Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-26 00:00:00

в позові вказано, що Наказом ректора Національної академії внутрішніх справ від 10.08.2015 №102о/с [PERSON] з 17 серпня 2015 року зараховано курсантом першого курсу денної форми навчання Національної академії внутрішніх справ. На виконання нормативних документів 19.08.2015 між НАВС, комплектуючим підрозділом - ГУ МВС України в Київській області та відповідачем укладено Договір № ПР 15-006 про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі МВС України (НАВС). Відповідно до Договору відповідач навчався за рахунок коштів державного бюджету і зобов`язувався після закінчення навчання відпрацювати не менше трьох років за місцем розподілу, а у разі відмови від подальшого проходження служби протягом перших трьох років після закінчення навчання - відшкодувати витрати, пов`язані з утриманням у навчальному закладі (п.2.3. Договору). 06.08.2015 було опубліковано Закон України від 02.07.2015 «Про Національну поліцію», який відповідно до ч. 1 Прикінцевих та перехідних положень набирає чинності через три місяці з дня, наступного за днем його опублікування, тобто 07.11.2015. Відповідно до ч. 5 Прикінцевих та перехідних положень Закону Закон України «Про міліцію» визнаний таким, що втратив чинність. Згідно з ч. 9 Прикінцевих та перехідних положень Закону: «Працівники міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції, за умови відповідності вимогам до поліцейських, визначеним цим Законом, упродовж трьох місяців з дня опублікування цього Закону можуть бути прийняті на службу до поліції шляхом видання наказів про призначення за їх згодою чи проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими, у будь-якому органі (закладі, установі) поліції». Так, враховуючи положення Закону, бажання [PERSON] продовжувати навчання та службу в поліції, наказом НАВС від 06.11.2015 № 192 о/с відповідача було звільнено з ОВС з продовженням навчання в НАВС у зв`язку з переходом у встановленому порядку на роботу (службу) в інші міністерства, центральні органи виконавчої влади (установи, організації). Наказом НАВС від 11.11.2015 № 202 о/с відповідача з 07 листопада 2015 року призначено на посаду курсанта 1-го курсу з присвоєнням спеціального звання рядового поліції. Також, ч. 3 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 23.12.2015 № 901-XIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв`язку з прийняттям Закону України «Про Національну поліцію» передбачено, що «вищі навчальні заклади із специфічними умовами навчання, що належать до сфери управління Міністерства внутрішніх справ України і здійснювали навчання курсантів, слухачів, ад`юнктів та докторантів за державним замовленням з підготовки фахівців для потреб міліції, продовжують їх навчання та підготовку як фахівців для Національної поліції в межах раніше доведеного державного замовлення для потреб міліції». Наказом НАВС від 19.09.2017 № 145 о/с відповідача було відраховано з НАВС та звільнено зі служби в поліції за п.7 ч.1 ст.77 Закону України «Про Національну поліцію» - за власним бажанням. З 17.08.2015 по 19.09.2017 відповідно до умов Договору відповідач у період навчання перебував на державному забезпеченні харчуванням, речовим майном, грошовим утриманням та житлом із наданням комунальних послуг. Відповідно до статуту, НАВС є державним вищим навчальним закладом із специфічними умовами навчання, що провадить інноваційну освітню діяльність, пов`язану з наданням вищої освіти на різних ступенях вищої освіти за певними спеціальностями, є бюджетною неприбутковою установою та перебуває у сфері управління Міністерства внутрішніх справ України. Відповідно до ч. 6 ст. 18 Закону України «Про міліцію» (в редакції на момент існування правовідносин) курсанти вищих навчальних закладів Міністерства внутрішніх справ України у разі дострокового розірвання договору через небажання продовжувати навчання або через недисциплінованість чи в разі відмови від подальшого проходження служби на посадах начальницького складу органів внутрішніх справ після закінчення вищого навчального закладу, а також особи начальницького складу органів внутрішніх