Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-26 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей у твердій грошовій сумі.В обґрунтування позовних вимог зазначила, що з відповідачем вони зареєстрували шлюб 17 лютого 2009 року за актовим записом № 5, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] виданого 17.02.2009 року. Від шлюбу у них народилось двоє дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , батьком яких являється відповідач та які знаходяться на її утриманні та вихованні. Відповідач на утримання дітей жодної матеріальної допомоги не надає та не бажає добровільно надавати кошти на придбання дітям одягу, продуктів харчування, медикаментів, тощо, хоча є здоровим та працездатним. Відповідач постійно працює по найму і добре заробляє, однак отримуваний дохід в цілях уникнення визначеного законом обов`язку щодо утримання дітей приховує. Вона власного будинку не має, разом з дітьми проживає у будинку батьків та самостійно, власними силами, намагається матеріально забезпечити та виховувати їхніх дітей, а також виконувати всі інші обов`язки, покладені на неї за законом та необхідні для належного утримання дітей. Враховуючи викладене, просить стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] у твердій грошовій сумі в розмірі 4 000 гривень, щомісячно, і до досягнення ними повноліття. 29 листопада 2021 року ухвалою Тячівського районного суду Закарпатської області відкрито провадження у справі та призначено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, а також встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву. Відповідач своїм правом щодо подачі відзиву на позовну заяву не скористався. Позивачка [PERSON] , в судовому засіданні позовні вимоги, з викладених підстав, підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON] , в судовому засіданні зазначив, що позовні вимоги визнає частково на суму 1 500 гривень на кожну дитину, які він має можливість сплачувати на їх утримання, а в решті позовних вимог просив відмовити, посилаючись на те, що він ніде не працює та веде догляд за дядьком похилого віку. Також зазначив, що він власного житла та транспортного засобу не має, а проживає у будинку батька, який також знаходиться на його утриманні, так як являється пенсіонером. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] сторони перебувають в шлюбі, який укладено 17 лютого 2009 року та зареєстровано виконкомом Руськополівської сільської ради Тячівського району Закарпатської області, за актовим записом № 5 (а.с.3). Від даного шлюбу мають двох неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , що стверджується копіями свідоцтв про їх народження серії [NUMBER] та [NUMBER] , батьком яких значиться відповідач (а.с.4-5). Згідно з актом матеріального обстеження сім`ї складеного депутатом Усть-Чорнянської селищної ради Кузьміч І.Й., № 607 від 12 листопада 2021 року, встановлено, що позивачка [PERSON] , разом з дітьми проживає у батьківському будинку за адресою [ADDRESS] . Чоловік не проживає з сім`єю вже півтора року. Діти мають всі належні умови для проживання та навчання. Позивачка на даний час ніде не працює за станом здоров`я (а.с.8). Відповідно до довідки № 608 від 12 листопада 2021 року виданої виконкомом Усть-Чорнянської селищної ради Тячівського району Закарпатської області, діти [PERSON] , 2009 р.н., та [PERSON] , 2015 р.н., проживають разом з позивачкою [PERSON] , та перебувають на її утриманні (а.с.9). Згідно з довідкою № 690 та актом матеріального обстеження сім`ї складеного депутатом Усть-Чорнянської селищної ради Кузьміч І.Й., № 691 від 28 грудня 2021 року, встановлено, що відповідач [PERSON] , мешкає за адресою [ADDRESS] , та вже близько двох років не проживає з своєю сім`єю, а проживає з батьком за вищевказаною адресою. Відповідач ніде не працює та веде догляд за пристарілим [PERSON] , 1937 р.н. (а.с.26-27). Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей, передбачений ч. 2 ст. 51 Конституції України та є одним з головних конституційних обов`язків. Такий обов`язок послідовно визначений в сімейному законодавстві. Відповідно до ч. 2 ст. 150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно ст. 11 Закону України "Про охорону дитинства", батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Статтею 180 СК України, встановлено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі, як це передбачено ч. 1 ст. 184 СК України. У відповідності до ч. ч. 1, 2 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Згідно із ст. 8 ч. 1 Закону України "Про охорону дитинства", кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Частиною 2 ст. 182 СК України, встановлено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. За змістом ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", при розгляді справ українські суди повинні застосовувати Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до ст. 3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року (яка була ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року і набула чинності для України 27 вересня 1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Також, частинами 1 та 2 статті 27 Конвенції визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Як роз`яснено в п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Також, вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. У відповідності з ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову до досягнення дитиною повноліття, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Згідно до ст. 184 СК України, суд погоджується зі способом визначення аліментів у твердій грошовій сумі, обраним позивачем. При визначенні розміру аліментів на утримання дітей, суд враховує майновий стан відповідача, який проживає в батьківському будинку та веде догляд за пристарілою особою, офіційно не працевлаштований на території України, однак є молодим та працездатним за віком, а тому відповідно може виконувати передбачений законом обов`язок щодо утримання дітей, а також враховує можливість сплати відповідачем аліментів на утримання дітей в розмірі по 1 500 гривень, які ним були визнані під час розгляду справи. Крім того, позивачкою не доведено належними доказами розмір фактичних витрат, які позивачка несе на утримання дітей та відповідно, обґрунтованість заявленого нею до стягнення розміру аліментів. Таким чином, враховуючи всі наведені обставини, величину прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, а також положення ст. 180 СК України проте, що обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері так і батька, суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позову та стягнення з відповідача аліментів на користь позивачки на утримання неповнолітніх дітей, в розмірі 1 700 (однієї тисячі сімсот) гривень, щомісячно на кожну дитину, починаючи з 15 листопада 2021 року, і до їх повноліття, оскільки така сума аліментів, на думку суду, повинна забезпечити дітей хоча б найнеобхіднішим. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, рішення підлягає до негайного виконання у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати. Оскільки позивачка, відповідно до вимог статті 5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору при зверненні з даним позовом до суду, то з відповідача необхідно стягнути в дохід держави судовий збір у розмірі 908,00 гривень.

Outcome: partial