Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-24 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом у якому просить позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] , щодо малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Стягнути з відповідача на її користь витрати, понесені у зв`язку з отриманням правової допомоги та сплати судового збору. Свої позовні вимоги мотивує тим, що у шлюбі з [PERSON] народився син - [PERSON] 11.01.2017 її шлюб з відповідачем було розірвано. Після розлучення позивачка з сином проживають разом у належному їй будинку, що розташований за адресою [ADDRESS] , у якому створені всі належні умови для проживання та навчання сина. [PERSON] разом з ними не проживає та участі у вихованні сина не приймає, аліменти сплачує не регулярно та частково, допускає заборгованість, яка станом на травень 2021 року становила 34562,70 грн. відповідач самоусунувся від виконання батьківських обов`язків відносно сина [PERSON] . З липня 2017 року [PERSON] проходить обстеження та лікування у різноманітних медичних установах. На сьогоднішній день йому встановлено діагноз «Прогресуючий сімейний внутріпечінковий холестаз 2 типу (хвороба Байлера)». Регулярні медичні обстеження, стаціонарне та амбулаторне лікування, прийом дорого вартісних ліків, реабілітація призвели до значних витрат, які позивачка несла одноособово, у зв`язку з чим була змушена звернутися до суду для стягнення з [PERSON] половини витрат, однак рішення суду [PERSON] не виконав. Будучи працездатним, зареєстрованим як фізична особа-підприємець з 05.09.2016, свідомо ухиляється від матеріальних витрат, необхідних для забезпечення життєдіяльності сина. Крім того, відповідач не реалізує своїх прав щодо участі у вихованні та спілкуванні з дитиною, не дбає про фізичний та розумовий розвиток сина, не цікавиться його життям та здоров`ям. У судове засідання позивачка та її представниця не з`явилися, проте [PERSON] завчасно подала заяву до суду, згідно з якою позовні вимоги підтримала в повному обсязі, та просила суд розглянути справу за відсутності сторони позивача та проти винесення заочного рішення не заперечувала. Відповідач у судове засідання не з`явився, з невідомих для суду причин, хоча про час і місце судового засідання був повідомлений завчасно та належним чином (а.п. 49,53,61,69), а також не надав заперечень щодо суті позову і не повідомив про поважність причини неявки в судове засідання. У зв`язку з цим, суд, відповідно до ст.280 ЦПК України, вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - служба у справах дітей Прилуцької міської ради як орган опіки та піклування у судове засідання не з`явилася, проте завчасно подала до суду заяву, згідно з якою просила провести розгляд справи без її участі. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши наявні у справі докази, повно і всебічно з`ясувавши обставини справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Рішенням Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 11.01.2017 шлюб між [PERSON] та [PERSON] був розірваний (а.п.9). Як вбачається з копії свідоцтва про народження, серії [NUMBER] від 13.03.2018, [PERSON] народився [INFO] та його батьками зазначені [PERSON] та [PERSON] (а.п.8). Відповідно до копії рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 31.03.2016, з [PERSON] , починаючи з 24.03.2016 стягнуто аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] (а.п.10), та відповідно до копії розрахунку, станом на травень 2021 року [PERSON] має заборгованість по сплаті аліментів на утримання сина [PERSON] в розмірі 34562,70 грн (а.п.12). Рішенням Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 25.11.2020 з [PERSON] стягнуто додаткові витрати на лікування сина [PERSON] (а.п.24-26). Згідно з копією довідки №298 від 09.07.2020, виданої Білорічицьким старостинським округом №1 Сухополов`янської сільської ради, до складу сім`ї, що проживає за адресою: [ADDRESS] , входять [PERSON] та її син [PERSON] (а.п.11). Відповідно до копії довідки №299 від 09.07.2020, виданої Білорічицьким старостинським округом №1 Сухополов`янської сільської ради, [PERSON] проживає разом з матір`ю [PERSON] , перебуває на її утриманні і вона здійснює за ним постійний сторонній догляд. Батько - [PERSON] з сім`єю не проживає, участі у вихованні дитини не приймає (а.п.11). Згідно копії характеристики, виданої Білорічицьким старостинським округом №1 Сухополов`янської сільської ради, [PERSON] одна виховує сина. Дисциплінована і працелюбна, ввічлива, організована. Користується повагою серед ровесників та жителів села (а.п.23). Відповідно до копії акта, складеного Білорічицьким старостинським округом №1 Сухополов`янської сільської ради, [PERSON] з колишнім чоловіком розлучена, одна виховує сина [PERSON] , який часто хворіє і потребує значних коштів на лікування. В даний час створені належні умови для виховання дитини (а.п.23). Дитина [PERSON] має хворобливий стан здоров`я, що підтверджується копіями довідок, медичними консультативними висновками та результатами досліджень (а.п.14-18). З копії посвідчення серії [NUMBER] від 24.09.2020 вбачається, що [PERSON] є дитиною з інвалідністю (а.п.22). Згідно з детальною інформацією про фізичну особу, [PERSON] займається підприємницькою діяльністю (а.п.19). Відповідно до акта обстеження умов проживання, проведеного за місцем проживання [PERSON] та її сина [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , у родині панує позитивний мікроклімат (а.п.56). Відповідно до ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання та розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ст.150 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлено законом (ч.1 ст.152 СК України). При цьому, відповідно до ч.4 ст.155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Зокрема, згідно зі ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він, зокрема: ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами. Мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав щодо усіх своїх дітей або когось із них. Під час ухвалення рішення про позбавлення батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім`ї (особи) у разі здійснення такого супроводу. Так, відповідно до ст.164, 170 Сімейного Кодексу України батько, мати можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків з виховання дитини. Право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років (ст.165 СК України). При цьому, особа, позбавлена батьківських прав: втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов`язків щодо її виховання; перестає бути законним представником дитини; втрачає права на пільги та державну допомогу, що надаються сім`ям з дітьми; не може бути усиновлювачем, опікуном та піклувальником; не може одержати в майбутньому тих майнових прав, пов`язаних із батьківством, які вона могла б мати у разі своєї непрацездатності (право на утримання від дитини, право на пенсію та відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, право на спадкування); втрачає інші права, засновані на спорідненості з дитиною (ст.166 СК України). Пленум Верховного Суду України в п.15, 16 постанови №3 від 30.03.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справи про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" роз`яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема, ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Відповідно до ч.1 ст.17 Закону України від 23.02.2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. У справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) від 16.07.2015 року Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. При цьому основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дітей лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до положень ч.1 ст.3 Конвенції «Про права дитини», ч.7, 8 ст.7 Сімейного Кодексу України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен керуватися максимальним забезпеченням інтересів дітей, саме зважаючи на які суд прийшов до твердого переконання про те, що [PERSON] , [INFO] , беззаперечно має бути позбавлений батьківських прав відносно його малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , від виховання якого він свідомо ухиляється, не піклується про фізичний і духовний розвиток свого сина, не утримує його матеріально, не спілкується з ним, не цікавиться його життям та навчанням, у зв`язку з чим суд і прийшов до висновку про необхідність задоволення позовних вимог [PERSON] . Відповідно до ст.141 ЦПК України необхідно стягнути з відповідача на користь держави судовий збір та витрати, понесені на правничу допомогу. На підставі наведеного та ст.7, 150, 152, 155, 164-165, 170 СК України, ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», ст.3 Конвенції «Про права дитини», ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»,

Outcome: approved