Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-02 00:00:00

16 червня 2021 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Головного управління Національної поліції України в Хмельницькій області, Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Західного регіону, Головного управління Державної казначейської служби України у Хмельницькій області про відшкодування майнової і моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування та прокуратури. Свої вимоги позивач мотивував тим, що 23 червня 2020 року ухвалою Ярмолинецького міськрайонного суду Хмельницької області у справі № 676/6116/18, провадження № 1-кп/689/59/20, кримінальне провадження № 42018140400000102, відомості про яке 14.05.2018 року внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань, про обвинувачення [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення злочину, передбаченого ч. 3 ст. 368 Кримінального Кодексу України, закрито на підставі пункту 10 частини першої статті 284 Кримінального процесуального Кодексу України - у зв`язку з тим, що після повідомлення особі про підозру закінчився строк досудового розслідування, визначений статтею 219 Кримінального процесуального Кодексу України. 17 грудня 2020 року ухвалою Тернопільського апеляційного суду у провадженні № 11- кп/817/268/20 апеляційну скаргу прокурора військової прокуратури Хмельницького гарнізону Кучерявого П.Й. залишено без задоволення, а ухвалу Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 23 червня 2020 року без змін. 15 березня 2021 року ухвалою Касаційного кримінального суду Верховного Суду у справі № 676/6116/18, провадження № 51-3301ск 20 відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судами першої та апеляційної інстанцій, на ухвалу Тернопільського апеляційного суду від 17 грудня 2020 року щодо [PERSON] . Позивач стверджує,\~що закриття кримінального провадження на підставі пункту 10 частини першої статті 284 КПК України - у зв`язку з тим, що після повідомлення особі про підозру закінчився строк досудового розслідування, визначений статтею 219 КПК України є реабілітуючою підставою, оскільки не встановлює його вини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, мотивувальна та резолютивна частина якого не містить будь-якого формулювання щодо його вини у вчиненні кримінального правопорушення, і предметом судового розгляду є обвинувальний акт, його законність. Встановлення судом підстав для закриття кримінального провадження на підставі п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України виключає розгляд обвинувального акту в судовому засіданні, не вимагає згоди особи, стосовно якої складений обвинувальний акт, і з`ясування наявності підстав для прийняття такого рішення визначене п. 2 ч. 3 ст. 314 КПК України. Ухвалою Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 23 червня 2020 року встановлено, що [PERSON] не висунуто обвинувачення у спосіб, передбачений законом, обвинувальний акт складений поза строками, визначеними ст. 219 КПК України, а тому є незаконним, що унеможливлює його розгляд судом та прийняття судом іншого рішення, крім передбаченого п.10 ч. 1 ст. 284 КПК України, які можуть бути прийняті судом лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення та в межах висунутого обвинувачення. Чинним КПК України також не передбачено повноважень приймати рішення стосовно наявності вини чи її відсутності на підставі повідомлення про підозру, яка втратила свою чинність в зв`язку з закінченням строків досудового розслідування у строки, визначенні ст. 219 КПК України. А тому, позивач вказує, що у зв`язку з прийняттям рішення про закриття кримінального провадження на підставі п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України, він не є підозрюваним та не є обвинуваченим у кримінальному провадженні, його вина у вчиненні кримінального правопорушення у прийнятому судом рішенні не встановлювалась. Згідно вимог ст. 17 КПК України особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому ним Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи. Поводження з особою, вина якої у вчиненні кримінального правопорушення не встановлена обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, має відповідати поводженню з невинуватою особою. Відповідно до ст. 62 Конституції України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Згідно правової позиції Великої Палати Верховного Суду, встановленої постановою від 25 березня 2020 року у справі № 641/8857/17 закриття