Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-06 00:00:00

\~ \~ \~ \~Стислий виклад позовних вимог. \~ \~ \~ \~02.07.2021 року [PERSON] звернувся до Малинського районного суду Житомирської області з позовною заявою про встановлення фактів, що мають юридичне значення та визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Предметом позовних вимог є наступне: -встановлення факту родинних відносин, а саме того, що [PERSON] , яка померла [INFO] була донькою [PERSON] , який помер [INFO] ; -встановлення факту прийняття спадщини [PERSON] , яка померла [INFO] після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] ; -визнання недійсним Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 01.07.2004 року, виданого державним нотаріусом Малинської державної нотаріальної контори Житомирської області та зареєстрованого в реєстрі за №5138 на ім`я [PERSON] на земельну ділянку, площею 2,5600 у межах згідно з планом, яка належала померлому [PERSON] на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ-ЖТ №020640, виданого на підставі розпорядження голови Малинської райдержадміністрації №165 від 17.02.2002 року. Підставою позовних вимог є те, що [INFO] в с. Забране Малинського (нині Коростенського) району померла мати позивача [PERSON] , на день смерті якої разом з нею проживав і був зареєстрований чоловік спадкодавця (батько позивача) [PERSON] , який прийняв спадщину в порядку ст.1268 ЦК України. [INFO] в с. Забране Малинського (нині Коростенського) району помер батько позивача [PERSON] , після смерті якого позивач прийняв спадщину та відповідно отримав свідоцтво про право на спадщину за законом на житловий будинок та земельну ділянку. Разом з цим, за життя мати позивача [PERSON] проживала та доглядала за своїм батьком (дідом позивача) [PERSON] та після смерті останнього вступила в свої спадкові права, шляхом фактичного володіння та управління спадковим майном, проте вказані права [PERSON] належним чином не оформила. Позовну вимогу щодо встановлення факту родинних відносин між [PERSON] та [PERSON] , як донькою і батьком, позивач обґрунтовує наступним. У посвідці про народження мати позивача зазначена, як [PERSON] , 1937 року народження, а її батьками вказано: мати [PERSON] , батько [PERSON] . Після реєстрації шлюбу мати позивача змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] ». Разом з цим, у свідоцтві про смерть прізвище, ім`я та по батькові діда позивача зазначене, як [PERSON] . Дану обставину [PERSON] пояснює тим, що актовий запис про народження матері було складено ще у довоєнні роки та під час складення та видачі актових записів вони, ймовірно, перекладалися з української мови на російську і навпаки, та, як наслідок, були вказані неправильно. Разом з цим, ім`я [PERSON] / [PERSON] , [PERSON] / [PERSON] є тотожними іменами, вказаними у скороченій формі. Згідно довідки органу місцевого самоврядування, мати позивача на час відкриття спадщини після смерті [PERSON] проживала разом з останнім. Встановлення факту родинних відносин між матір`ю та дідом має для [PERSON] юридичне значення, оскільки від нього залежить право позивача на отримання спадщини. Встановлення факту прийняття [PERSON] спадщини після смерті [PERSON] позивач обґрунтовує наступним. За життя [PERSON] був власником земельної ділянки , площею 2,5600 у межах згідно з планом, розташованої на території Луківської сільської ради Малинського району Житомирської області, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, належної спадкодавцю на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ-ЖТ №020640, виданого на підставі розпорядження голови Малинської райдержадміністрації №165 від 17.04.2002 року. Також за життя 01.10.1991 року [PERSON] було складено заповіт на користь [PERSON] , згідно якого він все своє майно заповів своєму сину. Зважаючи на те, що спадщина після смерті [PERSON] відкрилася до [INFO] , то у такому разі ці правовідносини регулюються нормами Цивільного кодексу УРСР в редакції 1963 року. Отже, згідно ст.548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Відповідно до ст.549 ЦК УРСР спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Спадщину після смерті [PERSON] прийняв його син [PERSON] , хоча на день смерті спадкодавця разом з ним проживала та проводила поховання його донька (мати позивача) [PERSON] , а отже остання має право на частку у спадковому майні після смерті батька. Крім того, згідно ст.535 ЦК УРСР неповнолітні або непрацездатні діти спадкодавця (в тому числі усиновлені), а також непрацездатні дружина, батьки (усиновителі) і утриманці померлого успадковують, незалежно від змісту заповіту, не менше двох третин частки, що належала б кожному з них при спадкоємстві за законом (обов`язкова частка). На день смерті [PERSON] [PERSON] була непрацездатною особою (пенсіонером), а отже за приписами ст.535 ЦК УРСР мала право на отримання частки спадкового майна, незважаючи на наявність заповіту. Згідно довідки органу місцевого самоврядування, мати позивача на час відкриття спадщини після смерті [PERSON] проживала разом з останнім. Встановлення факту прийняття спадщини матір`ю позивача має для [PERSON] юридичне значення, оскільки від нього залежить право позивача на отримання спадщини. Позовну вимогу щодо визнання недійсним Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 01.07.2004 року, виданого державним нотаріусом на ім`я [PERSON] в порядку спадкування після смерті [PERSON] , позивач обґрунтовує наступним. Спадщину після смерті діда [PERSON] прийняв його син [PERSON] , хоча за приписами ст.535 ЦК УРСР мати позивача також мала право на обов`язкову частку у спадщині. Крім того, [PERSON] було порушено строк прийняття спадщини, виходячи з наступного. Відповідно до ст.549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володінням спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. [PERSON] помер [INFO] , тобто кінцевим строком для подання заяви про прийняття спадщини було 01.07.1996 року. Разом з цим, [PERSON] звернувся до нотаріальних органів лише у 2004 році, де отримав Свідоцтво про право на спадщину за заповітом, що свідчить про порушення вимог ст.549 ЦК УРСР. Отже, в даному випадку було порушено порядок видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, так як не було враховано право на отримання обов`язкової частки [PERSON] . [INFO] в м. Києві помер [PERSON] , спадщину після смерті якого прийняли його дружина [PERSON] , діти [PERSON] , [PERSON] , а також на підставі заповіту [PERSON] . Явка та позиція сторін по справі щодо спору: Представник позивача адвокат Яременко Д.В., який діє в інтересах [PERSON] на підставі Договору про надання правової допомоги б/н від 22.07.2021р. та Ордеру на надання правової допомоги серії ЖТ №056490 від 22.07.2021р., в судове засідання з`явився, позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON] адвокат Пономаренко О.В., яка діє в інтересах відповідача на підставі Договору про надання правової допомоги б/н від 25.06.2019р. та Ордеру на надання правової допомоги серії ЛГ №022919 від 20.07.2021р., в судовому засіданні заперечила проти позовних вимог [PERSON] у повному обсязі, просила відмовити у задоволенні вимог за безпідставністю. Також свою позицію щодо спору представник відповідача висловила у своєму відзиві, який надійшов до суду 22.07.2021 року. Так, у відзиві представник зазначає, що необхідність визнання факту родинних відносин позивач пов`язує з підтвердженням права померлої [PERSON] на обов`язкову частку у спадщині померлого [PERSON] та в подальшому переходу таких прав до батька позивача, а в майбутньому і до самого [PERSON] . Відповідно до ч.4 ст.25 ЦК України всі права і обов`язки фізичної особи припиняються із її смертю. Оскільки цивільна правоздатність виникає у момент народження фізичної особи і припиняється у момент її смерті, то у такому разі, на думку представника відповідача, родинні відносини між двома померлими особами, які не мають цивільної правоздатності та не є учасниками цивільних правовідносин, не підлягають встановленню в порядку ст.315 ЦПК України. Крім того, у поданому [PERSON] позові не зазначено причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують факт родинних відносин та не надано доказів, які підтверджують вказаний факт. Аналіз норм ЦПК України та Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» №5 від 31.03.1995р. дає можливість дійти до висновку про те, що не можуть розглядатися в порядку окремого провадження заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, якщо чинним законодавством передбачений інший порядок його встановлення, а заявник має можливість встановити факт у позасудовому порядку. Звертаючись з позовом до суду [PERSON] не подає докази на підтвердження того, що до його пред`явлення він звертався до відповідних компетентних органів з метою отримання документу, який би посвідчував факт родинних відносин між його матір`ю та дідом, але в цьому заявнику було відмовлено. У позовній заяві [PERSON] стверджує, що встановлення факту родинних відносин має для нього юридичне значення, оскільки від нього залежить право позивача на отримання спадкового майна після смерті матері. Проте, на думку представника відповідача, встановлення факту родинних відносин між [PERSON] та [PERSON] не матиме для [PERSON] юридичних наслідків, не призведе до зміни його прав чи обов`язків. Також припущення позивача щодо написання імені та по батькові його матері у довоєнні часи жодним чином не підтверджує факт родинних відносин між [PERSON] та [PERSON] . Навпаки, вказане припущення позивача про написання, переклад чи скорочення імен у довоєнні часи спростовується посвідкою про народження доньки [PERSON] [PERSON] , 1939 року народження. В даному документі батьками [PERSON] зазначено: батько [PERSON] , мати [PERSON] . Тобто написання даних усіх осіб є правильним. Щодо вимоги позову [PERSON] , яка стосується встановлення факту прийняття [PERSON] спадщини після смерті [PERSON] , представник відповідача зазначила, що за матір`ю позивача не може бути визнане будь-яке цивільне право, оскільки вона померла ще у 2016 році. Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених в Постанові «Про практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» №5 від 31.03.1995 року, заява про встановлення факту прийняття спадщини та місця її відкриття може бути розглянута судом, якщо орган, який вчиняє нотаріальні дії, не вправі видати заявникові свідоцтво про право на спадщину через відсутність або недостатність документів, що необхідні для підтвердження в нотаріальному порядку факту вступу в управління або володіння спадковим майном. У тому ж разі, коли всі необхідні документи були, але у видачі свідоцтва про право на спадщину відмовлено, заінтересована особа може звернутися до суду не з заявою про встановлення факту прийняття спадщини, а зі скаргою на відмову вчинити нотаріальну дію. Разом з цим, позивачем не надано суду доказів того, що він звертався до нотаріальних органів з заявою про прийняття спадщини після смерті своєї матері та йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину через відсутність або недостатність документів, що необхідні для нотаріального порядку факту вступу в управління або володіння спадковим майном. Згідно листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16.05.2013р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» у разі, якщо відсутність умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину не підтверджена належними доказами, а саме відмовою нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину, це може бути підставою для відмови у позові. Таким чином, на думку представника відповідача, позивач передчасно звернувся до суду з вимогою про встановлення факту прийняття спадщини. Також, для визнання за [PERSON] права на обов`язкову частку у спадщині, необхідно довести, що вона була непрацездатною донькою [PERSON] , доказів чого матеріали справи не містять. Доказів фактичного вступу у володіння або управління спадковим майном матеріали справи також не містять. Вступ в управління/володіння спадковим майном являє собою сукупність дій щодо фактичного користування (в тому числі зберігання) спадковим майном і не зводиться виключно до проживання спадкоємця разом зі спадкодавцем на момент смерті останнього. У зв`язку з цим, довідка органу місцевого самоврядування №2654 від 18.06.2021р., на яку посилається позивач, як на доказ прийняття спадщини своєю матір`ю після смерті [PERSON] , не є належним, допустимим та достатнім доказом, який би підтверджував факт проживання [PERSON] зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а також фактичне управління/володіння спадковим майном. Позивачем не надано доказів того, що [PERSON] або сам позивач зверталися до нотаріуса з відповідною заявою про прийняття спадщини та отримали відмову в її оформленні. Відповідно до ст.551 ЦК УРСР вважається, що спадкоємець відмовився від спадщини, якщо він не вчинив жодної з дій, що свідчать про прийняття спадщини (ст.549 ЦК УРСР). Отже, за життя [PERSON] не вчинила жодних дій для прийняття спадщини. Той факт, що вона мала право на обов`язкову частку у спадщині, не спростовує того, що вона повинна була прийняти спадщину, шляхом подачі відповідної заяви до нотаріальної контори, оскільки фактичне прийняття обов`язкової частки у спадщині законодавством не передбачено. Крім того, слід розмежовувати поняття «обов`язкова частка» і «майно, що входить до складу спадщини». Обов`язкова частка не входить до складу спадщини, спадкуванню підлягає саме майно. Тому право на обов`язкову частку прямо виключено зі спадщини, яка переходить до спадкоємців особи, що мала на це право. Отже, встановлення права на обов`язкову частку, яку [PERSON] у визначений законодавством строк не прийняла, не буде породжувати жодних наслідків для позивача. Щодо вимоги [PERSON] , яка стосується визнання недійсним Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 01.07.2004 року, виданого [PERSON] в порядку спадкування після смерті [PERSON] , представник відповідача зазначає, що із заяви про прийняття спадщини [PERSON] після смерті свого батька вбачається, що державним нотаріусом було перевірено факт прийняття [PERSON] спадщини, оскільки у спадкоємця була наявна ощадна книжка спадкодавця, що повністю відповідає чинному на момент видачі спірного свідоцтва п.113 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України №18/5 від 14.06.1994р. Ощадна книжка є підтвердженням факту вступу у володіння спадковим майном. При цьому, згідно ч.4 п.112 та ч.3 п.210 Інструкції видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, ніяким строком не обмежена. Щодо посилань [PERSON] на наявність у [PERSON] права на обов`язкову частку у спадщині після смерті батька на момент видачі спірного свідоцтва про право на спадщину за заповітом [PERSON] , представник відповідача зазначає наступне. Так, в силу ч.2 ст.553 ЦК УРСР 1963 року [PERSON] вважається такою, що відмовилася від спадщини, оскільки на час подання заяви до нотаріуса Никончуком М.Т. про прийняття спадщини, вона не вчинила жодних дій, передбачених ст.549 ЦК УРСР. Також, виходячи з роз`яснень, викладених у п.19 Постанови ВСУ №7 від 30.05.2008р. у разі порушення права спадкоємців на обов`язкову частку у спадщині суд може вирішувати питання про недійсність свідоцтва про право на спадщину лише в тій частині, яка складає обов`язкову частку. Крім того, представник відповідача вважає, що позивачем обраний неналежний та неефективний спосіб захисту своїх прав, оскільки в даному випадку можливе застосування внесення змін до свідоцтва про право на спадщину. Внесення змін до свідоцтва про право на спадщину в судовому порядку може мати місце у разі, коли відсутня згода спадкоємців на внесення змін до свідоцтва, а також існують інші обставини, що позбавляють можливості внести такі зміни в нотаріальному порядку. Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження відсутності згоди спадкоємців на внесення змін до свідоцтва. Для звернення до суду необхідним є факт порушення права позивача і доведення позивачем такого факту. Саме по собі визнання судом недійсним свідоцтва про право на спадщину не призводить до вирішення спору, позивач не набуває статус спадкоємця, не має законних підстав для оформлення та видачі йому свідоцтва про право на спадщину чи внесення змін в існуюче свідоцтво, тобто не має досягнення поставленої мети. Оскільки позивач при зверненні до суду декларує, що його метою є захист свого порушеного права, а просить суд здійснити інші дії, які не є ефективними, це означає, що позивач у дійсності подає інший позов, який спрямований не на відно/влення порушеного права, а переслідує інші цілі. У такому випадку позивач не доводить, що визнання свідоцтва про право на спадщину недійсним буде сприяти відновленню його порушених, невизнаних або оспорюваних прав як спадкоємця після смерті матері. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкт нерухомості є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством порядку. Якщо за життя спадкодавець не набув права власності на нерухоме майно, то спадкоємець також не набуває права власності в порядку спадкування. Необхідною умовою спадкування земельної ділянки є наявність прав щодо неї. Земельна ділянка, щодо якої у спадкодавця не було прав на час відкриття спадщини, до спадкоємців переходити не може. Також, [PERSON] не надав доказів того, що він звертався до нотаріуса для отримання свідоцтва про право на спадщину на спірне нерухоме майно та отримав відмову в цьому, як і не надав доказів того, що відповідачі порушили його права, свободи чи інтереси. Позивачем не надано жодного доказу, що у разі визнання судом спірного свідоцтва недійсним він зможе чи буде оформлювати спадщину в порядку визначеному законом через нотаріальну контору чи визнати право власності на земельну ділянку після смерті матері, з урахуванням того, що право власності на земельну ділянку його матір не набула, оскільки не вчинила жодних дій для прийняття спадщини. Представник відповідача зазначає, що недобросовісна поведінка особи (у даному випадку позивача), яка полягає у вчиненні дій, які можуть у майбутньому порушити права інших осіб, є формою зловживання правом. Також представник звертає увагу на те, що [PERSON] на підставі рішення виконкому Луківської сільської ради Малинського району Житомирської області №4 від 17.11.2011 року «Про оформлення права власності на житловий будинок [PERSON] » набув право власності на житловий будинок [PERSON] , який він заповідав за життя своєму сину [PERSON] , позбавивши останнього права власності на вказаний об`єкт нерухомості та знаючи при цьому, що [PERSON] не реалізувала своє право на прийняття спадщини. Тобто на даний час [PERSON] намагається позбавити [PERSON] ще й права власності на земельну ділянку, яка була ним успадкована та оформлена відповідно до законодавства та без порушення будь-чиїх прав. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належно. Разом з цим, свою позицію по справі висловила у відзиві на позов [PERSON] , який надійшов до суду 17.08.2021 року. Так, у відзиві відповідач заперечила проти змісту та вимог позовної заяви з підстав її необґрунтованості у зв`язку з наступним. Позивач не надав доказів того, що він звертався до компетентних органів для встановлення факту родинних відносин у досудовому порядку, не надав відповідних підтверджуючих документів щодо відмови таких органів у підтвердженні вказаного факту. Також позивач не підтвердив того, що він взагалі претендує на земельну ділянку. Позивач не надав доказів того, що він звертався до нотаріальних органів з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку і нотаріусом йому в цьому було відмовлено. Позивач не довів, що встановлення факту родинних відносин впливає на його права, як заявника. Також позивач не довів того, що [PERSON] це [PERSON] , його мати, а [PERSON] це [PERSON] , його дід. Припущення позивача, що у довоєнні часи певним чином записували ім`я осіб є тільки його припущеннями та жодними доказами це не підтверджується. [PERSON] зазначає, що [PERSON] мала право на обов`язкову частку у спадщині після смерті [PERSON] . Разом з цим, для визнання за [PERSON] права на обов`язкову частку у спадщині необхідно довести, що остання була непрацездатною дитиною [PERSON] , що, власне, позивач не підтвердив належними та допустимими доказами. Крім того, на думку відповідача, [PERSON] свідомо приховав той факт, що у [PERSON] окрім сина [PERSON] була ще донька [PERSON] , адже це має безпосереднє значення для визначення розміру обов`язкової частки у спадковій масі. Для встановлення факту прийняття спадщини необхідні докази вступу в управління та володіння спадковим майном, які були вчинені протягом 6 місяців з дня відкриття спадщини. Вважається, що відмовився від спадщини той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчать про прийняття спадщини. З матеріалів справи вбачається, що докази, які б підтвердили, що [PERSON] вчинила якусь дію протягом 6 місяців з дня відкриття спадщини відсутні. Із судової практики вбачається, що особа вважається такою, що прийняла спадщину, якщо вона вчинила певні дії, необхідні для цього, зокрема, вступила у володіння та/або управління саме спадковим майном; фактичний вступ в управління або володіння спадковим майном, яке спадкодавець заповів іншій особі (якщо вона не відмовилася від спадщини), не може розглядатися як вчинення передбачених законом дій по прийняттю спадщини; під фактичним вступом у володіння або управління спадковим майном, що підтверджує факт прийняття спадщини, маються на увазі різні дії спадкоємця по управлінню, розпорядженню і користуванню цим майном, підтриманню його в належному стані або сплату податків і інших платежів, тощо. Відповідач заперечує проти того, що [PERSON] постійно проживала з [PERSON] , у тому числі на день смерті останнього та стверджує, що [PERSON] мешкала в с. Забране разом зі своєю сім`єю. Більше того, [PERSON] через зайнятість майже не відвідувала свого батька в с. Буки. Натомість [PERSON] досить часто відвідував батьків та після смерті матері щовихідних приїжджав з м. Києва та допомагав батькові по господарству. Відповідач звертає увагу на те, що [PERSON] не є суб`єктом цивільних відносин, оскільки померла ще у 2016 році, а тому за нею не може бути визнано будь-яке цивільне право, в тому числі і право на обов`язкову частку у спадщині. При цьому право на обов`язкову частку у спадщині не входить до складу спадкової маси і не може бути передане спадкоємцеві в порядку спадкування, а тому встановлення права на обов`язкову частку, яку [PERSON] у встановлений законодавством термін не прийняла, не буде породжувати жодних наслідків для позивача. Крім того, позивач не надав доказів того, що нотаріальний орган не може йому видати свідоцтво про право на спадщину після смерті матері. Щодо вимоги [PERSON] , яка стосується визнання недійсним Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 01.07.2004 року, виданого [PERSON] в порядку спадкування після смерті [PERSON] , відповідач зазначає, що із заяви про прийняття спадщини [PERSON] після смерті свого батька вбачається, що державним нотаріусом було перевірено факт прийняття [PERSON] спадщини, оскільки у спадкоємця була наявна ощадна книжка спадкодавця, що повністю відповідає чинному на момент видачі спірного свідоцтва п.113 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України №18/5 від 14.06.1994р. Ощадна книжка є підтвердженням факту вступу у володіння спадковим майном. При цьому, згідно ч.4 п.112 та ч.3 п.210 Інструкції видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, ніяким строком не обмежена. Позивач не довів, що визнання свідоцтва про право на спадщину недійсним буде сприяти відновленню його порушених, невизнаних чи оспорюваних прав, як спадкоємця після смерті матері. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством порядку. Якщо за життя спадкодавець не набув права власності на нерухоме майно, то спадкоємець також не набуває права власності в порядку спадкування. Право на обов`язкову частку у спадщині не входить до складу спадщини, а отже [PERSON] не є спадкодавцем, а позивач не є спадкоємцем права його матері на обов`язкову частку у спадщині. Необхідною умовою спадкування земельної ділянки є наявність прав щодо неї. Земельна ділянка, щодо якої у спадкодавця не було прав на час відкриття спадщини, до спадкоємців переходити не може. [PERSON] вважає вказаний позов штучним та поданим для того, щоб зупинити провадження у справі №283/289/18 за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання заповіту недійсним, предметом якої є визнання складеного [PERSON] заповіту від 30.12.2014 року, недійсним. На підставі вищевикладеного, [PERSON] просить відмовити [PERSON] у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. 07.09.2021 року від представника позивача адвоката Яременка Д.В. до суду надійшла відповідь на\~відзив [PERSON] та [PERSON] , з якої вбачається наступне. [PERSON] звертався самостійно до органів РАЦС з метою усунення розбіжностей у документах матері, проте відповіді не отримав, що свідчить про неможливість у позасудовому порядку встановити факт родинних відносин. Виходячи із дати складення актових записів про народження [PERSON] , у позивача виникли складнощі щодо доведення факту родинних відносин, а тому [PERSON] звернувся до суду з вимогою про встановлення такого факту. Щодо вимоги про встановлення факту прийняття спадщини, представник позивача зазначив, що за приписами ст.535 ЦК УРСР [PERSON] також мала право на отримання частки спадкового майна, незважаючи на наявність заповіту. Зважаючи на те, що на день смерті [PERSON] [PERSON] проживала разом з ним, а після його смерті проводила обряд поховання, доглядала за будинком, обробляла земельну ділянку, зберігала особисті речі та документи спадкодавця, а [PERSON] і на даний час зберігає оригінал приватизаційного майнового сертифікату [PERSON] , тобто факт прийняття спадщини є доведеним. Також, представник позивача зазначає, що [PERSON] в досудовому порядку звертався до нотаріуса з метою отримання свідоцтва про право на спадщину після смерті матері, однак постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії позивач не отримував, що свідчить про очевидні перешкоди у прийнятті спадщини. Натомість, нотаріус надав позивачеві лист-роз`яснення щодо неможливості видачі свідоцтва у зв`язку з тим, що воно вже видано [PERSON] . Окремої уваги заслуговує факт прийняття спадщини за заповітом [PERSON] . В порушення вимог ст.549 ЦК УРСР заява про прийняття спадщини після смерті батька була подана [PERSON] [INFO] , тобто через 8 років з дня відкриття спадщини. На підтвердження факту прийняття спадщини [PERSON] було подано нотаріусу ощадну книжку спадкодавця, проте у якості доказу до відзиву, відповідачем надано копію не ощадної книжки, а квитанцій про сплату страхових платежів, що, на думку представника позивача, є недопустимим. Крім того, п.113 Наказу Міністерства юстиції України від 14.06.2014 року «Про затвердження Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» (чинної на час відкриття спадщини) передбачено, що доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном може бути наявність у спадкоємця ощадної книжки, іменних цінних паперів. Отже, хоча [PERSON] помер ще у 1996 році, [PERSON] , а наразі позивач, зберігали у себе приватизаційний майновий сертифікат серії ТМ №0525326 від 15.03.1979 року, виданий на ім`я спадкодавця на 10500000 українських карбованців, що беззаперечно являється доказом володіння [PERSON] спадковим майном. Згідно ст. 5 Прикіцевих та перехідних положень ЦК України, правила книги шостої ЦК України (спадкове право) застосовуються також до спадщини, яка відкрита, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. Тобто, хоча спадщина відкрилась у 1996 році, однак свідоцтво про право на спадщину за заповітом було видано вже за ЦК України, а тому положення даного кодексу (ст.1301) розповсюджується на правовідносини, які склалися між сторонами. Пунктом 27 Постанови Пленуму ВСУ від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» передбачено, що «відповідно до статті 1301 ЦК ( 435-15 ) свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, установлених законом. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною,визнання шлюбу недійсним, порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо». Таким чином, свідоцтво про право на спадщину було видано нотаріусом з істотним порушенням законодавства, так як [PERSON] належним чином не довів факт вступу в управління спадковим майном, спірне свідоцтво видане через вісім років після смерті спадкодавця, а право на обов`язкову частку [PERSON] не було враховане. Тобто дана обставина свідчить про порушення прав позивача на отримання спадщини. 20.09.2021 року від представника відповідача [PERSON] адвоката Пономаренко О.В. до суду надійшло заперечення на відповідь на відзив представника позивача адвоката Яременка Д.В. від 07.09.2021 року, з якої вбачається наступне. Представник позивача зазначає, що [PERSON] звертався до органів РАЦСу з метою встановлення факту родинних відносин з [PERSON] у досудовому порядку, проте в матеріалах справи наявне звернення позивача до РАЦС від 17.08.2021 року, тобто в період судового розгляду справи. Отже, своїми діями позивач підтвердив позицію представника відповідача, що даний позов є передчасним. З огляду на відповідь від Державного архіву Житомирської області з додатком у вигляді запису акту про народження у графі «Позначка про близнюків» вказана двійня, а у графі «Позначка про мертвонароджених» зазначено свідоцтво № [NUMBER] . Саме це свідоцтво у якості документу, що посвідчує народження матері долучив до матеріалів справи [PERSON] . При цьому представник відповідача зазначає, що вказане свідоцтво не може належати [PERSON] та живонародженій дитині [PERSON] , а вважає, що даний документ належить померлій дитині (двійняшці) [PERSON] , батьком якої був [PERSON] . Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів, які б здатні були підтвердити спорідненість зазначених осіб, адже доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Твердження позивача, що його мати постійно проживала разом з [PERSON] спростовується відомостями з погосподарської книги, в якій відсутня інформація про те, що [PERSON] проживала разом зі своїм батьком; довідкою №554 від 15.08.2017р., виданою виконкомом Луківської сільської ради Малинського району Житомирської області, в якій вказано, що [PERSON] була зареєстрована та постійно проживала в [ADDRESS] , до дня своєї смерті; Акт депутата на предмет обстеження житлових умов від 15.06.2021 року представник відповідача ставить під сумнів, оскільки депутат не міг на підставі огляду побутових умов встановити дані, про які зазначив у Акті та по суті даний документ складений лише зі слів свідків, а не на підставі даних, які дійсно можуть бути встановлені. Також представник відповідача заперечує проти тверджень позивача, що до вказаних правовідносин повинні бути застосовані положення ЦК України 2004 року. За змістом «Прикінцевих та перехідних положень» ЦК України відносини спадкування регулюються нормами ЦК 2004 року у разі, якщо спадщина відкрилася не раніше 01.01.2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати, строк на прийняття якої закінчився до 01.01.2004 року, або якщо вона була прийнята хоча б одним зі спадкоємців, до таких спадкових відносин застосовуються норми ЦК УРСР 1963 року. Отже, до спадкових відносин, у тому числі щодо вимоги про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину, повинні бути застосовані положення ЦК УРСР 1963 року, які не передбачали визнання свідоцтва недійсним, а вказаними нормами був закріплений порядок оскарження дій нотаріуса щодо видачі вказаного свідоцтва. Особливу увагу представник відповідача звертає на те, що будучи сільським головою [PERSON] приймав участь у погодженні акту обстеження земельних угідь, погодженні проектно-технічної документації та оформлення державного акту на землю із земель реформованого КСП «Луківське». Саме на підставі вказаних документів [PERSON] як спадкоємець [PERSON] , отримав Державний акт на право приватної власності на землю серії ІІ-ЖТ №020640. Тобто позивачеві було достеменно відомо ще з 2002 року про оформлення [PERSON] земельної ділянки в порядку спадкування після смерті батька, що свідчить про наявність підстав для застосування наслідків пропуску строків позовної давності у даному спорі. Більше того, позивач особисто погоджував в натурі межі земельної ділянки із суміжними землекористувачами. Також у 2011 році [PERSON] оформив на себе житловий будинок, де був зареєстрований та проживав [PERSON] . Зазначене підтверджує те, що [PERSON] , яка померла у 2016 році,не прийняла спадщину після смерті свого батька. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, його представник адвокат Якименко М.М., який діє в інтересах відповідача на підставі Договору про надання правової допомоги від 25.05.2019 року та Ордеру на надання правової допомоги серії АІ №1008680 від 07.10.2019 року, прийняв участь у судовому процесі. Разом з цим, в матеріалах справи наявна заява від 11.11.2021 року, подана представником відповідача, згідно якої [PERSON] визнав позовні вимоги [PERSON] у повному обсязі. Суд,\~дослідивши матеріали\~цивільної справи,\~повно,\~обґрунтовано,\~всебічно та\~безпосередньо з`ясувавши\~всі фактичні\~обставини,\~на яких\~ґрунтуються позовні\~вимоги,\~об`єктивно оцінивши\~наявні докази,\~які мають\~юридичне значення\~для вирішення\~спору по\~суті,\~заслухавши пояснення\~сторін,\~вважає необхідним задовольнити\~позов [PERSON] , виходячи з наступного. Фактичні обставини справи, встановлені судом. Судом встановлені наступні факти і відповідні їм правовідносини, пов`язані з родинними відносинами [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до Свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 29.05.1965 року, батьками позивача є: [PERSON] та [PERSON] (а.с.9 т.1). Відповідно до Посвідки про народження № [NUMBER] , виданої Відділом актів громадянського стану Народного комісаріату внутрішніх справ СРСР, [PERSON] (мати позивача) народилася [INFO] , про що в Книзі записів актів громадянського стану про народження 18.03.1937 року зроблений відповідний запис. Батьками [PERSON] є: батько [PERSON] , мати [PERSON] (а.с.16 т.1). Згідно наявної в матеріалах справи копії Посвідки про народження № [NUMBER] , виданої секретарем Буківської сільської ради 25.11.1955 року, [PERSON] народилася [INFO] , про що в Книзі записів актів громадянського стану про народження 18.03.1937 року зроблений відповідний запис. Батьками [PERSON] є: батько [PERSON] , мати [PERSON] . Місце народження дитини с. Буки Чоповицького району Київської області. Місце реєстрації: Буківська сільська рада Чоповицького району (а.с.17 т.1). Згідно Свідоцтва про одруження серії [NUMBER] , виданого Буківським сільським ЗАГСом Малинського району Житомирської області 27.01.1959 року, було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] . Після укладення шлюбу мати позивача змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] » (а.с.14 т.1). У посвідченні громадянина, який постійно проживає або постійно працює на території зони посиленого радіоекологічного контролю категорії 4 серії [NUMBER] , прізвище, ім`я, по батькові матері позивача зазначено, як « [PERSON] » (а.с.15 т.1). На противагу твердженню позивача щодо неправильності написання у 1937 році даних його матері, представником відповідача [PERSON] адвокатом Пономаренко О.В. було надано суду копію Посвідки про народження серії [NUMBER] , виданої Відділом актів громадянського стану Народного комісаріату внутрішніх справ СРСР, з якої вбачається, що [INFO] народилася [PERSON] , про що в Книзі записів актів громадянського стану про народження зроблено запис №43. Батьками [PERSON] є: батько [PERSON] , мати [PERSON] . Місце народження дитини с. Буки Житомирської області (а.с.125 т.1). Тобто якщо у Посвідці про народження [PERSON] (матері позивача), її батьками вказано [PERSON] та [PERSON] , то у Посвідці про народження [PERSON] прізвище, ім`я по батькові останньої написано правильно, а дані щодо батьків також викладені вірно. В матеріалах справи наявна заява позивача до Малинського відділу ДРАЦС у Коростенському районі Житомирської області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький), згідно якої [PERSON] просить внести зміни до актового запису про народження [PERSON] , складеного 18.03.1937 року виконавчим комітетом Буківської сільсьської ради Малинського району Житомирської області, а саме змінити ім`я дитини з « [PERSON] » на « [PERSON] », по батькові дитини з « [PERSON] » на « [PERSON] », а ім`я батька з « [PERSON] » на « [PERSON] » (а.с.188-189 т.2). Відповідь на вищевказану заяву від органу державної реєстрації актів цивільного стану в матеріалах справи відсутня. Судом встановлені наступні факти і відповідні їм правовідносини, пов`язані з прийняттям [PERSON] спадщини після смерті [PERSON] , а також встановлені факти і правовідносини, які застосовуються при вирішенні позовної вимоги про визнання недійсним Свідоцтва про право на спадщину №5138 від 01.07.2004р. [INFO] в с. Буки Малинського (нині Коростенського) району помер [PERSON] , про що свідчить свідоцтво про смерть серії [NUMBER] , актовий запис про смерть №3 (а.с.19 т.1). На момент смерті [PERSON] особами, які за законом могли успадкувати майно були діти спадкодавця: [PERSON] , 1937 року народження (мати позивача), [PERSON] , 1939 року народження та [PERSON] , 1946 року народження. Разом з цим, за життя 01.10.1991 року [PERSON] склав заповіт на користь свого сина [PERSON] , яким все своє майно заповів останньому. Заповіт посвідчений секретарем виконавчого комітету Луківської сільської Ради народних депутатів Малинського району Житомирської області Баранівською В.П., зареєстрований в реєстрі за №27 (а.с.22 т.1). Отже, 01.07.2004 року державним нотаріусом Малинської державної нотаріальної контори Іваненко О.М. на ім`я [PERSON] було видане Свідоцтво про право на спадщину за заповітом, зареєстроване в реєстрі за №5138. Спадкове майно, на яке видано свідоцтво, складається з земельної ділянки, площею 2,5600 у межах згідно з планом, яка належала [PERSON] на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ-ЖТ №020640, виданого на підставі розпорядження голови Малинської райдержадміністрації №165 від 17.04.2002 року. Власне, саме розпорядження голови Малинської РДА №165 від 17.04.2022 року міститься на а.с.122-123 т.2. Також додатком до вказаного розпорядження є Акт обстеження земельних угідь реформованого КСП «Луківське» Луківської сільської ради Малинського району (а.с.124-125 т.2), з якого слідує, що до членів комісії по обстеженню угідь, входив, в тому числі, і позивач, а, власне, сам Акт був погоджений зборами власників земельних часток (паїв) 08.04.2002 року та погоджений рішенням Луківської сільської ради від 16.04.2002 року (а.с.126-127 т.2). Слід звернути увагу на те, що матеріали справи містять Протокол погодження меж земельної ділянки, що відводиться в оренду ВКФ «Буки ЛТД» для розробки Іванівського родовища габро із земель запасу Луківської сільської ради Малинського району Житомирської області від 05.08.2004 року (а.с.128 т.2), з якого вбачається, що комісією, до якої, в тому числі входив і позивач, як сільський голова, було виконано погодження в натурі меж земельної ділянки з суміжними землевласниками (землекористувачами), в тому числі, «від Б до В межа проходить по суміжності із землями громадянина [PERSON] протяжністю 0,22км». Відповідно до довідки №2654 від 18.06.2021 року, виданої за підписом секретаря Малинської міської ради Василя Майстренка, [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , проживав і був зареєстрований в с. Буки Малинського району. На час відкриття спадщини разом з ним постійно проживала [PERSON] , проте зареєстрована не була. Вказана довідка видана на підставі по господарської книги №4 1996-2000рр., особовий рахунок № [NUMBER] та складена зі слів сусідів (а.с.18 т.1). З Акту депутата Малинської міської ради Житомирської області Кашиці В.