Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-30 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Європейська кредитна група» про захист прав споживачів, визнання кредитного договору недійсним. У своєму позові позивач зазначив, що між ним та відповідачем Товариством з обмеженою відповідальністю «Європейська кредитна група» був укладений договір від 04.11.2020 р. згідно якого він отримав кредит в розмірі 3500,00 грн. На сьогоднішній день відповідач нарахував заборгованість за договором. Зазначає, що Товариством з обмеженою відповідальністю «Європейська кредитна група» було надано фінансову послугу шляхом обрання форми договору за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи, тобто ним не було підписано даний договір. Вважає, що він як споживач має бути письмово проінформований про те, що вартість послуг третіх осіб установлюється виключно такими особа, відповідно кредитодавець не здійснює інформування про розмір відповідних витрат їх зміну протягом строку дії договору про споживчий кредит і не включає їх до розрахунку реальної річної ставки та загальної вартості кредиту для споживача. Відповідачем було проігноровану зазначену вимогу та не повідомлено письмово йому необхідну інформацію щодо умов договору. Зазначив, що форма та зміст «кредитного договору» не відповідає вимогам, встановленим ст.ст. 638, 1054 ЦК України та ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки в заяві позичальника відсутні умови, які повинні бути в кредитному договорі. Факт надання інформації повинно підтверджуватись письмово або за допомогою електронного повідомлення. Споживач має бути письмово проінформований про те, що вартість послуг третіх осіб установлюється виключно особами, відповідно кедитодавець не здійснює інформування про розмір відповідних витрат їх зміну протягом строку дії договору про споживчій кредит і не включає їх до розрахунку реальної річної процентної ставки та загальної вартості кредиту для споживача. Вважає, що до спірного договору включені несправедливі умови, наслідком застосування яких є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на його шкоду. Тому вважає, що Кредитний договір укладений між ним та відповідачем таким, що порушує його права як споживача, та підлягає визнанню нікчемним. Тому просить суд визнати договір укладений між ним, [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «Європейська кредитна група» недійсним. Процесуальні дії суду. 03 лютого 2021 року ухвалою суду відкрито провадження по справі. 10 березня 2021 року ухвалою суду витребувані докази по справі. 28 травня 2021 року ухвалою суду закрито підготовче провадження та справа призначена до розгляду. В судове засідання позивач не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності. В судове засіданні представник відповідач Товариства з обмеженою відповідальністю «Європейська кредитна група» не з`явився, надав відзив на позовну заяву, в якому просить суд відмовити в задоволенні позову та зазначає, що ТОВ «Європейська кредитна група» є фінансовою компанією, яка здійснює свою діяльність на ринку фінансових послуг щодо надання коштів у позику на умовах фінансового кредиту, на підставі свідоцтва про реєстрацію фінансової установи та ліцензії на провадження господарської діяльності з наданням фінансових послуг виданою Національною комісією, що здійснює державне регулювання ринків фінансових послуг згідно з розпорядженням. Відповідно умов провадження господарської діяльності за надання фінансових послуг, надання коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту, є фінансовою послугою, якщо така послуга надана на підставі кредитного договору або іншого договору, який має всі ознаки кредитного договору визначені в ст.1054 ЦК України. Крім того кредитний договір укладений між сторонами в порядку передбачено ЗУ «Про електрону комерцію», що є невід`ємною частиною, дотриманням відповідачем вимоги щодо письмового договору. Щодо твердження позивача про підписання договору відповідно ЗУ «Про електронний цифровий підпис» представник відповідача зазначає, що відомості є помилковими, оскільки між сторонами погодженого порядок підпису договору відповідно до ЗУ «Про електронну комерцію». В момент коли позивач заповнив заяву з метою отримання коштів він автоматично прийняв пропозицію відповідача та приєднався о умов публічного договору , щодо правил оформлення та видачі кредитних коштів. Саме з моменту направлення заяви електронний договір вважається укладеним. Електронний правочин має бути підписаний сторонами\\ моментом його підписання є використання електронного підпису, одноразовим ідентифікатором, що відповідно до закону є аналогом власноручного підпису. Відповідно до п.2.3 договору сторони домовились, що всі документи щодо надання кредиту клієнтом з використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Тобто договір був підписаний одноразовим ідентифікатором позивача 116853, що є безпосередніми підписом позивача. Кредит позивач отримав 04.11.2020 р. у розмірі 3500,00 грн. строком на 30 днів зі сплатою 912,5% річних від суми кредиту в рахунку 2,5% на добу. Станом на 01.03.2021 р. позивач має 88 днів прострочки у зв`язку з чим утворилась заборгованість, яка становить 3500,00 основний борг та 10325,00 грн. заборгованість зі сплати відсотків. Відповідно до умов договору № 3523705390/580696 позивача отримав грошові кошти а був обізнаний про необхідність повернення разом з відсотками, які передбачені умовами договору. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Вивчивши матеріали цивільної справи, дослідивши надані суду докази, суд вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню. Фактичні обставини, встановлені судом, зміст спірних правовідносин з посиланням на докази. Судом встановлено, що між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «Європейська кредитна група» був укладений договір № 3523705390/580696 від 04 листопада 2020 року, згідно якого він отримав кредит в розмірі 3500,00 грн., строком на 30 днів зі сплатою 912,5% річних від суми кредиту в рахунку 2,5% на добу. Станом на 01.03.2021 р. позивач має 88 днів прострочки у зв`язку з чим утворилась заборгованість, яка становить 3500,00 основний борг та 10325,00 грн. заборгованість зі сплати відсотків. Відповідно до п.2.3 договору сторони домовились, що всі документи щодо надання кредиту клієнтом з використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Тобто договір був підписаний одноразовим ідентифікатором позивача 13.6853, що є безпосередніми підписом позивача. Ст.4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог ст.ст.15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Позивачем обраний спосіб захисту, що відповідає вимогам ч.2 ст.16 ЦК України та предметом позову є визнання кредитний договір недійсним. Згідно до вимог ст.19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. З позовних вимог вбачається, що між сторонами виник спір з цивільних правовідносин, до яких застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Застосовані норми права. Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені статтею 203 ЦК України. Так, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (частина третя статті 215 ЦК України). У статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір -це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Частиною п`ятою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправления (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправления (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправления (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Положеннями статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Стаття 652 ЦК України дає визначення, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. З урахуванням викладеного слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України). Важливо, щоб електронний договір включав всі істотні умови для відповідного виду договору, інакше він може бути визнаний неукладеним або недійсним, у зв`язку з недодержанням письмової форми в силу прямої вказівки закону. У силу частини першої статті 638 ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Важливо розуміти в якому конкретному випадку потрібно створювати електронний договір у вигляді окремого електронного документа, а коли досить висловити свою волю за допомогою засобів електронної комунікації. Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі. Якщо є електронна форма договору, то і підписувати його потрібно електронним підписом. Відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично - у вигляді окремого документа. Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення. Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення сторонами перед судом переконливості поданих доказів є конституційною гарантією (стаття 129 Конституції України). За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може грунтуватися на припущеннях. Частиною другою статті 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Таким чином, суд дійшов висновку про те, що оспорюваний договір про надання фінансового кредиту підписаний позивачем за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, тобто належними та допустимими доказами підтверджено укладання між сторонами спірного правочину. Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або с м с -повідомления, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений. Сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов правочину, що спростовує доводи касаційної скарги у цій частині. Доказів протилежного матеріали справи не містять, позивачем таких не надано, що в силу положень статей 12, 81 ЦПК України є її процесуальним обов`язком. До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах: від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18 (провадження № 61-8449 св 19); від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19 (провадження № 61-7203 св 20). Тобто судова практика у цій категорії справ є незмінною. Таким чином, посилання позивача на ненадання відповідачем повної інформації щодо умов та настання ризиків при укладенні оспорюваного договору і нечесну підприємницьку практику є безпідставними і ґрунтуються виключно на припущеннях та спростовуються змістом договору про надання фінансового кредиту. Тому, з урахуванням викладеного позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню оскільки, кредитний договір укладений з зазначенням умов, які жодним чином не порушують вимоги ЗУ «Про захист прав споживачів» порядок надання та повнота наданої інформації відповідають вимогам ЗУ « Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», відповідно підстави для визначення кредитного договору недійсним, відсутні. Таким чином, суд приходить до висновку, що підстав для визнання недійним договір судом не встановлено, а тому в задоволенні позову слід відмовити. У зв`язку з відмовою в задоволенні позову відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України підстави для стягнення судового збору відсутні. На підстав вищевикладеного,

Outcome: dismissed