кримінального провадження щодо фізичної особи з реабілітуючих підстав є підтвердженням незаконних дій органів досудового розслідування, які в судовому порядку додатково не потрібно такими визнавати (п. 29), аналогічний висновок щодо застосування норм права у подібних правовідносинах викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 квітня 2019 року у справі № 236/893/17 (провадження № 14-4 не 19) (п. 30). Отже, позивач вказує, що закриття ухвалою Ярмолинецького міськрайонного суду Хмельницької області у справі № 676/6116/18, провадження № 1-кп/689/59/20, кримінального провадження № 42018140400000102, відомості про яке 14.05.2018 року внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань, про його обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення злочину, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, закрито на підставі п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України - у зв`язку з тим, що після повідомлення особі про підозру закінчився строк досудового розслідування, визначений ст. 219 КПК України є судовим рішенням, яке встановлює незаконність: повідомлення про підозру [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України; взяття і тримання під вартою [PERSON] ; проведення в ході кримінального провадження обшуку за місцем проживання [PERSON] ; накладення арешту на майно [PERSON] ; відсторонення від роботи (посади) [PERSON] ; та інших процесуальних дій, що обмежили права [PERSON] (складання, затвердження, направлення до суду обвинувального акту поза строками досудового розслідування, визначених ст. 219 КПК України), які згідно п. 1 ч. 1 ст. 1 статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» є шкодою, яка підлягає відшкодуванню громадянинові. Також, позивач зазначає, що ухвала Ярмолинецького міськрайонного суду Хмельницької області у справі № 676/6116/18 та подальшими: ухвалою Тернопільського апеляційного суду від 17 грудня 2020 року та ухвалою Касаційного кримінального суду Верховного Суду 15 березня 2021 року є судовим рішенням, на підставі якого, встановлено факт: незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення у зв`язку з тим, що після повідомлення особі про підозру закінчився строк досудового розслідування, визначений ст. 219 Кримінального КПК України та у встановлений строк не висунуто обвинувачення; незаконність та інших процесуальних дій в зв`язку які обмежують чи порушують права та свободи громадян, яким є складання, затвердження обвинувального акту та направлення його до суду, яким [PERSON] висунуто обвинувачення за ч. 3 ст. 368 КК України поза строками, визначеними ст. 219 КПК України; є по сутті закриттям кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати; що згідно п.1-1, п. 2 ч. 1 статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» надає право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом. Позивач стверджує, що рішеннями, які прийняті відповідачем ГУНП України в Хмельницькій області на підставі процесуальних рішень, прийнятих у кримінальному провадженні № 42018140400000102 від 14.05.2018 року, йому завдано матеріальну шкоду у розмірі заробітку втраченого внаслідок незаконно притягнення до кримінальної відповідальності, що визначається шляхом множення середньоденної заробітної плати, яка становить 433 грн. 23 коп. на 28 днів, що становить 12 130 грн. 17 коп. Також, [PERSON] зазначає, що йому було завдано моральну шкоду: розмір завданої моральної шкоди внаслідок незаконного затримання 16 травня 2018 року становить 12 000 грн. та утримання під вартою з 16 травня 2018 року по 18 травня 2018 року становить 6 000 грн.; розмір моральної шкоди внаслідок незаконно повідомлення про підозру - 10 800 грн.; розмір моральної шкоди внаслідок незаконного обрання запобіжного заходу та перебування під вартою з 18 травня 20018 року по 27 червня 2018 року - 120 000 грн.; розмір моральної шкоди в зв`язку з незаконною дією запобіжного заходу у вигляді застави на протязі з 27 червня 2018 року по 15 січня 2021 року, тобто на протязі 31 місяця, становить 55 800 грн.; розмір моральної шкоди внаслідок незаконного проведення обшуку він оцінив у розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати, що становить 12 000 грн.; розмір моральної шкоди внаслідок позбавлення його права користуватись його майном в розмірі 0,2 мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць дії перебування майна під арештом, тобто 1 200 грн. за кожен місяць перебування під дією цього запобіжного заходу, що