Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-02 00:00:00

Позивачі звернулися до Рокитнянського районного суду Київської області 28.03.2017 року з позовом про визнання правочинів недійсними, який в подальшому уточнили (т.1 а.с. 136), та прохали визнати недійсними: договір дарування серія та номер 4610, виданий державним нотаріусом Рокитнянської районної державної нотаріальної контори Київської області 20 грудня 2013 року, за яким [PERSON] подарував [PERSON] та [PERSON] по одній другій частині кожній, житловий будинок [ADDRESS] ; договір дарування серія та номер 4612, виданий державним нотаріусом Рокитнянської районної державної нотаріальної контори Київської області 20 грудня 2013 року, за яким [PERSON] подарував [PERSON] та [PERSON] по одній другій частині кожній земельної ділянки площею 0,25 га, кадастровий номер 3223783501:01:017:0030; договір дарування серія та номер 4614, виданий державним нотаріусом Рокитнянської районної державної нотаріальної контори Київської області 20 грудня 2013 року, за яким [PERSON] подарував [PERSON] та [PERSON] по одній другій частині кожній земельної ділянки площею 0,112 га, кадастровий номер 3223783501:01:017:0031; заповіт зареєстрований в реєстрі за № 2576, складений [PERSON] 28.08.2012 року, засвідчений державним нотаріусом Рокитнянської районної державної нотаріальної контори Київської області, за яким [PERSON] заповів все своє майно [PERSON] та [PERSON] . В обґрунтування позову зазначили, що [PERSON] , за життя мав чотирьох дітей: відповідачку [PERSON] , позивача [PERSON] , позивачку [PERSON] , відповідачку [PERSON] . Батько сторін проживав у будинку [ADDRESS] , яким володів на праві приватної власності. Крім того [PERSON] володів двома земельними ділянками за цією ж адресою. 31.07.2008 [PERSON] зробив заповітне розпорядження, що після його смерті все майно, де б воно не було, і з чого воно не складалося він заповідає чотирьом своїм дітям. Наприкінці 2008 року у [PERSON] почалися проблеми зі здоров`ям, він почав втрачати пам`ять, проявляв агресію. 02.03.2012 [PERSON] був обстежений лікарем психіатром Григоренком С.І. на дому. В результаті огляду [PERSON] поставлений діагноз: церебральний атеросклероз, судинна деменція, який підтверджується виданою лікарем-психіатром Рокитнянської центральної районної лікарні Григоренком С.І. довідкою № 103 від 02.03.2012, карткою [PERSON] з психіатричного кабінету цієї лікарні. У квітні 2016 [PERSON] звернувся до Рокитнянського районного суду із заявою про визнання батька недієздатним. Ухвалою від 19.07.2016 судом було призначено судово-психіатричну експертизу. Однак, експертиза не була проведена, у зв`язку з тим, що відповідачки чинили цьому перешкоди. [INFO] [PERSON] помер, у зв`язку з чим, позовну заяву про визнання його недієздатним залишено без розгляду. Приблизно 06-07 квітня 2016 року позивачі дізналися про те, що їх батько відчужив будинок та земельні ділянки відповідачам. 08.07.216 з відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно стало відомо, що 20.12.2013 [PERSON] відповідно до договорі дарування подарував відповідачкам по одній другій частині кожній, житловий будинок та земельні ділянки. Позивачі вважають, що відповідачки умисно скористалися станом [PERSON] для отримання права на його майно та усунення їх від спадкування. В поданому заперечені проти позову про визнання правочинів недійсними представник третьої особи Рокитнянської державної нотаріальної контори заперечувала проти позову в повному обсязі, вважаючи позовні вимоги необґрунтованими (а.с. 125-126 т. 3). Свої заперечення обґрунтовуючи, що при спілкуванні із заповідачем [PERSON] у неї, [PERSON] , державного нотаріуса Рокитнянської районної державної нотаріальної контори Київської області, не виникло сумнівів щодо обсягу цивільної дієздатності фізичної особи, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії. [PERSON] був дієздатним та розумів, яку нотаріальну дію він вчиняє, і кому та що заповідає. Так, як [PERSON] фразу: «заповіт мною прочитаний вголос», яка передбачена ст. 1307 ЦК України не міг написати особисто (дуже довго писав, по одній букві), тому на його прохання заповіт був посвідчений при свідках. 12.12.2013 за р. № 4610, 4612, 4614 Рокитнянською районною державною нотаріальною конторою Київської області були вчинені договори дарування житлового будинку та двох земельних ділянок, які розташовані за адресою: [ADDRESS] , від імені [PERSON] на користь [PERSON] та [PERSON] . Під час спілкування із [PERSON] було встановлено його особу та обсяг цивільної дієздатності. Жодних сумнівів щодо його дієздатності не викликало. [PERSON] повністю розумів наслідки вчиненої ним нотаріальної дії. 08.01.2020 дана цивільна справа надійшла до канцелярії Таращанського районного суду Київської області. Ухвалою судді Зінкіна від 09.01.2020 уточнена позовна заява була прийнята до провадження. Позивач [PERSON] у судовому засіданні позов підтримав в повному обсязі та пояснив, що батько захворів у 2008 році. Перед хворобою у лютому 2008 року батько написав заяву про відмову від земельних ділянок