Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-26 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача та відповідача. Позивач [PERSON] звернувся до Шевченківського районного суду Харківської області з позовною заявою до [PERSON] про поділ\~спільного майна\~подружжя та\~встановлення порядку\~користування. В судове засідання позивач не з`явився, просив вимоги уточненої позовної заяви задовольнити. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що з відповідачем перебували в зареєстрованому шлюбі, з 17 липня 2010 року по 04 лютого 2015 року, який було розірвано 04 лютого 2015 року на підставі рішення Шевченківського районного суду Харківської області. У період перебування у шлюбі, 17 липня 2012 року, ними було придбано згідно договору купівлі-продажу нежитлову адміністративну будівлю, літери А, А2, а1, загальна площа якої становить 66.5 кв м, розташовану по [ADDRESS] . Після розлучення вони з колишньою дружиною не дійшли згоди щодо розподілу спільного майна, зокрема, відповідач дану спірну нежитлову будівлю віддала третім особам в користування. У зв`язку з чим колишня дружина перешкоджає йому користуватися та володіти належною йому часткою майна. Вважає, що майно було придбане в період шлюбу з відповідачем тому воно належить їм, як подружжю на праві спільної сумісної власності. Тому звернувся до суду та просить поділити вищезазначене майно, шляхом визначення за ним та відповідачем по Ѕ частки нежитлової будівлі, в порядку поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя та встановити порядок користування визначений , визначений судовою будівельною експертизою за ІІ варіантом, стягнувши з відповіда судові витрати пов`язані з розглядом справи в сумі 11420.00 грн. В матеріалах справи є наявний відзив на відзив відповідача, в якому позивач вказує, що нежитлова будівля була придбана в період шлюбних відносин з відповідачем, є їх спільною сумісною власністю, та підлягає поділу між ними. На задоволенні позовних вимог наполягає. В судове засідання відповідач не з`явилася надала до суду письмову заяву про розгляд справи за своєї відсутності. До суду надала відзив (заперечення) на позовні вимоги позивача, в задоволенні позовних вимог просила відмовити . В обгрунування своїх заперечень зазначила, що дійсно вони одружились з позивачем у 2010 році .Після одруження ні вона , ні чоловік постійної роботи , і тим більше заощаджень на придбання нерухомого майна не мали. Вона завагітніла та з листопада 2010 року проживала разом з батьками, чоловік мешкав у місті Харкові. Утриманням її , а потім ї доньки яка у них народилась займались батьки. Її мати , приватний підприємець мала необхідність у приміщенні. Їй було запропоновано придбати нежитлову будівлю, яка розташована по [ADDRESS] . Саме вона , провела всі розрахунки, сплатила вартість , але при оформлені угоди , враховуючи той факт , що угода проходила в місті Харкові , і як їй пояснив нотаріус угода мала бути завірена , якщо покупець зареєстрований у місті. Мати запропонувала позивачу оформити будівлю на нього, враховуючи його місце реєстрації. В подальшому за домовленістю , він мав її переписати на доньку. Після розірвання шлюбу та звернення її до суду за стягнення аліментів на утримання їх дитини, виник цей позов. Позивач жодним чином не приймав участь у сплаті грошей за вказану будівлю, тому що їх не мав , тому вважає що його вимоги є безпідставними та такими,що не підлягають задоволенню. Відповідно до ч.1 ст.274 Цивільного процесуального кодексу України, у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа. Ухвалою судді від 17 жовтня 2019 року у справі відкрито провадження і справа призначена до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. У наданий в ухвалі час від сторін не надійшло заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження . Зважаючи на те, що справа розглядалась за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленнями сторін, але в\~їх відсутності,\~відповідно до ч. 2 статті 247\~Цивільного\~процесуального кодексу\~України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Заяви, клопотання та інші процесуальні дії по справі. 17\~жовтня 2019\~року після\~усунення недоліків\~позивачем вказаних\~в ухвалі\~суду,\~та отримання\~довідки про\~місце реєстрації,\~проживання (перебування)\~відповідача,\~ постановлена\~ухвала про\~відкриття провадження\~та розгляд\~справи за\~правилами спрощеного провадження з викликом сторін на 04 листопада 2019 року з подачею відповідачем заяви з запереченням проти розгляду справи в спрощеному позовному провадженні. За клопотанням позивача, ухвалою суду від 27 грудня 2019 року призначена судова будівельно-технічна експертиза. Провадження по справі зупинено на час проведення експертизи. Дана справа перебувала на розгляді судді Стеганцова С.