М. на предмет обстеження житлових умов від 15.06.2021 року вбачається, що на підставі пояснень сусідів [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , на предмет проживання [PERSON] , 1937 року народження, встановлено, що остання на день смерті батька, [PERSON] , [INFO] проживала разом з ним без реєстрації за адресою: [ADDRESS] . Після смерті батька [PERSON] проводила обряд поховання та вирішувала всі організаційні питання. В подальшому [PERSON] здійснювала догляд за будинком та обробляла земельну ділянку (а.с.183 т.2). Згідно листа виконкому Малинської міської ради Житомирської області №1774/03-12 від 28.07.2021 року, [PERSON] , 1907 року народження, на день смерті [INFO] , проживав та був зареєстрований в с. Буки Малинського району Житомирської області. Після смерті [PERSON] будинку, де він проживав на момент смерті, рішенням виконкому Луківської сільської ради було присвоєно адресу: [ADDRESS] (а.с.102 т.2). Згідно наявної в матеріалах справи довідки №159, виданої 01.12.1986 року виконавчим комітетом Буківської сільської Ради народних депутатів Малинського району Житомирської області, сім`я [PERSON] , жителя с. Буки Малинського району Житомирської області, складається з: жінка [PERSON] , 1906 року народження, онук [PERSON] , 1965 року народження (а.с.137 т.1). Факт проживання [PERSON] зі своїм дідом [PERSON] підтверджується і копією наявної в матеріалах справи погосподарських книг №28 та №4 за період 1991-2000рр. (а.с.111-116 т.2). Суд звертає увагу на те, що у якості доказу зберігання позивачем після смерті матері [PERSON] , документів після смерті діда [PERSON] , про що стверджував представник позивача [PERSON] у своїй відповіді на відзив від 07.09.2021 року, матеріали справи містять копію приватизаційного майнового сертифікату серії ТМ №0525326 від 15.03.1979 року, виданого на ім`я спадкодавця на 10500000 українських карбованців, що беззаперечно являється доказом володіння [PERSON] спадковим майном [PERSON] (а.с.187 т.2). Ухвалою суду від 05.07.2021 року витребувано від Малинської державної нотаріальної контори спадкову справу до майна померлого [PERSON] (а.с.45 т.1). 21.07.2021 року від нотаріальної контори на запит суду надійшла спадкова справа\~№290-04\~до майна\~померлого [INFO] [PERSON] (а.с.53-56 т.1, а.с.69-88 т.2). Отже, з матеріалів вищезазначеної спадкової справи вбачається, що вона відкрита за заявою [PERSON] від 01.07.2004 року. У даній заяві зазначено, що інших спадкоємців, крім [PERSON] немає. Також міститься запис нотаріуса, що факт прийняття спадщини перевірено наступним чином: спадкоємцем пред`явлено ощадну книжку на ім`я спадкодавця, яку оглянуто та повернуто. В матеріалах спадкової справи наявна копія Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ-ЖТ №020640, яка також міститься на а.с.119,186 т.2. Як зазначено вище, за наслідками звернення до нотаріуса на ім`я [PERSON] видано спірне Свідоцтво про право на спадщину за заповітом, зареєстроване в реєстрі за №5138. Також в матеріалах спадкової справи наявна копія свідоцтва про смерть [PERSON] серії [NUMBER] , актовий запис про смерть №12973. Слід зазначити, що в матеріалах справи наявна заява [PERSON] від 30.06.2021 року на ім`я державного нотаріуса Малинської державної нотаріальної контори Іваненко О.М., щодо прийняття позивачем спадщини після смерті своїх батьків, в тому числі, з вимогою позивача видати йому Свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну ділянку, загальною площею 2,5600га на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ-ЖТ №020640 (а.с.190-191 т.2). Згідно листа-відповіді нотаріуса №02-14/735 від 28.08.2021 року, позивачеві відмовлено у видачі Свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з тим, що таке Свідоцтво уже видане (а.с.192 т.2). Ухвалою суду від 05.07.2021 року витребувано від Малинської державної нотаріальної контори спадкову справу до майна померлої [PERSON] (а.с.45 т.1). 21.07.2021\~року від\~нотаріальної контори\~на запит\~суду надійшов\~лист №02-14/645,\~з якого\~вбачається,\~що спадкова\~справа до\~майна померлої\~ [INFO] [PERSON] \~не заведена (а.с.51 т.1). Ухвалою суду від 22.07.2021 року витребувано від Житомирського обласного державного нотаріального архіву спадкову справу до майна померлого [PERSON] (а.с.83 т.1). 29.07.2021 року від нотаріального архіву на запит суду надійшла спадкова справа №92/2017 до майна померлого [INFO] [PERSON] (а.с.152-209 т.1). Отже, з матеріалів вищезазначеної спадкової справи вбачається, що вона відкрита за заявою сина померлого [PERSON] від 12.12.2017 року. У вищезазначеній заяві вказано, що факт прийняття спадщини [PERSON] встановлено шляхом спільного проживання із спадкодавцем, що підтверджується довідкою№499 від 21.07.2017р. Також за життя 02.12.2016 року [PERSON] склав заповіт на користь свого сина [PERSON] , який посвідчений секретарем Луківської сільської ради Малинського району Житомирської області Гусаковською Т.О., зареєстрований в реєстрі за №12. Згідно заповіту, спадкодавець заповів все своє майно позивачеві. Отже, [PERSON] приватним нотаріусом Малинського нотаріального округу Житомирської області були видані наступні свідоцтва про право на спадщину в порядку спадкування після смерті батька: -Свідоцтво про право на спадщину за законом від 12.12.2017 року, зареєстроване в реєстрі за №1062. Спадщина, на яку видане дане Свідоцтво, складається з житлового будинку з господарськими будівлями [ADDRESS] , який належав померлому на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно № [NUMBER] , виданого виконавчим комітетом Луківської сільської ради 01.10.2010 року, право власності на який зареєстровано в Малинському районному комунальному підприємстві по технічній інвентаризації 17.11.2010 року в книгу 1, номер запису 117. Загальна площа будинку складає 76 кв.м.; -Свідоцтво про право на спадщину за законом від 12.12.2017 року, зареєстроване в реєстрі за №1063. Спадщина, на яку видане дане Свідоцтво, складається з земельної ділянки кадастровий номер 1823481400:07:001:0077, цільове призначення для ведення особистого селянського господарства, площею 0,5772га, розташованій в с. Забране Малинського району Житомирської області, яка належала померлому на підставі Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ №291870, виданого відділом Держкомзему у Малинському районі Житомирської області 16.12.2010 року; -Свідоцтво про право на спадщину за законом від 12.12.2017 року, зареєстроване в реєстрі за №1064. Спадщина, на яку видане дане Свідоцтво, складається з земельної ділянки кадастровий номер 1823481400:07:001:0076, цільове призначення для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, площею 0,2442га, розташованій в [ADDRESS] , яка належала померлому на підставі Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ №291869, виданого відділом Держкомзему у Малинському районі Житомирської області 16.12.2010 року; -Свідоцтво про право на спадщину за законом від 12.12.2017 року, зареєстроване в реєстрі за №1065. Спадщина, на яку видане дане Свідоцтво, складається з земельної ділянки кадастровий номер 1823481400:08:000:0141, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 2,2531га, розташованій на території Луківської сільської ради Малинського району Житомирської області, яка належала померлому на підставі Державного акта на право приватної власності на землю серії ІІ-ЖТ №020539, виданого Малинським відділом земельних ресурсів Житомирської області 26.06.2002 року; Також, з матеріалів вищезазначеної спадкової справи вбачається, що [PERSON] повторно звернувся до приватного нотаріуса Сотніченко І.В. з заявою від 16.05.2018 року, зі змісту якої вбачається, що на день смерті батька [PERSON] залишилося спадкове майно, яке складається з земельної ділянки, яка належала дружині померлого [PERSON] , спадкоємцем якої є її чоловік [PERSON] , який прийняв спадщину, але не оформив своїх спадкових прав. У вищезазначеній заяві вказано, що факт прийняття спадщини [PERSON] встановлено шляхом спільного проживання із спадкодавцем, що підтверджується довідкою№499 від 21.07.2017р. Отже, [PERSON] приватним нотаріусом Малинського нотаріального округу Житомирської області було видано в порядку спадкування після смерті батька Свідоцтво про право на спадщину за законом від 16.05.2018 року, зареєстроване в реєстрі за №421. Спадщина, на яку видане дане Свідоцтво, складається з земельної ділянки кадастровий номер 1823481400:08:000:0156, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 2,1025га, розташованій на території Луківської сільської ради Малинського району Житомирської області, яка належала дружині померлого [PERSON] , спадкоємцем якої був її чоловік [PERSON] , який прийняв спадщину, але не оформив своїх спадкових прав, на підставі Державного акта на право приватної власності на землю серії ІІ-ЖТ №020570, виданого Малинським відділом земельних ресурсів Житомирської області 26.06.2002 року. Ухвалою суду від 05.07.2021 року витребувано від Першої Київської державної нотаріальної контори спадкову справу до майна померлого [PERSON] (а.с.45 т.1). 25.0.2021 року на виконання ухвали суду від Першої Київської державної нотаріальної контори надійшла копія спадкової справи\~№1430/2017\~до майна\~померлого [INFO] [PERSON] (а.с.2-88 т.2). З спадкової справи вбачається, що вона відкрита нотаріусом за наступними заявами: -заяви дружини померлого [PERSON] від 16.12.2017 року; -заяви доньки померлого [PERSON] від 16.12.2017 року, з якої вбачається, що вона відмовляється від прийняття спадщини на користь дружини спадкодавця та своєї матері [PERSON] ; -заяви доньки померлого [PERSON] від 16.12.2017 року, з якої вбачається, що вона відмовляється від прийняття спадщини на користь дружини спадкодавця та своєї матері [PERSON] ; -заяви спадкоємця за заповітом [PERSON] від 06.02.2018 року. Згідно матеріалів спадкової справи, за життя 30.12.2014 року [PERSON] склав заповіт, зареєстрований в реєстрі за №41 та посвідчений секретарем Луківської сільської ради Малинського району Житомирської області Лось А.О. Даним заповітом [PERSON] заповів належну йому земельну ділянку, площею 1,7005га, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Луківської сільської ради Малинського району Житомирської області, належної йому на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно [NUMBER] від 29.11.2013 року, [PERSON] . У зв`язку з наявністю вищезазначеного заповіту на користь [PERSON] , який [PERSON] вважає спірним, остання звернулася до нотаріальних органів з відповідною заявою від 13.01.2018 року про призупинення процедури оформлення спадщини після смерті свого чоловіка. Також, в провадженні Малинського районного суду Житомирської області перебувала цивільна справа №283/289/18 за позовом [PERSON] до [PERSON] , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: Малинська міська рада Житомирської області та [PERSON] , про визнання заповіту недійсним, рішенням якого відмовлено [PERSON] у задоволенні позовних вимог у зв`язку з їх безпідставністю. На даний час вказана цивільна справа перебуває у провадженні Житомирського апеляційного суду за наслідками звернення з апеляційною скаргою представника [PERSON] [PERSON] . 10.03.2018 року [PERSON] державним нотаріусом Першої київської державної нотаріальної контори Праведник Н.О. було видано Свідоцтво про право на спадщину за законом, зареєстроване в реєстрі за №9-128. Спадщина, на яку видане дане Свідоцтво складається з квартири [ADDRESS] , яка належала померлому на підставі договору купівлі-продажу нерухомості, зареєстрованого на Київській Універсальній біржі 17.11.1994 року за реєстраційним №5632/4162. 07.03.2019 року [PERSON] державним нотаріусом Першої київської державної нотаріальної контори Праведник Н.О. було видано Свідоцтво про право на спадщину за законом, зареєстроване в реєстрі за №9-121. Спадщина, на яку видане дане Свідоцтво складається з акцій іменних простих, без документарних в кількості 2216 штук ПрАТ «АТП-1», загальною номінальною вартістю 554,00 грн., які належали померлому, що підтверджується випискою про стан рахунку в цінних паперах, виданої ТОВ «КОМЕКС-ФІНАНС» в м. Києві 31.07.2018р. вих. 31/07/04. Ухвалою суду від 23.09.2021 року витребувано у Головному управлінні Пенсійного фонду України в Житомирській області інформацію про час призначення пенсійних виплат [PERSON] (а.с.246 т.2). На виконання вищезазначеної ухвали суду, 25.10.2021 року до суду надійшов лист-відповідь №0600-0401-7/81339 від ГУ ПФУ в Житомирській області, відповідно до якої [PERSON] , [INFO] , ідентифікаційний номер [NUMBER] , з 01.10.1991\~року призначена пенсія за віком відповідно до ст.55 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Виплата пенсії [PERSON] припинена з 01.01.2017 року у зв`язку зі смертю (а.с.10 т.3). Покази свідків: Свідок на стороні позивача [PERSON] , у ході судового засідання, яке відбулося 16.12.2021 року зазначила, що їй відомі позивач [PERSON] та його покійна мати [PERSON] . Щодо обставин, які їй відомі по справі пояснила, що їй відомий [PERSON] , оскільки вони являлися сусідами за життя останнього. З його дітей їй відома тільки [PERSON] . [PERSON] приїжджала з місця свого постійного проживання с. Забране до батька та здійснювала за ним догляд, з ночівлею, вела господарство та обробляла присадибну земельну ділянку. При цьому відвідини [PERSON] . [PERSON] носили постійний характер. Організацією поховального обряду [PERSON] займалася його донька [PERSON] . Також після смерті [PERSON] . [PERSON] здійснювала догляд та нагляд за домогосподарством в с. Буки, разом зі своїм сином [PERSON] . Також, [PERSON] понад рік після смерті батька оплачувала платежі за житлово-комунальні послуги. На запитання представника відповідача [PERSON] адвоката Пономаренко О.В. щодо пенсійних виплат, свідок пояснила, що пенсію отримував [PERSON] , проте з часом, коли у останнього погіршився стан здоров`я, то виплати отримувала [PERSON] . Також свідок була знайома з чоловіком [PERSON] [PERSON] , який іноді привозив її до домогосподарства в с. Буки. Свідок на стороні\~позивача [PERSON] , показала, що йому відомі позивач та відповідачі по справі, окрім [PERSON] . Також померлий [PERSON] є троюрідним дідом свідка. Щодо обставин, які йому відомі по справі пояснив, що у [PERSON] було троє дітей: [PERSON] , [PERSON] та ще одна донька, ім`я якої свідок не пам`ятає. На запитання представника позивача адвоката Яременка Д.В. свідок чітко та ствердно відповів, що йому відомо про те, що [PERSON] являється рідною донькою [PERSON] , а [PERSON] це її син та, відповідно, онук [PERSON] . Також свідок був знайомий з [PERSON] за життя останнього. [PERSON] зазначив, що [PERSON] доглядала за своїм батьком, оскільки він, в силу свого похилого віку, потребував сторонньої допомоги. Наприклад, в останній рік, який передував смерті [PERSON] , свідок спостерігав, як [PERSON] ночувала у домоволодінні батька у с. Буки, приїжджала на цілий день. На запитання представника позивача щодо тривалості перебування [PERSON] у домогосподарстві свого батька, свідок повідомив, що вона більше часу проводила з [PERSON] , аніж у власному домогосподарстві в с. Забране. Похованням [PERSON] займалася [PERSON] , про що свідку відомо зі слів його близьких родичів. Після смерті [PERSON] доглядом за домогосподарством займалися його донька [PERSON] , разом з сином [PERSON] , який, в тому числі, проживав у житловому будинку в с. Буки. Також вони обробляли присадибну земельну ділянку. В свою чергу, сина [PERSON] свідок спостерігав рідко декілька разів на рік, як до смерті [PERSON] , так і після. Свідок на стороні\~позивача [PERSON] зазначив, що позивач [PERSON] йому знайомий, відповідачів у даному спорі він не знає. Щодо обставин, які йому відомі по справі пояснив, що все життя являвся сусідом [PERSON] їхні домоволодіння розташовані на одній вулиці, територіально в межах 200м одне від одного. Протягом 1994-2002рр. свідок перебував на посаді сільського голови. Свідок зазначив, що [PERSON] відома йому, як донька [PERSON] , яка народилася у 1930-х роках, а [PERSON] являється сином [PERSON] . [PERSON] також відомий [PERSON] , як син [PERSON] . Також, свідок зазначив, що [PERSON] до смерті свого батька у 1996 році по причині похилого віку останнього, досить часто допомагала по господарству, городництву, доглядала за [PERSON] , періодично проживала з ним, а після його смерті проводила поховання. [PERSON] зазначив, що [PERSON] також допомагав своєму діду. Після смерті [PERSON] його донька [PERSON] виїхала на постійне місце проживання до належного їй житлового будинку в с. Забране, проте продовжувала навідуватися до домогосподарства в с. Буки та доглядати за ним, обробляти городину, разом зі своїм сином [PERSON] . Свідок також зазначив, що окрім [PERSON] та її сина він у домогосподарстві в с. Буки нікого не бачив. До смерті [PERSON] його син [PERSON] 2-3 рази на рік приїжджав до батьківського будинку, проте в ньому не проживав та господарством не займався, а після смерті [PERSON] приїжджав дуже рідко, декілька разів на рік. На запитання представника позивача адвоката Яременка Д.В. щодо кількості дітей, батьком яких був [PERSON] , свідок зазначив, що пам`ятає доньок [PERSON] та [PERSON] , а також сина [PERSON] . На запитання представника позивача щодо особистої думки свідка на твердження відповідачів, що саме [PERSON] вів господарство після смерті батька [PERSON] , свідок відповів запереченням. На запитання представника відповідача адвоката Пономаренко О.В. щодо причин відсутності записів у погосподарській книзі щодо проживання [PERSON] разом з батьком, свідок відповів, що [PERSON] вважається такою, що проживала в с. Забране, проте вона постійно навідувалася до батька в с.Буки. Також [PERSON] після смерті свого батька облаштував паркан. На запитання представника відповідача щодо характеру дій, які свідчать про те, що [PERSON] доглядала за домоволодінням після смерті батька, свідок зазначив, що вона приїжджала до будинку, наглядала за ним, перевіряла замки, працювала, обробляла городину. На запитання представника позивача щодо того, де більше часу проводила і фактично проживала [PERSON] , свідок зазначив, що у домогосподарстві батька в с. Буки. Свідок на стороні\~відповідачів [PERSON] , у ході судового засідання, яке відбулося 16.12.2021 року зазначила, що їй відомі відповідачі по справі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Свідок є двоюрідною сестрою [PERSON] та [PERSON] , а [PERSON] є її тіткою. В свою чергу, померлий [PERSON] є її дідом. Щодо обставин, які свідку відомі по справі вона пояснила, що в житловому будинку в с. Буки [PERSON] проживав один, а [PERSON] свідок у домогосподарстві не бачила, її речей у будинку також не було. Щодо догляду [PERSON] за [PERSON] їй невідомо. Щодо потреби [PERSON] у сторонньому догляді, на думку свідка, то він такої допомоги не потребував. Під час відвідин [PERSON] домогосподарства в с. Буки, остання спостерігала у житловому будинку [PERSON] , який доглядав за господарством. На запитання представника відповідача [PERSON] адвоката Пономаренко О.В. щодо періодичності перебування [PERSON] у с.Буки, свідок відповіла, що він знаходився у свого батька в період з весни по осінь, тобто майже постійно. На запитання представника позивача адвоката Яременка Д.В. щодо уточнення періодичності такого перебування [PERSON] у домогосподарстві в с. Буки, свідок зазначила наступне: «періодично проживав», «приїжджав, але в будинку не проживав». При наданні оцінці показам свідків, суд бажає зазначити, що свідки на стороні позивача надавали чіткі відповіді на запитання, які були безпосередньо пов`язані з родинними відносинами між [PERSON] та [PERSON] . При цьому свідок на стороні відповідача не заперечила факту існування родинних відносин між вищезазначеними особами. Крім того, при наданні показів, які були пов`язані з предметом позову в частині встановлення факту прийняття спадщини [PERSON] після смерті батька, двоє свідків на стороні позивача, які не мають родинних відносин з сторонами по справі, а також один свідок, який є близькою особою по відношенню до сторін, чітко та ствердно зазначали, що [PERSON] періодично проживала з [PERSON] , як на час відкриття спадщини, так і після його смерті, здійснювала догляд за житловим будинком, вела господарство, обробляла присадибну земельну ділянку, оплачувала рахунки за житлово-комунальні послуги. За життя [PERSON] також здійснювала догляд за своїм батьком, ночувала у будинку, вела господарство. При цьому покази свідка на стороні відповідачів суд оцінює критично, оскільки [PERSON] не надала чіткої відповіді на запитання представників сторін, які стосувалися саме періодичності перебування [PERSON] у домогосподарстві [PERSON] в с. Буки. Разом з цим, маючи близькі відносини зі сторонами та померлими особами, саме даний свідок мала би бути обізнаною з обставинами справи, які підлягали з`ясуванню та встановленню судом. Також, суд зазначає, що з метою надання сторонам можливості реалізувати принцип змагальності, рівності всіх учасників процесу перед законом та судом, з метою всебічного, повного і об`єктивного розгляду в судовому процесі всіх обставин справи, оцінки та дослідження доказів,\~сторонам по справі було надано рівні можливості для забезпечення явки свідків. Мотиви та застосовані норми права. Згідно\~ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. Відповідно до статей\~12,\~81 ЦПК України\~кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Згідно зі\~статтею 89 ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Під час розгляду справи судом було забезпечено сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості (стаття 129 Конституції України). Згідно ст. 15,16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до\~ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Надаючи правову оцінку фактичним обставинам справи, суд виходить з таких норм законодавства. \~ \~ \~ \~Щодо позовної вимоги [PERSON] , яка пов`язана із встановленням факту родинних відносин між [PERSON] та [PERSON] , як батьком і донькою, суд зазначає наступне. Відповідно до п.5 ч.1 ст. 293 ЦПК України\~суд розглядає справи про встановлення факту, що має юридичне значення, в порядку окремого провадження. Згідно до п. 1 ч. 1 ст.315 ЦПК України\~суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. Частиною 2 передбачено, що у судовому порядку можуть бути встановлені факти від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до п. 1\~Постанови Пленуму Верховного Суду від 31.03.1995 р. № 5 «Про судову практику про справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення»\~в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. У ході\~судового розгляду\~справи встановлено,\~що мати\~позивача [PERSON] \~( [PERSON] )\~народилася [INFO] та\~її батьками\~зазначено: батько [PERSON] , мати [PERSON] , що вбачається з Посвідки про народження № [NUMBER] . При цьому в подальшому за життя матері позивача, на її ім`я були видані документи, згідно яких її прізвище, ім`я та по батькові зазначалося, як [PERSON] . Суд зазначає, що актовий запис про народження матері позивача було складено ще у довоєнні роки, що дійсно могло стати причиною невірного заповнення посвідки про народження, що була видана у 1937 році. Суд вважає, що у даному випадку імена [PERSON] , [PERSON] / [PERSON] / [PERSON] та [PERSON] дійсно є тотожними іменами, записаними у посвідці у скороченій формі. Внаслідок розбіжностей у записі імені матері та імені її батька, позивач не може довести родинних відносин між [PERSON] та [PERSON] , та, відповідно, не може реалізувати своє право на спадщину після смерті батьків, тож цей факт має для позивача юридичне значення. Суд також враховує, що допитані в судовому засіданні свідки підтвердили, що померла [PERSON] є донькою [PERSON] . Аналіз досліджених доказів в їх сукупності дає підстави для задоволення вимог заяви [PERSON] , так як встановлено факт відносин [PERSON] та [PERSON] , як доньки та батька. Встановлення даного факту має юридичне значення, тому що від нього залежить право позивача на отримання спадщини. Щодо позовної вимоги [PERSON] , яка стосується встановлення факту прийняття [PERSON] спадщини після смерті батька [PERSON] , суд зазначає наступне. Частиною 3 ст. 10 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ЦПК України. Відповідно до п.5 ч.1 ст. 293 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту, що має юридичне значення, в порядку окремого провадження. Згідно ч. 2 ст.315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до пункту 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 01 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК України і строк на її прийняття не закінчився до 01 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом. Згідно п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України правила книги шостої ЦК України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом, тобто відкрилася після 1 липня 2003 року і не була прийнята ніким зі спадкоємців, право на спадкування яких виникло відповідно до норм ЦК УРСР. Отже, якщо спадщина відкрилась в період дії ЦК УРСР, застосуванню підлягають норми ЦК УРСР щодо належності спадщини спадкоємцеві з часу відкриття спадщини, незалежно від оформлення права на спадщину. Оскільки спадщина після смерті [PERSON] відкрилася [INFO] , то при вирішенні даного спору слід застосовувати норми ЦК УРСР. Системний аналіз положень\~Розділу VІІ «Спадкове право» ЦК УРСР 1963 року\~свідчить, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з статтею 525 ЦК УРСР часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця. Відповідно до ч.1 ст.548 ЦК УРСР, для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини, відповідно до ч.ч.1, 2 ст.549 ЦК УРСР. Відповідно до ст.\~ст. 529 - 532 ЦК УРСР, спадкоємцями за законом у рівних частках є діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого, онуки і правнуки померлого, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем (перша черга), а також брати і сестри, дід та бабка померлого (друга черга). Відповідно до п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду №5 від 31.05.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» заява про встановлення факту прийняття спадщини та місця її відкриття може бути розглянута судом у порядку окремого провадження, якщо орган, який вчиняє нотаріальні дії, не вправі видати заявникові свідоцтво про право на спадщину через відсутність або недостатність документів, що необхідні для підтвердження в нотаріальному порядку факту вступу в управління або володіння спадковим майном. Аналіз досліджених доказів в їх сукупності дає підстави для задоволення позовної вимоги [PERSON] , так як встановлено факт, що [PERSON] вступила в управління і володіння спадковим майном після смерті свого батька [PERSON] . До таких висновків суд дійшов при дослідженні матеріалів справи, а саме: -довідки №2654 від 18.06.2021 року, виданої за підписом секретаря Малинської міської ради Василя Майстренка, згідно якої [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , проживав і був зареєстрований в с. Буки Малинського району. На час відкриття спадщини разом з ним постійно проживала [PERSON] , проте зареєстрована не була; -акту депутата Малинської міської ради Житомирської області Кашиці В.М. на предмет обстеження житлових умов від 15.06.2021 року, з якого вбачається, що на підставі пояснень сусідів [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , на предмет проживання [PERSON] , 1937 року народження, встановлено, що остання на день смерті батька, [PERSON] , [INFO] проживала разом з ним без реєстрації за адресою: [ADDRESS] . Після смерті батька [PERSON] проводила обряд поховання та вирішувала всі організаційні питання. В подальшому [PERSON] здійснювала догляд за будинком та обробляла земельну ділянку; -наявність на зберіганні у позивача після смерті матері оригіналу належного [PERSON] приватизаційного майнового\~сертифікату серії\~ТМ №0525326\~від 15.03.1979\~року,\~на 10500000\~українських карбованців,\~що беззаперечно\~являється доказом\~володіння [PERSON] \~спадковим майном\~ [PERSON] . Отже,\~доказів протилежного,\~ніж зазначено\~у вказаних\~документах,\~у ході\~розгляду справи\~судом не\~здобуто.\~Також,\~у суду\~немає підстав\~не довіряти\~інформації,\~вказаній у\~довідці №2654\~та акті\~депутата. Суд також враховує, що допитані в судовому засіданні свідки підтвердили, що [PERSON] фактично вступила в управління і володіння спадковим майном після смерті [PERSON] . Крім того, суд зазначає, що відсутність реєстрації місця проживання [PERSON] за адресою проживання її батька не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що вона, як спадкоємець, не проживала з спадкодавцем на час відкриття спадщини. Встановлення факту проживання матері позивача разом з [PERSON] на момент відкриття спадщини має юридичне значення, бо від нього залежить право позивача на отримання спадщини. Щодо позовної вимоги [PERSON] про визнання недійсним Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 01.07.2004 року, виданого державним нотаріусом Малинської державної нотаріальної контори Житомирської області та зареєстрованого в реєстрі за №5138 на ім`я [PERSON] на земельну ділянку, площею 2,5600 у межах згідно з планом, яка належала померлому [PERSON] на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ-ЖТ №020640, виданого на підставі розпорядження голови Малинської райдержадміністрації №165 від 17.02.2002 року, суд зазначає наступне. Свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям за законом після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини.\~При спадкоємстві як за законом, так і за заповітом свідоцтво може бути видане і раніше закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини, якщо в державній нотаріальній конторі є дані про те, що, крім осіб, що заявили про видачу свідоцтва, інших спадкоємців немає.\~Свідоцтво про право держави на спадщину в усіх випадках видається не раніше як через шість місяців з дня відкриття спадщини (стаття 561 ЦК УРСР). Відповідно до пункту 112 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 14 червня 1994 року № 18/5, чинної на час виникнення спірних правовідносин (далі Інструкція), свідоцтво про право на спадщину видається після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини, а у випадках, передбачених частиною третьою статті 549, частиною другою статті 551 ЦК Української РСР, не раніше зазначених строків.\~Свідоцтво про право на спадщину при спадкоємстві як за законом, так і за заповітом, може бути видане і раніше встановлених законом строків, якщо в державній нотаріальній конторі є відомості про те, що, крім осіб, які заявили про видачу свідоцтва, інших спадкоємців немає.\~Видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, ніяким строком не обмежена. Пунктом 113 цієї Інструкції передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям, що прийняли спадщину, тобто таким, які фактично вступили в управління або володіння спадковим майном чи подали заяву в державну нотаріальну контору про прийняття спадщини. Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів чи відповідної місцевої державної адміністрації про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним, або про те, що спадкоємцем було взято майно спадкодавця; довідка державної податкової служби, страховика чи іншого органу про те, що спадкоємцем після відкриття спадщини сплачувались податки або страхові платежі по обов`язковому страхуванню, квитанція про сплату податку, страхового платежу; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець був постійно прописаний в спадковому будинку (квартирі) в період шести місяців після смерті спадкодавця, та інші документи, що підтверджують факт вступу спадкоємця в управління чи володіння спадковим майном. Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном може бути наявність у спадкоємців ощадної книжки, іменних цінних паперів, квитанцій про здані в ломбард речі, свідоцтва про реєстрацію (технічного паспорта, реєстраційного талону) на автотранспортний засіб чи іншу самохідну машину або механізм, державного\~акта на право приватної власності на землю та інших документів, виданих відповідними органами на ім`я спадкодавця на\~майно, користування\~яким можливе лише\~після належного оформлення прав\~на нього. Ці документи приймаються державним нотаріусом з урахуванням у кожному випадку всіх конкретних обставин і при відсутності заперечень з боку інших спадкоємців. Згідно з пунктом 10 Інструкції при вчиненні нотаріальних дій нотаріуси встановлюють особу громадянина, його представника або представника підприємства, установи, організації, що звернулися за вчиненням нотаріальних дій. Документи, на підставі яких вчинено нотаріальну дію, приєднуються до примірника угоди, свідоцтва про право на спадщину та ін., що залишається у справах державної нотаріальної контори чи приватного нотаріуса (пункт 21 Інструкції). Відповідно до пункту 109 Інструкції свідоцтво про право на спадщину видається за заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством, на ім`я всіх спадкоємців або за їх бажанням кожному з них окремо. Відповідно до частини першої статті 68 Закону України «Про нотаріат» в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, державний нотаріус при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом перевіряє факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства за законом осіб, які подали заяву про видачу свідоцтва, та склад спадкового майна. Відповідно до частини першої статті 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. До інших випадків, в тому числі, може належати порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб. Згідно із частиною першою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно із вимогами частини першої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Відповідно до ст.535 ЦК УРСР незалежно від змісту заповіту\~неповнолітні або непрацездатні діти спадкодавця\~(в тому числі усиновлені), а також\~непрацездатні дружина, батьки (усиновителі) і утриманці померлого\~успадковують, не менше двох третин частки, яка належала б кожному з них при спадкоємстві за законом (обов`язкова частка). При визначенні розміру обов`язкової частки враховується і вартість спадкового майна, що складається з предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку. У ході судового розгляду встановлено, що на момент смерті [PERSON] особами, які за законом могли успадкувати майно були діти спадкодавця: [PERSON] , 1937 року народження (мати позивача), [PERSON] , 1939 року народження та [PERSON] , 1946 року народження. Разом з цим, за життя 01.10.1991 року [PERSON] склав заповіт на користь свого сина [PERSON] , яким все своє майно заповів останньому. На час відкриття спадщини після смерті [PERSON] [PERSON] та [PERSON] вважалися непрацездатними дітьми спадкодавця. В матеріалах справи наявний лист №0600-0401-7/81339 від ГУ ПФУ в Житомирській області, відповідно до якої [PERSON] , [INFO] , ідентифікаційний номер [NUMBER] , з 01.10.1991\~року призначена пенсія за віком відповідно до ст.55 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Враховуючи викладене, державним нотаріусом Малинської державної нотаріальної контори свідоцтво про право на спадщину за заповітом №5138, видано лише [PERSON] , тобто не враховано наявність у спадкодавця [PERSON] інших спадкоємців першої черги [PERSON] та [PERSON] , які також мали у частках не менше двох третин від частки, яка належала б кожній з них при спадкоємстві за законом, успадкувати майно померлого [PERSON] . Отже, суд дійшов висновку про порушення права матері позивача на спадкування належного їй спадкового майна. При цьому суд зазначає, що [PERSON] від спадщини не відмовилася, прийняла її в установленому законом порядку, шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном. На день смерті [PERSON] разом з нею проживав і був зареєстрований її чоловік (батько позивача) [PERSON] , який за приписами ст.1268 ЦК України, вважається таким, що прийняв спадщину. В свою чергу, позивач успадкував за законом право на частину нерухомого майна у вигляді 2/9 частин спадкового майна ( земельної ділянки) (1/3 частки при спадкуванні [PERSON] за законом : 2/3 обов`язкової частки [PERSON] ), площею 2,5600, право на яку мав спадкодавець, та в установленому порядку на даний час не має можливості отримати свідоцтво про право на спадщину на вказане майно, через те, що нотаріус не врахувала наявність ще двох спадкоємців першої черги та порушила права позивача на спадкування належної йому частини спадщини, а у подальшому відмовила йому у видачі свідоцтва про право на спадщину, тому успадковане право позивача підлягає захисту в судовому порядку. Посилання представника відповідача [PERSON] адвоката Пономаренко О.В. на те, що на час судового розгляду справи припинив існувати предмет спору, оскільки [PERSON] та [PERSON] померли, не заслуговують на увагу, оскільки особами, які претендують на спадкове майно є правонаступники вказаних спадкодавців. Щодо доводів представника відповідача адвоката Пономаренко О.В. про застосування строку позовної давності до позовних вимог у даній справі, оскільки [PERSON] було достеменно відомо ще з 2002 року про оформлення [PERSON] земельної ділянки в порядку спадкування після смерті [PERSON] , що свідчить про наявність підстав для застосування наслідків пропуску строків позовної давності у даному спорі, суд зазначає наступне. Позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист цивільного права або інтересу. Спадкове право характеризується цілою низкою спеціальних способів захисту прав та інтересів судом. Серед таких способів захисту у ст.\~1301\~ЦК України виокремлено визнання свідоцтва про право на спадщину недійсним.\~ Свідоцтво про право на спадщину\~ це правовстановлюючий документ, що посвідчує виникнення у спадкоємця права власності на спадкове майно. Видачею свідоцтва про право на спадщину завершується процес оформлення спадкових прав. Враховуючи, що наявність суб`єктивного права позивача на частку у спадковому майні не підтверджена відповідними доказами, отримати їх в нотаріальному порядку він позбавлений можливості, а тому позивач обрав правильний спосіб захисту свого права - визнання права судом. Визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом, тобто документа, яким підтверджується належність права особі, є похідним способом захисту прав спадкоємця у спорі з іншими спадкоємцями. За таких умов на позов [PERSON] правила про позовну давність не поширюються. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат по справі у відповідності до ст.141 ЦПК України, суд зазначає наступне. Спеціальним нормативно-правовим актом, який визначає правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та його повернення є Закон України «Про судовий збір». Згідно ч.ч.1,2\~статті 141\~ЦПК України,\~судовий збір\~покладається на\~сторони пропорційно\~розміру задоволених\~позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При поданні позовної заяви до суду [PERSON] було сплачено судовий збір у загальному розмірі 1816,00 грн., що підтверджується відповідним платіжним документом квитанцією АТ КБ «ПриватБанк» №0.0.2182419119.1 від 02.07.2021р., а саме: 454,00 грн. за вимогу про встановлення факту родинних відносин, 454,00 грн. за вимогу про встановлення факту спільного проживання разом з спадкодавцем на момент відкриття спадщини та 908,00 грн. за майнову вимогу про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину (а.с.1 т.1). Оскільки суд в ході розгляду справи прийшов до висновку про задоволення вимог позову щодо встановлення факту родинних відносин,\~встановлення факту спільного проживання разом з спадкодавцем на момент відкриття спадщини та визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину, тому суд вважає, що з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у загальному розмірі 1816,00 грн., тобто по 454,00 грн. з кожного. У зв`язку з тим, що судове рішення ухвалено не на користь відповідачів, то в такому разі витрати на правову допомогу у розмірі 68 тис. грн., які заявлені представником відповідача [PERSON] адвокатом Пономаренко О.В. у клопотанні від 21.01.2022 року відшкодуванню не підлягають. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про задоволення поданого [PERSON] позову.

Outcome: partial