Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-23 00:00:00

Позивачка [PERSON] , звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] , [PERSON] , про стягнення грошової компенсації різниці вартості спільного майна та встановлення земельного сервітуту. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що в провадженні Володимирецького районного суду Рівненської області перебувала цивільна справа № 556/2373/14-ц за первісним позовом [PERSON] та [PERSON] до [PERSON] , Старорафалівської сільської ради, управління Держземагенства у Володимирецькому районі Рівненської області про визнання права власності на спадщину та зустрічним позовом [PERSON] , до [PERSON] , та [PERSON] , про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та визнання права власності на Ѕ частину спільного майна подружжя. 20 березня 2015 року Володимирецьким районним судом Рівненської області ухвалено рішення в даній справі № 556/2373/14-ц, яким первісний позов задоволено частково, а вимоги зустрічного позову задоволено повністю. Рішенням апеляційного суду Рівненської області від 06.05.2015 року рішення Володимирецького районного суду Рівненської області від 20.03.2015 року залишено без змін. Право власності на Ѕ частину земельної ділянки зареєстровано за [PERSON] в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що підтверджується відповідною інформаційною довідкою з даного реєстру. Відповідно до рішення Володимирецького районного суду Рівненської області від 27.11.2020 року в справі № 565/1107/19 за позовом [PERSON] та [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на майно в порядку спадкування, визнано за [PERSON] право власності в порядку спадкування на 1/4 частину матеріалів та обладнання використаних для спорудження незавершеного будівництва садового будинку і господарських будівель, в тому числі фундаменту (вимощення) під садовий будинок, доріжку з бетону загальною площею 28 кв.м., огорожі з металевої сітки на бетонному вимощенні, металевих стовпах воріт з хвірткою довжиною 4,2 м. сараю, дощатої огорожі довжиною 9,3 м., дощатої в залізобетонних стовпах хвіртки довжиною 0,9 м., металевої в металевих стовпах хвіртки довжиною 0,9 м., бетонне вимощення для спорудження бесідки розташовані на земельній ділянці площею 0,1023 га для ведення індивідуального садівництва, яка розташована за межами населеного пункту на землях Старорафалівської сільської ради Володимирецького району Рівненської області (Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ № 277672, кадастровий номер 5620889300:04:001:0552). Також визнано за [PERSON] право власності в порядку спадкування на 1/4 частину матеріалів та обладнання використаних для спорудження незавершеного будівництва садового будинку і господарських будівель, в тому числі фундаменту (вимощення) під садовий будинок, доріжку з бетону загальною площею 28 кв.м., огорожі з металевої сітки на бетонному вимощенні, металевих стовпах воріт з хвірткою довжиною 4,2 м. сараю, дощатой огорожі довжиною 9,3 м., дощатої в залізобетонних стовпах хвіртки довжиною 0,9 м., металевої в металевих стовпах хвіртки довжиною 0.9 м., бетонне вимощення для спорудження бесідки розташовані на земельній ділянці площею 0,1023 га для ведення індивідуального садівництва , яка розташована за межами населеного пункту на землях Старорафалівської сільської ради Володимирецького району Рівненської області (Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ № 277672, кадастровий номер 5620889300:04:001:0552). Серед іншого, 06.10.2020 року Володимирецьким районним судом Рівненської області винесено рішення у справі № 556/1491/17 за позовом [PERSON] та [PERSON] до [PERSON] , третіх осіб, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Головного управління Держземагенства в Рівненській області, Володимирецької районної державної адміністрації про поділ земельної ділянки. Даним рішення суду поділено земельну ділянку площею 0,1023 га для ведення індивідуального садівництва, яка розташована за межами населеного пункту на землях Старорафалівської сільської