М., в зв`язку з його відставкою, справу було перерозподілено повторно та передано на розгляд судді Тордія Е.Н. 24 квітня 2020 року судом постановлена ухвала про прийняття справи до свого провадження. 22 червня 2021 року після надходження висновку експерта ухвалою суду провадження у справі відновлено та справу призначено до судового засідання на 05 липня 2021 року. Після проведення експертизи 15 липня 2021 року позивачем подана уточнена позовна заява. 25 серпня 2021 року відповідачем подана зустрічна позовна заява до [PERSON] про визнання особистою власністю майна, набутою у шлюбі, яка після усунення недоліків була прийнята судом. За заявою позивача про забезпечення позову про поділ майна подружжя та встановлення порядку користування шляхом накладення арешту на нерухоме майно, ухвалою суду 02 листопада 2021 року заборонено вчиняти будь-які реєстраційні дії з відчуження стосовно нерухомого майна, а саме: нежитлової адміністративної будівлі літери А, А2, а1 №56/1, загальною площею 66.5 кв м, яка розташована по [ADDRESS] (а.с.222-225). 25 січня 2022 року ухвалою суду зустрічна позовна заява [PERSON] до [PERSON] про визнання особистою власністю майна, набутого у шлюбі, залишена без розгляду в зв`язку з повторною неявкою позивача за зустрічною позовною заявою, на підставі ч.5 ст. 223 та п.3 ч.1 ст.257 Цивільного процесуального кодексу України. Позивач в судове засідання не з`явився надав до суду письмову заяву про розгляд справи за своєї відсутності. В матеріалах справи є наявний відзив на відзив відповідача, в якому позивач вказує, що нежитлова будівля була придбана в період шлюбних відносин з відповідачем, є їх спільною сумісною власністю, та підлягає поділу між ними. На задоволенні позовних вимог наполягає. В судове засідання відповідач не з`явилася надала до суду письмову заяву про розгляд справи за своєї відсутності. До суду надала відзив (заперечення) на позовні вимоги позивача, в задоволенні яких просить відмовити. Суд, вислухавши відповідач, вивчивши матеріали справи, заслухавши свідків, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному їх аналізі, приймає рішення про таке. Фактичні обставини\~встановлені судом\~та зміст\~спірних правовідносин. Судом встановлено, що з 17 липня 2010 року по 04 лютого 2015 року позивач та відповідач перебували в зареєстрованому шлюбі, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб та копією рішення Шевченківського районного суду Харківської області про розірвання шлюбу (а.с.9, 10). З свідоцтва про народження (серія [NUMBER] видане відділом державної реєстрації актів цивільного стану Шевченківського РУЮ Харківської області від 06 квітня 2011 року) вбачається, що [INFO] народилася [PERSON] , батьками якої відповідно вказані [PERSON] , [PERSON] (а.с.171). Відповідач, 22 вересня 2018 році вдруге одружилася та набула прізвища [PERSON] , згідно свідоцтва про шлюб (серія [NUMBER] видане Шевченківським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області від 22 вересня 2018 року). Згідно договору купівлі продажі укладеного 17 липня 2012 року між головою ліквідаційної комісії Шевченківського районного колективного комбінату по наданню комунальних послуг сільському населенню «Райсількомунгосп» Кравченко В.Д. та [PERSON] , останній придбав нежитлову бувілю [ADDRESS] за 75000.00 грн. Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 25 січня 2016 року №52007171 [PERSON] на праві приватної власності належить нежитлове приміщення (будівля) літери А, А2, а1, загальна площа 66.5 кв м, адреса розташування: [ADDRESS] (а.с.11, 12, 42, 43). Зі звіту від 03 жовтня 2019 року про незалежну оцінку: нежитлової будівлі літ.«А», «А2», а1, розташованої за адресою: [ADDRESS] , вбачається, що ринкова вартість об`єкта оцінки становить 141\~600 грн (а.с.26-54). Допитані в судовому засіданні свідки: [PERSON] пояснила ,що відповідач по справі є її донька. У 2010 році донька зненацька повідомила ,що виходить заміж. Чоловіком доньки став позивач , який як з`ясувалось пізніше, вів повільний спосіб життя. Коли донька завагітніла ,це сталось майже одразу після весілля , вона переїхала до дому ,чоловік доньки залишався у місті. Після народження дитини відношення між ними були періодичними, разом вони мешкали менше року ,а пізніше шлюб було розірвано. У 2012 році вона дізналась ,що продається приміщення по [ADDRESS] , це не житлова будівля , яка їй була необхідна для підприємницької діяльності. Домовившись про ціну з [PERSON] вона сплатила гроші через банківську установу але при його укладанні виникли труднощі через те , що приватний нотаріус в селище не захотів посвідчити угоду , а нотаріус в місті зазначив , що хоча б один з учасників угоди має бути зареєстрованим у місті. Таким виявився чоловік доньки, тому договір було укладено з ним, пізніше він мав переписати все на доньку. Зазначила ,що донька і онука перебували на її утриманні , [PERSON] постійного заробітку та роботи не мав , дружину та доньку не утримував. [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що був керівником Шевченківського районного колективного комбінату по наданню комунальних послуг сільському населенню «Райсількомунгосп» ,яке ліквідувалось у 2012 році , і він як голова ліквідаційної комісії продавав майно. До нього звернулась [PERSON] , з якою воно домовились про продаж нежитлової будівлі на [ADDRESS] . Провели оцінку. Коли звернулись до приватного нотаріуса він не захотів затвердити угоду , бо сам хотів придбати це приміщення. Тому [PERSON] домовилась у місті про укладання угоди. Він приїхав підписав договір ,гроші [PERSON] сплатила через банківську установу, з [PERSON] взагалі не знайомий , домовленості з ним про покупку приміщення не було , гроші за приміщення він не сплачував, оплату проводила [PERSON] . Мотивувальна частина та застосовані судом правові норми. Частиною 1 ст.\~4\~Цивільного процесуального\~кодексу України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст.\~5\~Цивільного процесуального\~кодексу України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Частиною 1 ст. 13 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до вимог ч. 3\~ст.\~368\~Цивільного кодексу\~України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Отже, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму статті 60\~Сімейного кодексу\~України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя . Тобто статус спільної сумісної власності визначається такими критеріями:1) час набуття майна;2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття). Норма статті 60\~Сімейного кодексу\~України вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим чинникам. Тому сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя. Саме про таке застосування норм статей 57,\~60\~Сімейного кодексу\~України зазначено в постановах Верховного Суду України від 19 червня та 02 жовтня 2013 року, від 01 липня 2015 року у справі № 6-612цс15, від 16 грудня 2015 року у справі № 6-2641цс15. При цьому суд підкреслює, що тільки у випадку, якщо придбання майна відповідало зазначеним критеріям, таке майно може бути визнане спільно нажитим і підлягає розподілу між подружжям на підставі ст. 60 Сімейного Кодексу України. Доказів щодо придбання сторонами спірного нежитлового приміщення за спільні кошти позивачем суду не надано, а тому суд дійшов до висновку про відсутність правових підстав вважати спірне нежитлове приміщення об`єктом спільної сумісної власності подружжя у розумінні статей 60,\~61\~Сімейного кодексу\~ України та його поділу. Відповідно до вимог частини 3 статті 12 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Положеннями статті 76\~Цивільного процесуального\~кодексу України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для вирішення справи. Статтями 77-80\~Цивільного процесуального\~кодексу України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до ст.\~81\~Цивільного процесуального\~кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 89\~Цивільного процесуального\~кодексу України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до ст.\~264\~Цивільного процесуального\~кодексу України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. Також ,суд застосовує практику Європейського суду з прав людини , який вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Одже на підставі наявних у справі доказів , суд дійшов висновку ,що позовні вимоги [PERSON] про поділ спільного майна подружжя та встановлення порядку користування є недоведеними та такими , що не підлягають задоволенню. Судові витрати. \~Відповідності до п.2\~ч.2\~ст.141\~Цивільного процесуального\~кодексу України судовий збір у разі відмови в позові покладається на позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed