Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-03 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про позбавлення його батьківських прав відносно його сина - [PERSON] . Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що з відповідачем по справі вона перебувала в зареєстрованому шлюбі. Рішенням Лисичанського міського суду Луганської області від 12.12.2018 шлюб між сторонами розірвано. Від спільного життя сторони мають сина - [PERSON] , [INFO] . Майже відразу після народження дитини між сторонами погіршилися відносини. Відповідач вчиняв фізичне та психологічне насилля відносно позивачки. Після розірвання шлюбу відповідач виїхав до м.Луганська та перестав спілкуватися як з позивачкою, так і з сином. На теперішній час позивачка разом з дитиною проживає у м. Лисичанську, дитина перебуває на її утриманні. Батько дитини не приймає участі у вихованні сина, ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, не цікавиться життям дитини, не відвідує його та не надає матеріальної допомоги. Аліменти, призначені рішенням суду, відповідач не сплачує. У зв`язку з чим позивачка просить суд позбавити відповідача батьківських прав відносно малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] . Позивачка в судове засідання не з`явилася. Представник позивачки в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд без його участі, просив позовні вимоги задовольнити. Представник третьої особи - органу опіки та піклування Лисичанської військово-цивільної адміністрації Сєвєродонецького району Луганської області в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд без його участі, не заперечував проти задоволення позовних вимог Відповідач в судове засідання 11.01.2022 та 04.02.2022 не з`явився, про дату та час розгляду справи був повідомлений належно на підставі п.19 Перехідних Положень ЦПК України та Законів України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" та "Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв`язку з проведенням антитерористичної операції" через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Причин неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи без його участі до суду не надходило. 04.02.2022 постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши докази по справі кожний окремо і в їх сукупності, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с.11). Рішенням Лисичанського міського суду Луганської області від 12.12.2018 шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с. 12). Відповідно до постанови про відкриття виконавчого провадження №57134762 на підставі судового наказу № 415/6274/18, виданого Лисичанським міським судом Луганської області 17.08.2018, з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання дитини (а.с. 13). Згідно довідки - розрахунку, наданої Лисичанським МВ ДВС Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків), заборгованість за період з 14.08.2018 по 31.05.2021 складає 52716,10 грн (а.с.14-17). Згідно довідки, наданої КЗ "Дошкільний навчальний заклад (дитячий садок) №11 "Струмочок"", [PERSON] р.н., є вихованцем даного закладу з 16.09.2020 року. Вихованням дитини займається мати (а.с.18). Як вбачається з акту обстеження умов проживання дитини від 05.05.2021, [PERSON] , [INFO] проживає за адресою: [ADDRESS] разом з батьком - [PERSON] , матір`ю - [PERSON] , братом - [PERSON] .. З грудня 2018 батько дитини мекає в м. Луганську. [PERSON] підтримував відносини з сином, проте у 2020 році перестав спілкуватися з дитиною (а.с.19). Як вбачається з висновку органу опіки та піклування Лисичанської військово-цивільної адміністрації Сєвєродонецького району Луганської області від 20.09.2021, батько дитини разом з дитиною не проживає, має заборгованість зі сплати аліментів, в зв`язку з чим орган опіки та піклування Лисичанської військово-цивільної адміністрації Сєвєродонецького району Луганської області вважає за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав відносно сина [PERSON] (а.с. 43-44). Статтею 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Тобто, перелік підстав позбавлення батьківських прав є вичерпним. Згідно ч.ч. 2, 3 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до ч. 1 ст. 164 СК України мати, батьки можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він зокрема: ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Згідно роз`яснень викладених в п.п. 15,16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», із змінами та доповненнями, позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Отже, ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони свідомо не піклуються про розвиток дитини, хоча мають реальну можливість для цього. Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, встановлено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Отже, позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яке тягне за собою серйозні правові наслідки, як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Проте, в матеріалах справи відсутні дані про обставини, які б свідчили про винну поведінку [PERSON] щодо сина [PERSON] , або дані про те, що до нього раніше застосовувались попередження про необхідність змінити ставлення до виховання дитини. Як вбачається з висновку органу опіки та піклування Лисичанської військово-цивільної адміністрації Сєвєродонецького району Луганської області на засіданні комісії з питань захисту прав дитини відповідач присутнім не був. Позивачем не надано достатніх доказів на підтвердження факту ухилення відповідача від своїх батьківських обов`язків у відношенні дитини. Суд не бере до уваги висновок органу опіки та піклування Лисичанської військово-цивільної адміністрації Сєвєродонецького району Луганської області, згідно якого було визнано за доцільне позбавити відповідача батьківських прав відносно його сина, оскільки такий висновок має рекомендаційний характер та не є обов`язковим для суду. З урахуванням вищевикладеного, суд вважає, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами, як це передбачено ст. 81 ЦПК України і є процесуальним обов`язком, ухилення відповідача від участі у вихованні малолітнього сина - [PERSON] , що давало б підстави для можливості застосування до нього такого крайнього заходу, як позбавлення батьківських прав. Окрім того, наявність заборгованості по аліментам не може слугувати підставою для позбавлення батьківських прав, оскільки виключний перелік підстав позбавлення батьківських прав, визначений ст.164 СК України, та зазначені у цій статті чинники, повинні мати системний та постійний характер, як кожен окремо, так і в сукупності, їх можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Крім того, дане підтверджується і правовим висновком Верховного Суду, викладеним в постанові від 16.01.2018 р. у справі № 61-170св17. Таким чином, позовні вимоги щодо позбавлення відповідача батьківських прав відносно малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , задоволенню не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed