Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення, в обґрунтування якого зазначив наступне. Концерн „Міські теплові мережі діє на підставі статуту. Відповідно до статуту підприємства основною метою діяльності Концерну є здійснення виробничо-технічної діяльності, спрямованої на надійне та безперебійне забезпечення споживачів тепловою енергією, одержання прибутку для здійснення діяльності Концерну та задоволення на його основі соціально-економічних інтересів трудового колективу Концерну. «Правилами користування тепловою енергією», затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України № 1198 від 03.10.2007 року та Законом України «Про теплопостачання» передбачено, що користування тепловою енергією допускається лише на підставі укладеного між виконавцем та споживачем відповідного договору купівлі-продажу. Позивачем підготовлено та направлено на адресу Позивача проект Договору купівлі-продажу теплової енергії, проте Відповідач не повернув на адресу Позивача належно оформленої підписаної копії договору. У зв`язку з цим, надання послуги з централізованого опалення здійснювалось у відповідності до положень Закону та Правил, що не виключає можливість стягнення з споживача на користь теплопостачальної організації вартості наданої теплової енергії, оскільки між сторонами склалися фактичні договірні відносини. За період з жовтня 2015 року по листопад 2020 року Концерн «МТМ» відпустив нежитловому приміщенню [ADDRESS] , яке належить Відповідачу, теплову енергію на загальну суму 22 643,67 грн., однак Відповідач не здійснила оплату за надану теплову енергію. Крім того, позивачем, на підставі ч.2 ст. 625 ЦК України здійснено розрахунок інфляційних втрат за спірний період, які складають 792,61 грн. та 3% річних, які складають 531,98 грн. Відтак, з урахуванням суми основного боргу, інфляційних втрат, та 3% річних загальна сума заборгованості відповідача перед Концерном «Міські теплові мережі» складає 23905,22 грн. На підставі вищевикладеного, позивач просить суд стягнути з відповідача суму основного боргу за надані послуги у сумі 22643, 67 грн., інфляційні витрати у розмірі 792,61 грн., 3% річних у розмірі 531,98 грн., витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 102,00 грн. Ухвалою суду від 13.01.2021 року прийнято позовну заяву до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження та відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи з повідомленням сторін на 11.02.2021 року. 07.05.2021 року представником відповідача подано відзив на позовну заяву, згідно якого відповідач не погоджується з позовними вимогами у повному обсязі. Свої заперечення обґрунтовує тим, що між сторонами відсутній договір про надання комунальної послуги, жодного акту приймання передачі теплової енергії, рахунків за теплову енергію між сторонами не складалось. Відповідач є власником нежитлового приміщення та відразу після його придбання було виконано утеплення трубопроводу опалення, який не втрачає тепло, у зв`язку з чим послуги з постачання тепла Відповідачем не отримуються. Тому позовні вимоги не визнає та просить відмовити у їх задоволенні у повному обсязі. 16.06.2021 року від представника позивача надійшла відповідь на відзив, у якій Позивач зазначає, що відсутність між сторонами укладеного договору не звільняє відповідача від обов`язку оплачувати надані їй послуги. Підведення централізованого опалення до стояка у межі приміщення свідчить про виконання послуг Позивачем, які Відповідач повинен оплатити. Просить позов задовольнити у повному обсязі. У судове засідання представник позивача не з`явився, причини неявки суду не повідомив, про день та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про що свідчить наявна у матеріалах справи розписка про отримання судової повістки. У матеріалах справи наявні заяви представників Позивача про розгляд справи за відсутності представника позивача у випадку його неявки у судове засідання (а.с. 159, 185). Згідно наданих у минулих засіданнях пояснень, представник позивача позовні вимоги підтримав, на підставах, викладених у заявах по суті справи, просить позов задовольнити. Представник Відповідача у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності на підставі письмових доказів, долучених до матеріалів справи, та у задоволенні позову просить відмовити у повному обсязі. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши та дослідивши у сукупності докази у справі, приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступних підстав. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. За вимогами ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд встановлює такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню для цих правовідносин. Судом встановлено, що позивач Концерн «Міські теплові мережі» зареєстрований у Єдиному державному реєстрі підприємств, установ, організацій і є виробником теплової енергії, яка, у тому числі, надається населенню м. Запоріжжя для побутових потреб. Відповідач [PERSON] , є власником нежитлового приміщення, підвалу літ.А-5, яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 75,1 кв.м., та приміщення 42а, загальною площею 50,2 кв.м, що підтверджується договором купівлі-продажу від 14.07.2015 року, який посвідчено приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Вовк І.І. і зареєстровано у реєстрі за № 7901. Частинами 4, 6 ст. 19 Закону України «Про теплопостачання» передбачено, що теплогенеруюча організація має право постачати вироблену теплову енергію безпосередньо споживачу згідно з договором купівлі-продажу теплової енергії. Споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Відповідно до п. 4 Правил користування тепловою енергією, користування тепловою енергією допускається лише на підставі договору купівлі-продажу теплової енергії між споживачем і теплопостачальною організацією. Відповідно до ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Стаття 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" визначає, що житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил. Відповідно до положень ч. 2 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою КМУ від 21.07.2005 № 630, централізоване опалення - послуга, спрямована на задоволення потреб споживача у забезпеченні нормативної температури повітря у приміщеннях квартири (будинку садибного типу), яка надається виконавцем з використанням внутрішньобудинкових систем теплопостачання. Згідно ст. 19 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Відповідно до ст. 21 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", виконавець зобов`язаний, зокрема, забезпечувати своєчасність та відповідну якість житлово-комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договору. Відповідно з п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", індивідуальний споживач фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги. Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Порядок оплати за житлово-комунальні послуги визначений у ст. 32 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", якою передбачено, що плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Розмір плати за комунальні послуги розраховується, виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. Пунктом 8 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної і гарячої води та водовідведення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 «Про затвердження Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», встановлено, що послуги надаються споживачеві згідно з договором, що оформлюється на підставі типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води, затвердженого Постановою КМУ від 21 липня 2005 року №630. Відповідно до ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до вимог ст. ст. 68, 162 Житлового кодексу України, статті 19 Закону України «Про теплопостачання», споживачі зобов`язані своєчасно сплачувати за спожиті послуги, тобто за фактично отриману теплову енергію. Обов`язок сплатити вартість теплової енергії законодавець пов`язує саме з фактом її споживання. Таким чином, споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Згідно з п. 23 Правил користування тепловою енергією, розрахунки за спожиту теплову енергію здійснюються на межі продажу, яка є межею балансової належності (відповідальності), відповідно до договору на підставі показів вузла обліку згідно з діючими тарифами (цінами), затвердженими в установленому порядку. У споживачів, що не мають приладів комерційного обліку, обсяг фактично спожитої теплової енергії розраховується відповідно до теплового навантаження, визначеного у договорі, з урахуванням середньомісячної фактичної температури теплоносія в теплових мережах теплопостачальної організації, середньомісячної температури зовнішнього повітря та кількості годин (діб) роботи тепловикористального обладнання в розрахунковому періоді. Факт нарахування за надання теплової енергії позивач доводить рахунками та актами приймання-передачі теплової енергії (а.с.79-128) та зазначає, що на адресу відповідача ним направлялися акти приймання-передачі теплової енергії, а згодом вимога від 10.12.2020р. про погашення заборгованості. Факт відправлення цих листів підтверджується реєстрами на відправку кореспонденції.(а.с. 47-77), однак вимоги претензії погасити заборгованість за теплову енергію, яка виникла станом на 01.12.2020 р. у сумі 22643, 67 грн., а також сплатити 3% річних та інфляційні втрати відповідачем виконані не були. На підтвердження доводів щодо відсутності надання послуги з центрального опалення у належне їй приміщення Відповідач надала Результати обстеження нежитлових приміщень, виконані директором ГО «Асоціація фахівців з енергоефективності». Відповідно до висновків зазначених результатів обстеження, під час обстеження трьох нежитлових приміщень, які розташовано в підвалі будівлі за адресою: [ADDRESS] , у приміщеннях проходить інженерна мережа (трубопровід системи опалення): труба 1-1/2 дюйма. В якості утеплювача застосовано Ізолон-500, загальною товщиною 8-10 мм. Виходячи з розрахунків та фактичних замірів зроблено висновок, що фактично послуга обігріву приміщення через центральне опалення не відбувається. Температурний режим у приміщенні підтримується за рахунок обігріву альтернативними засобами обігріву. В даному випадку масляні конвектори. Під час розгляду справи представником позивача Концерн «МТМ» не спростовано вірність висновків результату обстеження щодо фактичного неотримання Відповідачем послуги з централізованого опалення у належному їй нежитловому приміщенні. Згідно зі ст. ст. 76, 81 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно зі ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. З огляду на викладені обставини, саме на позивача покладено обов`язок довести суду обставини споживання власником нежитлового приміщення теплової енергії у зазначеному обсязі, заборгованість за яку позивач просить стягнути з відповідача. Проте, як зазначено вище на підтвердження вказаних обставин суду не надано належних та допустимих доказів. Доводи відповідача не спростовані. Таким чином, суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості слід відмовити, оскільки позивачем не доведено факт споживання відповідачем теплової енергії у заявленому в позові обсязі та не надано доказів на підтвердження наявності заборгованості у зазначеному розмірі. Враховуючи, що у задоволенні позову відмовлено у повному обсязі, підстави для стягнення на користь позивача витрат зі сплати судового збору, відповідно ст. 141 ЦПК України, відсутні.

Outcome: dismissed