Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-31 00:00:00

Представник позивача АТ КБ «Приватбанк» Кіріченко В. М. звернувся в суд з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості. Свій позов обґрунтовує тим, що [PERSON] звернувся до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав Заяву №б/н від 24 травня 2011 року. Позичальник при підписанні анкети-заяви підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. При укладенні договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України, відповідно до якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Банком на підставі Договору надання банківських послуг відкрито картковий рахунок із початковим кредитним лімітом у розмірі, що зазначений у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку. В подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 19\~000,00 гривень. Таким чином, Банк свої зобов`язання за Договором виконав в повному обсязі, надавши позичальнику можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених договором в межах встановленого кредитного ліміту. В процесі користування кредитним рахунком позичальник не надав своєчасно банку кошти для погашення заборгованості за зобов`язаннями, внаслідок чого за кредитним договором виникла заборгованість. [INFO] позичальник [PERSON] помер. Спадкоємцем, який постійно проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, є відповідач [PERSON] . Таким чином, відповідач прийняла спадщину, до складу якої входять, в тому числі, кредитні зобов`язання померлого позичальника. Спадкування відбулося у відповідності до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, адже відповідач не відмовилась від спадщини у передбачені законодавством строки. Станом на дату смерті позичальника сума заборгованості за договором №б/н від 24 травня 2011 року становить 18\~237,05 гривень та складається з: 18\~237,05 гривень заборгованість за тілом кредиту, в тому числі 0,00 гривень заборгованість за поточним тілом кредиту; 18 237,05 гривень заборгованість за простроченим тілом кредиту. Враховуючи наведене, позивач просить стягнути з [PERSON] на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість в розмірі 18 237,05 гривень за кредитним договором №б/н від 24 травня 2011 року та судові витрати по сплаті судового збору. Ухвалою від 31 березня 2021 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Ухвалою суду від 17 червня 2021 року за клопотанням позивача витребувано з Центру надання адміністративних послуг у місті Луцьку Луцької міської ради відомості щодо зареєстрованих осіб за адресою: [ADDRESS] , станом на 04 грудня 2017 року, а також витребувано з Першої Луцької Державної нотаріальної контори, належним чином завірену копію спадкової справи, заведеної після смерті [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , який помер [INFO] . Ухвалою суду від 10 серпня 2021 року до участі в справі в якості третіх осіб на стороні відповідача, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору залучено [PERSON] та [PERSON] . Представник позивача в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи. Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.Згідно з ч. 3 ст. 223 ЦПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: 1) неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. На підставі наведених норм процесуального закону, враховуючи те, що представник позивача, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився та не повідомив суд про причини своєї неявки, суд ухвалив здійснювати розгляд справи без участі представника позивача. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, з невідомих суду причин, хоча належним чином була повідомлена про дату, час та місце розгляду справи. Треті особи [PERSON] ,\~ [PERSON] в судове засідання не з`явились, з невідомих суду причин, хоча належним чином були повідомлені про дату, час та місце розгляду справи. У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши у судовому засіданні матеріали справи та подані докази, з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення з таких підстав. Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Частиною першою статті 1054 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України). Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. Судом встановлено, що 24 травня 2011 року [PERSON] підписав Анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку. В Анкеті-заяві зазначено, що [PERSON] погоджується з тим, що ця заява разом із пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами, складають між ним і банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомлений з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Правилами надання банківських послуг та Тарифами банку (а. с. 31). ПАТ КБ «ПриватБанк» змінило тип товариства з публічного на приватне та назву на Акціонерне товариства Комерційний банк «ПриватБанк». Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість [PERSON] за вищевказаним кредитним договором станом на 04 грудня 2017 року становить 18\~237,05 гривень та складається з: 18 237,05 гривень заборгованість за тілом кредиту, в тому числі 0,00 гривень заборгованість за поточним тілом кредиту; 18 237,05 гривень заборгованість за простроченим тілом кредиту. Також встановлено, що [INFO] позичальник [PERSON] помер. Вказана обставина підтверджується копією спадкової справи № 197/2018 року, заведеної після смерті [PERSON] . Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно з частиною першою статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинялися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України). Частиною третьою статтею 1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою (частина друга статті 1220 ЦК України). Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України). З копії спадкової справи №197/2018 до майна померлого [INFO] [PERSON] , заведеної Першою Луцькою державною нотаріальною конторою 05 березня 2018 року, вбачається, що спадкоємцями померлого боржника є: [PERSON] (дочка спадкодавця), [PERSON] (матір спадкодавця) та [PERSON] (син спадкодавця). Вказані особи прийняли спадщину, подавши нотаріусу заяви про прийняття спадщини, зокрема спадкоємці [PERSON] та [PERSON] звернулись до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини 05 травня 2018 року, а спадкоємець [PERSON] 18 травня 2018 року. Заявою від 05 березня 2018 року [PERSON] (дружина спадкодавця) відмовилась від належної їй спадщини на користь сина [PERSON] (а. с. 107, 108) Таким чином, визначаючи коло спадкоємців, суд встановив, що спадкоємцями за законом, які прийняли спадщину, є діти спадкодавця [PERSON] , [PERSON] та матір спадкодавця [PERSON] . Також встановлено, що в матеріалах спадкової справи міститься претензія кредитора АТ КБ «Приватбанк» від 08 жовтня 2018 року, заявлена в порядку ст. 1281 ЦК України, яка надійшла на адресу Першої Луцької державної нотаріальної контори 09 листопада 2018 року (а.с.110 (зворот)- 111). Прийнявши спадщину, відповідачі свідоцтва про право на спадщину за законом не отримували. Згідно з частиною першою статті 608 ЦК України зобов`язання припиняється смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов`язане з його особою i у зв`язку з цим не може бути виконане іншою особою. Згідно з пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 03 липня 2018 року № 2478-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо відновлення кредитування», що набрав чинності 04 листопада 2018 року і введений в дію 04\~лютого 2019 року, встановлено, що цей Закон застосовується до відносин, що виникли після введення його в дію, а також до відносин, що виникли до введення його в дію та продовжують існувати після введення його в дію. Відповідно до статті 1281 ЦК України у редакції, чинній на час прийняття відповідачем спадщини (05 травня 2018 року), спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені\~частинами другою\~і\~третьою цієї\~статті, позбавляється права вимоги. Частиною 1 ст. 1282 ЦК України передбачено, що спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. У разі смерті фізичної особи, боржника за зобов`язанням у правовідносинах, що допускають правонаступництво у порядку спадкування, обов`язки померлої особи (боржника) за загальним правилом переходять до іншої особи її спадкоємця, тобто відбувається передбачена законом заміна боржника у зобов`язанні, який несе відповідальність у межах вартості майна, одержаного у спадщину. Таким чином, правовідносини, що виникли між позивачем та позичальником [PERSON] (який помер), після його смерті трансформуються у зобов`язальні правовідносини, що виникли між кредитодавцем і спадкоємцями боржника, та вирішуються у порядку, визначеному статтею 1282 ЦК України. При вирішенні спору про стягнення із спадкоємців коштів для задоволення вимог кредитора встановленню підлягають обставини, пов`язані із з`ясуванням кола спадкоємців, належності спадкодавцю будь-якого рухомого чи нерухомого майна, вартості отриманого спадкоємцями майна та дотримання кредитором законодавчо визначеного