ADDRESS] , придбала квартиру [ADDRESS] . 10.06.2010 року [PERSON] продала зазначену квартиру та набула у власність спірне майно - земельну ділянку та садовий будинок розташований на цій земельній ділянці, за рахунок коштів отриманих за продаж квартири. Також в обгрунтування зустрічного позову відповідач-позивач зазначає, що конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом з тим зазначена презумпція може бути спростована одним із подружжя. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Статус спільної сумісної власності визначається такими чинниками, як час набуття майна та кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття). У разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане. Тому сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя. Такий висновок викладений у Постанові Верховного Суду України від 22 січня 2020 року у справі № 711/2302/18. У зв`язку із наведеним [PERSON] просила визнати спірне майно її особистою приватною власністю. Ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ст. 77 ЦПК України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Суд критично оцінює викладені у відзиві на зустрічний позов твердження [PERSON] про те, що він вкладав кошти в поліпшення та благоустрій спільного майна (зокрема проданих квартир), яке істотно збільшилося у своїй вартості, що мало наслідком придбання спірної земельної ділянки та садового будинку, оскільки зазначені обставини не підтверджені належними та допустимими доказами. Однак, суд також вважає, що і [PERSON] в судовому засіданні не довела належними та допустимими доказами ті обставини, що спірне майно було придбано за її особисті кошти та не спростувала презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу та не довела, що зазначене майно є її особистою приватною власністю. За таких обставин суд приходить до висновку, що зустрічна позовна заява не може бути задоволена, оскільки викладені в ній обставини не знайшли свого підтвердження під час слухання справи, а тому в задоволенні зустрічної позовної заяви слід відмовити в повному обсязі та визнати спірне майно спільною сумісною власністю сторін і здійснити його поділ шляхом визнання за кожним права власності на Ѕ частку.

Outcome: dismissed