Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-06 00:00:00

[PERSON] 10.08.2021 року звернулася до Жмеринського міськрайонного суду з цим позовом, вказавши, що із відповідачем у справі [PERSON] вони певний час проживали однією сім`єю. Під час спільного проживання у них народилась дочка [PERSON] , [INFO] , у свідоцтві про народження якої записаний та є батьком відповідач [PERSON] .. Дитина проживає з нею та знаходиться на її утриманні. За станом здоров`я дитина та відповідач здорові. Разом з відповідачем не проживають та не підтримують сімейних відносин. Відповідач матеріально не утримує її як жінку, яка доглядає дитину до досягнення нею трьох років. Окрім соціальної допомоги, яку отримала при народженні дитини, інших доходів у неї немає. Вказаної допомоги не вистачає для нормального проживання та харчування її та дитини. Їй одній важко матеріально утримувати дитину, вона перебуває у скрутному матеріальному становищі. Відповідач матеріально забезпечений, оскільки працює та отримує доходи. Вважає що у відповідача є можливість утримувати її як жінку, яка доглядає дитину до досягнення нею трирічного віку. Інших утриманців у відповідача немає, стягнень по виконавчих листах не проводиться. Останній не надає добровільно матеріальної допомоги на її утримання, тому вона змушена звернутися до суду. Просила стягнути на її користь з відповідача [PERSON] аліменти на її утримання в розмірі 1/6 частини усіх видів заробітку (доходу) до досягнення дочкою трирічного віку, а саме до [INFO] (а.с.1). Ухвалою судді Жмеринського міськрайонного суду від 27.08.2021року відкрито провадження у цій справі із призначенням її розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами (а.с.14). Сторонами не подано заперечень щодо вказаного порядку розгляду справи. Відповідач [PERSON] за наслідком вручення йому у відповідності до вимог ч.7,8 ст.128 ЦПК України копії ухвали про відкриття провадження в справі разом з копією позовної заяви та копіями доданих документів за зареєстрованою у встановленому порядку адресою його проживання, подав відзив на позовну заяву. У відзиві вказав, що позовних вимог [PERSON] не визнає, оскільки вона йому не дружина, одружені вони не були і ніколи не проживали однією сім`єю. Вважає, що позивач, подаючи позов до суду, вказала на наявність обставин, які не підтверджені жодними доказами, а тому в задоволенні позову просить відмовити (а.с.17-18). Відтак суд згідно ч.5 ст.279 ЦПК України розглянув справу в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами. Згідно вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Вивчивши доводи позивача, викладені у позовній заяві, доводи відповідача, викладені у відзиві на позовну заяву, дослідивши надані письмові докази, судом встановлено наступні юридичні факти та відповідні їм правовідносини. Згідно копії паспорта громадянина України серії [NUMBER] позивач [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с.2). З копії свідоцтва про народження серія [NUMBER] встановлено, що відповідач [PERSON] та позивач [PERSON] є батьками малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] (а.с.4). Згідно виписки з погосподарської книги Леляцького старостинського округу за 2021-2025 роки, [PERSON] , [INFO] , зареєстрована та проживає з дочкою [PERSON] , [INFO] , в [ADDRESS] (а.с.5). Відповідно до копії довідки Управління праці та соціального захисту населення Жмеринської міської ради від 22.07.2021 року №2105, позивач [PERSON] перебуває на обліку, як одержувач допомоги по вагітності і пологам непрацюючим жінкам та при народженні дитини, за квітень 2021 року отримала допомогу в розмірі 2373,99 грн, за червень 2021 року отримала допомогу в розмірі 10320 грн (а.