Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-06 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої вимоги мотивує тим, що 07 червня 2008 року вона та [PERSON] зареєстрували шлюб у відділі реєстрації актів цивільного стану по місту Смілі Смілянського міськрайонного управління юстиції Черкаської області, актовий запис № 138. У шлюбі в них народився син [PERSON] , [INFO] На даний час вони припинили спільне проживання, оскільки мають різні погляди на сімейне життя. Позивач вважає, що спільне життя та збереження шлюбу неможливі, а тому просить розірвати шлюб. У судове засідання сторони не з`явились. У поданій до суду заяві позивач просила розглядати справу за її відсутності у судовому засіданні, наполягала на задоволенні позову. Відповідач у судове засідання також не з`явився, однак подав до суду заяву, в якій розгляд справи просив проводити без його участі, позов визнавв повному обсязі. За таких обставин суд проводить розгляд справи у відсутності сторін без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу за правилами ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши та оцінивши наявні у справі докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що між сторонами виник спір з приводу сімейних правовідносин. Як убачається із свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] [PERSON] та [PERSON] 07 червня 2008 року зареєстрували шлюб у відділі реєстрації актів цивільного стану по місту Смілі Смілянського міськрайонного управління юстиції Черкаської області, актовий запис № 138. Після реєстрації шлюбу [PERSON] змінила прізвище на « [PERSON] ». [INFO] у них народився син [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] . Згідно з ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 1ст. 55 СК України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Частинами 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно з ч.2 ст.104 та ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у тому числі за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст.110 СК України. За змістом ч.3 ст.109 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі чоловіка та дружини і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Судом встановлено, що сторони разом не проживають, шлюбні стосунки не підтримують, спільне господарство не ведуть, спільних інтересів не мають, шлюб між подружжям носить формальний характер. Оскільки визнання позову відповідачем є безумовним, не суперечить закону і не порушує права, свободи та інтереси інших осіб, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі. Згідно положень ч.1ст.142 ЦПК України у разі, зокрема, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Враховуючи, що заява відповідача про визнання позову подана до початку розгляду справи по суті, суд на підставі вимог ч.1 ст. 142 ЦПК України приходить до висновку, що позивачу необхідно повернути з державного бюджету 50 відсотків судового збору, а іншу частину витрат позивача по сплаті судового збору у розмірі 50 відсотків необхідно стягнути з відповідача. На підставі ст. 24, 110, 112, 113 СК України,

Outcome: approved