Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-02 00:00:00

До суду з вказаним позовом звернувся [PERSON] , з посиланням на те, що житловий будинок [ADDRESS] належав до майна колгоспного двору, членами якого станом на 15 квітня 1991 року були голова двору [PERSON] та його дружина [PERSON] .. [INFO] помер [PERSON] , його спадкоємцем за законом першої черги була дружина [PERSON] .. [INFO] померла [PERSON] , спадщину після її смерті за заповітом на частину спадкового майна прийняв позивач, її син [PERSON] [PERSON] , який є сином [PERSON] з заявою про прийняття спадщини не звертався. Дочка [PERSON] - [PERSON] , за життя з заявою про прийняття спадщини не зверталася. 16 грудня 2021 року він із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом звернувся до приватного нотаріуса Білоцерківського районного нотаріального округу Київської області. 16 грудня 2021 року приватний нотаріус винесла постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії по видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на вказаний будинок через відсутність державної реєстрації права власності на ім`я померлого та відсутність правовстановлюючого документа на нього. Позивач просить визнати за ним право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті [INFO] матері [PERSON] на житловий будинок [ADDRESS] , загальною площею 57,8 м2 , житловою площею 31,6 м2. В судове засідання позивач не з`явилася, в позові просив розглядати справу без його участі. Представник відповідача в судове засідання не прибув, до суду від селищної ради подано листи про розгляд справи без участі представника відповідача за наявними иматеріалами, позовні вимоги визнано (а. с. 42, 75). Третя особа: [PERSON] в судове засідання не прибув, до суду від нього надійшло повідомлення, в якому він проти задоволення позову не заперечує (а. с. 74). Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, розглянувши матеріали справи та дослідивши письмові докази, вважає, що позовні вимоги обґрунтовані і підлягають задоволенню, виходячи із наступного. Судом встановлено слідуючі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до погосподарських книг Журавлиської сільської ради за 1986-1990, 1991-1995 роки житловий будинок [ADDRESS] належав до майна колгоспного двору, членами якого станом на 15 квітня 1991 року були голова двору [PERSON] та його дружина [PERSON] (а. с. 7-10). [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть [NUMBER] (а. с. 22). Його спадкоємцем за законом першої черги, яка силу ч. 4 статті 1268 ЦК України вважається такою, що прийняла спадщину була дружина [PERSON] , [INFO] (а. с. 25). Із матеріалів спадкової справи (а. с. 47-64) вбачається, що [INFO] померла [PERSON] спадщину, після її смерті за заповітом прийняв та отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом на частину спадкового майна позивач, її син [PERSON] [PERSON] та [PERSON] , із заявами про прийняття спадщини не зверталися. [PERSON] померла [INFO] (а. с. 23). 16 грудня 2021 року за №273/02-14 приватний нотаріус Білоцерківського районного нотаріального округу Київської області Кошинська Л.О. винесла постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії по видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на вказаний будинок через відсутність державної реєстрації права власності на ім`я померлого та відсутність правовстановлюючого документа на нього (а. с. 27). В Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно інформації щодо державної реєстрації права власності на житловий будинок [ADDRESS] відсутня, що підтверджується інформаційною довідкою з реєстру (а. с. 43). Як видно з технічного паспорта на житловий будинок садибного типу [ADDRESS] , 1956 року побудови, на земельній ділянці розташовані: житловий будинок літер «А» та прибудова літер "а" - загальною площею 57,8 м2, житловою площею 31,6 м2, господарські споруди: погріб з шийкою літер «Г», сарай літер «Б», убиральня літер «В», огорожа «№1», ворота з хвірткою «№2» (а. с. 11-15). Реєстрація права власності на даний будинок до 01.01.2013 року не проводилась (а. с. 20). Земельна ділянка площею 0,2500 га, розташована по [ADDRESS] , не приватизована (а. с. 26). Згідно ст. 120 ЦК УРСР (1963 року) колгоспний двір - це сімейно-трудове об`єднання осіб, які використовують майно двору для ведення підсобного господарства і для сімейних потреб. Майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Колгоспний двір припинено 15 квітня 1991 року, коли відповідно до постанови Верховної Ради Української РСР № 885-ХІІ введено в дію Закон України «Про власність». Відповідно до ч. 2 ст. 123 ЦК УРСР (1963 року) розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Згідно п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року №20 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, які до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. На витребування частки з майна колишнього колгоспного двору, що збереглося на 15 квітня 1991 року поширюється загальний трирічний строк позовної давності. Відповідно до пунктів 1,4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України цей кодекс застосовується до цивільних правовідносин, що виникли після набрання ним чинності, тобто після 1 січня 2004 року. Згідно з положеннями ст. 1218, частин 1, 2 ст. 1220, частини третьої ст. 1223 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, часом відкриття спадщини є день смерті або день, з якого вона оголошується померлою. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини, до складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті У відповідності зі ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. За ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені в заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Відповідно до 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. За частиною 3 статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Статтею 1297 ЦК України встановлено обов`язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Як роз`яснив Верховний Суд України в постанові Пленуму від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. З урахуванням положень ч. 1 ст. 15, ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. За змістом наведених норм права потреба в такому способі захисту виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами (документами), підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється. В частині 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 1 липня 2004 року № 1952-IV вказано, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. В ч. 1 ст. 3 вказаного Закону передбачено обов`язковість державної реєстрації прав у Державному реєстрі прав. Частинами 2, 3 ст. 3Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що [PERSON] за життя набула права власності на 1/2 частину вказаного житлового будинку як частку в майні колгоспного двору, та право на спадщину після смерті чоловіка [PERSON] , на Ѕ частини даного будинку, а тому в силу статті 1218 ЦК України це право увійшло до складу спадщини, після смерті останньої, яку позивач в свою чергу успадкував відповідно до заповіту, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню. Судові витрати по справі позивач просить покласти на нього.

Outcome: approved