становить 38 400 грн.; розмір моральної шкоди внаслідок відсторонення від посади позивач оцінив в розмірі одного розміру мінімальної заробітної плати, що становить 6 000 грн.; розмір моральної шкоди внаслідок складання, затвердження та направлення обвинувального акту після закінчився строку досудового розслідування, визначеного статтею 219 КПК України, що є незаконним висуненням обвинувачення, стадією притягнення до кримінальної відповідальності, в якому він перебував 30 місяців, [PERSON] оцінює в розмірі 1,5 розмірів мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування в статусі підозрюваного, що становить 9 000 грн., а чотири місяці перебування в статусі підозрюваного оцінює в розмірі 270 000 грн.; розмір моральної шкоди внаслідок перебування протягом 34 місяців під слідством та судом, в розрахунку 7 200 грн. за кожен місяць такого перебування становить 244\~800 грн. У зв`язку з наведеним, позивач просить суд стягнути з Державного бюджету України на його користь завдану Головним управлінням Національної поліції України в Хмельницькій області, Спеціалізованою прокуратурою у військовій та оборонній сфері Західного регіону майнову (матеріальну) шкоду в розмірі 12 130 грн. 17 коп., моральну шкоду в розмірі 867 000 грн. 00 коп. та витрати на правову допомогу в розмірі 101 000 грн. 00 коп. Ухвалою суду від 18 червня 2021 року по справі відкрито провадження в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. 14 липня 2021 року представник відповідача ГУНП України в Хмельницькій області подав до суду відзив на позов, в якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] , мотивуючи його тим, що відповідно до статті 1 Закону України № 266/94-ВР «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» підлягає відшкодуванню шкода: завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян; незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу; незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених законами України «Про оперативно-розшукову діяльність», «Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю» та іншими актами законодавства. Статтею 2 цього ж Закону передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках: постановления виправдувального вироку суду; встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду (крім ухвали суду про призначення нового розгляду) факту незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів; закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати; закриття справи про адміністративне правопорушення. Законодавець виділяє ряд підстав для закриття кримінального провадження (ст. 284 КПК України), проте, статтею 2 Закону України № 266/94-ВР передбачено, що право на відшкодування шкоди мають лише особи відносно яких закриття кримінального провадження відбулось у зв`язку з відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати, тобто на підставі пунктів 1,2,3 ч. 1 ст. 284 КПК України. Однак як зазначає позивач у своїй позовній заяві в його випадку кримінальне провадження закрито на підставі п.10 ч. 1 ст. 284 КПК України, а саме у зв`язку з тим, що після повідомлення особі про підозру закінчився строк досудового розслідування, визначений статтею 219 цього Кодексу. А тому, виходячи з положень Закону України № 266/94-ВР, позивач позбавлений права на відшкодування моральної та матеріальної шкоди (середнього грошового забезпечення та витрат на правову допомогу) у зв`язку з закриттям кримінального провадження, та, як наслідок, його позовні вимоги є такими, що не підлягають задоволенню. Окрім того зазначає, що невірним є твердження позивача, що закриття кримінального провадження підставі п.10 ч. 1 ст. 284 КПК України є реабілітуючими обставинами. Також, представник відповідача вказує, що необґрунтованою є і позовна вимога [PERSON] про стягнення на його користь моральної шкоди у зв`язку з незаконним, на його думку, затриманням та перебуванням під вартою, оскільки жодним процесуальним документом не було визнано його затримання 17.05.2018 року незаконним. З будь-якими скаргами щодо визнання арешту незаконним [PERSON] ні до суду ні до будь-яких інших уповноважених органів державної влади не звертався, а тому, твердження останнього, що його арешт є незаконним не відповідає дійсності та не підтверджується жодними процесуальними документами, що також вказує про відсутність підстав для стягнення на користь позивача моральної шкоди у зв`язку незаконним, на його думку, затриманням. Не підлягають задоволенню з аналогічних підстав позовні вимоги позивача щодо відшкодування йому моральної шкоди у зв`язку з незаконним оголошенням підозри у вчинені кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України. Разом з тим, [PERSON] не використовував своє право та не оскаржував до суду повідомлення слідчого про підозру у вчинені ним кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, а тому, як наслідок, вказана підозра незаконною не взнавалась. У зв`язку з зазначеним, представник відповідача ГУНП України в Хмельницькій області просить суд відмовити у задоволенні позову [PERSON] у повному обсязі. 20\~липня 2021\~року представник\~відповідача Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Західного регіону надіслав до суду відзив на позов [PERSON] , в якому заперечив проти задоволення позовних вимог з мотивів, аналогічних відзиву представника відповідача - ГУНП України в Хмельницькій області. 22 липня 2021 року представник Головного управління Державної казначейської служби України у Хмельницькій області подав до суду відзив на позов [PERSON] , у якому заперечив проти задоволення заявлених позовних вимог, вказавши, що позивачем не зазначено якими саме органами казначейської служби та яку саме шкоду було завдано позивачу, тому вважає Головне управління Державної казначейської служби України у Хмельницькій області неналежним відповідачем у справі; також вказує, що закриття кримінального провадження підставі п.10 ч. 1 ст. 284 КПК України є нереабілітуючою обставиною для позивача [PERSON] 27 вересня 2021 року в підготовчому засіданні представник позивача [PERSON] заявив клопотання про уточнення позовних вимог. Дане клопотання судом вирішено не було, у підготовчому засіданні оголошено перерву для надання можливості представникам відповідачів ознайомитись з його змістом. 06 жовтня 2021 року представник відповідача ГУНП України в Хмельницькій області подав до суду відзив на заяву про доповнення позовних вимог. В підготовчому засіданні 21 жовтня 2021 року позивач [PERSON] просив клопотання свого представника [PERSON] не розглядати. Ухвалою суду від 16 листопада 2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримав заявлені ним позовні вимоги в повному обсязі, просив суд позов задоволити. Представник відповідача ГУНП України в Хмельницькій області Гринишин І.П. в судовому засіданні заперечив проти задоволення позовних вимог з мотивів, викладених у відзиві. Представник відповідача Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Західного регіону Желізняк З.Р. в судовому засіданні заперечив проти задоволення позовних вимог з мотивів, викладених у відзиві. Представник відповідача Головного управління Державної казначейської служби України у Хмельницькій області Мороз Т.М. в судовому засіданні заперечила проти задоволення позовних вимог з мотивів, викладених у відзиві. Заслухавши пояснення сторін та дослідивши наданні докази, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні з наступних підстав. Судом об`єктивно встановлено, що 23 червня 2020 року ухвалою Ярмолинецького міськрайонного суду Хмельницької області у справі № 676/6116/18, провадження № 1-кп/689/59/20, кримінальне провадження № 42018140400000102, відомості про яке 14.05.2018 року внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань, про обвинувачення [PERSON] у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, закрито на підставі п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України - у зв`язку з тим, що після повідомлення особі про підозру закінчився строк досудового розслідування, визначений ст. 219 КПК України. 17 грудня 2020 року ухвалою Тернопільського апеляційного суду у провадженні № 11- кп/817/268/20 апеляційну скаргу прокурора військової прокуратури Хмельницького гарнізону Кучерявого П.Й. залишено без задоволення, а ухвалу Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 23 червня 2020 року без змін. 15 березня 2021 року ухвалою Касаційного кримінального суду Верховного Суду у справі № 676/6116/18, провадження № 51-3301ск 20 відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судами першої та апеляційної інстанцій, на ухвалу Тернопільського апеляційного суду від 17 грудня 2020 року щодо [PERSON] . Звертаючись з даним позовом про відшкодування майнової і моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування та прокуратури до суду, [PERSON] як на основне обґрунтування своїх вимог посилається на те, що закриття кримінального провадження № 42018140400000102 на підставі