Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-31 00:00:00

[PERSON] 18 лютого 2021 року звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про оспорювання батьківства. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 22 лютого 2021 року позов залишено без руху та запропоновано позивачу усунути недоліки з додержанням вимог п. 2 ч. 3 ст. 175, ч.ч. 1, 5 ст. 177 ЦПК України, з метою усунення яких 24 лютого 2021 року позивачем було надано виправлений позов. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 01 березня 2021 року справу було прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 23 червня 2021 року підготовче провадження закрито та справу призначено до розгляду по суті. Позивач у своєму позові посилалася на те, що вона є рідною сестрою [PERSON] , який помер [INFO] . Після смерті брата їй стало відомо, що відомості про нього як про батька було внесено в актовий запис про народження [PERSON] , [INFO] , матір`ю якого є відповідач. У зареєстрованому шлюбі померлий [PERSON] з відповідачем не перебував, однією сім`єю без реєстрації шлюбу не проживав, спільне господарство не вів, проживав сам. Вихованням дитини ніколи не займався та не утримував її. Це дає підстави вважати, що він не знав про те, що його було записано батьком малолітнього [PERSON] , [INFO] . За життя [PERSON] ніколи не повідомляв, що має дитину, про стосунки із відповідачем та про її вагітність також. Тобто, померлий [PERSON] не знав і не міг знати, що він записаний батьком в актовому записі про народження малолітнього [PERSON] , [INFO] , а тому не може бути його батьком. Через запис [PERSON] , померлого [INFO] , як батька в актовому записі про народження малолітньої дитини позивач позбавлена права на тримання спадщини після смерті свого брата. Просила суд виключити відомості про [PERSON] як батька з актового запису про народження малолітнього [PERSON] , [INFO] . Представник позивача у судове засідання не з`явилася, про час та дату судового засідання повідомлена належним чином, надала до суду заяву про відкладення судового розгляду у зв`язку із неможливістю прибути у судове засідання. Судом не вбачається підстав для відкладення судового засідання, оскільки провадження у справі було відкрито 01 березня 2021 року, підготовче провадження закрито 23 червня 2021 року, стороною позивача було викладено свою позицію в позовній заяві, доказів неможливості бути присутньою у судовому засідання судові надано не було, тому відкладення судового розгляду буде сприяти затягуванню розгляду справи та порушенню процесуальних строків, визначених чинним ЦПК України. Відповідач [PERSON] у своєму відзиві на позовну заяву проти задоволення позовних вимог заперечувала, зазначивши, що рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 14 грудня 2016 року [PERSON] попереджено про необхідність ставлення до виховання його малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , та стягнуто аліменти на утримання малолітнього сина у розмірі ј частини з усіх видів його доходу заробітку, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. У ході судового розгляду зазначеної цивільної справи [PERSON] надав судові заперечення на позовну заяву, в якому зазначав, що проти позбавлення його батьківських прав відносно його малолітнього сина заперечував, надавав грошову допомогу на його утримання матері сина. Також рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 14 грудня 2016 року було встановлено, що [PERSON] намагався побачитися зі своїм сином, [PERSON] , [INFO] , за час перебування останнього в КЗ «Дніпропетровський спеціалізований будинок дитини № 2». Зазначила, що [PERSON] , померлий [INFO] , визнав своє батьківство відносно малолітнього [PERSON] , [INFO] , шляхом подання заяви до відділу ДРАЦС про визнання батьківства. Правові підстави для задоволення позовних вимог відсутні. Просила відмовити у задоволенні позовних вимог. Представник відповідача надала заяву, в якій просила справу розглядати за її відсутності, проти задоволення позовних вимог заперечувала, просила відмовити у їх задоволенні в повному обсязі. Представник органу опіки і піклування адміністрації Новокодацького району Дніпровської міської ради надала до суду заяву, в якій просила справу розглянути за її відсутності та ухвалити рішення відповідно до чинного законодавства України. Перевіривши матеріали справи, оцінивши докази, що містяться в матеріалах справи, суд вважає позовну заяву такою, що задоволенню не підлягає з огляду на наступне. Судом встановлено, що [PERSON] є рідною сестрою [PERSON] (а.с. 6, 7). [INFO] [PERSON] помер (а.с. 9). [PERSON] є батьком малолітнього [PERSON] , [INFO] (а.с. 8). Згідно з відомостями з витягу з Державного реєстру актів цивільного стану від 17 листопада 2018 року відомості про [PERSON] як про батька в актовому записі про народження [PERSON] , [INFO] , внесено на підставі ст. 126 СК України (а.с. 60-61). Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 14 грудня 2016 року [PERSON] було попереджено про необхідність зміни ставлення до виховання сина, [PERSON] , [INFO] , поклавши контроль за виконання [PERSON] батьківських обов`язків щодо виховання малолітнього сина; стягнуто з [PERSON] щомісячно аліменти на утримання його малолітнього сина, [PERSON] , [INFO] , у розмірі ј частини з усіх видів його заробітку, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку на особистий рахунок дитини (а.с. 55-59). Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною першою статті 15\~ЦК України встановлено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Статтею 125\~СК України визначено, що якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від матері визначається на підставі документа закладу охорони здоров`я про народження нею дитини. Якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається за заявою матері та батька дитини або за рішенням суду. Відповідно до частини першої статті 126\~СК України походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до ст.\~136\~СК України особа, яка записана батьком дитини має право оспорити своє батьківство, пред`явивши позов про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини. Статтею 137\~СК України визначено порядок оспорювання батьківства після смерті особи, яка записана батьком дитини. Зокрема частинами другою-третьою вказаної статті встановлено, що якщо той, хто записаний батьком дитини, помер після пред`явлення ним позову про виключення свого імені як батька з актового запису про народження дитини, позовну заяву можуть підтримати в суді його спадкоємці; якщо через поважні причини особа не знала про те, що буде записана батьком дитини, і померла, оспорити батьківство можуть її спадкоємці: дружина, батьки та діти. Оспорювання батьківства після смерті того, хто записаний батьком, можливе у разі: подання ним письмового заперечення свого батьківства до народження дитини; пред`явлення ним за життя позову до суду про виключення запису про нього як батька дитини; відсутності у нього, з поважних причин, інформації про запис батьком дитини. Як роз`яснено судом у пункті 12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», статтею 137\~СК України передбачено можливість оспорювання батьківства й після смерті особи, записаної батьком дитини. Якщо така особа померла до народження дитини, оспорити батьківство мають право спадкоємці цієї особи за умови подання нею за життя заяви нотаріусу про невизнання свого батьківства. У разі настання смерті особи після оспорювання нею свого батьківства в суді її спадкоємці можуть підтримати позовну заяву відповідно до положень статті 37\~ЦПК України про процесуальне правонаступництво в цивільних справах. Коли ж померла особа не знала про те, що її записано батьком дитини, оспорити батьківство вправі її спадкоємці першої черги за законом, названі у статті 1261\~ЦК України дружина, батьки й діти. У зазначених випадках батьківство оспорюється шляхом пред`явлення позову про виключення відомостей про померлу особу як батька з актового запису про народження дитини. Для цих вимог позовну давність не встановлено. Посилання позивача на те, що померлий [PERSON] не знав про те, що записаний батьком малолітнього [PERSON] , [INFO] , не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду справи, оскільки такі твердження спростовуються наявними у матеріалах справи доказами. Зокрема, з матеріалів справи вбачається, що [PERSON] , померлий [INFO] , був обізнаний про народження малолітнього [PERSON] , [INFO] , своє батьківство визнав, подавши до органів РАЦС відповідну заяву. Також у ході розгляду цивільної справи за позовом Органу опіки і піклування Новокодацької районної у м. Дніпропетровську ради в інтересах малолітнього [PERSON] , [INFO] , до [PERSON] і [PERSON] про позбавлення батьківських прав і стягнення аліментів Ленінським районним судом м. Дніпропетровська було встановлено, що [PERSON] проти позбавлення його батьківських прав відносно його малолітнього сина заперечував, надавав [PERSON] кошти на його утримання, а також виявляв бажання навідувати сина під його час перебування в спеціалізованому закладі. Таким чином, доводи позивача, що її померлий брат [PERSON] не був обізнаний, що його записано як батька в актовому записі про народження [PERSON] , [INFO] , спростовано матеріалами справи. Доказів того, що [PERSON] , померлий [INFO] , не визнавав, чи оспорював своє батьківство позивачем судові надано не було. Зокрема, підтверджень того, що померлий [PERSON] звертався із нотаріально посвідченою заявою про письмове заперечення свого батьківства до народження дитини або ж пред`явлення ним за життя позову до суду про виключення запису про нього як батька дитини, стороною позивача судові надано не було. Крім того, ст. 137 СК України, на яку посилається позивач, передбачено підстави оспорювання батьківства, а не виключення відомостей як батька з актового запису про народження дитини, тому позивачем обрано невірний спосіб захисту. Крім того, суд зазначає, що [PERSON] є неналежним відповідачем по даній справі, оскільки відповідно до рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 14 грудня 2016 року [PERSON] було позбавлено батьківських прав у відношенні до її малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Доказів того, що відповідача було поновлено в батьківських правах стосовно її малолітнього сина, судові надано не було. Згідно з положеннями ст. 48 ЦПК України сторонами у цивільному процесі є позивач і відповідач. Належними є сторони, які є суб`єктами спірних правовідносин. Належним є відповідач, який дійсно є суб`єктом порушеного, оспорюваного чи невизнаного матеріального правовідношення. Належність відповідача визначається, перш за все, за нормами матеріального права. Відтак, неналежний відповідач це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати по пред`явленому позову при наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві. На позивачеві лежить обов`язок довести, що саме йому належить оспорюване право, а вказаний ним відповідач зобов`язаний виконати покладений на нього законом або договором обов`язок. У пункті 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз`яснено, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі чи залишення заяви без руху, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному статтею 33 ЦПК України, статтею 51 ЦПК України. Після заміни неналежного відповідача або залучення співвідповідача справа розглядається спочатку в разі її відкладення або за клопотанням нового відповідача чи залученого співвідповідача та за його результатами суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Пред`явлення позову до неналежного відповідача є підставою для відмови у позові, що не позбавляє позивача права пред`явити позов до належного відповідача. Вирішення даного спору належним чином без участі у справі належного відповідача було б прямим порушенням прав особи, яка не залучена до участі у справі у якості відповідача, і до якої мав би бути пред`явлений даний позов. За таких обставин, позов має бути пред`явлений до належної особи, яку призначено опікуном малолітнього [PERSON] , [INFO] , або відповідного державного органу. На підставі ч. 1 ст.\~141\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові на позивача. З урахуванням того, що позивачеві у задоволенні позовних вимог відмовлено, судові витрати у справі слід віднести за її рахунок. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed