Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-03 00:00:00

Позивач 03.11.2021 року звернулася до суду з позовом у якому просить стягнути з відповідача аліменти на її користь на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , яка навчається, у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно до закінчення донькою навчання чи до досягнення нею 23 років та стягнення додаткових витрат на оплату навчання у розмірі Ѕ частини витрат на навчання згідно витрачених коштів на навчання до його закінчення чи до досягнення донькою 23 років (а.с. 30-34). Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що у квітні 2006 року між нею та відповідачем було розірвано шлюб, від якого вони мають повнолітню доньку [PERSON] , [INFO] . 06 липня 2018 року Дніпровським районним судом м. Києва у справі № 755/6957/18 ухвалено рішення про стягнення з [PERSON] аліментів на період навчання доньки у розмірі ј частини від усіх видів його заробітку щомісячно, починаючи з 10.05.2018 року і до закінчення навчання - 30.06.2019 року. 31 жовтня 2019 року Дніпровським районним судом м. Києва у справі № 755/15155/19 ухвалено рішення про стягнення з [PERSON] аліментів на період навчання доньки у розмірі ј частини від усіх видів його заробітку щомісячно, починаючи з 01.09.2019 року і до закінчення навчання - 30.06.2021 року. Позивач вказує, що на даний час донька зарахована на 1 рік другого рівня навчання за напрямом «Управління», що проводиться у «Коллегіум Гуманум» - Головній школі менеджменту, де вона навчається на контрактній основі без виплати стипендії з 01.10.2021 року до 30.06.2024 року. Донька навчається на денній формі та не має змоги влаштуватися на роботу для отримання заробітку. За навчання в навчальному необхідно сплатити загальну суму 53 500 грн. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 10.11.2021 року позов було залишено без руху з наданням позивачу строку для усунення недоліків позовної заяви протягом семи днів з дня отримання копії ухвали (а.с. 26). Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 04.01.2022 року відкрите провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін в судове засідання, відповідачу був встановлений п`ятнадцятиденний строк з дня вручення вказаної ухвали для подання відзиву на позовну заяву (а.с. 60-61). В судовому засіданні позивач, яка також є представником третьої особи, підтримала позовні вимоги з підстав, викладених у позові, зазначила, що проти ухвалення у справі заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив, відзив на позов не подав. Поштова кореспонденція, яка надсилалась на адресу відповідача, була повернута без вручення з відміткою Укрпошти про те, що адресат не розшуканий. Положеннями ч. 1 ст. 280 ЦПК України визначено, що суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання;відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З урахуванням вищевикладеного судом протокольно постановлено ухвалу про проведення заочного розгляду справи без участі відповідача за наявних у справі доказів. Суд, вислухавши пояснення позивача, яка також є представником третьої особи, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, приходить до наступного висновку. Встановлено, що сторони по справі є батьками [PERSON] , [INFO] (копія свідоцтва про народження - а.с. 39). Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 06.07.2018 року по справі №755/6957/18 стягнуто з [PERSON] аліменти на користь [PERSON] , яка навчається у Бізнес-коледжі Європейського університету IV рівня акредитації у розмірі ј частини від усіх видів його заробітку щомісячно, починаючи з 10 травня 2018 року і до закінчення навчання - 30 червня 2019 року (а.с. 41-41 зв.). 31 жовтня 2019 року Дніпровським районним судом м. Києва у справі № 755/15155/19 ухвалено рішення, яким стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти у розмірі ј частини з усіх видів його заробітку щомісячно, починаючи з 23.09.2019 року і до закінчення [PERSON] навчання, тобто до 30.06.2021 року, однак не більше ніж до досягнення 23-річного віку (а.с. 43-51). Відповідно довідки навчального закладу «Коллегіум Гуманум» Головної школи менеджменту від 03.11.2021 року, [PERSON] є студенткою 1 року навчання другого рівня за спеціальністю «Управління», спеціалізація «Економіка» у стаціонарному режимі відвідування занять. Заняття розпочаті з 01.10.2021 року, запланована дата завершення навчання 30.06.2024 року (а.с. 56). Відповідно до положень ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Як роз`яснено у пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 року № 3, обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину). Згідно ст. 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. За змістом положень ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Вирішуючи спір по суті суд враховує наступне. [PERSON] досягла віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років та продовжує навчатись. [PERSON] навчається на денній формі навчання. Така форма навчання призводить до неможливості студента офіційно працювати та отримувати доходи, а отже дитина об`єктивно потребує матеріальної допомоги на своє утримання на час навчання, адже сама по собі денна форма навчання позбавляє повнолітню дитину відповідача можливості працювати та утримувати себе самостійно і за таких умов дитина потребує матеріальної допомоги від своїх батьків. У постанові Верховного Суду від 23.01.2019 року в справі №346/103/17 суд касаційної інстанції, зокрема, погодився з висновками судів попередніх інстанцій про те, що дитина сторін навчається на денній формі, у зв`язку з чим не в змозі офіційно працювати та отримувати доходи, а отже потребує матеріальної допомоги на своє утримання на час навчання. З пояснень позивача, відповідач за станом здоров`я працездатний, матеріальної допомоги доньці [PERSON] не надає, дитину вона утримує одноособово, донька навчається в Польщі, що потребує великих матеріальних затрат, включаючи оплату за навчання. За правилами ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст. ст. 77-80 Цивільного процесуального кодексу України. Відповідно положень ч. 7 ст. 81 ЦПК України, суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. В силу вимог ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Отже, з урахуванням зібраних по справі доказів, суд вважає, що відповідач має можливість надавати матеріальну допомогу доньці [PERSON] , яка потребує такої допомоги у зв`язку з навчанням на денній формі навчання. З огляду на те, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення дитини, яка продовжує навчання, і позивачем заявлено до стягнення розмір аліментів у частці, яка становить ј від доходу відповідача, що також було визначено після досягнення [PERSON] повноліття на період її навчання рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 06.07.2018 року у справі № 755/6957/18 та рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 31.10.2019 року у справі № 755/15155/19, суд приходить до висновку про підставність позовних вимог, а тому позов у заявленому розмірі підлягає до задоволення. Крім того, суд роз`яснює сторонам, що відповідно до положень ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. За нормою ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Аліменти слід стягнути з дня подачі позову до суду - з 03.11.2021 року до досягнення третьою особою [PERSON] 23 років, тобто по [INFO] . В частині вимог про стягнення з відповідача додаткових витрат на оплату навчання доньки [PERSON] у розмірі Ѕ частини витрачених коштів на навчання, суд враховує наступне. Відповідно статті 185 СК України, на яку посилається позивач, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Разом з тим, застосування норм Сімейного кодексу України до правовідносин щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина визначено ст. 201 цього кодексу, відповідно до положень якої до відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми статей 187, 189-192 і 194-197 Сімейного кодексу Країни. Отже, у перелік зазначених норм стаття 185 СК України, яка регламентує участь батьків у додаткових витратах на дитину, не включена, у зв`язку з чим дана норма закону на спірні правовідносини не поширюється, тому не підлягає застосуванню. В постанові Верховного Суду України від 24 лютого 2016 року у справі № 6-1296цс15, постанові Верховного Суду від 29 січня 2018 року у справі № 622/373/16-ц (провадження № 61-1717 св 18) викладено правовий висновок, що на відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах на дитину (стаття 185 СК України), правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). У визначенні розміру аліментів необхідно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами. Таким чином, у випадках, коли дитина потребує матеріальної допомоги у зв`язку з навчанням до досягнення нею двадцяти трьох років, правила статті 185 СК України (додаткові витрати на дитину) не застосовуються, зазначені правовідносини регулюються статтею 199 цього Кодексу (утримання дитини, яка продовжує навчання). Відповідно до вимог ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. За викладених обставин у частині заявлених вимог про стягнення з відповідача на користь позивача додаткових витрат по оплаті навчання [PERSON] у розмірі Ѕ частини витрат на навчання, згідно договору про надання освітньої послуги, слід відмовити, оскільки такі вимоги не ґрунтуються на нормах чинного законодавства. Відповідно норми ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 908 грн.

Outcome: partial