Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-01 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до ПАТ КБ «ПриватБанк» про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Свої вимоги обґрунтовував тим, що 04.04.2019 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. було вчинено виконавчий напис № 938 за заявою ПАТ КБ «ПриватБанк» про звернення стягнення на нерухоме майно. 25.11.2021 року державним виконавцем Тлумацького ВДВС Жарським В.А. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, розмір мінімальних витрат 152,56 грн., виконавчий збір 869545,75 грн. (на виконання даного виконавчого напису). Про усі ці дії він дізнався після отримання поштовим зв`язком копії постанови державного виконавця про відкриття виконавчого провадження. Вказав, що жодних письмових вимог зобов`язального чи іншого характеру про стягнення з нього на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» коштів чи про звернення стягнення на його майно від ПАТ КБ «ПриватБанк» за період з 2019 року по 2021 рік не отримував, як не отримував в період з 2008 року по 2019 рік. Також не отримано ним таких вимог чи попереджень від приватного нотаріуса. Тобто, відповідачем при зверненні до приватного нотаріуса за вчиненням виконавчого напису не надано підтвержень про вручення йому письмової вимоги щодо сплати коштів чи звернення стягнення на майно. Він уклав кредитний договір із стягувачем у 2007 році, проводив погашення заборгованості за кредитом приблизно до 2008 року, однак йому невідомий достовірний стан його заборгованості перед відповідачем і чи вона існує взагалі. Крім того, з Єдиного державного реєстру судових рішень він дізнався, що рішенням Тлумацького районного суду Івано-Франківської області від 29.07.2011 року по справі № 2-0916398/11, позов ПАТ КБ «ПриватБанк» до нього та поручителя задоволено, стягнуто заборгованість за кредитним договором в сумі 139901,74 доларів США, що за курсом 7,97 відповідно до службового розпорядження НБУ від 15.06.2011 року складає 1115506,52 грн. та стягнуто судові витрати. Тобто, банк захистив своє право, пред`явивши відповідний позов у 2011 році до нього та поручителя, у зв`язку із наявністю заборованості, яка не була виконана, а тому з цього часу строк кредитного договору та договору іпотеки був змінений. Відповідно Банк не мав права та підстав здійснювати будь-які подальші нарахування процентів, штрафів, пені та інших платежів, передбачених умовами кредитного договору, тим більше звертатися до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису у 2019 році. Отже, банк надав приватному нотаріусу недостовірну інформацію про фактичний розмір його боргу за кредитним договором, в користь якого звертається стягнення на його майно. Тобто, приватний нотаріус при вчиненні нотаріальної дії порушив вимоги закону та не переконався у безспірності заборгованості та самого права банку на звернення до нотаріуса із завою про видачу виконавчого напису. Також від приватного нотаріуса йому не надходило жодних повідомлень чи вимог, які б вказували про те, що нотаріус офіційно повідомляє його, як боржника, про можливість вчинення виконавчого напису у встановлений законом термін. Вважає, що спірний виконавчий напис в силу вимог чинного законодавства України, що регулює дані правовідносини, а також судової практики та правових висновків Верховного Суду України, є таким, що не підлягає виконанню вцілому. Ухвалою судді Тлумацького районного суду Івано-Франківської області Лущак Н.І. від 17.12.2021 року прийнято до розгляду дану справу та відкрито провадження у ній. Клопотання позивача [PERSON] задоволено. Залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. Витребувано у приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. та ПАТ КБ «ПриватБанк» належним чином завірену копію виконавчого напису № 938 від 04.04.2019 року та належним чином завірені копії документів, які стали підставою для вчинення такого виконавчого напису. Розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження о 13 год. 00 хв. 12.01.2022 року з викликом учасників справи, з метою заслухання їх усних пояснень. Також даною ухвалою було встановлено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення цієї ухвали для подання ним відзиву на позовну заяву; встановлено позивачу п`ятиденний строк з дня отримання відзиву для подання відповіді на відзив та встановлено відповідачу п`ятиденний строк з дня отримання відповіді на відзив для подання заперечення. Роз`яснено відповідачу, що відповідно до ч. 1 ст. 193 ЦПК України у строк для подання відзиву він має право пред`явити зустрічний позов. Встановлено третій особі п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання письмових пояснень щодо позову. Також у разі подання відповідачем відзиву на позовну заяву, встановлено третій особі десятиденний строк з дня його отримання, для подання письмових пояснень щодо відзиву (а.с. 28-29). Також ухвалою судді Тлумацького районного суду Івано-Франківської області Лущак Н.І. від 17.12.2021 року заяву [PERSON] задоволено. Зупинено звернення стягнення на нерухоме майно - домоволодіння, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що здійснюється у виконавчому провадженні № 67638084 від 25.11.2021 року, з примусового виконання виконавчого напису, вчиненого 04.04.2019 року, приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М., зареєстрованого в реєстрі за № 938, про звернення стягнення на вищевказане нерухоме майно, належить на праві власності [PERSON] , на користь ПАТ КБ «ПриватБанк», до вирішення спору в суді. Однак, у зв`язку з відсутністю відомостей про належне повідомлення відповідача та третьої особи про розгляд справи, дану цивільну справу було відкладено на 10 год. 00 хв. 02.02.2022 року. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, однак 04.01.2022 роу на електронну адресу суду надіслав заяву, в якій позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити та проводити розгляд справи без участі сторони позивача. Представник відповідача - ПАТ КБ «ПриватБанк» в судове засідання 12.01.2022 року та 02.02.2022 року двічі не з`явився, про причини неявки не повідомив, відзиву на позовну заяву суду не надав, хоча про дату, час і місце розгляду справи був повідомлений завчасно та належним чином (а.с. 46, 47, 87, 88, 89, 90). Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М., в судові засідання засідання 12.01.2022 року та 02.02.2022 року не з`явилася, про причини неявки не повідомила. 18.01.2022 року та повторно 01.02.2022 року на адресу суду надіслала заяву, в якій просила справу розглядати без її участі (а.с. 54, 92). У відповідності до ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. У відповідності до ч. 1 ст. 279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що 21.08.2007 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» (перейменовано на ПАТ КБ «ПриватБанк») та [PERSON] укладено кредитну угоду № 247К. Предметом даної угоди були загальні умови і порядок надання Банком, у рамках Програми мікрокредитування, кредиту позичальнику. Надання коштів здійснюється окремими частинами - траншами кредиту. Видача частин кредиту здійснюється після підписання договору про видачу траншу, на термін і на умовах, передбачених у даній Угоді, а також у договорі про видачу траншу. Загальна сума кредиту в рамках кредитної угоди: 100000,00 доларів США на придбання основних засобів. Термін повернення кредиту й окремих частин - траншів кредиту, встановлюється договорами про видачу траншів кредиту, а також графіками погашення кредиту, відсотків і винагороди, що є невід`ємними додатками до договорів про видачу траншів, але не пізніше 20.08.2014 року (а.с. 14-16). 21.08.2007 року року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» (перейменовано на ПАТ КБ «ПриватБанк») та [PERSON] укладено договір про видачу траншу №247К, згідно якого позичальнику надано суму траншу кредиту в розмірі 60000,00 доларів США, терміном поверненння траншу кредиту і відсотків визначених відповідно до графіка погашення кредиту (а.с. 74-78). 23.08.2007 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» (перейменовано на ПАТ КБ «ПриватБанк») та [PERSON] було укладено договір іпотеки домоволодіння, посвідчений приватним нотаріусом Тлумацького районного нотаріального округу Дузінкевич С.М., зареєстрований в реєстрі за № 2002,відповідно до якого в забезпечення виконання [PERSON] зобов`язань за кредитним договором останній надав в іпотеку нерухоме майно, а саме: домоволодіння, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с. 68-70). Рішенням Тлумацького районного суду Івано-Франківської області від 29.07.2011 року у цивільній справі № 2-0916398/11 (а.с. 17-18) позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено. Стягнуто з [PERSON] та [PERSON] в солідарному порядку на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором в сумі 139901,74 долар США, що за курсом 7,97 відповідно до службового розпорядження НБУ від 15.06.2011 року складає 1115506,52 грн., 1700 грн. 00 коп., судового збору та 120 грн. 00 коп. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в суді. Дане рішеня набрало законної сили 09.08.2011 року (інформація з Єдиного державного реєстру судових рішень http://www.reestr.court.gov.ua/Review/20184499). Судом при ухваленні вищевказаного заочного рішення від 29.07.2011 року було встановлено, що станом на 15.06.2011 року загальна забогованість [PERSON] становила 139901,74 доларів США, що в еквіваленті відповідно до курсу НБУ становить 1115506, 52 грн. Вказана сума включала, зокрема: По договору про видачу траншу № 247 К від 21.08.2007 року: тіло кредиту - 34237,84 доларів США; нараховані відсотки - 98,79 доларів США; прострочене тіло кредиту - 17914,51 доларів США; прострочені відсотки - 18085,76 доларів США; пеня 7791,79 доларів США. По договору про видачу траншу № 247К/1 від 21.08.2007 року: тіло кредиту - 23940,98 доларів США; нараховані відсотки - 65,86 доларів США; прострочене тіло кредиту - 11942,95 доларів США; прострочені відсотки - 19090,85 доларів США; пеня - 5058,90 доларів США. 04.04.2019 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 938, про звернення стягнення на нерухоме майно - домоволодіння, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та належить на праві власності [PERSON] , яке передане в іпотеку АТ КБ «ПриватБанк» на підставі договору іпотеки від 23.08.2007 року, за рахунок коштів отриманих від реалізації нерухомого майна, буде задоволено вимоги АТ КБ «ПриватБанк», яке є правонаступником ЗАТ КБ «ПриватБанк», щодо стягнення кредитної заборгованості за період з 21.08.2007 року по 27.12.2018 року в розмірі318762,84 долари США, що за курсом НБУ на 27.12.2018 року становить 8691957 гривень 54 копійки та складається з: 35883,93 долари США заборгованості за кредитом; 93222,56 долари США заборгованості за відсотками; 359,66 долари США комісії; 189296,69 долари США пені. Витрати за вчинення виконавчого напису - 3500 грн. У виконавчому написі зроблено відмітку, що такий набрав чинності з 04.04.2019 року (а.с. 22). Постановою Головного державного виконавця Тлумацького відділу державної виконавчої служби в Івано-Франрківському району Івано-Франківської області Південо-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Жарського В.А. від 25.11.2021 року відкрито виконавче провадження № 67638084 з примусового виконання виконавчого напису № 938 від 04.04.2019 року, виданого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М., відповідно до якого звернено стягнення на нерухоме майно домоволодіння, що належить на праві власності [PERSON] , в рахунок задоволення вимог АТ «ПриватБанк» шляхом перерахування коштів у розмірі: 35883,93 доларів США - заборгованість за кредитом; 93222,56 доларів США - заборгованість за відсотками; 359,66 доларів США - комісія; 189296,69 доларів США - пеня, що всього становить 318762,84 доларів США, що за курсом НБУ становить 8691957,54 грн, а також 3500 грн. - виплати за вчинення виконавчого напису. Стягнуто з [PERSON] виконавчий збір/основну винагороду приватного виконавця в розмірі 869545,75 грн. (а.с. 9). Постановою Головного державного виконавця Тлумацького відділу державної виконавчої служби в Івано-Франрківському району Івано-Франківської області Південо-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Жарського В.А. про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження від 25.11.2021 року (виконавче провадження № 67638084) визначено [PERSON] загальну суму мінімальних витрат виконавчого провадження в розмірі 152,56 грн. (а.с. 10). Постановою Головного державного виконавця Тлумацького відділу державної виконавчої служби в Івано-Франрківському району Івано-Франківської області Південо-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Жарського В.А. про стягнення виконавчого збору від 25.11.2021 року (виконавче провадження № 67638084) стягнуто з [PERSON] виконавчий збір у розмірі 869545,75 грн. (а.с. 11). За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу у один із способів, визначених частиною другою статті 16 ЦК України. або й іншим способом, що встановлений договором або законом. При цьому, відповідно до ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з ч. 1 ст. 1 Закону України «Про нотаріат» нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (ч. 1 ст. 39 Закону України «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року № 296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22.02.2012 року за № 282/20595 (далі - Порядок). Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону «Про нотаріат» та Глава 16 розділу ІІ Порядку. Так, згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону (чинній на момент виникнення правовідносин) нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку, для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку. Разом з тим, постановою Київського апеляційного адміністративного суду у справі №826/20084/14 від 22.02.2017 року визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, зокрема пункту 2 Змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів: «Доповнити перелік після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що виникають з кредитних відносин 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості». Таким чином, оригінал кредитного договору та засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості виключено з переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, а отже нотаріус не мав права видати виконавчий напис у спірних правовідносинах. Верховний Суд у своїй постанові від 12 березня 2020 року у справі № 757/24703/18-ц (провадження № 61-12629св19) дійшов висновку, що оскільки серед документів, наданих банком нотаріусу для вчинення виконавчого напису, відсутній оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів), за яким стягнення заборгованості може провадитися у безспірному порядку, а надана нотаріусу анкета-заява позичальника не посвідчена нотаріально, отже не могла бути тим договором, за яким стягнення заборгованості могло бути проведено у безспірному порядку шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Оскаржений виконавчий напис вчинений нотаріусом 04.04.2019 року, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14. У матеріалах справи відсутні докази того, що заборгованість виникла за кредитним договором, який наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису, був посвідчений нотаріально, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 квітня 2020 року у справі №158/2157/17 та постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 вересня 2021 року у справі №910/10374/17. При цьому стаття 50 Закону «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Такий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 23 січня 2018 року у справі № 310/9293/15 Як видно з матеріалів справи, зокрема вбачається з виконавчого напису, строк, за який проводиться стягнення, - одинадцять років чотири місяці шість днів, а саме з 21.08.2007 року по 27.12.2018 року. При цьому, судом встановлено, що рішенням Тлумацького районного суду Івано-Франківської області від 29.07.2011 року стягнуто з [PERSON] (позивач) та [PERSON] в солідарному порядку на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором в сумі 139901,74 долар США, що за курсом 7,97 відповідно до службового розпорядження НБУ від 15.06.2011 року складає 1115506,52 грн., яка виникла станом на 15.06.2011 року, що також свідчить про те, що у відповідача ще тоді виникло право вимоги до позивача [PERSON] . Аналізуючи в сукупності викладені обставини і визначені відповідно до них правовідносини сторін, положення закону, якими вони регулюються, дослідивши зібрані у справі докази, судом встановлено, що відповідно до спірного виконавчого напису нотаріуса, таким звернено стягнення на нерухоме майно в рахунок погашення суми заборгованості за кредитною угодою № 247К від 21.08.2007 року та договором про видачу траншу № 247К від 21.08.2007 року за період, що перевищує визначений у ст.88 Закону України «Про нотаріат» трьохрічний строк з дня виникнення права вимоги, а також повторно стягнуто суму заборгованості, яка уже була стягнута на підставі рішення суду, як спірна, що свідчить про наявність спору щодо розміру заборгованості. З матеріалів справи вбачається, що вчиняючи оспорюваний виконавчий напис, нотаріус не врахував та не перевірив факту наявності чи відсутності спору щодо заборгованості. Так, розрахунок розміру невиконаних зобов`язань за кредитним договором, суми боргу за тілом кредиту, відсотків за користування кредитом та пені у виконавчому написі зроблено відповідачем одноособово без урахування думки та позиції позивача. По суті розрахунок заборгованості, підготовлений працівниками банку, є відображенням односторонніх арифметичних розрахунків відповідача і не може бути доказом безспірності грошових вимог відповідача до позивача. Вирішуючи спір, суд керується положеннями ч.1 ст.13 ЦПК України, якою визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 3 статті 12 та частиною 1 статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, установлених цим Кодексом, а відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які данні, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. З врахуванням вищенаведеного, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку, що оспорюваний виконавчий напис нотаріусом вчинено з порушенням діючого законодавства, тому позовні вимоги слід задовольнити в повному обсязі та визнати виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню. Відповідно до ч. 7 ст. 158 ЦПК України, у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. Відповідно до положень ч.ч. 1, 2, 8 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача. При такому вирішенні позову з відповідача слід також стягнути на користь позивача понесені ним документально підтверджені судові витрати, зокрема по сплаті судового збору за подання позовної заяви в розмірі 908 грн. 00 коп. (квитанція № ПН 2346143 від 15.12.2021 року, а.с. 24), та по сплаті судового збору за подання заяви про збезпечення позову в розмірі 454 грн. 00 коп. (квитанція № ПН2346147 від 15.12.2021 року, а.с. 37). Оскільки витрати в сумі 40 грн. за оплату поштових відправлень в розумінні ст. 133 ЦПК України, не є судовими витратами, пов`язаними з розглядом справи, то їх слід віднести на рахунок позивача. На підставі викладеного, статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» та

Outcome: approved