Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-02 00:00:00

В серпні 2021 р. до Шевченківського районного суду м. Києва за підсудністю надійшов позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Стандарт Кепітал» (позивач) до [PERSON] (відповідач), в якому просили стягнути з відповідача на підставі ст. 625 ЦК України заборгованість в розмірі 19051,14 дол. США. Позовні вимоги вмотивовані тим, що 07 лютого 2008 року між ПАТ "УкрСиббанк"та відповідачкою [PERSON] було укладено договір споживчого кредиту №11295088000 з метою кредитування -придбання нерухомості, відповідно до умов якого відповідачці [PERSON] банк надав кредит у розмірі 200 000,00 доларів США, що за курсом НБУ станом на 07.02.2008 року становило 1 00 010 гривен, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 9,5% на рік за весь час фактичного користування кредитом строком до 08 лютого 2038 року. Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 24.05.2012 р. у справі №2-10180/11 стягнуто з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" заборгованість за кредитним договором у розмірі 1 690 303 гривни 12 копійок, державне мито в розмірі 1 700 гривень 00 копійок, витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 120 гривень 00 копійок. 17.06.2020 р. між ПАТ "Дельта Банк" та ТОВ «Факторингова компанія «Стандарт Кепітал» укладено договір №2260/К від 17.06.2020 р. про відступлення права вимоги, за яким ТОВ «Факторингова компанія «Стандарт Кепітал» набуло право грошової вимоги до [PERSON] . [PERSON] заборгованість за договором не погасила, станом на 24.05.2012 р. сума заборгованість складала 1690303,12 грн, що еквівалентно 211486,16 дол. США. Позивач зазначає, що [PERSON] має прострочене грошове зобов`язання, а тому повинна сплатити суму боргу з урахуванням 3 % річних від простроченої суми, що складає 19051,14 дол. США за період з 22.03.2018 р. по 22.03.2021 р. Вказане стало підставою для звернення до суду. У відзиві на позов відповідач заперечує щодо задоволення позову, зазначає, що рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 24.05.2012 р. у справі №2-10180/11 не пред`являлось стягувачем до примусового виконання, виконавчий лист у справі не видавався, а строк для пред`явлення його до примусового виконання закінчився. Позивач з заявою про заміну сторони ПАТ "Дельта Банк" правонаступником у справі №2-10180/11 не звертався. Позивач став кредитором щодо [PERSON] 17.06.2020 р., та саме з цього час набув право вимагати стягнення заборгованості за договором. Зазначає, що рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 24.05.2012 р. у справі №2-10180/11 грошовий еквівалент у іноземній валюті не визначався, стягнення на підставі 625 ЦПК України 3 % річних у дол. США вважає безпідставним. Крім цього, одночасно укладенням кредитного договору 07.02.2008 р. було укладено договір іпотеки, предметом якого є квартира [ADDRESS] . Звертає увагу, що 07.10.2021 р. Товариство з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Стандарт Кепітал» зареєструвало право власності в позасудовому порядку на квартиру [ADDRESS] , яка була предметом іпотеки. Після завершення позасудового врегулювання будь-які наступні вимоги іпотекодержателя щодо виконання боржником основного зобов`язання є недійсними. У відповіді на відзив представник позивача заперечує щодо прийняття відзиву, вважає строк на його подання пропущено, вказаними діями відповідач, на думку позивача, намагається затягнути розгляд справи. В запереченні на відповідь на відзив відповідач зазначає, що отримала ухвалу судді від 25.08.2021 р. про відкриття провадження у справі 19.11.2021 р., строк на подання відзиву пропущений не був. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 25.08.2021 р. відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання. Протокольною ухвалою суду від 03.02.2022 р. закрито підготовче провадження, справу призначено до розгляду по суті. У судове засіданні представник позивача не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, до суду надав заяву, в якій просить розглянути справу за його відсутності, задовольнити позовні вимоги. Відповідач та її представник заперечили щодо задоволення позову. Суд, заслухавши пояснення сторони відповідача, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що 07 лютого 2008 року між ПАТ "УкрСиббанк" та [PERSON] було укладено договір споживчого кредиту №11295088000 з метою кредитування -придбання нерухомості, відповідно до умов якого відповідачці [PERSON] банк надав кредит у розмірі 200 000,00 доларів США, що за курсом НБУ станом на 07.02.2008 року становило 1 00 010 гривен, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 9,5% на рік за весь час фактичного користування кредитом строком до 08 лютого 2038 року. Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 24.05.2012 р. у справі №2-10180/11 стягнуто з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" заборгованість за кредитним договором у розмірі 1 690 303 гривни 12 копійок, державне мито в розмірі 1 700 гривень 00 копійок, витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 120 гривень 00 копійок. 17.06.2020 р. між ПАТ "Дельта Банк" та ТОВ «Факторингова компанія «Стандарт Кепітал» укладено договір №2260/К про відступлення права вимоги, за яким ТОВ «Факторингова компанія «Стандарт Кепітал» набуло право грошової вимоги до [PERSON] за кредитним договором та договором іпотеки. Згідно п. 2 договору новий кредитор в день укладення договору, але в будь-якому випадку не раніше моменту отримання банком в повному обсязі коштів, відповідно до п. 4 цього договору набуває усі права кредитора за основними договорами, включаючи серед іншого право вимогами належного виконання боржником зобов`язання за основними договорами, сплати боржником грошових коштів, право вимагати сплати сум, передбачених ст. 625 ЦК України (індекс інфляції, 3,0% річних). Згідно ст. 13 ч. 1, 3 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. В постановах Верховного Суду від 08.08.2019 р. у справі №450/1686/17 та від 15.07.2019 р. у справі №235/499/17 зазначено, що кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів. Суд не може вийти за межі позовних вимог та в порушення принципу диспозитивності самостійно обирати правову підставу та предмет позову. ТОВ «Факторингова компанія «Стандарт Кепітал» звернулось до суду із позовом до [PERSON] про стягнення на підставі ст. 625 ЦК України заборгованості за період з 22.03.2018 р. по 22.03.2021 р. в розмірі 19051,14 дол. США. за невиконання грошового зобов`язання, підтвердженого рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 24.05.2012 р. у справі №2-10180/11. Згідно ст. 82 ч. 4 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Як було зазначено вище рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 24.05.2012 р. у справі №2-10180/11 стягнуто з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" заборгованість за кредитним договором у розмірі 1 690 303 гривни 12 копійок, державне мито в розмірі 1 700 гривень 00 копійок, витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 120 гривень 00 копійок. Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України). Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Саме такий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладений у постанові від 01 жовтня 2014 року у справі № 6-113цс14, з якою погодилась Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц, провадження № 14-16цс18. Предметом позову у даній справі є стягнення на підставі частини 2 статті 625 ЦК України 3% річних за невиконання грошового зобов`язання, підтвердженого судовим рішенням. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Зазначене відповідає правовому висновку, наведеному у постанові Верховного Суду України від 06 липня 2016 року у справі № 6-1946цс15, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18), у постановах Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 459/3560/15-ц, від 11 липня 2018 року у справі № 753/23612/15-ц, від 05 вересня 2018 року у справі № 461/479/16-ц, від 22 листопада 2018 року у справі № 761/43507/16-ц. Відповідач знала про грошове зобов`язання, встановлене рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 24.05.2012 р. у справі №2-10180/11, порушила вказане грошове зобов`язання шляхом його невиконання (доказів протилежного суду не надано), а тому у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України. Чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з наявністю судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум. Вирішення судом спору про стягнення грошових коштів за договором не змінює природи зобов`язання та підстав виникнення відповідного боргу. Ці висновки узгоджуються з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 04 червня 2019 року у справі № 916/190/18 (провадження № 12-302гс18). Посилання відповідача щодо пропуску строків для пред`явлення виконавчого листа до виконання, як підставу для відмови в задоволенні позову, суд не приймає до увагу, виходячи з наступного. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Законодавець визначає обов`язок боржника сплатити суму боргу з урахуванням рівня інфляції та 3 % річних за увесь час прострочення, у зв`язку із чим таке зобов`язання є триваючим. Велика Палата Верховного Суду погодилась з висновками Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладеними у постановах від 10 та 27 квітня 2018 року у справах № 910/16945/14 та № 908/1394/17, від 16 листопада 2018 року у справі № 918/117/18, від 30 січня 2019 року у справах № 905/2324/17 та № 922/175/18, від 13 лютого 2019 року у справі № 924/312/18, про те, що невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову. Згідно довідки Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 05.10.2021 р. ТОВ «Факторингова компанія «Стандарт Кепітал» зареєструвало право власності на квартиру [ADDRESS] , підстава - договір іпотеки, 76643, серія та номер: 590, виданий 07.02.2008 р., видавник: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу м. Київ Іванова Л.