Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-26 00:00:00

У жовтні 2021 року позивачка [PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання повнолітньої непрацездатної дитини. В позовній заяві вона вказала, що перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON] , від якого мають сина [PERSON] , [INFO] . Син є інвалідом другої групи з дитинства, інвалідність йому встановлена довічно, за станом здоров`я потребує постійного стороннього догляду. У зв`язку із доглядом за дитиною-інвалідом [PERSON] не має можливості працевлаштуватися і тому не здатна в повній мірі забезпечити сина одягом, ліками, недостатньо коштів для його реабілітації. Відповідач [PERSON] не надає матеріальної допомоги на утримання непрацездатного сина, хоча є працездатним, інших осіб на утриманні не має, у власності має земельний пай. Тому позивачка просить стягувати з нього аліменти в розмірі 1/4 частки всіх видів його доходу щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для осіб відповідного віку, починаючи з часу звернення до суду довічно. Позивачка [PERSON] та її представник Манорик Г. Г. в судовому засіданні позовні вимоги підтримують, просять задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час та місце судового розгляду справи повідомлений належним чином, від нього до суду надійшла заява, з якої вбачається те, що він не заперечує проти сплати аліментів на утримання сина [PERSON] , [INFO] . Суд, вислухавши пояснення позивачки та її представника, дослідивши письмові докази по справі, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних мотивів. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , є сином відповідача [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] . Згідно довідки до акта огляду МСЕК серії АВ № 0811699, виданої 02.06.2017 року, [PERSON] є інвалідом другої групи з дитинства довічно та отримує державну соціальну допомогу інвалідам з дитинства та дітям-інвалідам, що підтверджується посвідченням серії [NUMBER] . Відповідно до висновку ЛКК № 4/793 від 31 серпня 2021 року [PERSON] є інвалідом ІІ групи, діагноз: легка розумова відсталість, глибока дебільність. За станом здоров`я потребує постійного стороннього догляду. Статтею 198 Сімейного кодексу України визначено, що батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть надати таку матеріальну допомогу. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» непрацездатними є особи, які досягли встановленого законом пенсійного віку або визнані інвалідами, у тому числі діти-інваліди, а також особи, які мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до цього Закону. Важливою є непрацездатність повнолітньої дитини за станом здоров`я, тобто наявність у дитини статусу інваліда. Інвалідом визнається особа зі стійким розладом функцій організму, зумовленим захворюванням, травмою (її наслідками) або вродженими вадами розумового чи фізичного розвитку, що призводить до обмеження нормальної життєдіяльності, викликає в особи потребу в соціальній допомозі і посиленому соціальному захисті, а також виконання з боку держави відповідних заходів для забезпечення її законодавчо визначених прав (ст. 1 Закону України «Про реабілітацію інвалідів в Україні»). Подібне визначення інваліда міститься і у Законі України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні». При цьому не має значення, яку групу інвалідності має дитина. Батьки, за загальним правилом, мають добровільно утримувати свою непрацездатну дитину. В разі відмови батьків від надання утримання аліменти можуть бути стягнені з них рішенням суду за позовом як самої дитини, так і того з батьків, з яким проживає дитина. Згідно ст. 200 Сімейного кодексу України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 Сімейного кодексу України. Відповідно до ч. 2 ст. 200 СК України, при визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Згідно ст. 201 СК України щодо застосування норм цього Кодексу до відносин щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, до відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми статей 187, 189-192 і 194-197 цього Кодексу. Відповідно до вимог ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 1 ст. 192 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Аліменти повнолітнім непрацездатним дочці, сину, які потребують матеріальної допомоги, у разі визнання їх особами з інвалідністю І, II груп присуджуються на строк інвалідності. Суд, визначаючи розмір аліментів на повнолітню непрацездатну дитину-інваліда, які слід стягувати із відповідача, враховуючи встановлені вище обставини, а також обставини, зазначені у ст. 182 Сімейного кодексу України, вважає, що відповідач спроможний надавати матеріальну допомогу позивачці у частці від його заробітку (доходу) у розмірі 1/4 частини доходу щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для осіб відповідного віку, починаючи стягнення від дня пред`явлення даного позову і довічно, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню. У відповідності до вимог ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України суд стягує з відповідача на рахунок спеціального фонду Державного бюджету України 992,40 гривень судового збору.

Outcome: approved