справ, які звільняються із служби протягом трьох років після закінчення вищого навчального закладу Міністерства внутрішніх справ України за власним бажанням, через службову невідповідність або за порушення дисципліни, відшкодовують Міністерству внутрішніх справ України витрати, пов`язані з їх утриманням у вищому навчальному закладі, в порядку, установленому Кабінетом Міністрів України. У разі відмови від добровільного відшкодування витрат таке відшкодування здійснюється в судовому порядку. Згідно з п. 2.1.3. договору, Виконавець зобов`язаний забезпечити особу харчуванням, речовим майном та грошовим утриманням за нормами, затвердженими нормативно-правовими актами України. Пунктом 3.1. договору передбачено, що дострокове розірвання договору про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі МВС України у зв`язку із відрахуванням особи з навчального закладу та звільнення з органів внутрішніх справ за власним бажанням без поважних причин; через неуспішність; за порушення дисципліни. Аналогічні положення щодо обов`язку відшкодування витрат за навчання уразі дострокового звільнення містяться у Типовому договорі затвердженому Наказом МВС України від 14.05.2007 № 150 «Про затвердження Типового договору про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі Міністерства внутрішніх справ України» (зареєстрований Міністерством юстиції України 29.05.2007 року за № 547/13814). На сьогоднішній день чинне законодавство містить аналогічні положення щодо необхідності укладення контракту про здобуття освіти, відпрацювання трирічного терміну після закінчення навчання та обов`язку відшкодування витрат у разі дострокового звільнення. Відповідно до ч. З ст. 64 Закону України «Про вищу освіту» випускники закладів вищої освіти із специфічними умовами навчання направляються для подальшого проходження служби відповідно до законодавства. Так, ч. 4 ст. 74 Закону України «Про Національну поліцію» передбачено,що особи, які навчаються за державним замовленням у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських, у разі дострокового розірвання контракту про здобуття освіти з будь-яких підстав, крім звільнення зі служби в поліції на підставі підпунктів 2, 4 (через хворобу або у зв`язку зі скороченням штатів) частини першої статті 77 цього Закону, а також поліцейські, звільнені зі служби в поліції протягом трьох років після закінчення вищезазначених навчальних закладів з будь-яких підстав, крім звільнення зі служби в поліції на підставі підпунктів 2, 4 частини першої статті 77 цього Закону, відшкодовують Міністерству внутрішніх справ України витрати, пов`язані з їх утриманням у вищому навчальному закладі, в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Відповідно до п. 4.1. договору, відшкодування здійснюється в розмірі фактичних витрат, пов`язаних з: грошовим, продовольчим та речовим забезпеченням, оплатою комунальних послуг і вартості спожитих енергоносіїв. Порядок відшкодування особами витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах Міністерства внутрішніх справ затверджено Постановою КМУ від 01 березня 2007 року №313 (чинної на момент існування правовідносин). Відповідно до п. 2 Порядку відшкодування, відшкодування здійснюється у розмірі фактичних витрат, пов`язаних з: грошовим, продовольчим, речовим забезпеченням; перевезенням до місця проведення щорічної основної та канікулярної відпустки та у зворотному напрямку; оплатою комунальних послуг і вартості спожитих енергоносіїв. Розрахунок витрат здійснено відповідно вищезазначеного порядку відшкодування. Зокрема, відповідно п. 5 Порядку витрати у повному обсязі відшкодовуються за період, що перевищує строк строкової служби (1 рік), а за період, що зараховується в строк військової служби - лише витрати, що складають різницю між витратами на утримання курсанта та витратами на утримання військовослужбовця. Розрахунок витрат здійснено відповідно вищезазначеного Порядку відшкодування. Щодо витрат на грошове забезпечення відповідача: у довідках про доходи та відрахування розраховано грошове утримання відповідача за період навчання з вересня 2015 року по вересень 2017 року. Вартість витрат, яка підлягає відшкодуванню, становить 6 336,02 грн. (шість тисяч триста тридцять шість грн. 02 коп.). Щодо витрат на продовольче забезпечення в довідках витрат коштів на харчування розраховано витрати на продовольче забезпечення відповідача за період навчання з серпня 2015 року по вересень 2017 року. Вартість витрат на харчування, яка підлягає відшкодуванню, становить 10 087,02 грн. (десять тисяч вісімдесят сім грн. 02 коп.). Роз`яснення щодо витрат на речове забезпечення та медичне забезпечення: у довідках про забезпечення речовим майном за 2015-2017 роки розраховано вартість речового майна отриманого відповідачем під час навчання, яка підлягає стягненню та становить 3 235,69 грн. (три тисячі двісті тридцять п`ять грн. 69 коп.). Щодо витрат на оплату комунальних послуг і вартості спожитих відповідачем енергоносіїв: у довідках про фактичні витрати на оплату комунальних послуг і вартості спожитих енергоносіїв розраховано вартість комунальних послуг за весь період навчання (без врахування періодів перебування у відпустках та днів звільнення від навчального процесу). Вартість комунальних послуг та спожитих енергоносіїв за період навчання, яка підлягає відшкодуванню, становить 11 760,87 грн. (одинадцять тисяч сімсот шістдесят грн. 87 коп.). Таким чином, відповідач навчався в НАВС з 17 серпня 2015 року по 19 вересня 2015 року і вартість витрат, пов`язаних з утриманням його у навчальному закладі, становить 31 419,60 грн. (тридцять одна тисяча чотириста дев`ятнадцять грн. 60 коп.). Із сумою витрат, пов`язаних з утриманням у навчальному закладі та реквізитами для їх сплати у разі порушення умов Договору відповідача ознайомлено. Відповідно до ч. 12 розділу XII прикінцевих положень ЦК України та відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби, спричиненої коронавірусом», дію карантину, встановленого цією Постановою, продовжено на всій території України згідно з Постановами КМУ № 392 від 20.05.2020 та № 500 від 17.06.2020. Таким чином, у зв`язку із веденням карантинних заходів строк позовної давності продовжено на період дії карантину. Згідно з п. 4.4. Договору та п. 8 Порядку відшкодування особами витрат, у разі відмови особи добровільно відшкодувати витрати, таке відшкодування здійснюється у судовому порядку. Претензійно-позовну діяльність провадить вищий навчальний заклад, у якому навчалася особа. Тому позивач просив суд стягнути з [PERSON] ( [INFO] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] ) на користь Національної академії внутрішніх справ (IBAN UA188201720313251001201000175 в ДКС України, код ЄДРПОУ 08751177, призначення платежу; 148008; 1600034; 1; 3585805995;) вартість витрат, пов`язаних з утриманням у навчальному закладі, у сумі 31 419,60 грн. (тридцять одна тисяча чотириста дев`ятнадцять грн. 60 коп.) з урахуванням встановленого індексу інфляції у сумі 6 224,65 грн. (шість тисяч двісті двадцять чотири грн. 65 коп.) та трьох відсотків річних від простроченої суми, що складає 2 831,07 грн. (дві тисячі вісімсот тридцять одна гри. 07 коп.), всього 40 475,32 грн. (сорок тисяч чотириста сімдесят п`ять гри. 32 коп.), 2 270,00 грн. Судом встановлено наступні обставини. Наказом ректора Національної академії внутрішніх справ від 10.08.2015 №102о/с [PERSON] з 17 серпня 2015 року зараховано курсантом першого курсу денної форми навчання Національної академії внутрішніх справ. 19.08.2015 між НАВС, комплектуючим підрозділом - ГУ МВС України в Київській області та відповідачем укладено Договір № ПР 15-006 про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі МВС України. Відповідно до Договору відповідач навчався за рахунок коштів державного бюджету і зобов`язувався після закінчення навчання відпрацювати не менше трьох років за місцем розподілу, а у разі відмови від подальшого проходження служби протягом перших трьох років після закінчення навчання - відшкодувати витрати, пов`язані з утриманням у навчальному закладі (п.2.3. Договору). Наказом НАВС від 19.09.2017 № 145 о/с відповідача було відраховано з НАВС та звільнено зі служби в поліції за п.7 ч.1 ст.77 Закону України «Про Національну поліцію» - за власним бажанням. З 17.08.2015 по 19.09.2017 відповідно до умов Договору відповідач у період навчання перебував на державному забезпеченні харчуванням, речовим майном, грошовим утриманням та житлом із наданням комунальних послуг. Відповідно до статуту, НАВС є державним вищим навчальним закладом із специфічними умовами навчання, що провадить інноваційну освітню діяльність, пов`язану з наданням вищої освіти на різних ступенях вищої освіти за певними спеціальностями, є бюджетною неприбутковою установою та перебуває у сфері управління Міністерства внутрішніх справ України. Відповідно до ч. 6 ст. 18 Закону України «Про міліцію» (в редакції на момент існування правовідносин) курсанти вищих навчальних закладів Міністерства внутрішніх справ України у разі дострокового розірвання договору через небажання продовжувати навчання або через недисциплінованість чи в разі відмови від подальшого проходження служби на посадах начальницького складу органів внутрішніх справ після закінчення вищого навчального закладу, а також особи начальницького складу органів внутрішніх справ, які звільняються із служби протягом трьох років після закінчення вищого навчального закладу Міністерства внутрішніх справ України за власним бажанням, через службову невідповідність або за порушення дисципліни, відшкодовують Міністерству внутрішніх справ України витрати, пов`язані з їх утриманням у вищому навчальному закладі, в порядку, установленому Кабінетом Міністрів України. У разі відмови від добровільного відшкодування витрат таке відшкодування здійснюється в судовому порядку. Згідно з п. 2.1.3. договору, Виконавець зобов`язаний забезпечити особу харчуванням, речовим майном та грошовим утриманням за нормами, затвердженими нормативно-правовими актами України. Пунктом 3.1. договору передбачено, що дострокове розірвання договору про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі МВС України у зв`язку із відрахуванням особи з навчального закладу та звільнення з органів внутрішніх справ за власним бажанням без поважних причин; через неуспішність; за порушення дисципліни є підставою відшкодування витрат. Аналогічні положення щодо обов`язку відшкодування витрат за навчання уразі дострокового звільнення містяться у Типовому договорі затвердженому Наказом МВС України від 14.05.2007 № 150 «Про затвердження Типового договору про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі Міністерства внутрішніх справ України» (зареєстрований Міністерством юстиції України 29.05.2007 року за № 547/13814). Відповідно до ч. 3 ст. 64 Закону України «Про вищу освіту» випускники закладів вищої освіти із специфічними умовами навчання направляються для подальшого проходження служби відповідно до законодавства. Так, ч. 4 ст. 74 Закону України «Про Національну поліцію» передбачено, що особи, які навчаються за державним замовленням у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських, у разі дострокового розірвання контракту про здобуття освіти з будь-яких підстав, крім звільнення зі служби в поліції на підставі підпунктів 2, 4 (через хворобу або у зв`язку зі скороченням штатів) частини першої статті 77 цього Закону, а також поліцейські, звільнені зі служби в поліції протягом трьох років після закінчення вищезазначених навчальних закладів з будь-яких підстав, крім звільнення зі служби в поліції на підставі підпунктів 2, 4 частини першої статті 77 цього Закону, відшкодовують Міністерству внутрішніх справ України витрати, пов`язані з їх утриманням у вищому навчальному закладі, в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Відповідно до п. 4.1. договору, відшкодування здійснюється в розмірі фактичних витрат, пов`язаних з: грошовим, продовольчим та речовим забезпеченням, оплатою комунальних послуг і вартості спожитих енергоносіїв. Порядок відшкодування особами витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах Міністерства внутрішніх справ затверджено Постановою КМУ від 01 березня 2007 року №313 (чинної на момент існування правовідносин). Відповідно до п. 2 Порядку відшкодування, відшкодування здійснюється у розмірі фактичних витрат, пов`язаних з: грошовим, продовольчим, речовим забезпеченням; перевезенням до місця проведення