М. Суд не приймає до уваги положення ч. 4 ст. 36 Закону України «Про іпотеку», на яку посилається представник відповідача, та згідно якої після завершення позасудового врегулювання будь-які наступні вимоги іпотекодержателя щодо виконання основного зобов`язання: боржником - фізичною особою є недійсними, якщо інше не визначено договором іпотеки чи договором про надання кредиту, чи договором про задоволення вимог іпотеко держателя. Вказана частина статті була викладена редакції Закону № 2478-VIII від 03.07.2018. Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо відновлення кредитування» застосовується до відносин, що виникли після введення його в дію, а також до відносин, що виникли до введення його в дію та продовжують існувати після введення його в дію, крім частини четвертої статті 36 Закону України «Про іпотеку», що застосовується виключно до договорів і угод, укладених після введення в дію цього Закону (пункт 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо відновлення кредитування»). Згідно з пунктом 1 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо відновлення кредитування» цей Закон набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування, та вводиться в дію через три місяці з дня набрання чинності цим Законом. Він був опублікований 03 листопада 2018 року, набрав чинності 04 листопада 2018 року та був введений у дію 04 лютого 2019 року. Оскільки договір іпотеки, був укладений до введення в дію Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо відновлення кредитування», підстави для застосування вказаної норми відсутні. Крім цього, судом враховано наявність невиконаного рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 24.05.2012 р. у справі №2-10180/11, а ст. 36 Закону України «Про іпотеку» регулює позасудове врегулювання. Варто також зазначити, що предметом спору у даній справі є стягнення 3 % річних від суми боргу, встановленої рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 24.05.2012 р. у справі №2-10180/11, а не стягнення коштів, встановлених умовами самого кредитного договору, укладеного з [PERSON] . Між тим, суд погоджується з посиланням відповідача, що за рішенням суду стягнуто з відповідача заборгованість за кредитним договором у розмірі 1 690 303 гривни 12 копійок, тобто без зазначення еквіваленту в іноземній валюті, а тому новий кредитор має право на отримання коштів на підставі 625 ЦКУ України виходячи з розміру заборгованості у валюті, встановленої рішенням суду. Крім цього, позивач нараховував заборгованість за період з 22.03.2018 р. по 22.03.2021 р Згідно ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно договору №2260/К про відступлення права вимоги від 17.06.2021 новий кредитор Товариство з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Стандарт Кепітал» набуло право вимоги сплати сум, передбачених ст. 625 ЦК України (індекс інфляції, 3,0% річних), в день укладення договору, але в будь-якому випадку не раніше моменту отримання банком в повному обсязі коштів, відповідно до п. 4 цього договору. На момент передачі права вимоги за договором 3 % річних не були обраховані первісним кредитором, а тому новий кредит Товариство з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Стандарт Кепітал» має право на отримання сум, передбачених ст. 625 ЦК України, з 17.06.2020 року (моменту відступлення права вимоги) по 21.03.2021 року Судом за допомогою програми системи «Ліга-Закон» в розділі «корисні інструменти» було перераховано 3% річних, виходячи з суми заборгованості, встановленої рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 24.05.2012 р. у справі №2-10180/11, за період з 17.06.2020 року по 21.03.2021 року. Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права. Європейський суд з прав людини зауважив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про можливість стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Стандарт Кепітал» кошти трьох відсотків річних від суми боргу згідно рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 24.05.2012 року за період з 17.06.2020 року по 21.03.2021 року в розмірі - 38 686 грн. 04 коп. Згідно ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача судовий збір в сумі - 577 грн. 58 коп. пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно п.п.15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Outcome: partial