Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-25 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із заявою про видачу обмежувального припису, в якій просить видати обмежувальний припис стосовно [PERSON] , що мешкає за адресою: [ADDRESS] , на строк 6 місяців, яким визначити наступні тимчасові обмеження його прав відносно [PERSON] та [PERSON] , а саме : перебування в місці проживання (перебування) [PERSON] та [PERSON] , що мешкають за адресою: [ADDRESS] ; усунення перешкод у користуванні майном, а саме квартирою за адресою: [ADDRESS] ; особисто і через третіх осіб розшукувати [PERSON] та [PERSON] , якщо вони за власним бажанням перебувають у місці невідомому [PERSON] , переслідувати їх та в будь - який спосіб спілкуватися з ними; ведення листування, телефонних переговорів з [PERSON] та [PERSON] або контактування з ними через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Свої вимоги обґрунтовувала тим, що в останні роки сімейне життя між сторонами погіршилось та рішенням суду від 22.06.2021 року шлюб між заявницею та заінтересованою особою розірвано. Подружжя проживає у квартирі [ADDRESS] . Через сварки, що у більшості випадків переходили у сутички заявниця неодноразово вимагала від заінтересованої особи залишити квартиру їх спільного проживання, оскільки вона бачить загрозу для себе і дітей зі сторони свого чоловіка, проте заінтересована особа і надалі продовжував вчиняти насильство щодо [PERSON] . У зв`язку з чим заявниця вирішила на короткий час проживати у своєї сестри. 22.06.2021 року заявниця вирішила повернутись до дітей, проте у першу ж ніч щодо неї було вчинено домашнє насильство зі сторони колишнього чоловіка. Заявниця піддавалась фізичному впливу зі сторони [PERSON] 23.06.2021 року та для захисту свого життя та здоров`я їй довелось викликати поліцію. Під час перебування у шлюбі заявниця неодноразово зазнавала психологічне насильство, яке виявлялось у постійних погрозах, залякуванні і приниженні, під час складання поліцією протоколу заінтересована особа знаходилась у стані алкогольного сп`яніння, неодноразово висловлювався нецензурною лайкою відносно заявниці та її адвоката. У зв`язку з нанесенням ударів [PERSON] нанесено легкі тілесні ушкодження, зазначені обставини є достатніми для тимчасового обмеження прав кривдника. В судовому засіданні представник заявника підтримав вимоги, просив їх задовольнити. Представник заінтресованої особи заперечував проти задоволення заяви, вказуючи на її безпідставність те необгрунтованість. Заінтересована особа [PERSON] просив відмовити у задоволенні заяви, вказуючи про те, що заявниця маніпулює, молодший син другий рік проживає з ним та не бажає повертатися до матері. Крім того, вказав, що 21.01.2022 року заявниця приїздила до нього зі старшим сином, якого залишила з ним на цілий день. Вважає, що такими діями заявниця бажає виселити його з батьківської кватири. Старший син відвідує його один раз на тиждень, в них є спільні інтереси. Молодший син повністю увесь час перебуває на його утриманні, він про нього піклується, відводить до школи та на тренування. Вислухавши учасників процесу, дослідивши матеріали заяви про видачу обмежувального припису, дійшов наступного висновку. Відповідно до статті 350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства або її представником у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Статтею 1 Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено значення термінів, які вживаються в законі, зокрема: домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала, а також погрози вчинення таких діянь; психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи; фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру. Відповідно до п.2 ч.1 ст.24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, серед іншого, належить обмежувальний припис стосовно кривдника. За п.7 ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Частиною 3 ст.26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. У п.9 ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Зважаючи на наведені правила Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків. Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Такий висновок зробив Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду в постанові від 21.11.2018 року по справі № 756/2072/18. В судовому засіданні встановлено та не заперечувалось заявником, що [PERSON] постійно проживає з заінтересованою особою, а [PERSON] проживає із заявницею, однак один раз на тижджень відвідує батька. Звертаючись до суду з вимогами про видачу обмежувального припису щодо [PERSON] , заявник обґрунтовувала заявлені вимоги тим, що останній влаштовує сварки із заявником, а також застосовує фізичне насильство. У підтвердження фактів викладених у заяві заявник надала докази, які надавались суду під час розгляду справи № 638/10950/21 про видачу обмежувального припису згідно рішення суду від 20.07.2021 року, інших доказів про те що з часу ухвалення рішення вчинялись будь -які дії домашнього насильства суду не надано. Відповідно до ч. 3 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Згідно п. 9 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» оцінка ризиків це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За змістом ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу. Відповідно до роз`яснень, наведених в пунктах 10, 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 01.11.1996 року №9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», конституційні положення про законність судочинства та рівність усіх учасників процесу перед законом і судом (стаття 129 Конституції) зобов`язують суд забезпечити всім їм рівні можливості щодо надання та дослідження доказів, заявлення клопотань та здійснення інших процесуальних прав. При вирішенні цивільних справ суд має виходити з поданих сторонами доказів. Таким чином, враховуючи, що суду не надано належних та допустимих доказів на підтвердження вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, суд приходить до висновку про відсутність підстав для видачі обмежувального припису.

Outcome: dismissed