Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-23 00:00:00

У серпні 2021 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] , у якому просила стягувати із [PERSON] на її користь аліменти на утримання повнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі в розмірі 2500,00 грн, але не менше 50 % прожиткового мінімуму доходів громадян на дитину відповідного віку, починаючи з дня подачі позову до суду та до виповнення сину 23-х років. Свої вимоги позивач обґрунтовувала тим, що рішенням Віньковецького районного суду Хмельницької області від 03.03.2014 року шлюб між нею та відповідачем розірвано. Від шлюбу у них народився син [PERSON] , [INFO] , який на сьогоднішній день повнолітній та навчається на другому курсі Львівського Державного університету фізичної культури ім. Івана Боберського денної форми навчання. Відповідачу про навчання сина відомо, але він хоча й усвідомлює матеріальну потребу у коштах, пов`язану з навчанням сина, проте матеріально не допомагає,тому позивач самостійно змушена утримувати сина. Відповідач працездатний, отримує дохід, має нерухоме майно, транспортний засіб, його стан здоров`я дозволяє працювати, а тому враховуючи, що син потребує матеріальної допомоги, позивач на підставі ст. 199 СК України просила стягнути аліменти із відповідача. Ухвалою від 09.09.2021 року у справі відкрито провадження, та її розгляд призначений у порядку спрощеного позовного провадження, про що повідомлені сторони. У судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник - адвокат Кукурудза Ю.М. підтримали заявлені позовні вимоги з підстав викладених у позовній заяві, та просили задовольнити. Відповідач [PERSON] та його представник адвокат Сарафін В.Ф. у судовому засіданні позовні вимоги визнали частково, зазначивши, що відповідач погоджується сплачувати аліменти на утримання повнолітнього сина лише у розмірі 1500,00 грн щомісячно. Заслухавши учасників справи, дослідивши письмові матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши досліджені судом докази в їх сукупності, суд дійшов такого. Частинами 1, 2 і 5 ст. 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. В силу ст.ст. 12, 81 цього Кодексу кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Судом встановлено, що сторони з 29.06.2002 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який за рішенням Віньковецького районного суду Хмельницької області від 03.03.2014 року розірвано (справа № 670/1157/13-ц). [INFO] у сторін народився син [PERSON] , який на теперішній час є студентом денного відділення другого курсу Львівського Державного університету фізичної культури ім. Івана Боберського, що підтверджується довідкою № 7 від 30.07.2021 року. Відповідач проживає окремо від позивача та жодної матеріальної допомоги на утримання сина у зв`язку з його навчанням не надає, що в судовому засіданні не оспорював. Крім того відповідач є особою з інвалідністю 2 групи за загальним захворюванням, що підтверджується пенсійним посвідченням № [NUMBER] серії [NUMBER] від 07.04.2021 року. Відповідно до довідки про доходи № 1742487666761759 [PERSON] перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Хмельницькій області (м. Хмельницький) і отримує пенсію по інвалідності, сума якої за період з 01.06.2021 року по 30.11.2021 складає 11039,00 грн. За положеннями ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Статтею 199 СК України передбачений обов`язок батьків утримувати дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Відповідно до ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. За змістом ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, що продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років. У судовому засіданні відповідач позовні вимоги визнав частково, вказуючи, що для нього посильним буде сплата на навчання сина не більше як 1500 гривень щомісячно, а представник позивача у судовому засіданні проти визначення такої суми аліментів не заперечувала. Тому враховуючи положення статей 182, 199, 200 СК України, матеріальну можливість [PERSON] сплачувати аліменти на користь позивачки, потребу дитини, яка продовжує навчання на денній формі у матеріальній допомозі, суд вважає, що відповідач може надавати матеріальну допомогу на утримання сина на період його навчання у розмірі 1500 гривень щомісячно до закінчення навчання та не довше як до досягнення ним 23 річного віку. На підставі викладеного суд доходить висновку, що позов слід задовольнити частково, стягнувши з відповідача на користь позивача на навчання сина [PERSON] аліменти у розмірі 1500,00 грн щомісячно, що є адекватним та співмірним з урахуванням всіх наведених вище обставин. Визначений розмір аліментів є реальним і дає змогу підтримати повнолітнього сина для забезпечення його життєдіяльності. Вирішуючи питання про стягнення судових витрат, суд керується п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 року № 3674-VІ, яким передбачено, що від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення. Тому відповідно до ст. 141 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір» № 3674-VІ із відповідача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 992,40 гривень на користь Держави.

Outcome: partial