с.6). Вказані докази суд приймає до уваги, так як вони зібрані та представлені із дотриманням вимог закону, не суперечать один одному та ніким не оспорюються, містячи відомості, які мають значення для справи. Статтею 91 Сімейного кодексу України визначено, що якщо жінка та чоловік, які не перебувають у шлюбі між собою, тривалий час проживали однією сім`єю, той із них, хто став непрацездатним під час спільного проживання, має право на утримання відповідно до статті 76 цього Кодексу. Жінка та чоловік, які не перебувають у шлюбі між собою, мають право на утримання в разі проживання з нею, ним їхньої дитини, відповідно до частин другої-четвертої статті 84 та статей 86 і 88 цього Кодексу. Згідно ч.1,2 ст.80, ч.4 ст.84 Сімейного кодексу України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років, незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Аліменти одному з подружжя присуджуються, зокрема, у частці від заробітку другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів одному з подружжя суд визначає з урахуванням можливості одержання утримання від повнолітніх дочки, сина, батьків та з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення. Відповідно до ст.12,13,81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду, зокрема у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи, якщо інше не встановлено законом. Суд визнає обґрунтовано доведеним позивачем існування обов`язку відповідача [PERSON] щодо надання утримання матері їхньої спільної дитини до досягнення нею трирічного віку, тобто позивачу [PERSON] . При цьому, суд визнає неарґументованими заперечення відповідачем позовних вимог з тих підстав, що вони з позивачем ніколи не перебували в шлюбі та позивач не є дружиною відповідача, оскільки дані обставини не є обов`язковою умовою виникнення обов`язку надання відповідачем оспорюваного утримання матері їхньої спільної з позивачем дитини до досягнення останньою трирічного вику. Своє батьківство стосовно дочки [PERSON] , [INFO] , наявність у нього заробітку за місцем працевлаштування, а також відсутність у нього інших утриманців, відповідачем не заперечено безпосередньо, надто з урахуванням набрання згідно відомостей, що містяться у Єдиному державному реєстрі судових рішень, 07.10.2021 року законної сили судовим наказом Жмеринського міськрайонного суду від 28.08.2021 року в справі №130/2215/21 щодо стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу), що у випадку заперечень свого батьківства стосовно даної дитини передбачало б подання [PERSON] заяви про перегляд вказаного судового наказу за нововиявленими обставинами, чого останнім досі не вчинено, а тому суд визначає ґрунтовність обставин, вказаних позивачем. З урахуванням наведеного, а також приймаючи до уваги обставини перебування на утриманні позивача малолітньої дитини, що обмежує можливості здобуття нею наразі особистого доходу до досягнення дитиною трирічного віку, надто за наявності на її утриманні також іншої неповнолітньої дитини, обставини чого мають істотне значення стосовно заявленого спору, суд, виходячи з принципів розумності та справедливості доходить висновку про необхідність задоволення позовних вимог, визначаючи, що з відповідача на ім`я позивача слід стягнути аліменти на її утримання в розмірі 1/6 частини заробітку (доходу) платника, що у достатній мірі відповідає заявленим позивачем потребам надання особистого утримання, та не є заздалегідь непомірними для їх сплати відповідачем в межах передбачених законом обмежень стягнення аліментів загалом не більше 50 відсотків заробітної плати, охоплюючи можливість надання також утримання неповнолітній дочці за переважного його обов`язку надання утримання саме дитині, позаяк наявності у відповідача витрат, що перевищують його заробіток (дохід), з підстав чого суд не зобов`язаний обмежуватись розміром заробітку (доходу) платника, позивачем не заявлено та не доведено ні в який спосіб. При вирішенні питання про розподіл судових витрат, суд виходить із того, що відповідно до положень п.14 ч.2 ст.3 Закону України "Про судовий збір" позивач звільнена від сплати судового збору за цим предметом цивільного спору. Відтак, за правилами ст.141 ЦПК України при задоволенні позову з відповідача на користь держави належить стягнути судові витрати із сплати судового збору в розмірі 908 грн згідно мінімальної його ставки щодо позовних вимог майнового характеру фізичної особи. Враховуючи викладене,

Outcome: approved