Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-27 00:00:00

03.12.2021 року до суду звернувся позивач АТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Дніпропетровське обласне управління акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до [PERSON] про стягнення заборгованості. 13.12.2021 року отримана довідка про реєстрацію місця проживання відповідача - фізичної особи. Ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 14.12.2021 року відкрите провадження по цивільній справі та справу призначено до розгляду в спрощенному провадженні без виклику сторін на 28.01.2022 року. Відповідачем відзиву на позовну заяву не надано. Згідно поданої позовної заяви позивач просить стягнути з відповідача заборгованість, яка станом на 23.11.2021 року складає 28070 грн. 77 коп., з них: - заборгованість за основним боргом - 24967,18 грн.; - процент за користування кредитом - 3011.46 грн.; - комісія - 10,98 грн.; - 3 проценти річних за несвоєчасне погашення основного боргу - 67,72 грн.; - 3 проценти річних за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом - 13,33 грн.; - інфляційні втрати за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом - 0,10 грн. А також просить стягнути з відповідача понесені судові витрати по сплаті судового збору. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на наступне: 15 лютого 2019 року між сторонами було укладено Заяву про приєднання № 1365244/210617 ло Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу (платіжної картки). Відповідно до пункту 3.1. Заяви визначено, що шляхом підписання цієї Заяви про приєднання до Договору Клієнт беззастережно приєднався до договору в редакції, яка на день підписання цієї заяви на приєднання розміщена на Інтернет сторінці банку та уклав з банком договір, складовою частиною якого є умови договору банківського рахунку. Відповідно до п. 6.1 п. 6 «Умови кредитування» Заяви на встановлення відновлювальної кредитної лінії підписанням даної Заяви відповідач погодився, що всі умови кредитного договору містяться в Договорі комплексного банківського обслуговування фізичних осіб. За умовами договору відповідачу було встановлено відновлювальну кредитну лінію. Шляхом підписання Заяви, Позичальник ініціював одержання Кредиту на споживчі потреби шляхом надання відновлювальної кредитної лінії (Кредиту) на картковий рахунок № [NUMBER] , та погоджується з умовами користування Кредитом відповідно до умов Договору з істотними умовами кредитування, викладеними в цій Заяві). З 18.02.2019 року відповідачу ло встановлено на його карковий рахунок в кредит в загальній сумі 25 000,00. Процентна ставка за кредитом є фіксованою і складає 38 (тридцять вісім) процентів річних за користування кредитними коштами на момент укладання цього Кредитного договору. Банком перед позичальником зобов`язання були виконані у повному обсязі, а саме - надані грошові кошти (кредит) у розмірі та на умовах, встановлених Договором. Однак, відповідачем належним чином не виконуються взяті на себе зобов`язання стосовно повернення грошових коштів. Станом на 23.11.2021 року заборгованість відповідача перед банком складає 28070 грн. 77 коп., з них: - заборгованість за основним боргом - 24967,18 грн.; - процент за користування кредитом - 3011.46 грн.; - комісія - 10,98 грн.; - 3 проценти річних за несвоєчасне погашення основного боргу - 67,72 грн.; - 3 проценти річних за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом - 13,33 грн.; - інфляційні втрати за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом - 0,10 грн. Вказану суму заборгованості відповідач не сплачує в добровільному порядку, що й стало підставою звернення до суду. Справа розглядалась в спрощеному провадженні без виклику сторін. Відповідачем відзив на позовну заяву не наданий. Відповідно до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до вимог ст. 55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України Про судоустрій і статус суддів є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України. За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту. Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом, права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені, невизнані або оспорювані особою, до якої пред`явлений позов, тобто, законодавець пов`язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених, невизнаних або оспорюваних суб`єктивних прав або законних інтересів позивача. Суд, з`ясувавши зміст позовних вимог, вивчивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до таких висновків. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Як вбачається між сторонами виник спір з кредитних правовідносин. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що 15 лютого 2019 року між сторонами було укладено Заяву про приєднання № 1365244/210617 Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу (платіжної картки). Відповідно до п. 6.1 п. 6 «Умови кредитування» Заяви на встановлення відновлювальної кредитної лінії підписанням даної Заяви відповідач погодився, що всі умови кредитного договору містяться в Договорі комплексного банківського обслуговування фізичних осіб. За умовами договору відповідачу було встановлено відновлювальну кредитну лінію. Процентна ставка за кредитом є фіксованою і складає 38 процентів річних за користування кредитними коштами. Відповідно до ч. 1 ст. 207 ЦПК України правочин вважається таким, що вчинений в письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялись сторони. Є виписка по картковому рахунку № [NUMBER] в якій відображено проведення першої транзакції за рахунок кредитних коштів, тобто відповідач скористувався отриманим кредитом. Позичальник зобов`язався здійснювати повернення Кредиту шляхом обов`язкового щомісячного платежу та сплату процентів, нарахованих Банком на залишок основної суми боргу за Кредитом, щомісячно до 25 числа кожного місяця, шляхом договірного списання коштів з карткового рахунку. Положеннями ст. 204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує змінює або припиняє цивільні права та обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована. Аналогічна позиція закріплена у постанові Верховного Суду України від 30 травня 2018 року по справі № 191/5077/16-ц (провадження 61-17422св18). Судом встановлено, що укладений між сторонами договір не оспорювався та не визнавався судом недійсним, тому вважається укладеним. Банком перед позичальником зобов`язання були виконані у повному обсязі, а саме - надані грошові кошти (кредит) у розмірі та на умовах, встановлених Договором. Однак, відповідачем належним чином не виконуються взяті на себе зобов`язання стосовно повернення грошових коштів. Згідно зі ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідачем не дотримано умови укладеного Кредитного договору, у зв`язку з чим у останнього виникла заборгованість. Станом на 23.11.2021 року заборгованість відповідача перед банком складає 28070 грн. 77 коп., з них: - заборгованість за основним боргом - 24967,18 грн.; - процент за користування кредитом - 3011.46 грн.; - комісія - 10,98 грн.; - 3 проценти річних за несвоєчасне погашення основного боргу - 67,72 грн.; - 3 проценти річних за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом - 13,33 грн.; - інфляційні втрати за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом - 0,10 грн. Відповідно до змісту ст.ст. 610, 612 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Відповідно до ст. 1050, ч. 2 ст. 1054 ЦК України наслідками порушення відповідачем зобов`язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право Позивача достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, відповідач порушує зобов`язання за даними договором. Відповідно до ч. 2 ст. 615 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Доказів повернення кредиту на час розгляду справи судом сторонами не надано, тому суд приходить до висновку про законність та обґрунтованість вимог позивача у відповідності із обраним ним способом захисту порушених прав, який передбачений ст. 16 ЦК України та з яким погоджується суд. А саме про стягнення з відповідача на його користь заборгованості по кредиту, процентам, інфляційних витратах та річних відсотків від простроченої суми. Так як така відповідальність передбачена умовами кредитного договору і відповідач підписавши заяву на отримання кредитних коштів, уклавши договір та отримавши кредитні кошти погодився з нею. Правильність проведення позивачем розрахунку заборгованості по кредиту відповідачем належними та допустимими доказами не спростована. На спростування розрахунку заборгованості, наданого АТ "Ощадбанк", відповідач заперечень відносно поданого позову до суду не подав. Відповідно до наданої позивачем виписки за укладеним з відповідачем договором вбачається, що відповідач активно користувавсь кредитними коштами. Виходячи з вищевикладеного суд вважає, що з відповідача [PERSON] на користь позивача підлягає стягненню заборгованість, яка станом на 23.11.2021 року складає 28070 грн. 77 коп., з них: - заборгованість за основним боргом - 24967,18 грн.; - процент за користування кредитом - 3011.46 грн.; - комісія - 10,98 грн.; - 3 проценти річних за несвоєчасне погашення основного боргу - 67,72 грн.; - 3 проценти річних за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом - 13,33 грн.; - інфляційні втрати за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом - 0,10 грн. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд приймає до уваги, що позов задоволено в повному обсязі а тому відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, згідно якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру заявлених позовних вимог, судові витрати, понесені позивачем підлягають стягненню з відповідача на користь позивача в повному обсязі. На основі ст. 526, 527, 530, 1050, 1054 ЦК України,

Outcome: approved