Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-24 00:00:00

[PERSON] звернулась з позовом до [PERSON] , в якому просить встановити факт її проживання з відповідачем як жінки та чоловіка без шлюбу з лютого 2006 року до 30 грудня 2019 року, та визнати за нею право власності на 1/2 частину спільного сумісного майна, набутого за час проживання з відповідачем, а саме на 1/2 частину: 1) нежитлової будівлі - торгового дому « [INFO] », розташованої за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 98,9 кв.м; 2) житлового будинку з надвірними будівлями, розташованого за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 112,3 кв.м, житловою площею 58,7 кв.м; 3) земельної ділянки кадастровий номер 6320255700:00:003:0168 площею 0,15 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташованої за адресою: [ADDRESS] ; 4) нежитлового приміщення - гаражу, розташованого за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 124 кв.м; 5) земельної ділянки кадастровий номер 6320255700:00:003:0169 площею 0,0125 га для будівництва індивідуальних гаражів, для будівництва та обслуговування гаража, розташованої за адресою: [ADDRESS] ; 6) земельної ділянки кадастровий номер 6320255700:00:003:0166 площею 0,384 га для будівництва та обслуговування будівель ринкової інфраструктури, розташованої за адресою: [ADDRESS] ; 7) мотоцикла марки «VENOM» моделі «VM250-GY-7» 2014 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] ; 8) нежитлового будинку, загальною площею 104,9 кв.м, будівля літ. «А-1», розташованого за адресою: [ADDRESS] . Стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати на загальну суму 86 415 грн. 10 коп. В обґрунтування позову позивач зазначила, що вона у січні 2006 року познайомилась з [PERSON] та з лютого 2006 року вони почали проживати однією сім`єю як чоловік та жінка без шлюбу з усіма притаманними ознаками для сім`ї та сімейних відносин, а саме : мали у вказаний період спільний бюджет та вели спільно всі фінансові і господарські справи, спільно планували витратити повністю об`єднували та витрачали в своїх інтересах грошові кошти, разом та за взаємною згодою придбавали внаслідок спільної праці необхідні побутові речі, техніку, рухоме та нерухоме майно в спільних інтересах та для спільного користування, приймали спільну участь у витратах на утримання та ремонт вказаного сумісного майна, спільно постійно у вказаний період проживали за однією адресою в одному житловому приміщенні та разом харчувалися, спільно працювали та здійснювали разом підприємницьку діяльність з метою отримання для їх родини спільного прибутку, вели спільне домогосподарство та були пов`язані спільним побутом, забезпечуючи себе всім необхідним для спільного життя, піклувались один про одного, надавали друг другу взаємну допомогу та виконували взаємні права і обов`язки, а також спільно проводили вільний час, спільно у вказаний період відпочивали та мали спільних друзів, тобто між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю, які засвідчують реальність сімейних відносин у їх стосунках. Зокрема з лютого 2006 року вона та відповідач почали разом спільно проживати однією сім`єю як чоловік та дружина без шлюбу за адресою: [ADDRESS] , тобто в квартирі яка належала та належить на праві приватної власності відповідачу [PERSON] , де спільно проживали по червень 2013 року включно, після чого вони разом переїхали та оселилися на новому місці проживання у придбаному ними за спільні кошти сімейні грошові кошти житловому будинку з надвірними будівлями а спорудами за адресою [ADDRESS] . Позивач [PERSON] з 06.12.2006 року була зареєстрована як фізична особа-підприємець та з цього часу вона почала здійснювати підприємницьку діяльність. Відповідно до дозволу на розміщення торгівельної точки від 11.12.2006 року, наданого селищним головою Савинської селищної ради Балаклійського району Харківської області, [PERSON] було надано дозвіл розмістити відділ в магазині «[INFO]» за адресою [ADDRESS] , тобто в нежитловому приміщені, яке на праві приватної власності станом на 11.12.2006 року належало та до цього часу належить [PERSON] . З метою збільшення спільного сімейного бюджету та отримання додаткового доходу для сім`ї під час сумісного проживання однією сім`єю як чоловік та жінка без шлюбу з відповідачем [PERSON] , позивач починаючи з грудня 2006 року та по січень 2020 року здійснювала роздрібну торгівлю алкогольними напоями та тютюновими виробами, отримуючи від цієї підприємницької діяльності дохід, який об`єднувався з доходом відповідача та складав у сукупності спільний