строку пред`явлення вимоги до спадкоємців боржника. Оскільки зі смертю позичальника зобов`язання з повернення кредиту включаються до складу спадщини, строки пред`явлення кредитодавцем вимог до спадкоємців позичальника, а також порядок задоволення цих вимог регламентуються статтями 1281 і 1282 ЦК України. Встановлені статтею 1281 ЦК України строки є преклюзивними, а тому їх недотримання, позбавляє кредитора права вимоги до спадкоємців. Поняття «строк пред`явлення кредитором спадкодавця вимог до спадкоємців» не тотожне поняттю «позовна давність». Так, частина четверта статті 1281 ЦК України визначає наслідком пропуску кредитором спадкодавця строків пред`явлення вимог до спадкоємців позбавлення права вимоги такого кредитора, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті. Відтак, визначені статтею 1281 ЦК України строки пред`явлення кредитором вимоги до спадкоємців і позовна давність є різними строками. Сплив перших має наслідком позбавлення кредитора права вимоги (припинення його цивільного права), а отже, і неможливість вимагати у суді захисту відповідного права. Судом установлено, що спірні правовідносини виникли 04 грудня 2017 року, тобто після смерті спадкодавця [PERSON] , відповідач прийняла спадщину 05 травня 2018 року. АТ КБ «Приватбанк» дізналось про відкриття спадщини [INFO] (вихідна дата першої вимоги АТ КБ «Приватбанк», заявленої в порядку ст. 1281 ЦК України, яка надійшла на адресу Першої Луцької державної нотаріальної контори 09 листопада 2018 року). Таким чином, в розумінні ч. 2 ст. 1281 ЦК України (в редакції станом на час виникнення спірних правовідносин) для кредитора АТ КБ «Приватбанк» з 08 жовтня 2018 року розпочався шестимісячний строк на пред`явлення своїх вимог до спадкоємців, які прийняли спадщину. Однак, враховуючи ту обставину, що до закінчення вищевказаного строку набрав чинності та введений в дію Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо відновлення кредитування», то спірні правовідносини хоч і виникли до введення в дію цього Закону, але продовжують існувати після введення його в дію та регулюються статтею1281 ЦК України у редакції після прийняття Закону України від 03 липня 2018 року № 2478-VIII «Про внесення змій до деяких законодавчих актів України щодо відновлення кредитування». Відповідно до ч. 2 ст. 1281 ЦК України кредиторові спадкодавця належить пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, не пізніше шести місяців з дня\~одержання спадкоємцем\~свідоцтва про\~право на\~спадщину на все або частину спадкового майна незалежно від настання строку вимоги. Наведене дає підстави для висновку, що позивачем не порушено строку пред`явлення вимоги до спадкоємців боржника, адже відповідач не отримала свідоцтва про право на спадщину за законом. Такі висновки суду відповідають усталеній судовій практиці Верховного Суду у вирішенні подібних справ, зокрема, правовій позиції Верховного Суду у складі колегії Першої судової палати Касаційного цивільного суду, викладеній у постанові від 31 березня 2021 року (справа №650/1180/19). При дотриманні кредитором строків, визначених статтею 1282 ЦК України, та правильному визначенні кола спадкоємців, які залучені до участі у справі як відповідачі, суд встановлює дійсний розмір вимог кредитора (перевіряє розрахунок заборгованості станом на день смерті боржника, який є днем відкриття спадщини). При доведеності та обґрунтованості вимог кредитора боржника, суду належить встановити обсяг спадкового майна та його вартість, визначивши тим самим межі відповідальності спадкоємця (спадкоємців) за боргами спадкодавця відповідно до частини першої статті 1282 ЦК України. Стаття 81 ЦПК України визначає що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно частини першої статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно частиною першою статті 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. З огляду на принцип змагальності та диспозитивності цивільного процесу доводити обсяг спадкового майна та його вартість повинен спадкоємець, який заперечує проти вимог кредитора, оскільки відповідальність спадкоємця за зобов`язаннями спадкодавця обмежена вартістю успадкованого майна. Такий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду, яка висловлена в постанові від 18 вересня 2019 року, справа №640/6274/16-ц. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України). Відсутність у спадкоємця свідоцтва про право на спадщину не може бути підставою для відмови у задоволенні вимог кредитора. Оскільки після смерті боржника зобов`язання з повернення позики входять до складу спадщини, то умови договору щодо строків повернення позики чи сплати її частинами не застосовуються, а підлягають застосуванню норми статті 1282 ЦК України щодо обов`язку спадкоємців задовольнити вимоги кредитора у порядку, передбаченому частиною другою цієї статті. Згідно з частиною першою статті 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Одним із основних принципів цивільного судочинства є принцип змагальності сторін, закріплений у статтях 12, 81 ЦПК України, відповідно до якого кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Ураховуючи предмет спору у зазначеній справі, до обов`язку позивача як кредитора спадкодавця належить доказування обставин щодо розміру заборгованості боржника на день відкриття спадщини, наявність спадкоємців боржника, дотримання кредитором строку, визначеного статтею 1282 ЦК України, звернення з вимогою до спадкоємців боржника, а до обов`язку спадкоємця позичальника, у разі заперечення проти заявлених вимог, належить обов`язок доведення розміру та вартості успадкованого ним майна. Таким чином, обсяг спадкового майна та його вартість повинен доводити спадкоємець, який заперечує проти вимог кредитора спадкодавця, оскільки відповідальність спадкоємця за зобов`язаннями спадкодавця обмежена вартістю успадкованого майна. Такий висновок зробив Верховий Суд в постанові від 24 листопада 2021 року (справа №615/473/20, провадження № 61-9358св20). Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Отже,\~як встановлено\~судом між\~банком та\~позичальником [PERSON] \~був укладений\~кредитний договір\~та йому\~було відкрито\~рахунок на\~який встановлено\~кредитні кошти\~у розмірі\~11100\~грн.,\~та в\~подальшому кредитний\~ліміт було\~збільшено до\~19\~000\~грн.,\~та зменшено\~до 18340\~грн.,(\~відповідно до\~довідки про\~зміну умов\~кредитування та\~обслуговування кредитної\~картки,\~оформленої на\~ [PERSON] \~а.с.\~30),\~яким він\~користувався,\~що підтверджується\~випискою про\~рух коштів\~карткового рахунку,\~яка міститься\~в матеріалах\~справи (а.с.14-29),\~однак ним\~було допущено\~заборгованість по\~сплаті кредиту\~на суму\~18\~237,05\~грн.\~про що\~свідчить розрахунок\~заборгованості,\~який міститься\~в матеріалах\~справи.\~Після смерті\~спадкодавця [PERSON] \~відкрилася спадщина.\~Як зазначено\~вище,\~суд встановив,\~щозгідно копії спадкової справи №197/2018, заведеної після смерті [PERSON] , який помер [INFO] спадкоємцями померлого боржника є: [PERSON] (дочка спадкодавця), [PERSON] (матір спадкодавця) та [PERSON] (син спадкодавця). Заявою від 05 березня 2018 року [PERSON] (дружина спадкодавця) відмовилась від належної їй спадщини на користь сина [PERSON] . Суд встановив, що згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 06.05.2021 року, спадкодавцю [PERSON] на праві приватної власності належить земельна ділянка, кадастровий номер 0722855400:01:001:1739, площею 0,1 га. У відповідності до ч. 1 ст. 1282 ЦК України відповідач зобов`язана задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає її частці у спадщині. Оскільки, відповідно до чинного законодавства, у померлого [PERSON] є три спадкоємця першої черги, які прийняли спадщину, їх частка у спадщині становить: [PERSON] (дочка спадкодавця) ј частини спадкового майна, [PERSON] (матір спадкодавця) - ј частини спадкового майна та [PERSON] (син спадкодавця) Ѕ частини спадкового майна, отже спадкоємці перед кредитором несуть відповідальність в межах вартості успадкованого майна ( в межах розміру частки у спадщині). Однак банк подав позов тільки до одного з спадкоємців, а саме до [PERSON] , суд приходить до висновку, що суму кредитного боргу слід задовольнити частково на ј частини (розмір частки відповідача у спадщині) від суми заборгованості 18237,05 гривень (заборгованість за тілом кредиту, яка існувала на день відкриття спадщини), а саме, 4\~559,26 гривень. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити частково, а саме в частині стягнення з [PERSON] на користь АТ «ПриватБанк» заборгованості за кредитом в розмірі 4\~559,26 грн. Згідно з п. 3 ч. 2 ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно до задоволених позовних вимог. Позивачем при подачі позову до суду було сплачено судовий збір в розмірі 2270,00 грн. та заявлено позовні вимоги про стягнення 18\~237,05 грн. Судом задоволено позовні вимоги на суму 4\~559,26 гривень, що становить 25 % від ціни позову, отже з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 567,50 гривень. \~\~

Outcome: partial