Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-03 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із заявою про видачу обмежувального припису стосовно кривдника - [PERSON] на строк шість місяців. Заявник зазначала, що перебувала у шлюбі з [PERSON] . Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 13.09.2018 р. шлюб між ними розірвано. Від шлюбу мають сина - [PERSON] , [INFO] . При цьому [PERSON] з 2017 року участі в утриманні сина не приймає, ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, здійснює протиправні дії та насильство в сім`ї, що стало причиною неодноразових звернень до правоохоронних органів і унеможливлює нормальне життя. Заявник із сином проживають у власній квартирі. Після розлучення [PERSON] постійно з`являється за їхнім місцем проживання, переслідує їх на вулиці, вчиняє насильницькі дії, у тому числі за останні три місяці вчинено більш ніж тридцять викликів поліції, у зв`язку з чим заявник звернулася до правоохоронних органів. Крім того, [PERSON] має у власності квартиру, де і проживає, квартира знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Заявник звертається до суду із заявою про видачу обмежувального припису відносно [PERSON] у зв`язку з тим, що останній систематично вчиняє насильницькі дії відносно неї та дитини, морально її принижує. Ці діяння мають характер мордувань і поєднані з фізичним, психологічним насильством. Заявник неодноразово зверталася до працівників поліції із заявами про відкриття кримінального провадження, зверталася у Службу у справах дітей, Центр соціальних служб сім`ї, дітей та молоді. Посилаючись на викладене, заявник просила суд видати обмежувальний припис відносно [PERSON] , [INFO] у вигляді заходів тимчасового обмеження його прав, поклавши на останнього на строк 6 (шість) місяців такі обов`язки: заборонити наближатися на відстань 200 (двісті) метрів до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалими особами [PERSON] , [PERSON] ; заборонити особисто і через третіх осіб розшукувати [PERSON] , [PERSON] , якщо вони за власним бажанням перебувають у місці, невідомому [PERSON] , переслідувати їх та в будь-який спосіб спілкуватися з ними; обмежити спілкування з постраждалою дитиною [PERSON] особисто, телефоном, месенджарами; заборонити вести листування, телефонні переговори, надсилання СМС, вайбер, телеграм, фейсбук повідомлень з [PERSON] , [PERSON] , контактувати з ними через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб, взяти на профілактичний облік кривдника [PERSON] , [INFO] та направити кривдника на проходження програми для кривдників. В судове засідання заявник [PERSON] та її представники адвокат Головненко Д.О. та адвокат Трепетьон В.В. не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Заявник направила до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, заявлені вимоги підтримала, просила про їх задоволення в повному обсязі. В судове засідання заінтересована особа [PERSON] не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. В судове засідання представник заінтересованої особи Служби у справах дітей Броварської міської ради Броварського району Київської області Скоробагатько Ю.П. не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Направив до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, заявлені вимоги підтримав, просив про їх задоволення в повному обсязі. В судове засідання представник заінтересованої особи Броварського районного управління Головного управління Національної поліції в Київській області інспектор СЮП ВП Броварського РУП лейтенант поліції Теплюк Я.В. не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином. Направила до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, заявлені вимоги підтримала, просила про їх задоволення в повному обсязі. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 12 ЦПК України, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно вимог статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Такі докази мають відповідати критеріям достатності, допустимості, належності і достовірності, визначених ст.77-80 ЦПК України. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що заявник [PERSON] та заінтересована особа [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 13.09.2018 р. Від спільного подружнього життя мають одного малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] . Малолітня дитина є інвалідом дитинства, хворіє на цукровий діабет, що підтверджується посвідченням серії [NUMBER] . Згідно ст.350-1 ЦПК України, заява про видачу обмежувального припису подається до суду за місцем проживання (перебування) особи, яка постраждала від домашнього насильства. У разі якщо участь заявника становить загрозу подальшої дискримінації чи насильства для нього, справа може розглядатися без його участі. Неявка належним чином повідомлених заінтересованих осіб не перешкоджає розгляду справи про видачу обмежувального припису. Відповідно до правил ст. 350-2 ЦПК України, заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства або її представником у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Згідно ст. 350-3 ЦПК України, заінтересованими особами у справах про видачу обмежувального припису є особи, стосовно яких подано заяву про видачу обмежувального припису, а також інші фізичні особи, прав та інтересів яких стосується заява про видачу обмежувального припису, а також органи державної влади та органи місцевого самоврядування у межах їх компетенції. Частиною другою статті 3 Закону України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству» визначено перелік осіб, на яких поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству, незалежно від факту спільного проживання, серед яких - подружжя, батьки (мати, батько) і дитини (діти). Згідно з пунктами 3, 4, 14 та 17 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Особа, яка постраждала від домашнього насильства - особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі. Кривдник - особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі. Обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Економічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру. Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника. За пунктом 7 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Згідно з частиною третьою статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. У пункті 9 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Згідно з пунктом 3 частини першої статті 350-4 ЦПК України, у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності). Відповідно до частини першої статті 350-6 ЦПК України, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні. Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків. Судом під час вирішення такої заяви мають надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішувати питання про дотримання прав та інтересів дітей і батьків, а також забезпечити недопущення необґрунтованого обмеження одного із батьків у реалізації своїх прав відносно дітей у разі безпідставності та недоведеності вимог заяви іншого з батьків. Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. У судовому засіданні було встановлено, що Броварським районним управлінням поліції в Київській області відкрито кримінальне провадження за ч. 1 ст. 125 КК України від 08.11.2021 р., за ч. 1 ст. 129 КК України і ст. 126-1 КК України від 10.11.2021 р. відносно вчинення [PERSON] насилля відносно [PERSON] . Сім`я перебуває на обліку в Службі у справах дітей Броварської міської ради Броварського району Київської області. Зокрема, в рамках розгляду заяви [PERSON] від 04.10.2021 р. головним спеціалістом відділу опіки (піклування) та сімейних форм виховання у протоколі від 11 жовтня 2021 року про проведення співбесіди з малолітнім [PERSON] , [INFO] зазначено, що [PERSON] розповів, що він з раннього дитинства був свідком того як його батько вчиняв домашнє насильство. [PERSON] стверджує, що його батько періодично приймає або нюхає наркотичні речовини, він цей висновок робить з поведінки батька, а саме з того, що у батька часто, без причини, різко змінюється настрій та поведінка. Також хлопчик навів приклади, як батько приїхав у розважальний центр, де грав [PERSON] і вчинив сварку на очах у інших відвідувачів, його вгамовували охоронці. Коли [PERSON] з мамою йшли до дому, батько їх перестрів та почав на очах у дитини бити маму, зламав їй ніс. В цей момент [PERSON] відчував страх та розпач через те, що не зміг захистити маму від батька. Рік тому батько знову на очах у [PERSON] бив маму, що ледь не спричинило їй струс мозку. Батько майже кожного дня телефонує і [PERSON] і мамі з різних номерів телефону, свариться нецензурною лайкою та висловлює погрози (в тому числі [PERSON] ) про те, що він не боїться поліції і все одно заріже або вб`є маму. Загалом [PERSON] пам`ятає багато випадків, коли батько поводився агресивно та неадекватно. Службою у справах дітей Броварської міської ради Броварського району Київської області зроблено висновок, що [PERSON] ( [PERSON] , малолітній син) багато років поспіль потерпає від психологічного насилля з боку свого батька та є свідком систематичного психологічного і фізичного насилля щодо своєї матері з боку свого батька. Службою у справах дітей прийнято рішення про взяття малолітнього сина, [PERSON] , на облік дітей, які перебувають у складних життєвих обставинах, у зв`язку з проживанням дитини у сім`ї, у якій вчинено психологічне насилля над дитиною. Відносно [PERSON] було складено терміновий заборонний припис стосовно кривдника, протокол серії АА №206795 від 14.10.2021 р. Потерпілими від дій кривдника є [PERSON] і [PERSON] , малолітній син. Кривдник порушив терміновий заборонний припис, що підтверджується записом до журналу Єдиного обліку за номером №34937, зробленим працівниками поліції, викликаними [PERSON] 22.10.2021 р. Відносно [PERSON] було складено другий терміновий заборонний припис стосовно кривдника, протокол серії АА №206869 від 05.11.2021 р. Потерпілими від дій кривдника є [PERSON] і [PERSON] , малолітній син. Даний тимчасовий обмежувальний припис було порушено 07.11.2021 р., що зафіксовано викликом поліції з номера знайомої заявника о 16:32 год. 07.11.2021 р. Відносно [PERSON] було складено третій терміновий заборонний припис стосовно кривдника, протокол серії АА №108032 від 27.01.2022 р. Потерпілими від дій кривдника є [PERSON] і [PERSON] , малолітній син. [PERSON] присилає різними месенджерами погрози, текст повідомлень має ненормативну лексику, телефонує по тридцять разів на ніч із різних номерів телефонів, що підтверджується роздруківкою з номера мобільного телефона заявника. Відповідно до ч.ч. 5,6 ст. 263 ЦПК України, обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Положеннями статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом №475/97-ВР від 17.07.1997 р., встановлено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Враховуючи вказані положення, суд зазначає, що на спростування позиції та доводів заявника, жодних доказів заінтересованою особою подано не було, а відповідно існування інших обставин, а ні ж зазначені в заяві, належними та допустимими доказами не підтверджено. Викладені вище обставини справи, а також зазначені положення Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених в КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях. Приписами пунктів 5 та 6 частини 2 ст. 26 Закону України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству» визначено, що обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього певних обов`язків, зокрема: заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею та заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків (оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи). Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців. Згідно ч.2 ст.350-6 ЦПК України, у разі задоволення заяви суд видає обмежувальний припис у вигляді одного чи декількох заходів тимчасового обмеження прав особи, яка вчинила домашнє насильство чи насильство за ознакою статі, передбачених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» або Законом України «Про забезпечення рівних прав та можливостей жінок і чоловіків», на строк від одного до шести місяців. У ч. 1 ст. 3, ч. 3 ст. 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. За змістом ст. 19 Конвенції про права дитини держави-учасниці вживають всіх необхідних законодавчих, адміністративних, соціальних і просвітніх заходів з метою захисту дитини від усіх форм фізичного та психологічного насильства, образи чи зловживань з боку батьків, законних опікунів чи будь-якої іншої особи, яка турбується про дитину. Такі заходи захисту, у випадку необхідності, включають ефективні процедури для розроблення соціальних програм з метою надання необхідної підтримки дитині й особам, які турбуються про неї, а також здійснення інших форм запобігання, виявлення, повідомлення, передачі на розгляд, розслідування, лікування та інших заходів у зв`язку з випадками жорстокого поводження з дитиною, зазначеними вище, а також, у випадку необхідності, для порушення початку судової процедури. Наведені підстави і подані докази вказують на те, що кривдник [PERSON] постійно у безпосередньому спілкуванні і переписні із заявником [PERSON] і малолітнім сином [PERSON] вчиняє відносно них психологічне домашнє насильство. Зміст конкретних фраз, лексики та характер використання мовних засобів, які кривдник застосовує у переписні з заявником та малолітнім сином, слід кваліфікувати як домашнє насильство у формі психологічного насильства. Заявник неодноразово зверталася із викликами до поліції за номером 102, працівниками поліції було складено два протоколи за ст. 173-2 КУпАП (вчинення домашнього насильства), які [PERSON] порушував. Також, на підтвердження фактів сімейного насильства стосовно заявника та малолітньої дитини, надано письмові докази щодо багаторазових звернень заявника до управління поліції, які містять в собі повідомлення про наявні факти насилля в сім`ї, яке має регулярний характер, витяги з Єдиного реєстру досудових розслідувань (далі - ЄРДР) про порушені кримінальні провадження, відомості з журналу Єдиного обліку звернень до поліції. Кількість звернень, по декілька раз на тиждень, свідчить про те, що існує високий рівень вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення щодо постраждалих осіб, у зв`язку з чим дані обставини також є підставами для застосування та видачі обмежувального припису та визнання [PERSON] та малолітнього сина [PERSON] постраждалими особами від домашнього насильства. Постановами Броварського міськрайонного суду Київської області від 24 листопада 2021 року та від 15 грудня 2021 року [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП. Притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства (правопорушення, передбаченого частиною першою статті 173-2 КУпАП) може бути підставою для застосування заходів обмежувального припису. Такого висновку прийшов Верховний Суд у постанові від 26 вересня 2019 року у справі №452/317/19-ц (провадження №61-12915св 19). Також, відносно [PERSON] складено протоколи по cт. 130 КУпАП у яких зазначено, що згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №043492, [PERSON] 04.02.2021 р. о 21 год. 35 хв. в м. Києві по вул. Драйзера, 4, керував транспортним засобом «Volkswagen», д.н.з. [NUMBER] , в стані наркотичного сп`яніння. Визнано винуватим [PERSON] у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. Враховуючи усі надані заявником докази, з огляду на встановлені судом обставини, зокрема пояснення заявника, винесення термінових заборонних приписів стосовно кривдника [PERSON] , оцінюючи належність, допустимість та достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення заяви [PERSON] в повному обсязі, оскільки наявні обґрунтовані ризики вчинення [PERSON] домашнього насильства щодо заявника та малолітнього сина, а тому є необхідність видачі обмежувального припису відносно [PERSON] , шляхом встановлення заходів тимчасового обмеження прав кривдника та покладення на нього обов`язків, зокрема, встановлених ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Обираючи види таких обмежувальних заходів, суд враховує, характер правовідносин, що виникли між учасниками. Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку. Встановлених законом. Тлумачення наведених норм дає підстави для висновку, що тимчасове обмеження права власності кривдника з метою забезпечення безпеки постраждалої особи шляхом встановлення судом обмежувального припису у порядку, встановленому Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», є легітимним заходом втручання у права та свободи особи. Суд вважає за можливе застосувати обмежувальні заходи вказані заявником. В силу ч. 3 ст. 350-5 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, суд відносить на рахунок держави. Згідно із ч. 4 ст. 350-6 ЦПК України, рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє виконання. На підставі викладеного та

Outcome: approved