бюджет.15.06.2009 року за сумісні грошові кошти [PERSON] та [PERSON] було придбано на підстав договору купівлі-продажу нежитлову будівлю - торговий дім « [INFO] », яка розташована за адресою [ADDRESS] , загальною площею 98,9 кв. м., загальною вартістю 105705 грн., право власності на яку за усною згодою позивача [PERSON] було зареєстровано за [PERSON] . За зазначеною адресою у торговому домі « [INFO] » позивач [PERSON] здійснювала підприємницьку діяльність.25.06.2013 року позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] придбали під час спільного проживання однією сім`єю як чоловік та жінка без шлюбу за спільні грошові кошти будинок з надвірними будівлями, розташований за адресою [ADDRESS] , загальною площею 112,3 кв.м., та було придбано земельну ділянку кадастровий номер 6320255700:00:003:0168 площею 0,15 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, право власності на який за усною згодою позивача було зареєстровано за [PERSON] . Після придбання вказаного житлового будинку та земельної ділянки вони продовжили з кінця червня 2013 року разом сумісно постійно проживати однією сім`єю як чоловік та жінка без шлюбу в зазначеному будинку.26.07.2013 [PERSON] та [PERSON] за спільні грошові кошти придбали гараж, розташований за адресою [ADDRESS] , за №7 та придбали земельну ділянку кадастровий номер 6320255700:00:003:0169 площею 0,0125 га для будівництва індивідуальних гаражів, тобто для обслуговування вищевказаного гаража, право власності на який за усною згодою позивача було зареєстровано на підставі договору купівлі-продажу за [PERSON] . 29.07.2013 року [PERSON] та [PERSON] за спільні грошові кошти придбали земельну ділянку кадастровий номер 6320255700:00:003:0166 площею 0,384 га для будівництва та обслуговування будівель ринкової інфраструктури розташованої за адресою [ADDRESS] , право власності на яку за усною згодою позивача було зареєстровано на підставі договору купівлі-продажу за [PERSON] . В подальшому 07.08.2014 року [PERSON] та [PERSON] за спільні грошові кошти придбали мотоцикл марки «Venom» моделі «VM250-GY-7» 2014 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , право власності на який за усною згодою позивача було зареєстровано за [PERSON] . 10.10.2015 року [PERSON] та [PERSON] за спільні грошові кошти придбали нежитловий будинок загальною площею 104,9 кв.м. розташований за адресою [ADDRESS] право власності на який за усною згодою позивача було зареєстровано на підставі договору купівлі-продажу за [PERSON] . У вказаному нежитловому приміщенні позивач [PERSON] вела підприємницьку діяльність та отримуючи від цієї підприємницької діяльності відповідний дохід, який об`єднувався з доходом відповідача [PERSON] та складав у сукупності спільний бюджет. Позивач зазначає, що 30.12.2019 року вона посварилась з [PERSON] та після цього він не визнає права спільної сумісної власності позивача на вищезазначене нерухоме та рухоме майно, набуте під час їх спільного проживання однією сім`єю без шлюбу як чоловік та жінка у період з лютого 2006 року по 30.12.2019 року, створює їй перешкоди в користуванні спірним майном, вважає, що вказане нерухоме та рухоме майно належить лише йому одному, так як воно було зареєстровано лише на нього та взагалі має намір розпорядитись ним на власний розсуд, а грошові кошти обернути на свою користь. 23.07.2020 року відповідно ухвали Балаклійського районного суду Харківської області позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження. 08.07.2020 заяву позивача про забезпечення позову задоволено частково. 10.09.2020 року відповідач [PERSON] не погодившись з позовом подав відзив, відповідно якого просив відмовити у задоволенні позову та стягнути з позивачки на свою користь судові витрати у розмірі 76 600 грн. В обґрунтування відзиву зазначив, що відносини між ним та позивачкою в період з лютого 2006 року по 30 грудня 2019 року не можна розглядати як сімейні, а викладені в позові обставини та додані до нього докази не підтверджують факт спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу у вказаний період. Так в період з 2006 -2019 роки вони були зареєстровані і проживали за різними адресами. Протягом зазначеного періоду [PERSON] була зареєстрована і проживала разом зі своєю матір`ю за адресою [ADDRESS] (де проживає і по цей час), тоді як він був зареєстрований та проживав у власній квартирі за адресою [ADDRESS] (з 31.12.1997 року по 30.08.2013 року), а з 30.08.2013 року і по цей час зареєстрований і проживав за адресою: [ADDRESS] . Співмешкання його з [PERSON] почалось в квітні 2006 року та не мало постійного характеру, оскільки вони періодично розходились і у кожного з них було власне життя. Співмешкання остаточно припинилось наприкінці 2019 року. Також відповідач зазначає, що вони не були пов`язані спільним побутом, оскільки усі дії з забезпечення власного життя (починаючи з заробітку та забезпечення житлом і автомобілем і до щоденного побутового обслуговування (здійснення покупок, готування їжі, прання, прибирання тощо) він здійснював власними силами і за власний рахунок. Більшість речей (одяг, документи, гроші, коштовності) позивачка зберігала за місцем свого проживання і реєстрації. На адресу належних йому будинку та квартири позивачка ніколи не отримувала кореспонденцію або пошту. Зокрема у нього з позивачкою ніколи не було спільного бюджету, ані він, ані вона не знали про дійсний фінансовий стан один одного. Він завжди розпоряджався своїми грошима на власний розсуд. [PERSON] ніколи не приносила йому цінних речей, грошей або документів задля спільного використання. Він ніколи не називав і не представляв позивачку загалу у якості своєї дружини. На її пропозицію одружитись він відповів відмовою. Позивачка не приймала участі у спільному проведенні дозвілля та навіть приготування та прийоми її у них проходили окремо. Вихідні він зазвичай проводив із друзями на рибалці або на полюванні. На весілля до своєї доньки восени 2019 році, в Чернігів до родичів в 2011 році він також їздив один. Будь-який ремонт, сплата комунальних послуг, придбання товарів для дому, завжди здійснювались за його рахунок. Усе рухоме і нерухоме майно, яке наразі позивачка вимагає визнати спільним майном, було придбано виключно за його власні гроші, які він заробив у якості фізичної особи-підприємця та поточне утримання і обслуговування майна також здійснюється виключно ним. Усі рішення щодо придбання майна він приймав самостійно, поводив сам переговори щодо умов його придбання та ціни із продавцями при укладенні правочинів та їх нотаріальному оформленні він був присутній сам, без позивачки. Позивачка знала про придбання ним майна (більшість нерухомого майна була придбана ним в 2013 році), із змістом договорів була ознайомлена, оскільки вони зберіглися в кабінеті в магазині, проте ніколи до цього часу вона не заперечувала проти факту, що все це майно було придбано ним за особисті гроші та належать йому на праві особистої приватної власності. 24.09.2020 року позивач надала до суду відповідь на відзив, відповідно якого вона просить відзив відповідача залишити без задоволення та не враховувати заперечення на позов, зазначені у відзиві. 28.09.2020 року відповідно ухвали Балаклійського районного суду Харківської області було постановлено провести процедуру врегулювання спору за участі судді по справі. 29.10.2020 року процедуру врегулювання спору за участю судді у цивільній справі припинено. 04.11.2020 року головою Балаклійського районного суду Харківської області винесено розпорядження про передачу справи до Зміївського районного суду Харківської області. 10.11.2020 року цивільну справу прийнято до провадження Зміївського районного суду Харківської області. 26.01.2021 року підготовче провадження закрито та призначено справу до судового розгляду по суті. 29.03.2021 року у задоволенні заяви [PERSON] про забезпечення позову відмовлено. У судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник позов підтримали та просили його задовольнити з підстав наведених у позові та у відповіді на відзив. Відповідач [PERSON] та його представник у судовому засіданні проти позову заперечували та просили відмовити у його задоволенні з підстав наведених у відзиві на позов. У судовому засіданні були допитані свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Так, свідок [PERSON] пояснила, що вона добре знає [PERSON] та [PERSON] . Вона завжди їх сприймала як подружжя, була у них в гостях. [PERSON] завжди піклувалась про [PERSON] , готувала йому їжу, слідкувала за порядком у будинку де вони разом проживали. Позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] разом як сім`я здійснювали та займалися веденням підприємницької діяльності в магазині « [INFO] » та іншому магазині. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що вона працювала продавчинею у магазині, який належить [PERSON] . Вона також сприймала [PERSON] та [PERSON] як подружжя та навіть не знала, що вони проживають без реєстрації шлюбу. Пояснила, що була у них у будинку, коли [PERSON] захворіла. [PERSON] у цей час піклувався про неї. Свідок [PERSON] пояснила, шо вона є двоюрідною сестрою [PERSON] . З 2006 року її сестра [PERSON] почала проживати разом з [PERSON] спочатку у квартирі, а потім переїхали у будинок. Вона завжди їх сприймала як подружжя, була у них в гостях. [PERSON] завжди піклувалась про [PERSON] , готувала йому їжу, слідкувала за порядком в оселі де вони разом проживали. Позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] разом як сім`я здійснювали та займалися веденням підприємницької діяльності. Свідок [PERSON] пояснила, що [PERSON] проживала разом з [PERSON] з 2013 року за адресою [ADDRESS] . Вона є їх сусідкою та завжди сприймала їх як подружжя. Кожного ранку бачила як вони разом їхали на роботу. [PERSON] та [PERSON] займалися разом веденням підприємницької діяльності. Свідок [PERSON] пояснила, що вона є двоюрідною сестрою [PERSON] . З 2006 року по 2019 рік її сестра [PERSON] проживала разом з [PERSON] спочатку вони жили у квартирі, а потім переїхали у будинок. Вона завжди їх сприймала як подружжя, була у них в гостях. [PERSON] завжди піклувалась про [PERSON] , готувала йому їжу, слідкувала за порядком в оселі де вони разом проживали. Позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] разом як сім`я здійснювали та займалися веденням підприємницької діяльності. Суд, вислухавши пояснення учасників справи, свідків, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що [PERSON] з 07.06.2004 року зареєстрована за адресою [ADDRESS] , що підтверджується копією паспорту. (а.с.56-57) [PERSON] у період з 31.12.1997 року по 30.08.2013 року був зареєстрований та проживав за адресою [ADDRESS] та з 30.08.2013 року по теперішній час зареєстрований за адресою [ADDRESS] , що підтверджується довідками Савинської селищної ради Балаклійського району Харківської області. (а.с.82, т.2) Відповідно до свідоцтва про державну реєстрацію ФОП серії [NUMBER] від 06.12.2006 року, витягу з ЄДР юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців серії АГ№100504 від 23.09.2013 року, витягу з ЄДР юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців від 22.12.2014 року та витягу з ЄДР юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань [PERSON] з 06.12.2006 року була зареєстрована як фізична особа-підприємець та з цього часу вона почала здійснювати підприємницьку діяльність.(а.с.58-63, т.1) З дозволу на розміщення торгівельної точки від 11.12.2006 року, наданого селищним головою Савинської селищної ради Балаклійського району Харківської області та відповідно до дислокації торгівельної мережі, вбачається, що [PERSON] було надано дозвіл на розміщення відділу в магазині «[INFO]» за адресою [ADDRESS] .(а.с.64, т.1) [PERSON] починаючи з грудня 2006 року та по січень 2020 року, здійснювала за адресою [ADDRESS] роздрібну торгівлю алкогольними напоями та тютюновими виробами, що підтверджується отриманими впродовж 2006-2019 років в Регіональному управлінні Департаменту з питань адміністрування акцизного збору і контролю за виробництвом та обігом підакцизних товарів Державної податкової адміністрації України в Харківській області відповідними ліцензіями та отриманими впродовж 2007-2009 років в Державній податковій інспекції Балаклійського району відповідними торговими патентами. (а.с.71-128, т.1) Відповідно відомостей з Державного реєстру ФОП про суми виплачених доходів та утриманих податків від 23.06.2020 року, виданих Головним управлінням ДПС у Харківській області, [PERSON] від здійснення підприємницької діяльності отримала дохід у 2006 році-327 грн.88 коп; 2011 р. -1528 грн.28 коп.; 2013-222 грн.35 коп; 2014 рік -1200 грн;2015 рік -1500 грн.; 2016 рік -1500 грн; 2017 рік -1500 грн.; 2018 рік -1000 грн. -1500 грн; (а.с.147-148, т.1) Відповідно відповіді начальника Балаклійської ДПІ Ізюмського управління ГУ ДПС у Харківській області на заяву ФОП [PERSON] , у період з 01.01.2011 по 31.12.2019 сума чистого оподаткованого доходу складає 2011 рік 9762, 85 грн; 2012 рік - 1270, 82 грн; 2013рік -13836 грн; 2014 рік - 14640 грн; 2015 рік -15 900,90 грн; 2016 рік -17904,05 грн: 2017 рік - 38 400 грн;2018 рік - 44 676 грн; 2019 рік - 50971, 21 грн. (а.с.149, т.1) Також з реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, вбачаються дані [PERSON] про нараховану заробітну плату (дохід, грошове забезпечення) (а.с.150, т.1) Позивачкою надані світлини, на яких вона разом з [PERSON] проводить дозвілля. (а.с.155-180, т.1) Відповідачем [PERSON] також надані світлини, на яких він відпочиває з друзями та іншими жінками, святкує весілля доньки. (а.с.84-93,т.2) З наданих квитанцій про сплату житлових-комунальних послуг вбачається, що [PERSON] сплачувались кошти за надання комунальних послуг за адресою [ADDRESS] , також сплачувалась плата за оренду земельної ділянки. (а.