на користь позивача [PERSON] . В 2008 році батько зробив заповідальне розпорядження на користь [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Вказаний заповіт зареєстрований секретарем сільської ради [PERSON] в реєстрі під № 788. Це було вільне волевиявлення батька. Наприкінці 2008 року у батька пішло ускладнення, він захворів, не усвідомлював нічого, ходив під себе, не впізнавав. Сестра [PERSON] сказала йому ( [PERSON] ), щоб він їхав у село та був з батьками, що він і зробив. Допомоги від відповідачів не було. [INFO] померла мати, пішов тиск з боку відповідачів, розпочався конфлікт. З цього приводу викликали поліцію. Стан батька у 2011 році не покращився, він не спілкувався, власними силами не міг пересуватися, не впізнавав позивача. До 2011 року батька сам їв. В кінці 2011 року сестри по підробленим довіреностям подали позов від імені батька, оспорювали відмову батька по земельним ділянкам, і суд скасував державні акти на землю. Батько у суд не приходив. В 2012 році [PERSON] та [PERSON] не пускали його та сестру [PERSON] в хату до батька, обмежили доступ. В березні 2012 батька поставили на облік у психіатра. 02.03.2012 він привозив лікаря-психіатра [PERSON] . При цьому була присутня сестра [PERSON] , лікар в неї спитав, чи можна оглянути батька. Лікар запитував батька про дату народження, батько не відповів. Лікар видав медичну довідку. Він звертався у суд із заявою про визнання батька недієздатним, використовував довідку. В 2016 році хотіли провести психіатричну експертизу батьку, приїхав забирати батька у центр, однак, [PERSON] пред`явила довідку сільради, що він не транспортабельний. У вересні 2016 року сестри не пустили його в двір разом з експертами. [INFO] батько помер. Посмертна психіатрична експертиза дала висновок, що батько не усвідомлював своїх дій. Він у 2016 році дізнався від сусідів, що батько вже передав сестрам у власність нерухомість. Їй відомо, що був заповіт на всіх дітей, коли дізналась про заповіт - не пам`ятає. Представник позивача - адвокат Вергун І.Т. позов підтримав у повному обсязі, прохав його задовольнити. Представник позивача - адвокат Красюк Н.І. позов підтримала у повному обсязі, прохала його задовольнити. Відповідачка [PERSON] у судовому засіданні позов не визнала повністю та пояснила, що сестра [PERSON] проживала у [PERSON] , і мати її не цікавила. До 2008 року в село приїхали [PERSON] та [PERSON] , почали ремонтувати господарство. Їй казала мати, що [PERSON] знущається над нею, що вона виганяла [PERSON] та [PERSON] . [PERSON] душив матір, бив батька совком. Ніхто не знав у 2009 році, що [PERSON] оформляв державні акти на землю. [INFO] померла мати. Після цього [PERSON] повідомив, що він привласнив собі землю у зговорі з [PERSON] . У батька боліли коліна, була набряклість, йому робили масаж. У батька тиск «скакав». Спочатку самостійно не ходив, було важко вставати. У нього також була набряклість легень через те, що при мамі він не дуже ходив, оскільки мати була зайнята городами. Батько самостійно їв, міг самостійно підписувати документи. Коли не хворів, батько самостійно їв і вдягався. Батько все усвідомлював аж до 2016 року. Після поховання матері сестра [PERSON] одразу поїхала, а брат [PERSON] залишився, був у стані алкогольного сп`яніння, бився, викликали поліцію. По черзі вони гляділи батька, спільної мови не знайшли. Сестра [PERSON] разом з чоловіком з 2011 до 2012 року проживала у селі з батьком. На зиму 2012 року вони забрали батька у Київ. Батько хотів все оформити на відповідачів, його не примушували. [PERSON] коли приїжджав у село пив, смітив. [PERSON] сказала, щоб самі гляділи батька. В 2015 році [PERSON] садив город біля хати, з батьком не говорив, не питав, як здоров`я батька, а зловживав алкоголем. В 2012 році батько самостійно їв, спілкувався, самостійно ходив у туалет. Батько не хотів спілкуватися з [PERSON] після того як той ображав матір і вдарив батька совком. [PERSON] не хотів глядіти батька. Зі слів сестри їй відомо, що в березні 2012 року брат [PERSON] з [PERSON] привозили лікаря [PERSON] , їм ніхто перешкод не робив. Побачення з лікарем зайняло одну-дві хвилин. Не було такого, щоб батько був шалений. Вони разом з батьком прогулювалися по селу. Він з усіма вітався. Батько помер у сестри [PERSON] у Києві. Представник відповідачів [PERSON] у судовому засіданні позов не визнав у повному обсязі, прохав відмовити у задоволенні. Представник третьої особи - державний нотаріус Калітенко Л.Б. у судове засідання не з`явилася, про дату, час і місце розгляду справи повідомлено належно, про причини неявки до суду не повідомила. Правом подати пояснення щодо позову не скористалася. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що він колишній чоловік відповідачки [PERSON] . Він приїжджав в село до батьків жінки ще до смерті тещі. [PERSON] пиячив та знущався з батьків. Він бачив у 2010 році як [PERSON] штовхнув матір. Ще був епізод, що [PERSON] хватався за сокиру. Після смерті матері [PERSON] приїхав у день поховання. Вони стали вирішувати, як бути з батьком. [PERSON] сказала, що їй нічого не треба. [PERSON] теж сказав, що не буде доглядати батька. Він в той час вже чекав на виготовлення державних актів на землю, які показав на 40-й день. [PERSON] та [PERSON] вирішили по черзі глядіти батька. В двір [PERSON] пускали, ніхто не робив перешкод. Свідок спілкувався з дідом, той самостійно їв, дивився телевізор. В нього був підвищений тиск, боліли ноги, але він впізнавав людей і після смерті жінки. [PERSON] підробив підпис батька і сільрада видала акти на землю [PERSON] . [PERSON] казав, що все його, і щоб сестри не хазяйнували. [PERSON] впізнавав і [PERSON] і [PERSON] . На зиму вони його на Київ забирали, а [PERSON] та [PERSON] не забирали батька після смерті матері. [PERSON] їв самостійно, ставав на туалет, був при пам`яті та у здоровому глузді, спілкувався до кінця життя. Стан його трохи змінювався. [PERSON] також по домогосподарству працював, пристроював гараж. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що він є чоловіком відповідачки [PERSON] . [PERSON] казала [PERSON] , щоб не приїжджала, бо не хотіла бачити п`янки. В 2010 році їм подзвонили у Київ та повідомили, що [PERSON] побив матір. Вони приїхали з дружиною у село, теща розповіла, що [PERSON] затягнув її у веранду, вона вдарилася о сходи, перебила вену, у веранді душив, також совком побив батька. До правоохоронних органів не зверталися. Коли померла теща, був необхідний догляд за тестем. Він був нездоровий: часто підвищувався тиск, боліло серце та ноги, тобто за ним потрібен бути догляд. Тому йому довелося звільнитися з роботи щоб доглядати за тестем, бо дружина [PERSON] також хвора і сама не могла доглядати. [PERSON] не працював та зловживав алкоголем. Як тільки поховали матір, [PERSON] вигнав всіх з хати, визвали міліцію, але він показав документ, що це його землі. Була розмова, хто буде доглядати батька, [PERSON] та [PERSON] відмовились. Подали у суд, тесть відсудив приватизовану землю. [PERSON] приїжджав з друзями, пиячив, тестю не було спокою. Один раз восени 2011 року [PERSON] напав на нього, почав душити. Допомоги від [PERSON] не було по догляду за тестем. На зиму тестя забирали у Київ до Рущинської або до себе, по черзі. За п`ять з половиною років [PERSON] не приходив та не питав про здоров`я батька. Тесть до смерті розмовляв, здоровкався. В лікарні тесть не лежав, але йому викликали лікаря, лікували від тиску. Одного разу вони були у селі, забіг [PERSON] і [PERSON] з якимось чоловіком. Вони без дозволу пішли до тестя, інших не пустили, а через хвилину вийшли. [PERSON] сказала, що батько неосудний. Також [PERSON] хотів відвезти тестя на експертизу, але приїжджав лікар, обстежував, та зробив висновок, що тестя не можна перевозити. В 2016 році тесть міг пересуватися, але треба було підтримувати, оскільки страждав на варикоз. Коли підлікували тестя, він був транспортабельний. [PERSON] помер у них у квартирі [INFO] . При оформленні договорів дарування він (свідок [PERSON] ) не був присутній. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що він мешкає у с. Насташка. В 2013 році він був директором будинку культури і депутатом сільради. [PERSON] жив біля будинку культури. Останній прогулювався в парку з [PERSON] , [PERSON] , які доглядали за батьком. Він здоровкався з [PERSON] , той його впізнавав. Свідка обрали сільським головою у 2015 році. [PERSON] та [PERSON] прохали прийти в хату подивитися умови: були прибрано, чисто. [PERSON] викликав поліцію через те, що його не пускали до хати. Він бачив як [PERSON] заходив у двір з лікарем для огляду. Приблизно в 2016-му році його покликав дільничний, [PERSON] оглядав лікар. При цьому були присутні [PERSON] та [PERSON] . Лікар Поночовний послухав [PERSON] , поміряв тиск. З 2012 по 2015 року доньки прогулювали [PERSON] по парку. Він був глухуватий, свідка впізнавав, їв сам. В 2016 році не раз заходив до них у хату, було чисто, гарно. Відвідував не планово, документи не складались. [PERSON] привітався, впізнавав його. Він спитав [PERSON] як здоров`я, той відповів, що нормально. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що у 2007 році вони переїхали у Насташку на [ADDRESS] . Вони познайомились з [PERSON] - матір`ю позивача,яка проживала через дві хати. Мати свідка спілкувалася з [PERSON] , дуже подружилися. [PERSON] вперше побачила в 2007 році. Він вже був слабий. Якщо діти його виводили на двір, але не здоровкався, не балакав. На святах його сажали за стіл. Він не з ким не спілкувався, трошки їв. Потім його перестали виводити, бо він був слабий, худенький. Він не з ким не спілкувався. В основному у спальні був. Після 2008 року [PERSON] кормила [PERSON] він ложку не тримав. Баба дзвонила, вони ходили [PERSON] піднімати, він не балакав. Його підняли, на ліжко поклали. Ні слова не сказав, лише стогнав. В 2009-2010 роках він сам вже не їв. [PERSON] їсти не варила, бо боялася газ включати. Вона пошти кожен день бачила [PERSON] , оскільки носили їм їсти. Що собі варила, то і їм носила: картоплю, борщ. [PERSON] спочатку покорме діда, потім їла сама. Діти всі разом доглядали батьків, але в основному [PERSON] . Він займався городом, ремонтував. [PERSON] рідше приїжджала. А [PERSON] частіше приїжджала, чим [PERSON] . [PERSON] рідше приїжджала, бо далеко жила. В 2012 та 2013 роках [PERSON] був зовсім слабий, дивився в одну точку, не на кого не реагував, на привітання не відповідав. [PERSON] потім забрала його до себе. Коли [PERSON] вмерла, то [PERSON] цього не усвідомив. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що [PERSON] він знає з 90-х років. [PERSON] попрохав допомогти по господарству у Насташці. Він приїжджав в 1991 році, в 2008 та у 2009 роках у Насташку. Коли перший раз приїхав [PERSON] був веселий, з ними працював, на рибалку ходив. Коли приїхав у 2008 році, [PERSON] вже був не такий, він тільки подивився та відвернувся, не впізнав його, дивився на город і дорогу. На сина та дружину [PERSON] так само реагував. В 2009 коли приїхав, то [PERSON] повністю не впізнавав. Він бачив [PERSON] останній раз в 2010 році, приїжджав картоплю копати. [PERSON] вже вивели на вулицю в памперсі. Він сам не міг їсти, ходити, лежав у хаті. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що він є племінником сторін. З 2008 рок він жив у Насташці. До діда [PERSON] та його жінки він заходив пошти кожен день, допомагав по господарству. Дід [PERSON] його не впізнавав, не балакав. Хоча до 2000 року він приїжджав з батьком у село пошти кожен тиждень, вони разом з [PERSON] ходили на рибалку. До 2008 року [PERSON] порав худобу, чарку пив, спілкувався. Після 2008 року дід [PERSON] вже лежав, його виводили під руки, його кормили з ложки. [PERSON] допомагав по господарству. Сестри приїхали та уїхали, а [PERSON] залишався на тиждень-два. Коли баба померла, [PERSON] не пускала його до [PERSON] . За місяць до смерті бачив діда [PERSON] у хаті, він лежав, як завжди. На привітання він навіть очі не відкрив. Експерт Мирошниченко О.О. у судовому засіданні пояснив, що при проведенні експертизи були взяті до уваги всі матеріали, які надані судом, в тому числі диск з відеозаписом, результат огляду психіатра, показання свідків. Всі досліджені матеріали дозволили надати категоричні відповіді. Відеозапис узгоджується з іншими матеріалами. Психіатр оглядав [PERSON] та виявив ознаки судинної деменції. Лікар-психіатр зафіксував об`єктивні данні. В числі іншого з пояснень свідків були встановлені суб`єктивні данні, наприклад порушення пам`яті. Те що [PERSON] сидів або вітався не свідчить про здатність усвідомлювати значення своїх дій. Як зазначено на аркуші 21 висновку свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] зазначали про значне порушення пам`яті. Судинна деменція не передбачає покращення психічного стану, це постійне значне порушення. Прояви цього психічного розладу можуть бути різними. Порушення ходьби та мови можуть бути, а можуть і не бути. Лікування цього розладу неможливе, зворотного процесу бути не може. Експерт Опейда С.В. у судовому засіданні пояснила, що при проведенні експертизи керувалися порядком проведення судової експертизи, методичними рекомендаціями при проведенні посмертної експертизи та іншими методиками. Наданих матеріалів було достатньо для прийняття категоричного рішення. За весь період роботи було виконано близько тисячі подібних експертиз. Підхід для вирішення такої експертизи є єдиним, затвердженим уніфікованим стандартом. Аналізувалися всі подані матеріали на експертизу, вони узгоджувалися між собою. Предметом експертизи був психічний стан особи в юридично значимі проміжки часу. Висновок зроблений на сукупності досліджених об`єктів. На аркуші дев`ятому висновку наявний протокол опитування адвокатом, отже цей протокол досліджувався. Зазначали, що були судові спори, але вони не мали клінічного значення. Психічний стан [PERSON] не міг змінюватися протягом доби, такий стан незворотній, клінічно стійкий. [PERSON] усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. В 2016 році лікарі поліклінічного відділення відмічали судинну деменцію у [PERSON] . 22.08.2016 [PERSON] оглядав лікар на дому, відмітив, що той не розуміє що відбувається, тиск визначити не можливо, оскільки [PERSON] постійно рухає руками, відімчав нетримання сечі. Зазначено про церебральний атеросклероз, кардіосклероз, артеріальну гіпертензію. [PERSON] був абсолютно неспроможний розуміти значення своїх дій та керувати ними у період укладення оспорюваних правочинів. Заслухавши пояснення сторін, їх представників, пояснення свідків, експертів та дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, що мають істотне значення для її розгляду і вирішення по суті, суд прийшов до наступного висновку. Судом встановлено, що за життя, а саме: 31.07.2008 батько сторін - [PERSON] склав та підписав заповіт, який посвідчений секретарем виконавчого комітету Насташівської сільської ради Рокитнянського району Київської області Бабенко О.І та зареєстрований у реєстрі за № 778, у відповідності до змісту якого [PERSON] на випадок своєї смерті зробив заповітне розпорядження: все його майно, де б воно не було, і з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що буде належати йому на день смерті, і на що за законом матиме права заповів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (а.с.13 т. 1). Згідно довідки Рокитнянської центральної районної лікарні № 103, 02.03.2012 [PERSON] оглянутий лікарем психіатром, який виявив, що контакт не доступний, на питання не відповідає, не говорить, плаче, дивиться на стіну, не пізнає дітей, сидить, ходити самостійно не може потрібно підтримувати (а.с.7 т.1). За результатами огляду лікар психіатр [PERSON] поставив діагноз: церебральний атеросклероз, судинна деменція та взяв [PERSON] на консультативний облік. Також зазначив, що пацієнт потребує постійного догляду і опіки, оскільки потрібно його вмити, одягти, нагодувати, інколи може тримати ложку, а то більше випускає з рук. (а.с.8 т.1). Заява [PERSON] про виклик лікаря психіатра для огляду на дому [PERSON] та запис про результати огляду лікарем [PERSON] містяться в медичній картці [PERSON] , яка знаходиться в матеріалах справи. 28.08.2012 від ім`я [PERSON] складено у присутності двох свідків: [PERSON] , [PERSON] та підписано [PERSON] заповіт, який записаний зі слів [PERSON] і посвідчений державним нотаріусом Рокитнянської районної державної нотаріальної контори Київської області Калітенко Л.Б. та зареєстрований в реєстрі за № 2576, у відповідності до змісту якого [PERSON] на випадок своєї смерті зробив заповітне розпорядження: все його майно, де б воно не було, і з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що буде належати йому на день смерті, і на що за законом матиме права заповів [PERSON] та [PERSON] (а.с.40 т.3). Як зазначено в даному заповіті, що у зв`язку із хворобою [PERSON] , за його розпорядженням у присутності нотаріуса текст заповіту підписано [PERSON] (зворотній бік а.с.40 т.3). В письмових запереченнях проти позову завідувач Рокитнянської районної державної нотаріальної контори Калітенко Л.Б. зазначила, що [PERSON] фразу: «заповіт мною прочитаний вголос» не міг написати особисто (дуже довго писав, по одній букві), тому на його прохання заповіт був посвідчений при свідках (а.с.124 т.1). 20.12.2013 від імені [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] укладено: договір дарування житлового будинку, посвідчений державним нотаріусом Рокитнянської районної державної нотаріальної контори Київської області Калітенко Л.Б. та зареєстровано в реєстрі за № 4610, за яким [PERSON] подарував [PERSON] та [PERSON] в рівних частинах кожній, житловий будинок з господарськими та побутовими спорудами, який належав йому на підставі свідоцтва про право власності від 19.12.2013 серії [NUMBER] , розташований в [ADDRESS] , реєстраційний № 247985632237 (а.с. 41 т.3); договір дарування земельної ділянки, посвідчений державним нотаріусом Рокитнянської районної державної нотаріальної контори Київської області Калітенко Л.Б. та зареєстровано в реєстрі за № 4612, за яким [PERSON] подарував [PERSON] та [PERSON] в рівних частинах кожній, земельну ділянку площею 0,25 га, надану для будівництва і обслуговування будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка належала йому на підставі свідоцтва про право власності від 19.12.2013 серії [NUMBER] , кадастровий номер 3223783501:01:017:0030 (а.с. 42-43 т. 3). договір дарування земельної ділянки, посвідчений державним нотаріусом Рокитнянської районної державної нотаріальної контори Київської області Калітенко Л.Б. та зареєстровано в реєстрі за № 4614, за яким [PERSON] подарував [PERSON] та [PERSON] в рівних частинах кожній, земельну ділянку площею 0,112 га, надану для ведення особистого селянського господарства, яка належала йому на підставі свідоцтва про право власності від 19.03.2013 серія [NUMBER] , кадастровий номер 3223783501:01:017:0031 (а.с. 44 т.3). Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 08.04.2016 № 56924742 (а.с.9-12 т.1) на праві спільної часткової власності [PERSON] та [PERSON] , з 20.12.2013 належать: на підставі договору дарування серія 4610, виданого 20.12.2013 Рокитнянською районною державною нотаріальною конторою Київської області, житловий будинок реєстраційний [ADDRESS] ; на підставі договору дарування серія 4614, виданого 20.12.2013 Рокитнянською районною державною нотаріальною конторою Київської області, земельна ділянка площею 0,112 га, кадастровий номер 3223783501:01:017:0031; на підставі договору дарування серія 4612, виданого 20.12.2013 Рокитнянською районною державною нотаріальною конторою Київської області, земельна ділянка площею 0,25 га, кадастровий номер 3223783501:01:017:0030. Як вбачається із позовної заяви [PERSON] від 25.03.2017 (а.с.4 т.1) в проваджені Рокитнянського районного суду Київської області перебувала справа № 375/560/16-ц за заявою [PERSON] про визнання батька [PERSON] недієздатним. Ухвалою суду від 19.07.2017, було призначено судову-психіатричну експертизу на предмет наявності чи відсутності у [PERSON] психічного захворювання та його здатності усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, а також на предмет того чи він потребує встановлення над ним опіки. Проведення експертизи було доручено комісії експертів Київського обласного спеціалізованого психіатричного медичного об`єднання (а.с.17 т.3). 22.08.2016 огляд проводив [PERSON] за місцем проживання та 31.08.2016 повторний огляд провів лікар [PERSON] в присутності голови сільської ради, сина та опікунів (а.с.31 т.5). Доставити [PERSON] до експертної установи, згідно довідки амбулаторії загальної практики-сімейної медицини с. Насташка Рокитнянського районного центру первинної (медико-санітарної) допомоги Київської області №0394, не було можливим (а.с. 48-49 т.1), оскільки, при огляді хворого на дому 31.08.2016 лікар [PERSON] встановив діагноз: «Церебральний атеросклероз. Судинна деменція. ІХС: атеросклеротичний кардіосклероз. Артеріальна гіпертензія. Емфізема легень. Хронічний бронхіт». 23.09.2016 до Рокитнянського ВП надійшло повідомлення від [PERSON] про те, що сестра [PERSON] вчинила з ним сімейну сварку а від [PERSON] повідомлення про те, що дружини брат [PERSON] вчинив із ним сімейну сварку (а.с.14 т. 1). В ході розгляду яких зі слів [PERSON] було встановлено, що 23.09.2016 разом із [PERSON] та судово-медичним експертом приїхав до будинку свого батька [PERSON] , з метою проведення виїзної судово-психіатричної експертизи щодо [PERSON] , за ухвалою суду. Проте їх зустріла його сестра [PERSON] спільно з чоловіком [PERSON] , які не впустили його та судового експерта психіатра до подвір`я та будинку батька для проведення експертизи. Опитана [PERSON] вище вказаний факт підтвердила. [PERSON] від надання письмових пояснень відмовилася. Опитаний [PERSON] зазначив, що на даний час вони перебувають у неприязних відносинах з [PERSON] по причині розподілу спільного майна, виникають постійні сварки. За результатами розгляду звернення [PERSON] щодо неправомірних дій працівників Рокитнянського відділення поліції Миронівського відділу поліції Головного управління Національної поліції Київської області, Кагарлицькою місцевою прокуратурою встановлено, що «під час виїзду на місце події за адресою: [ADDRESS] інспектором Рокитнянського ВП Миронівського ВП ГУНП в Київській області Лірніченком В.В. опитано [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] .. Крім того [PERSON] ознайомлено [PERSON] та [PERSON] з ухвалою Рокитнянського районного суду від 19.07.2016 та зобов`язано надати доступ експерта до підекспертного [PERSON] , який знаходився в будинку, проте останні відмовилися відкривати будинок та впускати експерта до нього» (а.с.60 т.1). Також, 18.10.2016 при спробі лікарем [PERSON] оглянути [PERSON] вдома родичі в огляді відмовили мотивуючи тим, що він вже оглядався (а.с. 49). [INFO] батько сторін - [PERSON] помер (а.с.5 т.1), у зв`язку з чим цивільну справу про визнання [PERSON] недієздатним та встановлення опіки залишено без розгляду (а.с.64 т.1). Ухвалою Рокитнянського районного суду Київської області від 06.11.2017 у справі призначено посмертну судово-психіатричну експертизу, проведення якої доручено експертам Київського міського центру судово-психіатричної експертизи. На вирішення якої постановлено наступні питання: 1.Чи страждав [PERSON] , [INFO] на будь який стійкий, хронічний психічний розлад на момент складання договорів дарування від 20.12.2013? 2.Чи страждав [PERSON] , [INFO] на будь який стійкий, хронічний психічний розлад на момент складення заповіту від 28.08.2012? 3.Чи був здатен [PERSON] за своїм психічним станом усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними на момент складення заповіту від 28.08.2012? 4.Чи був здатен [PERSON] за своїм психічним станом усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними на момент складення договорів дарування від 20.12.2013? За результатами проведення посмертної судово-психіатричної експертизи відносно [PERSON] , комісія у складі директора центру СПЕ Опейди С.В., лікарів судово-психіатричних експерті Петроченко О.Е. та Мирошниченко О.О. дійшла висновку, що на момент складання заповіту 28.08.2012 та договорів дарування 20.12.2013 [PERSON] виявляв ознаки хронічного стійкого психічного розладу у вигляді деменції судинної, при цьому наявні в нього порушення психічної діяльності сягали вираженого ступеню і позбавляли його в зазначені періоди часу здатності усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. У висновку судово-психіатричного експерта № 189 від 16.03.2018 (а.с. 15-25 т.3) експерти зазначили наступну відповідь на поставлені питання: 1.На момент складання заповіту 28.08.2012 [PERSON] страждав на хронічний стійкий психічний розлад у вигляді Деменції судинної (F 01 - згідно з МКХ - 10). 2.На момент складання договорів дарування 20.12.2013 [PERSON] страждав на хронічний стійкий психічний розлад у вигляді Деменції судинної. 3.На момент складення заповіту 28.08.2012 [PERSON] за психічним станом не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними. 4.На момент складання договорів дарування 20.12.2013 [PERSON] за психічним станом не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними. Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 12.06.2020р. №715-р «Про визначення адміністративних центрів та затвердження територій територіальних громад Київської області» до Рокитнянської селищної територіальної громади увійшла, в тому числі Насташівська сільська територіальна громада. Постановою Верховної Ради України від 17.07.2020р. № 807-IX «Про утворення та ліквідацію районів» у Київській області утворено Білоцерківський район (з адміністративним центром у місті Біла Церква) у складі територій Білоцерківської міської, Володарської селищної, Гребінківської селищної, Ковалівської сільської, Маловільшанської сільської, Медвинської сільської, Рокитнянської селищної, Сквирської міської, Ставищенської селищної, Таращанської міської, Тетіївської міської, Узинської міської, Фурсівської сільської територіальних громад, затверджених Кабінетом Міністрів України; при цьому Рокитнянський район Київської області ліквідовано. Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом . Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. У відповідності до ч.ч. 1-3 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання чи оспорювання. Згідно зі ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Пунктом 11 постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» передбачено, що оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (частини перша та друга статті 3 ЦПК (в редакції закону 2004 року), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це. Встановлено, що предметом спору є визнання недійсним заповіту, договорів дарування нерухомого майна. Згідно з вимогами статей 202-204 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно з частиною третьою статті 203 ЦК України однією із загальних вимог, дотримання якої необхідно для дійсності правочину, є вимога щодо волевиявлення учасника правочину, яке повинно бути вільним та відповідати його внутрішній волі. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (частина третя статті 215 ЦК України). Обґрунтовуючи свої вимоги, позивачі вказували, що під час вчинення спірних правочинів [PERSON] внаслідок психічного розладу не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними, а тому не могли бути вчинені ним договори дарування №4610, 4612, 4614 від 20.12.2013 та заповіт від 28.08.2012 з власної волі. Вважають, що відповідачі умисно скористалися його станом для отримання права на його майно та усунення позивачів від спадкування, чим порушили їх права як спадкоємців. Відповідно до частини першої статті 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. У контексті викладеного слід розуміти, що підставою для визнання правочину недійсним згідно частини першої статті 225 ЦК України має бути встановлена судом абсолютна неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними. Правила статті 225 ЦК України поширюються на ті випадки, коли немає законних підстав для визнання громадянина недієздатним, однак є дані про те, що в момент укладення правочину він перебував у такому стані, коли не міг розуміти значення своїх дій або керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове зворушення тощо). Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд призначає судово-психіатричну експертизу. Розгляд вимог про визнання правочину недійсним з цих підстав здійснюється з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так й інших доказів, які підтверджують чи спростовують доводи позивача про те, що в момент укладення оспорюваного правочину громадянин не розумів значення своїх дій і не міг керувати ними. Оскільки у частині першій статті 225 ЦК України вживається термін «момент» вчинення правочину, то в разі призначення психіатричної експертизи слід ставити перед експертом запитання стосовно конкретно визначеного відрізку часу, оскільки протягом дня психічний стан особи може змінюватись. Висновок про тимчасову недієздатність учасника такого правочину слід робити перш за все на основі доказів, які свідчать про внутрішній, психічний стан особи саме в момент вчинення правочину. Хоча висновок експертизи в такій справі є лише одним із доказів у справі і йому слід давати належну оцінку в сукупності з іншими доказами, будь-які зовнішні обставини (показання свідків про поведінку особи тощо) мають лише побічне значення для встановлення того, чи була здатною особа в конкретний момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними. Підставою для визнання правочину недійсним за статтею 225 ЦК України може бути лише абсолютна неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними і в основу рішення суду про недійсність правочину не може покладатися висновок експертизи, який ґрунтується на припущеннях. Зазначене узгоджується з правовим висновком, висловленим у постанові Верховного Суду України від 08.04.2020 № 335/7311/16-ц. Згідно наданого висновку судово-психіатричної експертизи № 189 від 16.03.2018 на момент складання заповіту 28.08.2012 та договорів дарування 20.12.2013 [PERSON] страждав на хронічний стійкий психічний розлад у вигляді Деменції судинної та за психічним станом не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними (а.