Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-26 00:00:00

У червні 2020 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення боргу за договором позики №03/16 від 01.12.2016 року у розмірі 270 296,41 грн. та суму сплаченого судового збору у розмірі 2 702,97 грн. В обґрунтування своїх вимог позивач вказував, що 01.12.2016 року між ним та відповідачем укладено договір позики №03/16, відповідно до умов якого [PERSON] взяв в борг у [PERSON] 135 737,64 грн. 01.08.2017 року між сторонами укладено додаткову угоду до договору позики №03/16 від 01.12.2016 року, згідно п. 3.1. відповідач зобов`язався повернути у повному обсязі отриману позику до 01.09.2017 року. Відповідно до п. 4.2 договору позики у випадку порушення строків повернення позики, відповідач повинен сплатити позивачу 25% річних від суми позики та пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період прострочення повернення позики, від усієї суми за кожен день прострочення виконання вказаного грошового зобов`язання. Відповідач взяті на себе зобов`язання за договором позики не виконав. Згідно розрахунків позивача у відповідача утворилась заборгованість по відсоткам за користування коштами у розмірі 97 805,48 грн. (25% річних від суми позики) та пеня у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період прострочення повернення позики за період з 05.06.2019 року по 04.06.2020 року у розмірі 36 753,29 грн. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримував, просив їх задовольнити у повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідач в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином, про причини неявки не повідомив, будь-яких заяв не надавав. Згідно ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, перевіривши матеріали справи та дослідивши надані докази, встановив наступне. 01.12.2016 року між позивачем та відповідачем укладено договір позики №03/16, відповідно до умов якого [PERSON] взяв в борг в [PERSON] 135 737,64 грн. 01.08.2017 року між сторонами укладено додаткову угоду до договору позики №03/16 від 01.12.2016 року. Згідно п. 3.1. додаткової угоди відповідач зобов`язався повернути у повному обсязі отриману позику до 01.09.2017 року. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. У ч.1 ст. 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів(суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу тощо), або утриматися від виконання певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання зобов`язання. З огляду на ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем). Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 536 ЦК України встановлено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Відповідно до п. 4.2 договору позики у випадку порушення строків повернення позики, відповідач повинен сплатити позивачу 25% річних від суми позики та пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період прострочення повернення позики, від усієї суми за кожен день прострочення виконання вказаного грошового зобов`язання. Згідно розрахунків позивача у відповідача утворилась заборгованість по відсоткам за користування коштами у розмірі 97 805,48 грн. за період з 08.01.2017 року до 18.06.2020 року (25% річних від суми позики) та пеня у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період прострочення повернення позики за період з 05.06.2019 року по 04.06.2020 року у розмірі 36 753,29 грн. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести чи спростувати, ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідач не надав суду будь-яких належних та допустимих доказів на спростування позовних вимог позивача. З огляду на зазначене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики №03/16 від 01.12.2016 року у розмірі 135 737,64 грн., заборгованості по відсоткам за користування коштами у розмірі 97 805,48 грн. та пені у розмірі у розмірі 36 753,29 грн. підлягають задоволенню. У відповідності до ст. 141 ЦПК України суд присуджує з відповідача на користь позивача судові витрати. З огляду на вищевикладене, відповідно до ст. ст. 207, 626, 627, 509, 526, 530, 536, 1046, 1048, 1049 ЦК України, ст. ст. 5, 12, 13, 81, 89, 141, 215, 259, 263, 264, 280 ЦПК України, суд, -

Outcome: approved