Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-06 00:00:00

Позивачка звернулась до суду із даним позовом, посилаючись в обґрунтування заявлених вимог на те, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 21 листопада 2003 року до 5 грудня 2018 року, коли рішенням суду шлюб було між ними розірвано. Сторони під час шлюбу за спільні кошти придбали 4 жовтня 2007 року двокімнатну квартиру по [ADDRESS] , яку було оформлено на відповідача. Після розлучення позивачка із спільними дітьми залишилась мешкати у спірній квартирі. Оскільки відповідач відмовляється визнавати її право на 1/2 частку спірної квартири, то вона на підставі переліченого просила суд визнати кв. [ADDRESS] об`єктом спільної сумісної власності колишнього подружжя сторін, провести поділ такого майна, визнавши за [PERSON] право власності на 1/2 частку кв. [ADDRESS] та стягнувши на її користь судові витрати з відповідача. В судове засідання ані позивачка, [PERSON] , ані її представник, адвокат Моргунов В. С., не з`явились, надавши заяви з проханням вирішити справу за їх відсутності, наполягаючи при цьому на задоволенні позову та не заперечуючи проти ухвалення заочного рішення. Відповідач, [PERSON] , у судове засідання за невідомих суду причин не з`явився повторно, будучи про час та місце розгляду справи повідомленим належним чином. За ч. 4 ст. 223 ЦПК суд ухвалив заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши письмові докази, дійшов висновку про можливість задоволення поданого позову [PERSON] , виходячи з наступного вмотивування. Судом було встановлено факт перебування сторін у шлюбі, починаючи з 21 листопада 2003 року, актовий запис № 1134 від 21 листопада 2003 року, та по 4 січня 2019 року, що підтверджується копією рішення Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя від 5 грудня 2018 року, яке набуло чинності 4 січня 2019 року, про розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON] (а. с. 5). Вказаним рішенням суду також було встановлено, що на підставі свідоцтв про народження (серія [NUMBER] та серія [NUMBER] ), виданих Орджонікідзевським відділом РАЦС Маріупольського міського управління юстиції Донецької області, у подружжя [PERSON] та [PERSON] народились діти, [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] (а. с. 5). Факт набуття відповідачем, [PERSON] , у період шлюбу із позивачкою, [PERSON] , у власність кв. [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу від 4 жовтня 2007 року підтверджується копією такого договору купівлі-продажу, реєстр нотаріусу № 5124, та витягом від 11 жовтня 2007 року про реєстрацію права власності на нерухоме майно Маріупольським БТІ (а. с. 6-7, 9). Згідно із ст. 368 Цивільного кодексу України (далі за текстом - ЦК) спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 60 Сімейного кодексу України (далі за текстом - СК) майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). За ч. 1 ст. 61 СК об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Таким чином за загальним правилом, що випливає з наведених правових норм, вбачається, що будь-яке майно набуте за час шлюбу належить до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя, якщо одним із них не буде доведено набуття ним особистої приватної власності на майно в період перебування в шлюбі. Суд у цьому сенсі зазначає, якщо майно придбано під час шлюбу, то реєстрація прав на нього лише на ім`я одного із подружжя не спростовує презумпцію належності його до спільної сумісної власності подружжя. Отже, спірне нерухоме майно з підстав, передбачених ст. 60, 61 СК та ст. 368 ЦК, є об`єктом права спільної сумісної власності позивача та відповідача, як подружжя, оскільки було набуто спільно за час їх перебування у шлюбі. За ч. 1 ст. 65 СК дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Відповідно до ч. 1 ст. 68 СК розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. За ч. 1 ст. 69 СК дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно із ч. 1 ст. 70 СК у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. На підставі ч. 2 ст. 370 ЦК в разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Відповідно до ч. 3 ст. 372 ЦК в разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Таким чином,

Outcome: approved