п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України - у зв`язку з тим, що після повідомлення особі про підозру закінчився строк досудового розслідування, визначений статтею 219 КПК України, є реабілітуючою підставою. Проте, з таким твердженням позивача суд не може погодитись. Під закриттям кримінального провадження розуміють таке закінчення досудового розслідування, яке здійснюється за наявності обставин, які виключають подальше провадження, або підстав для звільнення особи від кримінальної відповідальності. Із закриттям кримінального провадження процесуальна діяльність щодо неї повністю закінчується, подальший рух провадження виключається, поки постанова про закриття провадження не скасована у встановленому законом порядку. Обґрунтоване закриття кримінального провадження це необхідний і законний результат досудового розслідування. Відповідно до ч. 1 ст. 284 КПК України, кримінальне провадження закривається в разі, якщо: 1) встановлена відсутність події кримінального правопорушення; 2) встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення; 3) не встановлені достатні докази для доведення винуватості особи в суді і вичерпані можливості їх отримати; 3-1) не встановлено особу, яка вчинила кримінальне правопорушення, у разі закінчення строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, крім випадків вчинення особливо тяжкого злочину проти життя чи здоров`я особи або злочину, за який згідно із законом може бути призначено покарання у виді довічного позбавлення волі. Учасники кримінального провадження мають право заявляти клопотання прокурору про закриття кримінального провадження за наявності передбачених цим пунктом підстав; 3-1)\~не встановлено\~особу,\~яка вчинила\~кримінальне правопорушення,\~у разі\~закінчення строків\~давності притягнення\~до кримінальної\~відповідальності,\~крім випадків\~вчинення особливо\~тяжкого злочину\~проти життя\~чи здоров`я\~особи або\~злочину,\~за який\~згідно із\~законом може\~бути призначено\~покарання у\~виді довічного\~позбавлення волі; 4) набрав чинності закон, яким скасована кримінальна відповідальність за діяння, вчинене особою; 5)\~помер підозрюваний,\~обвинувачений,\~крім випадків,\~якщо провадження\~є необхідним\~для реабілітації\~померлого; 6) існує вирок по тому самому обвинуваченню, що набрав законної сили, або постановлена ухвала суду про закриття кримінального провадження по тому самому обвинуваченню; 7)\~потерпілий,\~а у\~випадках,\~передбачених цим\~Кодексом,\~його представник\~відмовився від\~обвинувачення у\~кримінальному провадженні\~у формі\~приватного обвинувачення,\~крім кримінального\~провадження щодо\~кримінального правопорушення,\~пов`язаного з\~домашнім насильством; 8) стосовно кримінального правопорушення, щодо якого не отримано згоди держави, яка видала особу; 9) стосовно податкових зобов`язань особи, яка вчинила дії, передбачені\~статтею 212\~Кримінального кодексу України, досягнутий податковий компроміс відповідно до\~підрозділу 9-2\~розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України; 9-1)\~існує нескасована\~постанова слідчого,\~дізнавача,\~прокурора про\~закриття кримінального\~провадження з\~підстав,\~передбачених\~пунктами 1,\~2,\~4,\~9\~цієї\~частини,\~у кримінальному\~провадженні щодо\~того самого\~діяння,\~що розслідувалося\~з дотриманням\~вимог щодо\~підслідності. Учасники\~кримінального провадження\~мають право\~заявляти клопотання\~слідчому,\~дізнавачу,\~прокурору про\~закриття кримінального\~провадження за\~наявності передбачених\~цим пунктом\~підстав; 10)\~після повідомлення\~особі про\~підозру закінчився\~строк досудового\~розслідування,\~визначений\~статтею 219\~цього\~Кодексу,\~крім випадку\~повідомлення особі\~про підозру\~у вчиненні\~тяжкого чи\~особливо тяжкого\~злочину проти\~життя та\~здоров`я особи. Слідчий, дізнавач, прокурор зобов`язані закрити кримінальне провадження також у разі, коли строк досудового розслідування, визначений\~статтею 219\~цього Кодексу, закінчився та жодній особі не було повідомлено про підозру. Закриття кримінального провадження можливе лише за наявності хоча б однієї з підстав, вичерпний перелік яких міститься в законі. Ці підстави можна поділити на дві групи: реабілітуючі й нереабілітуючі. Реабілітуючими є обставини, за якими особа визнається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення, відновлюється її репутація, гідність, а також, тягне за собою відшкодування (компенсацію) шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду (ст. 130 КПК України). Такими реабілітуючими підставами визнаються: 1) встановлена відсутність події кримінального правопорушення (така обставина повинна застосовуватися у випадках, якщо: а) встановлено, що не було самого факту, для розслідування якого почате провадження; б) встановлено, що сама подія мала місце, однак її не можна визнати кримінальним правопорушенням, бо вона була результатом дії стихійного лиха, фізіологічних процесів, тощо; в) встановлено, що подія мала місце, проте не була кримінальним правопорушенням, оскільки пов`язана з діями потерпілого, а не сторонніх осіб (самогубство, нещасні випадки на підприємствах); 2) встановлена відсутність у діянні складу кримінального правопорушення (для закінчення провадження застосовується, коли встановлено, що подія, з приводу якої проводиться розслідування, мала місце, була результатом діянь певної особи, проте це діяння не є кримінальним правопорушенням внаслідок: а) відсутності хоча б одного з елементів складу правопорушення (об`єкта, суб`єкта, об`єктивної та суб`єктивної сторін); б) непричетності особи до кримінального правопорушення. Ця обставина виявляється: якщо достовірно встановлено, що правопорушення вчинене не даною особою, а іншою, і цю особу встановлено, та якщо встановлено, що правопорушення вчинене не цією особою, а іншою, проте невідомо ким саме); 3) не встановлені достатні докази для доведення винуватості особи в суді і вичерпані всі можливості їх отримати (за недоведеністю участі підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення провадження може бути закритим у випадку, коли особа була притягнута як підозрювана у цьому провадженні, але в ході подальшого розслідування слідчий, прокурор дійшов висновку, що зібраних ним доказів недостатньо для обвинувачення і всі можливості для збирання додаткових доказів вичерпані. Недоведеність участі підозрюваного в учиненні кримінального правопорушення як підстава закриття провадження рівноцінна за своїми правовими наслідками закриттю провадження за іншими реабілітуючими підставами. Це рішення повністю реабілітує особу і не дає приводу вважати її залишеною під підозрою. Закриття кримінального провадження за вказаною підставою залишає злочин, кримінальний проступок нерозкритим, і у зв`язку з цим слідчий, прокурор зобов`язаний застосувати всі заходи щодо встановлення осіб, які його вчинили). Нереабілітуючі підстави означають, що стосовно особи зібрано достатньо доказів для підозри у вчиненні кримінального правопорушення, однак через певні обставини кримінальне провадження щодо цієї особи виключається. Така особа не вправі вимагати відшкодування матеріальної чи моральної шкоди, яка була їй завдана в процесі розслідування. Нереабілітуючими підставами закриття кримінального провадження є такі підстави: 1) набрав чинності закон, яким скасована кримінальна відповідальність за діяння, вчинене особою; 2) помер підозрюваний, обвинувачений, крім випадків, якщо провадження є необхідним для реабілітації померлого; 3) існує вирок по тому самому обвинуваченню, що набрав законної сили, або постановлена ухвала суду про закриття кримінального провадження по тому самому обвинуваченню; 4) потерпілий, а у випадках, передбачених цим Кодексом, його представник відмовився від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення, крім кримінального провадження щодо кримінального правопорушення, пов`язаного з домашнім насильством; 5) стосовно кримінального правопорушення, щодо якого не отримано згоди держави, яка видала особу; 6) стосовно податкових зобов`язань особи, яка вчинила дії, передбачені\~статтею 212\~Кримінального кодексу України, досягнутий податковий компроміс відповідно до\~підрозділу 9-2\~розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України; 7) існує нескасована постанова слідчого, дізнавача, прокурора про закриття кримінального провадження з підстав, передбачених\~пунктами 1,\~2,\~4,\~9\~цієї частини, у кримінальному провадженні щодо того самого діяння, що розслідувалося з дотриманням вимог щодо підслідності; 8) після повідомлення особі про підозру закінчився строк досудового розслідування, визначений\~статтею 219\~цього Кодексу, крім випадку повідомлення особі про підозру у вчиненні тяжкого чи особливо тяжкого злочину проти життя та здоров`я особи. Важливими умовами для закриття провадження за цими нереабілітуючими підставами є: а) підтвердження матеріалами кримінального провадження події кримінального правопорушення; б) наявність у діянні складу кримінального правопорушення; в) причетність підозрюваного до вчинення кримінального правопорушення. Відповідно до статті 1 Закону України № 266/94-ВР «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» підлягає відшкодуванню шкода: - завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян; - незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу; - незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених законами України «Про оперативно-розшукову діяльність», «Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю» та іншими актами законодавства. Статтею 2 Закону України № 266/94-ВР передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках: постановлення виправдувального вироку суду; встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду (крім ухвали суду про призначення нового розгляду) факту незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів; закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати; закриття справи про адміністративне правопорушення. Отже, законодавець виділяє ряд підстав для закриття кримінального провадження, проте як вже зазначалось вище, статтею 2 Закону України № 266/94-ВР передбачено, що право на відшкодування шкоди мають лише особи, відносно яких закриття кримінального провадження відбулось у зв`язку з відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати, тобто на підставі пунктів 1, 2, 3, 3-1 ч. 1 ст. 284 КПК України. Однак, як зазначає позивач у своїй позовній заяві, в його випадку кримінальне провадження закрито на підставі п.10 ч. 1 ст. 284 КПК України, а саме, у зв`язку з тим, що після повідомлення особі про підозру закінчився строк досудового розслідування, визначений статтею 219 цього Кодексу. Дана підстава закриття кримінального провадження є нереабілітуючою. Позивачу [PERSON] законом було надано право на оскарження постанови про закриття кримінального провадження проти нього на підставі п.10 ч. 1 ст. 284 КПК України та доведення наявності реабілітуючих підстав для закриття провадження, проте він не скористався даною можливістю. А тому, виходячи з положень Закону України № 266/94-ВР, позивач позбавлений права на відшкодування моральної та матеріальної шкоди (середнього грошового забезпечення та витрат на правову допомогу) у зв`язку з закриттям кримінального провадження. За змістом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способами захисту особистих немайнових або майнових прав та інтересів, з якими особа має право звернутися до суду, зокрема, є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Частинами першою, другою та сьомою статті 1176 ЦК України встановлено, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом. Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд установлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (частина перша статті 89 ЦПК України). З позовної заяви та матеріалів справи вбачається, що позивач [PERSON] , заявляючи вимогу про відшкодування завданої йому моральної шкоди, посилається на факт незаконного затримання 16 травня 2018 року та утримання його під вартою з 16 травня 2018 року по 18 травня 2018 року; факт незаконного повідомлення про підозру; факт незаконного обрання йому запобіжного заходу та його перебування під вартою з 18 травня 20018 року по 27 червня 2018 року; факт незаконної дії запобіжного заходу у вигляді застави на протязі з 27 червня 2018 року по 15 січня 2021 року; факт проведення незаконного обшуку; факт незаконності перебування його майна під арештом; факт незаконного відсторонення його від посади; факт незаконного складання, затвердження та направлення обвинувального акту після закінчення строку досудового розслідування, визначеного статтею 219 КПК України, що є незаконним висуненням обвинувачення; факт незаконності перебування протягом 34 місяців під слідством та судом. Проте, позивачем не надано жодного доказу на підтвердження незаконності зазначених ним дій та оформлених під час досудового слідства документів, протиправності дій відповідачів, наявності причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням відповідачів та виною останніх в її заподіянні. Таким чином, суд дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позову, оскільки позивач належним чином не обґрунтував та не довів належними та допустимими доказами протиправності дій відповідачів щодо нього та наявності факту закриття кримінального провадження проти нього за реабілітуючою підставою. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed