Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-30 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] про данання їй дозволу на одноосібне подання заяви про видачу, виготовлення та отримання паспорту Сполучених Штатів Америки [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , без згоди батька - [PERSON] до досягнення дітьми шістнадцятирічного віку. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що вона та [PERSON] з 2010 року почали проживати однією сім`єю без реєстрації шлюбу. За час спільного проживання у позивача та відповідача [INFO] народився син [PERSON] та [INFO] народився син [PERSON] . Діти за народженням набули громадянство Сполучених Штатів Америки. З 2018 року сторони разом не проживають, діти знаходить на утримання матері. Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 26.05.2021 року №766/9346/20 визначено місця проживання дітей з матір`ю [PERSON] . У серпні 2021 позивач звернулась до Посольсьва Сполучених Штатів Америки в Україні з заявою про видачу нових паспортів дітям, оскільки строк дії паспортів дітей закінчився, однак їй було відмовлено у зв`язку з відсутністю батьківської згоди відповідача на це. Відповідач не надав згоду на надання заяви про видачу паспортів дітям в добровільному порядку. Ухвалою від 01.10.2021 року відкрито провадження по справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. Ухвалою від 31.01.2022 року закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду. Позивач в судове засідання не з`явилася, наддала свої повноваження представнику, яка подала заяву про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідач повідомлений про розгляд справи належним чином, поштовою кореспонденцією (ухвала, копія позовної заяви) з штриховим ідентифікатором №7300313676020, яка повернулася до суду врученою з поштовою відміткою «доставлено 13.12.2021 року [PERSON] » та оголошеннями про виклик особи від 04.10.2021 року та 16.11.2021 року розміщеним на офіційному веб-сайті судової влади України. В судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив. Відзиву на позовну заяву у строк, встановлений в ухвалі суду про відкриття провадження у справі, не надав. За таких обставин, суд вважає можливим провести розгляд справи у відсутність сторін, враховуючи згоду представника позивача на заочний розгляд справи, ухвалити заочне рішення на підставі наявних у матеріалах справи доказів в порядку\~ст. ст. 280, 281 ЦПК України. \~ \~ \~ \~У відповідності до вимог ч. 2\~ст. 247 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, у зв`язку з неявкою у судове засідання всіх учасників справи. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню. Згідно свідоцтва про народження, виданого 09.06.2014 року, державний реєстраційний номер справи: [NUMBER] , батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] . Згідно свідоцтва про народження, виданого 07.12.2015 року, державний реєстраційний номер справи: [NUMBER] , батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] . З матеріалів справи встановлено, що строк дії паспорта, громадянина Сполучених Штатів Америки, [PERSON] , [INFO] , до [INFO] . Строк дії паспорта громадянина Сполучених Штатів Америки [PERSON] , [INFO] , встановлено до 16.12.2020 року. Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 26.05.2021 року №766/9346/20 позов [PERSON] до [PERSON] задоволено, визначено місце проживання [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , з матір`ю - [PERSON] . У серпні 2021\~року позивачка звернулася до Посольства Сполучених Штатів Америки в Україні із заявою про отримання паспортів США для дітей. Однак, їй було відмовлено на підставі пункту 51.28 Розділу 22 Кодексу федеральних нормативних актів США, відповідно до якого заяви про видачу паспорта громадянина США для дітей віком до 16 років подаються за згодою обох батьків або законних опікунів. Оскільки заяви про видачу паспортів США для [PERSON] і [PERSON] були підписані лише одним з батьків, позивачці необхідно було подати один з наступних документів: нотаріально посвідчену заяву про надання згоди з зазначенням повного імені та дати народження дитини та визначенням зв`язку одного з батьків/опікуна, який не подає заяву, з неповнолітньою дитиною разом з копією лицьового та зворотного боку посвідчення особи з фотографією від одного з батьків/ опікуна, який не подає таку заяву, про надання дозволу на одержання паспорта для дитини. Заяви про надання згоди, щодо яких встановлені обмеження або які надаються із застереженнями, не приймаються. (Один з батьків, який не подає заяву, може скористатися формою DS-3053, що додається Заява про надання згоди: Видача паспорта громадянина Сполучених Штатів Америки неповнолітній особі віком до 16 років); або наказ суду, яким спеціально надано дозвіл одному з батьків/опікуну, що подає заяву, подати таку заяву про видачу паспорту громадянина США; або наказ суду, яким одному з батьків/опікуну, який подає заяву, надається право на здійснення одноосібної опіки (якщо здійснення поїздок з дитиною не обмежуються відповідно до зазначеного наказу); або рішення суду про недієздатність одного з батьків/ опікуна, який не подає заяву; або довіреність, якою одному з батьків/опікуну, який подає заяву, спеціально надається право на подання заяви про видачу паспорта громадянина США для дитини. Посольство Сполучених Штатів Америки в Україні не одержало запитувану інформацію, тому заяви про видачу паспортів [PERSON] та [PERSON] було відхилено, що підтверджується листом Посольства Сполучених Штатів Америки в Україні від 09.08.2021\~року. 03.10.2019 року відповідач був притягнутий до кримінальної відповідальності за законодавством Сполучених Штатів Америки за змову з метою вчинення шахрайства та наразі відбуває в США покарання у вигляді позбавлення волі строком на 109 місяців, що підтверджується вироком Федерального окружного суду Південного округу Нью-Йорку від 03.10.2019 року 17.08.2021 року [PERSON] направлено [PERSON] лист з вимогою надати згоду на оформлення нових паспортів громадян Сполучених Штатів Америки для дітей [PERSON] та [PERSON] , у зв`язку з закінченням строку дії попередніх документів. На даний час відповідач не надав згоду на оформлення документів своїм неповнолітнім дітям. Згідно ст.3 Конвенції про права дитини (ратифікованої\~Постановою Верховної Ради № 789 від 27.02.1991\~в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Статтею 18 Конвенції про права дитини проголошено, що\~\~Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно ч.2\~ст. 154 Сімейного кодексу України\~батьки мають право звертатися до суду, органів державної влади, органів місцевого самоврядування та громадських організацій за захистом прав та інтересів дитини, а також непрацездатних сина, дочки як їх законні представники без спеціальних на те повноважень. У відповідності до вимог ст.ст.\~7,\~155 Сімейного Кодексу України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, які встановлені\~Конституцією України\~та Конвенцією про права дитини, а батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Україною на підставі Закону України про приєднання до Конвенції від 14 вересня 2006 року № 136-V ратифікована Конвенція про юрисдикцію, право, що застосовується, визнання, виконання та співробітництво щодо батьківської відповідальності та заходів захисту дітей, вчинена 19 жовтня 1996 року в м. Гаазі (набрала чинності для України 01 лютого 2008 року) (далі - Гаазька конвенція про батьківську відповідальність). Гаазька конвенція про батьківську відповідальність застосовується до дітей з моменту їхнього народження до досягнення ними 18 років (стаття 2). Відповідно до частини першої статті 5 Гаазької конвенції про батьківську відповідальність судові або адміністративні органи Договірної Держави звичайного місця проживання дитини мають юрисдикцію вживати заходів, спрямованих на захист особи чи майна дитини. Під час здійснення своєї юрисдикції згідно з положеннями Розділу II органи Договірних Держав застосовують своє національне право. Однак, якщо це вимагається для захисту особи чи майна дитини, вони можуть як виняток застосувати або врахувати право іншої Держави, з якою ситуація має істотний зв`язок (частини перша та друга статті 15 Гаазької конвенції про батьківську відповідальність 1996 року). Згідно зі\~статті 5 Гаазької конвенції про батьківську відповідальність\~кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів. Сімейне законодавство виходить із принципу повної рівноправності обох батьків - батька і матері - у всіх правах і обов`язках відносно своїх дітей. Зокрема,\~стаття 155 СК України\~визначає, що здійснення батьками своїх прав по виконанню обов`язків мають ґрунтуватися на повній повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Згідно ч. 2\~ст. 150 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. З аналізу зазначених вище норм вбачається, що батьки несуть відповідальність за розвиток дитини, забезпечують її матеріальний та духовний розвиток, а права та обов`язки батьків повинні ґрунтуватися на принципі інтересів дитини. Відповідно до\~ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року №2402\~зазначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Так, рішенням у справі М. С. проти України від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13) Європейський суд з прав людини, установивши порушення статті 8 Конвенції, консолідував ті підходи і принципи, що вже публікувались у попередніх його рішеннях, які зводяться до визначення насамперед найкращих інтересів дитини, а не батьків, що потребує детального вивчення ситуації, урахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, дотримання справедливої процедури у вирішенні спірного питання для всіх сторін. Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). Відповідно до вимог ч.2\~ст.19 Конституції України\~органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені\~Конституцією\~та законами України. Загальною декларацією прав людини, прийнятою і проголошеною резолюцією 217 А (III) Генеральної Асамблеї ООН від 10 грудня 1948 року, передбачено, що кожна людина має право на життя, на свободу і на особисту недоторканність. Всі люди рівні перед законом і мають право, без будь-якої різниці, на рівний їх захист законом. Усі люди мають право на рівний захист від якої б то не було дискримінації, що порушує цю Декларацію, і від якого б то не було підбурювання до такої дискримінації. Кожна людина має право на ефективне поновлення у правах компетентними національними судами в разі порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом (ст.ст.3, 7, 8). Кожна людина має право вільно пересуватися і обирати собі місце проживання у межах кожної держави. Кожна людина має право покинути будь-яку країну, включаючи й свою власну, і повертатися у свою країну (ст.13). Статтею 26 Конституції України\~встановлено, що іноземці та особи без громадянства, що перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, - за винятками, встановленими\~Конституцією, законами чи міжнародними договорами України. Держава Україна несе обов`язок перед зацікавленими особами забезпечити ефективний засіб захисту порушених прав, зокрема - через належний спосіб захисту та відновлення порушеного права. Причому обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права. Статтею 33 Конституцією України\~передбачено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які установлюються законом. З огляду на викладене й те, що позивач подала даний позов в інтересах своїх дітей [PERSON] та [PERSON] , які є громадянами США з метою захисту прав дітей на вільне пересування, так як відсутність відповідних документів, що посвідчують особу та громадянство, очевидно обмежує права дітей, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог. \~ \~ \~ \~На підставі викладеного,

Outcome: approved