с.94-257, т.2, а.с.1-184, т.3) Відповідно договору купівлі-продажу земельної ділянки від 25.06.2013 року [PERSON] придбав у особисту приватну власність земельну ділянку розташовану по [ADDRESS] . Відповідно п.6 зазначеного договору покупець ( [PERSON] ) на момент укладення договору в зареєстрованому шлюбі не перебував та ні з ким однією сім`єю не проживав. (а.с.185, т.3) Відповідно договору купівлі-продажу житлового будинку від 25.06.2013 року [PERSON] придбав у особисту приватну власність житловий будинок з надвірними будівлями, розташований по [ADDRESS] . Відповідно п.9 зазначеного договору покупець ( [PERSON] ) на момент укладення договору в зареєстрованому шлюбі не перебував та ні з ким однією сім`єю не проживав. (а.с.189-190, т.3) Відповідно договору купівлі-продажу гаража від 25.07.2013 року [PERSON] придбав у особисту приватну власність нежитлове приміщення гараж, що знаходиться по [ADDRESS] . Відповідно п.9 зазначеного договору покупець ( [PERSON] ) на момент укладення договору в зареєстрованому шлюбі не перебував та ні з ким однією сім`єю не проживав. (а.с.192-195, т.3) Відповідно договору купівлі-продажу земельної ділянки від 25.07.2013 року [PERSON] придбав у особисту приватну власність земельну ділянку розташовану по [ADDRESS] . Відповідно п.6 зазначеного договору покупець ( [PERSON] ) на момент укладення договору в зареєстрованому шлюбі не перебував та ні з ким однією сім`єю не проживав. (а.с.197-198, т.3) Відповідно договору купівлі-продажу земельної ділянки від 29.07.2013 року [PERSON] придбав у приватну власність земельну ділянку для будівництва та обслуговування будівель ринкової інфраструктури, розташовану по [ADDRESS] . Відповідно п.1.7 зазначеного договору покупець ( [PERSON] ) на момент укладення договору в зареєстрованому шлюбі не перебував та ні з ким однією сім`єю не проживав. (а.с.200-201, т.3) Відповідно договору купівлі-продажу нежитлового будинку від 10.10.2015 року, [PERSON] придбав у особисту приватну власність нежитловий будинок, [ADDRESS] . Відповідно п.9 зазначеного договору покупець ( [PERSON] ) на момент укладення договору в зареєстрованому шлюбі не перебував та ні з ким однією сім`єю не проживав. (а.с.205-206, т.3) Відповідно договору купівлі-продажу нежитлової будівлі від 06.06.2009 року [PERSON] придбав у приватну власність нежитлову будівлю - торговий дім « [INFO] », що розташований по [ADDRESS] . Відповідно п.5.4. зазначеного договору покупець ( [PERSON] ) на момент укладення договору в зареєстрованому шлюбі не перебував та ні з ким однією сім`єю не проживав. (а.с.208, т.3) Відповідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, мотоцикл марки «VENOM» моделі «VM250-GY-7» 2014 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] зареєстровано на [PERSON] (а.с.211, т.3) Абзацом першим частини другої статті 3 СК України передбачено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Відповідно до статті 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. За змістом наведеної норми правовими наслідками встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без шлюбу є встановлення належності їм майна на праві спільної сумісної власності на підставі статті 74 СК України. Для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, з метою вирішення майнового спору на підставі статті 74 СК України необхідно встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу в період, упродовж якого було придбано спірне майно. Відповідно до пункту 3 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто. Отже, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму статті 60 СК України та, визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Тобто статус спільної сумісної власності визначається такими критеріями: 1) час набуття майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття). Норма статті 60 СК України вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим чинникам. У зв`язку з викладеним в разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане. Тому сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя. Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Частиною першою статті 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно з частиною другою статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України). Відповідно до статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Суд зазначає, що надані позивачем копії фотокарток зі спільного відпочинку та спільної присутності на святкуваннях чи в певних місцях, самі по собі, без доведення факту ведення спільного господарства, спільного побуту, наявності взаємних прав і обов`язків, не можуть свідчити про те, що між [PERSON] та [PERSON] склались та мали місце протягом спірного періоду усталені відносини, які притаманні сім`ї. Такі правові висновки узгоджуються з правовими висновками Верховного Суду, викладеними в постанові від 12 листопада 2020 року в справі № 750/12880/19 (провадження № 61-8759св20). Крім того, позицію позивача, що вищенаведені фотокартки підтверджують її вимоги щодо спільного проживання сторін без шлюбу, спростовують надані відповідачем копії фотокарток на яких відповідач зображений в різні періоди часу з різними жінками, на інших фотокартках позивач також зображена одна на курортному відпочинку, і на святкуванні весілля доньки відповідача, останній також знаходиться без позивача по справі. Також належними, достовірними та достатніми доказами проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу не можуть вважатися наявні в матеріалах справи письмові докази у виді актів обстеження житлових умов: №26 від 13.01.2020 року, складеного депутатом Савинської селищної ради Бовдуй П.В., №28 від 13.01.2020 року, складеного депутатом Савинської селищної ради Подколзіним І.І., №27 від 13.01.2020 року, складеного депутатом Савинської селищної ради Шварц Н.М., №29 від 13.01.2020 року, складеного депутатом Савинської селищної ради Дротиковою І.І. .(а.с.143-146,т.1) Так, в зазначених актах зроблені правові висновки про спільність проживання сторін у спірний період разом однією сім`єю як чоловіка та жінки без шлюбу з усіма притаманними ознаками для сім`ї та сімейних відносин без опису та посилань на конкретні обставини та факти. Тобто такі висновки зроблено не вмотивовано. Крім того, суд зазначає, що у разі наявності спору щодо спільного проживання осіб без реєстрації шлюбу тільки суд уповноважений робити такі правові висновки на основі наявних доказів. Крім того, для встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу обов`язковому доведенню підлягають факт не перебування зазначених осіб у іншому шлюбі в цей період. В порушення вимог ст.81 ЦПК України, позивачем таких доказів не надано, а саме, що вона та відповідач в період з 01.02.2006 р. до 31.12.2019 р. не перебували у інших зареєстрованих шлюбах, а відсутність таких доказів суттєво впливає на законність рішення про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Також позивачем не надано суду доказів на підтвердження того, що спірне майно було придбано за спільні кошти, сторонами велось спільне господарство, у сторін був наявний спільний бюджет, проводились спільні витрати, придбалось інше майно в інтересах сім`ї, що є також обставиною, яка свідчить про відсутність підстав для визнання зазначеного майна спільним майном подружжя. Також, суд зауважує, що відповідно до положень п. 6 договору купівлі-продажу земельної ділянки від 25.06.2013 року, п. 9 договору купівлі-продажу житлового будинку від 25.06.2013 року, п. 9 договору купівлі-продажу гаража від 25.07.2013 року, п. 6 договору купівлі-продажу земельної ділянки від 25.07.2013 року, п. 1.7. договору купівлі-продажу земельної ділянки від 29.07.2013 року, п. 9 договору купівлі-продажу нежитлового будинку від 10.10.2015 року, п. 5.4. договору купівлі-продажу нежитлової будівлі від 06.06.2009 року [PERSON] на момент укладення договору в зареєстрованому шлюбі не перебував та ні з ким однією сім`єю не проживав. Зазначені пункти договорів є чинними, не визнані недійсними у встановленому законом порядку. Як зазначила позивач в судовому засіданні, їй було відомо про укладення [PERSON] вищенаведених договорів, тому вона не була позбавлена можливості оскаржити зазначені у договорах положення, у разі порушення її прав та інтересів. Проте таких дій вона не вчиняла. Також належними, достовірними та достатніми доказами, які б підтверджувати проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу та спільність майна, не можуть вважатися показання свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , які були викликані за клопотанням позивача, з огляду на наступне. Так, відповідно до правового висновку викладеного у постанові ВС № 129/2115/15-ц від 14.02.2018 покази свідків не можуть бути єдиною підставою для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу та визнання майна спільною сумісною власністю. Крім того, наведені свідки сприймаються судом як заінтересовані особи, оскільки свідки [PERSON] та [PERSON] є сестрами позивача, а свідки [PERSON] та [PERSON] мають неприязні стосунки з відповідачем по справі. Так, свідок [PERSON] в судовому засіданні зазначила, що ображена на відповідача, оскільки свого часу він відмовився позичити їй грошові кошти, а у свідка [PERSON] виник конфлікт з [PERSON] щодо належного виконання нею трудових обов`язків, внаслідок чого вона звільнилась з роботи у крамниці. Свідок [PERSON] у судовому засіданні, з огляду на надані нею пояснення, не підтвердила проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу [PERSON] та [PERSON] . Також, суд відхиляє як недопустимі докази письмові пояснення осіб адвокату позивача (а.с. 132-142, т.1) з огляду на принцип безпосередності дослідження доказів судом в процесі розгляду справи. Щодо доводів представника позивача про неможливість прийняття доказів відповідача, які додані до відзиву на позов, суд зазначає наступне. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. У такий спосіб здійснюється «право на суд», яке відповідно до практики Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) включає не тільки право ініціювати провадження, але й право отримати «вирішення» спору судом (рішення у справі «Кутіч проти Хорватії», заява № 48778/99). Україна як учасниця Конвенції повинна створювати умови для забезпечення доступності правосуддя як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства. Рішеннями ЄСПЛ визначено, що право на доступ до суду має «застосовуватися на практиці і бути ефективним» (рішення у справі Белле проти Франції від 04 грудня 1995 року). Для того, щоб право на доступ було ефективним, особа «повинна мати реальну можливість оскаржити дію, що порушує його права» (рішення у справах Белле проти Франції від 04 грудня 1995 року та Нун`єш Діаш проти Португалії від 10 квітня 2003 року). Суворе трактування національним законодавством процесуального правила (надмірний формалізм) можуть позбавити заявників права звертатись до суду (рішення ЄСПЛ у справі Перес де Рада Каванил`ес проти Іспанії від 28 жовтня 1998 року). Отже, посилання представника позивача на недотримання представником відповідача ДСТУ 4163-2003, затвердженого наказом Держспоживстандарту України від 7 квітня 2003 р. №55, при засвідченні копій документів, які налічують більше 400 аркушів, сприймається судом як суворий надмірний формалізм, і, як наслідок, не дає змоги суду дійти висновку про необхідність відхилення поданих доказів з наведених підстав. Таким чином, враховуючи наведені обставини та мотиви в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу та визнання права власності на 1/2 частину спільного сумісного майна набутого за час проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу не підлягають задоволенню з огляду на їх недоведеність. Оскільки суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову в повному обсязі, судові витрати, понесені позивачем, стягненню з відповідача не підлягають. Щодо витрат відповідача на правову допомогу, суд зазначає наступне. Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Представник позивача заперечував проти стягнення витрат на правничу допомогу з позивача посилаючись на їх необґрунтованість та недоведеність. Суд зазначає, що представник відповідача для підтвердження обсягу наданих послуг не надав суду документів, складання яких, передбачено умовами договору про надання правової допомоги № 31-07/20 від 31.07.2020. Так, згідно п. 3.2. наведеного Договору, гонорар складається з суми вартості послуг, що надаються Адвокатом, узгоджені Сторонами та зазначені в Актах наданих послуг до цього Договору. Відповідно до п. 3.6., п. 3.7. Договору, факт наданих послуг підтверджується актом наданих послуг, який підписується сторонами. Підставою для сплати гонорару є Акт наданих послуг або рахунок-фактура, який оформляється Адвокатом. Згідно з п. 3.1. Договору факт понесених витрат підтверджується актом понесених витрат, який підписується сторонами. Проте, а ні відповідачем, а ні його представником не надано жодного Акту наданих послуг, Рахунку-фактури або Акту понесених витрат, як це передбачено умовами Договору, що позбавляє суд можливості встановити обсяг наданих послуг у порівнянні із складеним попереднім розрахунком суми судових витрат. Крім того, суд зауважує, що представником відповідача у попередньому розрахунку суми судових витрат зазначено про вартість 40 годин представництва в суді - 40000 грн., що суттєво відрізняється від фактичної кількості часів проведених судових засідань. Таким чином, підстави для стягнення витрат з правничої допомоги з позивача на користь відповідача, відсутні.

Outcome: dismissed