щорічної основної та канікулярної відпустки та у зворотному напрямку; оплатою комунальних послуг і вартості спожитих енергоносіїв. Розрахунок витрат здійснено позивачем відповідно до порядку відшкодування. Відповідно п. 5 Порядку витрати у повному обсязі відшкодовуються за період, що перевищує строк строкової служби (1 рік), а за період, що зараховується в строк військової служби - лише витрати, що складають різницю між витратами на утримання курсанта та витратами на утримання військовослужбовця. Розрахунок витрат здійснено відповідно вищезазначеного Порядку відшкодування. Щодо витрат на грошове забезпечення відповідача: у довідках про доходи та відрахування розраховано грошове утримання відповідача за період навчання з вересня 2015 року по вересень 2017 року. Вартість витрат, яка підлягає відшкодуванню, становить 6 336,02 грн. (шість тисяч триста тридцять шість грн. 02 коп.). Щодо витрат на продовольче забезпечення в довідках витрат коштів на харчування розраховано витрати на продовольче забезпечення відповідача за період навчання з серпня 2015 року по вересень 2017 року. Вартість витрат на харчування, яка підлягає відшкодуванню, становить 10 087,02 грн. (десять тисяч вісімдесят сім грн. 02 коп.). Щодо витрат на речове забезпечення та медичне забезпечення: у довідках про забезпечення речовим майном за 2015-2017 роки розраховано вартість речового майна отриманого відповідачем під час навчання, яка підлягає стягненню та становить 3 235,69 грн. (три тисячі двісті тридцять п`ять грн. 69 коп.). Щодо витрат на оплату комунальних послуг і вартості спожитих відповідачем енергоносіїв: у довідках про фактичні витрати на оплату комунальних послуг і вартості спожитих енергоносіїв розраховано вартість комунальних послуг за весь період навчання (без врахування періодів перебування у відпустках та днів звільнення від навчального процесу). Вартість комунальних послуг та спожитих енергоносіїв за період навчання, яка підлягає відшкодуванню, становить 11 760,87 грн. (одинадцять тисяч сімсот шістдесят грн. 87 коп.). Таким чином, відповідач навчався в НАВС з 17 серпня 2015 року по 19 вересня 2017 року і вартість витрат, пов`язаних з утриманням його у навчальному закладі, становить 31 419,60 грн. (тридцять одна тисяча чотириста дев`ятнадцять грн. 60 коп.). Із сумою витрат, пов`язаних з утриманням у навчальному закладі та реквізитами для їх сплати у разі порушення умов Договору відповідача ознайомлено. Відповідно до ч. 12 розділу XII прикінцевих положень ЦК України та відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби, спричиненої коронавірусом», дію карантину, встановленого цією Постановою, продовжено на всій території України згідно з Постановами КМУ № 392 від 20.05.2020 та № 500 від 17.06.2020. Таким чином, у зв`язку із веденням карантинних заходів строк позовної давності продовжено на період дії карантину. Згідно з п. 4.4. Договору та п. 8 Порядку відшкодування особами витрат, у разі відмови особи добровільно відшкодувати витрати, таке відшкодування здійснюється у судовому порядку. Претензійно-позовну діяльність провадить вищий навчальний заклад, у якому навчалася особа. Тому позивач просив суд стягнути з [PERSON] ( [INFO] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] ) на користь Національної академії внутрішніх справ (IBAN UA188201720313251001201000175 в ДКС України, код ЄДРПОУ 08751177, призначення платежу; 148008; 1600034; 1; 3585805995;) вартість витрат, пов`язаних з утриманням у навчальному закладі, у сумі 31 419,60 грн. (тридцять одна тисяча чотириста дев`ятнадцять грн. 60 коп.) з урахуванням встановленого індексу інфляції у сумі 6 224,65 грн. (шість тисяч двісті двадцять чотири грн. 65 коп.) та трьох відсотків річних від простроченої суми, що складає 2 831,07 грн. (дві тисячі вісімсот тридцять одна гри. 07 коп.), всього 40 475,32 грн. (сорок тисяч чотириста сімдесят п`ять гри. 32 коп.), 2 270,00 грн. Відповідно до змісту позову 06.08.2015 було опубліковано Закон України від 02.07.2015 «Про Національну поліцію», який відповідно до ч. 1 Прикінцевих та перехідних положень набирає чинності через три місяці з дня, наступного за днем його опублікування, тобто 07.11.2015. Відповідно до ч. 5 Прикінцевих та перехідних положень Закону Закон України «Про міліцію» визнаний таким, що втратив чинність. Згідно з ч. 9 Прикінцевих та перехідних положень Закону: «Працівники міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції, за умови відповідності вимогам до поліцейських, визначеним цим Законом, упродовж трьох місяців з дня опублікування цього Закону можуть бути прийняті на службу до поліції шляхом видання наказів про призначення за їх згодою чи проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими, у будь-якому органі (закладі, установі) поліції». Враховуючи положення Закону, бажання відповідача продовжувати навчання та службу в поліції, наказом НАВС від 06.11.2015 № 192 о/с відповідача було звільнено з ОВС з продовженням навчання в НАВС у зв`язку з переходом у встановленому порядку на роботу (службу) в інші міністерства, центральні органи виконавчої влади (установи, організації). Наказом НАВС від 11.11.2015 № 202 о/с відповідача з 07 листопада 2015 року призначено на посаду курсанта 1-го курсу з присвоєнням спеціального звання рядового поліції. Також, ч. 3 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 23.12.2015 № 901-XIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв`язку з прийняттям Закону України «Про Національну поліцію» передбачено, що «вищі навчальні заклади із специфічними умовами навчання, що належать до сфери управління Міністерства внутрішніх справ України і здійснювали навчання курсантів, слухачів, ад`юнктів та докторантів за державним замовленням з підготовки фахівців для потреб міліції, продовжують їх навчання та підготовку як фахівців для Національної поліції в межах раніше доведеного державного замовлення для потреб міліції». В ч. 1 ст. 12 ЦПК України проголошено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до ч. 2 ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. В ч. 3 ст. 12 ЦПК України вказано, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Отже обов?язок надання суду доказів на спростування позову процесуальним законом покладено безпосередньо на відповідача. В ч. 2 ст. 13 ЦПК України вказано, що збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В ч. 5 ст. 81 ЦПК України вказано, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. В ч. 7 ст. 81 ЦПК України вказано, що суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Отже суд не збирає доказів на обґрунтування правових позицій сторін. Вказаний обов?язок покладено безпосередньо на сторін. Правові наслідки невиконання зазначеного обов?язку або його неналежного виконання покладено безпосередньо на відповідну сторону спору. Відповідач не подав суду доказів на спростування доказів позивача. Так будь-якого розрахунку, на спростування розрахунку позивача, відповідач суду не подав. Таким чином відповідачем не виконано його обов?язок щодо спростування позову. Частиною першою статті 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Частиною першою статті 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). За змістом статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до частини другої статті 52 Закону України від 23 травня 1991 року «Про освіту» у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, випускники вищих навчальних закладів, які здобули освіту за кошти державного або місцевого бюджетів, направляються на роботу і зобов`язані відпрацювати за направленням і в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Отже відповідач не виконав прийняті на себе зобов?язання, а форма відповідальності за невиконання відповідного виду зобов?язання передбачена змістом договору відповідача та змістом закону. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 січня 2021 року в справі №\~607/3693/17. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Усі інші пояснення сторін, їх докази і арґументи не спростовують висновків суду, зазначених в цьому судовому рішенні, їх дослідження та оцінка судом не надала можливості встановити обставини, які б були підставою для ухвалення будь-якого іншого судового рішення. Відповідно до зазначеного суд,-

Outcome: approved