с. 22 т.3). Висновок про абсолютну неспроможність [PERSON] розуміти значення своїх дій та керувати ними в період укладення оспорюваних правочинів підтверджений експертами Опейдою С.В. та Мирошниченко О.О. у судовому засіданні. Окрім даного висновку, при амбулаторному огляді психіатром 02.03.2012 в [PERSON] були зафіксовані виражені порушення психічної діяльності, а саме: нездатність підтримувати продуктивний мовний контакт (контакту не доступний; на питання не відповідає; не говорить), маскоподібний вираз обличчя, сльозливість, виражене зниження пам`яті, інтелекту, критики (не розуміє, що питають; не може відповісти, як звати, скільки років; не впізнає дітей; може брати до рота цукерку з обгорткою, брудне, неїстівне), нездатність самостійно себе обслуговувати (потребує постійного догляду та опіки: треба вмивати, вдягати). Був встановлений діагноз «Церебросклероз; судинна деменція» (а.с.7,8 т.1). Так, у зв`язку з хворобою [PERSON] , у присутності нотаріуса, текст заповіту 28.08.2012 за реєстраційним № 2576 підписано [PERSON] та був посвідчений при двох свідках. В запереченнях проти позову державний нотаріус, який посвідчував даний заповіт зазначив, що [PERSON] фразу: «заповіт мною прочитаний вголос» не міг написати особисто (дуже довго писав, по одній букві), що підтверджує наявність ознак хвороби встановлених лікарем психіатром [PERSON] при огляді 02.03.2012. А отже, і на момент укладення договорів дарування житлового будинку та двох земельних ділянок [PERSON] мав наявні ознаки встановленого психічного захворювання. При амбулаторних оглядах лікарями поліклінічного відділення вдома 22 та 31 серпня 2016 і 08.11.2016, зазначалося, що хворий не розмовляє, на питання не відповідає, потребує сторонньої допомоги. Окрім іншого, при первинному огляді лікарем психіатром встановлений діагноз [PERSON] «Церебральний атеросклероз. Судинна деменція» підтверджувався при подальших оглядах іншим лікарем психіатром та висновком посмертної судово-психіатричної експертизи. Як зазначав у своїх поясненнях лікар судово-психіатричний експерт Мирошниченко О.О. , який має вищу медичну освіту, що «Судинна деменція не передбачає покращення психічного стану, це постійне значне порушення. Прояви цього психічного розладу можуть бути різними. Лікування цього розладу неможливе, зворотного процесу бути не може». Отже, вперше встановлено психічне захворювання [PERSON] до моменту вчинення оспорюваних правочинів, яке неодноразово підтверджувалося не лише за його життя, а й після його смерті. Як зазначено у висновку судово-психіатричного експерта (а.с.25 т.3), з аналізу об`єктивних даних медичної документації, з урахуванням клінічних уявлень про закономірності перебігу наявних у [PERSON] психопатологічних розладів (зокрема, дані про те, що відмічені психіатром 02.03.2012 порушення психічної діяльності мають постійний та незворотній характер), вбачається, що в період часу, що цікавлять суд (у момент укладення оскаржуваних правочинів) у [PERSON] мали місце розлади психіки вираженого ступеню, властиві для судинної деменції. При цьому пояснення позивача [PERSON] , експертів Мирошниченка О.О., Опейди С.В. , свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про наявність у [PERSON] значно виражених психічних порушень, і в першу чергу, в періоди вчинення спірних правочині, у цілому узгоджуються з встановленими судом обставин, медичною документацією та висновком проведеної посмертної судово-психіатричної експертизи. Пояснення представника третьої особи - державного нотаріуса Калітенко Л.Б., відповідачки [PERSON] , свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про відсутність у [PERSON] порушень психічної діяльності, суперечить вище зазначеним об`єктивним даним встановленим судом, медичній документації та висновку судово-психіатричного експерта № 189 від 16.03.2018. Неможливість [PERSON] розуміти значення своїх дій та керувати ними підтверджується відеозаписом, досліженим у судовому засіданні. Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Частиною 2 ст. 1257 ЦК України передбачено, що за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Зібрані у справі докази та показання допитаних у суді свідків доводять заявлені позивачами у справі вимоги, а доводи відповідачів та представника третьої особи ґрунтуються на припущеннях. Отже, на час складання заповіту, договорів дарування житлового будинку та двох земельних ділянок [PERSON] не розумів значення своїх дій та не міг керувати ними, що відповідно до статті 225 ЦК України є підставою для визнання цих правочинів недійсними. Всебічне дослідження усіх обставин справи та письмових доказів, з урахуванням допустимості доказів та узгодженістю і несуперечністю між собою дають об`єктивні підстави вважати, що позов підлягає задоволенню. Крім того, ухвалою Рокитнянського районного суду Київської області від 12.10.2017 було вжито заходи забезпечення даного позову шляхом накладення арешту на житловий будинок [ADDRESS] та на земельні ділянки площею 0,112 га кадастровий номер 3223783501:01:017:003, площею 0,25 кадастровий номер 3223783501:01:017:0030, які належать на праві власності [PERSON] та [PERSON] .

Outcome: approved