Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-23 00:00:00

В березні 2019 року [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою [PERSON] , третя особа: Четверта дніпровська державна нотаріальна контора про встановлення факту проживання однією сім`єю, визнання будинку спільною сумісною власністю та визнання права власності на садовий будинок та земельну ділянку. Ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 28 листопада 2019 року зупинено провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Четверта дніпровська державна нотаріальна контора про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу та поділ спільного сумісного майна подружжя, до закінчення шестимісячного строку необхідного для прийняття спадщини після смерті [PERSON] , померлого [INFO] . Ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області 16 червня 2020 року поновлено провадження у цивільній справі ,залучено [PERSON] до участі у справі як правонаступника позивача [PERSON] . Ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області 17 травня 2021 року прийнято уточнену позовну заяву [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Четверта дніпровська державна нотаріальна контора про встановлення факту проживання однією сім`єю, визнання будинку спільною сумісною власністю та визнання права власності на садовий будинок та земельну ділянку, в якій позивач просив суд винести рішення яким встановити факт проживання однією сім`єю [PERSON] разом з [PERSON] без реєстрації шлюбу в період з березня 1997 року по день її смерті [INFO] ; визнати садовий будинок [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 27348683, об`єктом права спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] ; визнати за [PERSON] право власності в порядку спадкування за законом на наступне нерухоме майно: 1/2 частину садового будинку [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 27348683; 1/2 частину земельної ділянки № [NUMBER] загальною площею 0,080 га з цільовим призначенням для ведення садівництва, розташованої на території садового товариства «Цветок» в м. Підгородне Дніпровського району Дніпропетровської області. Позовна заява мотивована тим, що з березня місяця 1997 року батько позивача [PERSON] , почав проживати однією сім`єю разом з [PERSON] , на той час ні [PERSON] , ні [PERSON] не перебували у зареєстрованому шлюбі. Разом з [PERSON] вони проживали у належній батькові позивача квартирі [ADDRESS] , в якій батько позивача постійно був зареєстрований. За час спільного проживання батька позивача [PERSON] та його громадянської дружини [PERSON] , ними за спільні кошти власними зусиллями було побудовано садовий будинок [ADDRESS] . Відповідне свідоцтво було вирішено оформити на громадянську дружину батька позивача - [PERSON] , адже земельна ділянка на якій було збудовано зазначений садовий будинок раніше виділялася саме їй. За життя [PERSON] визнавала право батька позивача на 1/2 частину зазначеного будинку та жодних спорів щодо цього в них не виникало. Батько позивача до дня своєї смерті користувався, як співвласник зазначеним будинком. [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] . Після її смерті [PERSON] звернувся до Четвертої дніпровської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини та видачу йому свідоцтва про право власності на 1/2 частку у спільному майні подружжя, а саме на 1/2 частку садового будинку [ADDRESS] , а також на 1/2 частину земельної ділянки, на якій розташований збудований ними садовий будинок, яка необхідна для обслуговування 1/2 частини садового будинку. Постановою державного нотаріуса Четвертої дніпровської державної нотаріальної контори Шугаєвою Н.С. від 23 березня 2019 року [PERSON] (батькові позивача) відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину. [INFO] батько позивача [PERSON] помер, після його смерті позивач [PERSON] у встановлений ч. 1 ст. 1270 ЦК України строк звернувся до Четвертої дніпровської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, у зв`язку з чим, державним нотаріусом Четвертої дніпровської державної нотаріальної контори Шугаєвою Н.С. було відкрито спадкову справу № 740/2019. 27 травня 2020 року позивач звернувся до державного нотаріуса - Четвертої дніпровської державної нотаріальної контори Шугаєвої Н.С. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину на 1/2 частину садового будинку та земельної ділянки [ADDRESS] , позивачеві було відмовлено у його видачі, у зв`язку з тим, що за померлим [PERSON] право власності на зазначене спадкове майно не зареєстровано, а зареєстровано за іншою особою. А також позивачем не надано рішення суду про встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу між [PERSON] та [PERSON] та визнання за [PERSON] права власності на 1/2 частину майна, що є спільною сумісною власністю жінки та чоловіка, які проживають, але не перебувають у шлюбі. Представник позивача [PERSON] за ордером на надання правової допомоги [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила задовольнити . Представник відповідача [PERSON] за ордером на надання правової допомоги [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала та просила відмовити у їх задоволенні.Подано відзив на позов,пояснення до нього та пояснення до судових дебатів. Третя особа Четверта дніпровська державна нотаріальна контора надали заяву про слухання справи без участі представника(т.1 а.с.72). Вислухавши пояснення адвокатів сторін, повно та всебічно вивчивши матеріали справи, заслухавши свідка, суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Як вбачається зі змісту ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Судом встановлено, що відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю серії ДП Дн 033456 виданого на підставі рішення виконкому Підгородненської міської Ради народних депутатів №229 від 15 жовтня 1997 року [PERSON] належала земельна ділянка № [NUMBER] , площею 0,080 га, яка розташована в с/т «Цветок» Підгородненської міської ради(т.1 а.с.14). На зазначеній земельній ділянці знаходиться садовий будинок загальною площею 22, 7 кв.м. з господарськими будівлями та спорудами, які відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно належали [PERSON] (т.1 а.с.10), що також підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо нерухомого майна(т.1 а.с.11). Відповідно до листа за вих. №1188 від 31 липня 2019 року садовий будинок, що знаходиться на земельній ділянці [ADDRESS] було побудовано в 1999 році(т.1 а.с.201). [INFO] у віці 80 років померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] виданим Шевченківським районним у місті Дніпрі відділі державної реєстрації актів Цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області(т.1 а.с.75). 03 жовтня 2018 року [PERSON] звернувся до державного нотаріуса Четвертої Дніпровської державної нотаріальної контори Шугаєвої Н.С. з заявою про прийняття спадщини після смерті його цивільної дружини [PERSON] , померлої [INFO] (т.1 а.с.92). Також до державного нотаріуса Четвертої Дніпровської державної нотаріальної контори Шугаєвої Н.С. 19 березня 2019 року та 23 березня 2019 року звертався [PERSON] від імені [PERSON] з заявами про видачу свідоцтва про право на спадщину або про видачу постанови про відмову у вчиненні нотаріальних дій(т.1 зворотній а.с.101 та а.с.106). Постановою державного нотаріуса Четвертої Дніпровської державної нотаріальної контори Шугаєвої Н.С. від 23 березня 2019 року розглянуто документи подані [PERSON] , що діяв від імені [PERSON] , та відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтв про право власності на Ѕ частку майна, що є спільною сумісною власністю жінки та чоловіка, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі, на садовий будинок та земельну ділянку [ADDRESS] , оскільки не встановлено факт проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу(т.1 а.с.107). Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] виданого Індустріальним районним у місті Дніпрі відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, [PERSON] , помер [INFO] у віці 80 років(т.1 зворотній а.с.185). Після смерті [PERSON] , а саме [INFO] , до державного нотаріуса Четвертої Дніпровської державної нотаріальної контори Шугаєвої Н.С. звернувся [PERSON] з заявою про прийняття спадщини після смерті батька(т.1 а.с.185), однак постановою державного нотаріуса Четвертої Дніпровської державної нотаріальної контори Шугаєвої Н.С. від 27 травня 2020 року йому було відмовлено у видачі відповідного свідоцтва, оскільки за померлим [PERSON] не зареєстровано право власності на садовий будинок та земельну ділянку [ADDRESS] та для визнання права власності за померлим [PERSON] необхідно встановити факт його проживання з [PERSON] , як чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу(т.1 а.с.196). Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово (ст. 1258 ЦК України). Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Статтею 1258 ЦК України передбачено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Враховуючи те, що спірний садовий будинок побудований у 1999 році до даних правовідносин необхідно застосовувати положення норм Кодексу про шлюб та сім`ю України, який діяв до 1 січня 2004 року. Кодексом про шлюб та сім`ю України не було передбачено правової можливості встановлення факту проживання однією сім`єю без шлюбу та не встановлював юридичних наслідків для чоловіка та жінки, які проживала разом без реєстрації шлюбу. Згідно з роз`ясненнями, що містяться в пункті 12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 1998 року № 16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім`ю України» в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, спори про поділ майна осіб, які живуть однією сім`єю, але не перебувають у зареєстрованому шлюбі, мають вирішуватися згідно з ч. 1 ст. 17 Закону України «Про власність», відповідних норм Цивільного кодексу Української РСР 1963 року та з урахуванням пункту 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності». За змістом п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, розглядаючи позови, пов`язані з спільною власністю громадян, суди повинні виходити з того, що відповідно до чинного законодавства спільною сумісною власністю є не лише майно, нажите подружжям за час шлюбу (стаття 16 Закону України «Про власність», стаття 22 Кодексу про шлюб та сім ю України), а й майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім`ї, або спільної діяльності, коли укладеною між ними письмовою угодою визначено, що воно є спільною сумісною власністю (пункт 1 статті 17. статті 18, пункт 2 статті 17 Закону України «Про власність»). Частиною другою статті 112 Цивільного кодексу Української РСР 1963 року визначено, що сумісною власністю є спільна власність без визначення часток. Аналогічне положення містить і частина перша статті 368 чинного Цивільного кодексу України. Згідно зі ст. 17 Закону України «Про власність», який був чинним на час виникнення спірних правовідносин, майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім`ї, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними. Майно, придбане внаслідок спільної праці громадян, що об`єдналися для спільної діяльності, є їх спільною частковою власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними. Розмір частки кожного визначається ступенем його трудової участі. Постановою Верховного Суду від 24 січня 2020 року у справі № 546/912/16-ц (провадження 61-36178св18) визначено, що під час вирішення спору щодо поділу майна, набутого сім`єю, необхідно встановити не лише факт спільного проживання сторін у справі, а й обставини придбання спірного майна внаслідок спільної праці. Сам факт перебування в незареєстрованих шлюбних відносинах без установлення обставин ведення спільного господарства, побуту та бюджету не с підставою для визнання права власності на половину майна за кожною із сторін. Статтею ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. З урахуванням вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог. У відповідності до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Позивачем на підтвердження факту проживання однією сім`єю та ведення спільного господарства [PERSON] та [PERSON] було надано виписку з банку ПАТ КБ «ПриватБанк» про здійснення [PERSON] платежів за комунальні послуги за квартиру [PERSON] ; фотокартки; довідку голови СТ 'ЦВЕТОК" від 25 березня 2019 року Сергеєвої І.Л . Дослідивши зазначені докази, суд не приймає їх до уваги, через те, що зазначені докази не є належними для підтвердження факту проживання однією сім`єю та ведення спільного господарства. В ході судового розгляду справи, судом було допитано в якості свідка [PERSON] , яка зазначила, що вона була сусідкою померлих [PERSON] та [PERSON] по садовому будинку у садовому товаристві « Цветок » та повідомила суд, що про вкладення у будівництво померлих знала лише з їх слів. Суд не бере до уваги пояснення вищевказаного свідка, оскільки постановою Верховного Суду від 24 січня 2020 року у справі № 546/912/16-ц (провадження 61- 36178св18) встановлено, що показання свідків не можуть підтверджувати обставини участі коштами у будівництві нерухомого майна щодо розміру такої участі. Зважаючи на встановлені у судовому засіданні обставини справи, оцінюючи всі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що доводи позивача не знайшли свого підтвердження, оскільки стороною позивача не було надано достатніх та належних доказів з приводу проживання однією сім`єю та ведення спільного господарства [PERSON] та [PERSON] , тому в задоволенні позову слід відмовити у повному обсязі за його безпідставністю та недоведеністю. Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України у зв`язку з відмовою в позові, судовий збір віднести за рахунок позивача.

Outcome: dismissed