ради, Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ №277672, кадастровий номер земельної ділянки 5620889300:04:001:0552 між [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Виділено позивачам [PERSON] та [PERSON] на території Старорафалівської сільської ради Володимирецький район Рівненська область у спільну власність земельну ділянку для ведення індивідуального садівництва площею 228 м. кв. з урахуванням забудови, яка розташована в межах лінійних промірів між поворотними точками. При цьому, розташовані по всій довжині землеволодіння з північно-західної сторони матеріали та обладнання, використані для спорудження незавершеного будівництва садового будинку і господарських будівель, виділено співвласникам разом з частинами земельної ділянки наступним чином. Позивачам [PERSON] та [PERSON] - незавершене будівництво садового будинку, фундамент (вимощення) під садовий будинок, огорожа з металевої сітки на бетонному вимощенні на металевих стовпах, ворота з хвірткою довжиною 4,2 м., бетонне вимощення для спорудження бесідки; Відповідачу [PERSON] - доріжка з бетону загальною площею 28 кв.м., огорожа з металевої сітки на бетонному вимощенні, сарай, дощата огорожа довжиною 9,3 м., дощата в залізобетонних стовпах хвіртка довжиною 0,9 м., металева в металевих стовпах хвіртка довжиною 0,9 м. Припинено право спільної часткової власності сторін на земельну ділянку площею 0,1023 га для ведення індивідуального садівництва, яка розташована за межами населеного пункту на землях Старорафалівської сільської ради, Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ №277672, кадастровий номер земельної ділянки 5620889300:04:001:0552. Визнано за позивачами право власності на земельні ділянки, що утворились внаслідок поділу земельної ділянки площею 0,1023 га для ведення індивідуального садівництва, яка розташована за межами населеного пункту на землях Старорафалівської сільської ради, Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ №277672, кадастровий номер земельної ділянки 5620889300:04:001:0552. Встановлено безстроковий безоплатний сервітут у вигляді права проходу з земельної ділянки відповідача до колодязя, розташованого на земельній ділянці позивачів. Постановою Рівненського апеляційного суду від 09.02.2021 року рішення суду від 06.10.2020 року скасовано в частині встановлення безстрокового безоплатного сервітуту, а в решті рішення суду залишено без змін. Таким чином на даний час між сторонами вирішено питання про поділ в натурі їх спільної ділянки та будівель, які на ній розташовані. Однак незаперечним є та обставина, що до моменту виходу в нарадчу кімнату та виходу з неї для проголошення рішення у справі № 556/1491/17, [PERSON] не було відомо, який саме з декількох запропонованих експертом варіантів поділу, суд прийме до уваги, за яким вирішить такий спір. Тобто, лише після вирішення судом справи та ухвалення рішення стало відомо, що суд взяв до уваги саме другий варіант поділу земельної ділянки (план № 2 до висновку експертизи № 9491 у справі № 556/1491/17). При тому висновком експерта № 9491 у вказаній судовій справі встановлено, що після визначення варіанту розподілу, а наразі це другий варіант поділу земельної ділянки, - необхідно провести взаєморозрахунок грошової компенсації вартості нерухомого майна іншої сторони, що перейшло кожній стороні на власну земельну ділянку. Окрім того, з зображення плану № 2 висновку експертизи № 9491 слідує, що на території земельної ділянки, яка виділена на праві спільної власності для [PERSON] та [PERSON] знаходиться колодязь на межі з земельною ділянкою [PERSON] . Таким чином, наразі після розподілу земельної ділянки між сторонами, раніше спільний колодязь нині розташований на земельній ділянці, яка виділена для [PERSON] та [PERSON] . Відтак, [PERSON] обмежена у доступі до води, та не може належно обслуговувати свою земельну ділянку, і, відповідно, потребує встановлення земельного сервітуту для проходу до колодязя зі своєї земельної ділянки. Враховуючи викладене та приймаючи до уваги, що колодязь є єдиним джерелом питної води для всіх співвласників земельної ділянки, і знаходиться на території, яка внаслідок поділу перейшла у власність відповідачів, позивач вважає, що є необхідність встановлення земельного сервітуту у вигляді права проходу до колодязя. Окрім того, враховуючи роз`яснення експерта, які викладені у висновку експертизи № 9491, щодо необхідності проведення взаєморозрахунку грошової компенсації вартості нерухомого майна іншої сторони, що перейшло кожній стороні на власну земельну ділянку, заявляю наступне. Відповідно до матеріалів технічної інвентаризації на садовий будинок від 10.05.2015 року, який став основою для поділу та визнання за сторонами права власності на спільне майно, - визначено вартість такого майна в характеристиці будинку, господарських будівель та споруд. Зокрема вартість садового будинку складає 41645,00 грн., фундамент (вимощення) під садовий будинок - 3811,00 грн., огорожа з металевої сітки на бетонному вимощенні на металевих стовпах - 13126,50 грн. (вартість Ѕ частини загальної площі сітки), ворота з хвірткою довжиною 4,2 м. - 7373,00 грн. та колодязь - 4668,00 грн. Загальна вартість такого майна складає 70623,50 грн. Це є вартість майна, яке виділено для відповідачів. Вартість майна, яке виділено для [PERSON] складає: огорожа з металевої сітки на бетонному вимощенні - 13126,50 грн. (вартість Ѕ частини загальної площі сітки), сарай - 21756,00 грн., дощата огорожа довжиною 9,3 м. - 1627,00 грн., дощата в залізобетонних стовпах хвіртка довжиною 0,9 м. - 862,00 грн., металева в металевих стовпах хвіртка довжиною 0,9 м. - 1271,00 грн. та вбиральня - 3668,00 грн. Загальна вартість майна складає 42310,50 грн. Різниця вартості спільного майна складає 28313,00 грн. Відтак, розмір частки грошової компенсації вартості спільного майна позивача складає 14156,50 грн. (1/2 різниці вартості спільного майна), який підлягає спільному стягненню з відповідачів. Що і стало підставою для звернення до суду. Вказана позовна заява [PERSON] , надійшла до Володимирецького районного суду Рівненської області 01.04.2021 року. Ухвалою суду від 11 травня 2021 року відкрито загальне позовне провадження по даній справі. Розпорядженням керівника апарату Володимирецького районного суду дана справа була передана на повторний автоматизований розподіл та 29.09.2021 року надійшла в провадження судді Володимирецького районного суду Іванків О.В. Не погоджуючись з пред`явленими вимогами, 25 травня 2021 року відповідачами [PERSON] , та [PERSON] , подали відзив на цивільний позов, в якому просили суд відмовити у задоволенні позовних вимог позивачки у повному обсязі посилаючись на безпідставність та недоведеність заявлених вимог. Будь-яких інших процесуальних дій не вчинялося та заяв до суду не надходило. Ухвалою суду від 02.11.2021 року було закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті. В судовому засіданні позивач та її представник підтримали позовні вимоги, надали пояснення по суті Дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення виходячи з наступних підстав. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. В ч.1 ст. 5 ЦПК України, вказано, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, що викладені в п. 2 Постанови від 18.12.2009 року №14 "Про судове рішення у цивільній справі", рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 2 ЦПК України, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а також правильно витлумачив ці норми. Судом достовірно встановлено, що 20 березня 2015 року рішенням Володимирецького районного суду Рівненської області у справі за первісним позовом [PERSON] та [PERSON] до [PERSON] , Старорафалівської сільської ради, управління Держземагенства у Володимирецькому районі Рівненської області про визнання права власності на спадщину та зустрічним позовом [PERSON] , до [PERSON] та [PERSON] про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та визнання права власності на Ѕ частину спільного майна подружжя було первісний позов задоволено частково, а вимоги зустрічного позову задоволено повністю. Рішенням апеляційного суду Рівненської області від 06.05.2015 року рішення Володимирецького районного суду Рівненської області від 20.03.2015 року залишено без змін. Право власності на Ѕ частину земельної ділянки зареєстровано за [PERSON] в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухомого майна №54127093 від 26.02.2016 року. Рішенням Володимирецького районного суду Рівненської області від 27.11.2020 року в справі № 565/1107/19 за позовом [PERSON] та [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на майно в порядку спадкування, визнано за [PERSON] право власності в порядку спадкування на 1/4 частину матеріалів та обладнання використаних для спорудження незавершеного будівництва садового будинку і господарських будівель, в тому числі фундаменту (вимощення) під садовий будинок, доріжку з бетону загальною площею 28 кв.м., огорожі з металевої сітки на бетонному вимощенні, металевих стовпах воріт з хвірткою довжиною 4,2 м. сараю, дощатой огорожі довжиною 9,3 м., дощатой в залізобетонних стовпах хвіртки довжиною 0,9 м., металевої в металевих стовпах хвіртки довжиною 0,9 м., бетонне вимощення для спорудження бесідки розташовані на земельній ділянці площею 0,1023 га для ведення індивідуального садівництва, яка розташована за межами населеного пункту на землях Старорафалівської сільської ради Володимирецького району Рівненської області (Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ № 277672, кадастровий номер 5620889300:04:001:0552). Також визнано за [PERSON] право власності в порядку спадкування на 1/4 частину матеріалів та обладнання використаних для спорудження незавершеного будівництва садового будинку і господарських будівель, в тому числі фундаменту (вимощення) під садовий будинок, доріжку з бетону загальною площею 28 кв.м., огорожі з металевої сітки на бетонному вимощенні, металевих стовпах воріт з хвірткою довжиною 4,2 м. сараю, дощатой огорожі довжиною 9,3 м.,дощатой в залізобетонних стовпах хвіртки довжиною 0,9 м., металевої в металевих стовпах хвіртки довжиною 0.9 м., бетонне вимощення для спорудження бесідки розташовані на земельній ділянці площею 0,1023 га для ведення індивідуального садівництва , яка розташована за межами населеного пункту на землях Старорафалівської сільської ради Володимирецького району Рівненської області (Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ № 277672, кадастровий номер 5620889300:04:001:0552). Рішенням Володимирецьким районним судом Рівненської області від 06.10.2020 року у справі № 556/1491/17 за позовом [PERSON] та [PERSON] до [PERSON] , третіх осіб, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Головного управління Держземагенства в Рівненській області, Володимирецької районної державної адміністрації про поділ земельної ділянки було поділено земельну ділянку площею 0,1023 га для ведення індивідуального садівництва, яка розташована за межами населеного пункту на землях Старорафалівської сільської ради, Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ №277672, кадастровий номер земельної ділянки 5620889300:04:001:0552 між [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Виділено [PERSON] та [PERSON] на території Старорафалівської сільської ради Володимирецький район Рівненська область у спільну власність земельну ділянку для ведення індивідуального садівництва площею 228 м. кв. з урахуванням забудови, яка розташована в межах лінійних промірів між поворотними точками. При цьому, розташовані по всій довжині землеволодіння з північно-західної сторони матеріали та обладнання, використані для спорудження незавершеного будівництва садового будинку і господарських будівель, виділено співвласникам разом з частинами земельної ділянки наступним чином: Позивачам [PERSON] , та [PERSON] незавершене будівництво садового будинку, фундамент (вимощення) під садовий будинок, огорожа з металевої сітки на бетонному вимощенні на металевих стовпах, ворота з хвірткою довжиною 4,2 м., бетонне вимощення для спорудження бесідки; Відповідачу [PERSON] - доріжка з бетону загальною площею 28 кв.м., огорожа з металевої сітки на бетонному вимощенні, сарай, дощата огорожа довжиною 9,3 м., дощата в залізобетонних стовпах хвіртка довжиною 0,9 м., металева в металевих стовпах хвіртка довжиною 0,9 м. Припинено право спільної часткової власності сторін на земельну ділянку площею 0,1023 га для ведення індивідуального садівництва, яка розташована за межами населеного пункту на землях Старорафалівської сільської ради, Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ №277672, кадастровий номер земельної ділянки 5620889300:04:001:0552. Визнано за позивачами право власності на земельні ділянки, що утворились внаслідок поділу земельної ділянки площею 0,1023 га для ведення індивідуального садівництва, яка розташована за межами населеного пункту на землях Старорафалівської сільської ради, Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ №277672, кадастровий номер земельної ділянки 5620889300:04:001:0552. Встановлено безстроковий безоплатний сервітут у вигляді права проходу з земельної ділянки відповідачки до колодязя, розташованого на земельній ділянці позивачів. Постановою Рівненського апеляційного суду від 09.02.2021 року рішення суду від 06.10.2020 року скасовано в частині встановлення безстрокового безоплатного сервітуту, а в решті рішення суду залишено без змін. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Статтею 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином з наданих суду доказів судом встановлено, що на даний час між сторонами вирішено питання про поділ в натурі їх спільної ділянки та будівель, які на ній розташовані. Однак судом також встановлено, що при вирішенні справи № 556/1491/17 було взято до уваги висновком експерта № 9491, але не було взато до уваги твердження експерта де він зазначав, що після визначення варіанту розподілу земельної ділянки - необхідно провести взаєморозрахунок грошової компенсації вартості нерухомого майна іншої сторони, що перейшло кожній стороні на власну земельну ділянку. На даний час між сторонами дане питання лишається не врегульованим. Згідно ст.358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Якщо договір між співвласниками про порядок володіння та користування спільним майном відповідно до їхніх часток у праві спільної часткової власності посвідчений нотаріально, він є обов`язковим і для особи, яка придбає згодом частку в праві спільної часткової власності на це майно. Статтею 364 ЦК України визначено, що співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (ч.2 ст.183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Відповідно до матеріалів технічної інвентаризації на садовий будинок від 10.03.2015 року, який став основою для поділу та визнання за сторонами права власності на спільне майно, - визначено вартість такого майна в характеристиці будинку, господарських будівель та споруд вартість садового будинку складає 41645,00 грн., фундамент (вимощення) під садовий будинок - 3811,00 грн., огорожа з металевої сітки на бетонному вимощенні на металевих стовпах - 13126,50 грн. (вартість Ѕ частини загальної площі сітки), ворота з хвірткою довжиною 4,2 м. - 7373,00 грн. та колодязь - 4668,00 грн. Загальна вартість такого майна складає 70623,50 грн. та є майном, яке виділено для відповідачів. Вартість майна, яке виділено для [PERSON] складає: огорожа з металевої сітки на бетонному вимощенні - 13126,50 грн. (вартість Ѕ частини загальної площі сітки), сарай - 21756,00 грн., дощата огорожа довжиною 9,3 м. - 1627,00 грн., дощата в залізобетонних стовпах хвіртка довжиною 0,9 м. - 862,00 грн., металева в металевих стовпах хвіртка довжиною 0,9 м. - 1271,00 грн. та вбиральня - 3668,00 грн. Загальна вартість майна складає 42310,50 грн. Різниця вартості спільного майна складає 28313,00 грн. Враховуючи, що різниця вартості спільного майна складає 28313,00 грн., суд погоджується з твердженнями позивачки та приходить до висновку, що розмір частки грошової компенсації вартості спільного майна позивачки складає 14156,50 грн. (1/2 різниці вартості спільного майна), який підлягає спільному стягненню з [PERSON] та [PERSON] . З приводу встановлення земельного сервітуту суд прийшов до наступних висновків. Згідно зображення плану № 2 стор.1,2, висновку експертизи № 9491 відповідно до якого було здійснено поділ спірної земельної ділянки та який було погоджено сторонами та визнано як найбільш відповідний їх інтересам, вбачається що на території земельної ділянки, яка виділена на праві спільної власності для [PERSON] , та [PERSON] , знаходиться колодязь на межі з земельною ділянкою [PERSON] . Після розподілу земельної ділянки між сторонами, раніше спільний колодязь нині розташований на земельній ділянці, яка виділена для [PERSON] , та [PERSON] , тому [PERSON] обмежена у доступі до води, та не може належно обслуговувати свою земельну ділянку, і, відповідно, потребує встановлення земельного сервітуту для проходу до колодязя зі своєї земельної ділянки. Відповідно до ч.ч.2, 3 ст.402 ЦК України та ч.1 ст.100 ЗК України, земельний сервітут може бути встановлений договором між особою, яка вимагає його встановлення, та власником (володільцем) земельної ділянки. У разі недосягнення домовленості про встановлення сервітуту та про його умови спір вирішується судом за позовом особи, яка вимагає встановлення сервітуту. Частиною 1 ст.403 ЦК України передбачено, що сервітут визначає обсяг прав щодо користування особою чужим майном. Згідно ч.1 ст.404 ЦК України, право користування чужою земельною ділянкою або іншим нерухомим майном полягає у можливості проходу, проїзду через чужу земельну ділянку, прокладання та експлуатації ліній електропередачі, зв`язку і трубопроводів, забезпечення водопостачання, меліорації тощо. Відповідно до ст.98 ЗК України, право земельного сервітуту - це право власника або землекористувача земельної ділянки на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною ділянкою (ділянками). Види земельних сервітутів визначено ст.99 ЗК України. Відповідно до п.22-2 Постанови ПВСУ № 7 від 16 квітня 2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» (із змінами внесеними відповідними постановами), вирішуючи спори про встановлення сервітуту, суд має враховувати, що земельний сервітут встановлюється відносно певного об`єкта і не залежить від власників цих об`єктів, оскільки його дія зберігається у разі переходу прав на земельну ділянку, щодо якої його встановлено, до іншої особи (ч.1 ст.401 ЦК, ч.1 ст.101 ЗК), а при встановленні особистого сервітуту права закріплюються за певною особою і він припиняється внаслідок її смерті (ч.2 ст.401, п.6 ч.1 ст.406 ЦК). Види земельних сервітутів, які можуть бути встановлені рішенням суду, визначені статтею 99 ЗК; цей перелік не є вичерпним. Встановлюючи земельний сервітут на певний строк чи без зазначення строку (постійний), суд має враховувати, що метою сервітуту є задоволення потреб власника або землекористувача земельної ділянки для ефективного її використання; умовою встановлення є неможливість задовольнити такі потреби в інший спосіб, і в рішенні суд має чітко визначити обсяг прав особи, що звертається відносно обмеженого користування чужим майном. Суд, виходячи з вимог позивачки, враховуючи, що колодязь є єдиним джерелом питної води для всіх співвласників земельної ділянки, і знаходиться на території, яка внаслідок поділу перейшла у власність відповідачів, встановлює безстроковий безоплатний земельний сервітут у вигляді права проходу до колодязя для обслуговування земельної ділянки яка виділяється у власність позивачці. З урахуванням викладеного вище, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є доведеними та обґрунтованими, а тому з відповідачів солідарно підлягає стягненню грошова компенсація позивачці яка складає різницю вартості спільного майна в розмірі 14156 (чотирнадцять тисяч сто п`ятдесят шість) грн. 50 коп., а також підлягають до задоволення вимоги позивачки щодо встановлення безстрокового, безоплатного та безособового сервітуту у вигляді права проходу до колодязя. Питання про відшкодування судових витрат буде вирішено шляхом постановлення додаткового рішення, як це передбачено ст.141 ЦПК України.

Outcome: approved