Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-24 00:00:00

І.Стислий виклад позиції позивача та відповідача. Позивач [PERSON] звернулась до суду із позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] , Садівниче товариство «Дніпро», треті особи, які не заявляють самостійні вимоги на предмет спору, Приватний нотаріус Кам`янського міського нотаріального округу Татарець Т.К., Приватний нотаріус Кам`янського міського нотаріального округу Прожуган М.А., про встановлення факту проживання чоловіка і жінки однією сім`єю, визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину в порядку спадкування за законом, визнання недійсним договору дарування квартири, визнання майна спільною сумісною власністю, визнання права власності в порядку спадкування за законом. У своїй позовній заяві позивач просить суд встановити факт [PERSON] проживання однією сім`єю, як чоловіка і жінки зі [PERSON] померлим [INFO] з 1998 року до [INFO] за адресою: [ADDRESS] ; визнати за нею спадкоємцем п`ятої черги за законом право на спадкування після смерті спадкодавця [PERSON] у першій черзі; визнати недійсними свідоцтво про право на спадщину за законом від 06 листопада 2019 року, виданого на ім`я [PERSON] приватним нотаріусом Кам`янського міського нотаріального округу Татарець Т.К., зареєстрованого в реєстрі за № 704 та свідоцтво про право на спадщину за законом від 06 листопада 2019 року, виданого на ім`я [PERSON] , приватним нотаріусом Кам`янського міського нотаріального округу Татарець Т.К. зареєстрованого в реєстрі № 705; визнати недійсним договір дарування квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , укладений між [PERSON] , як дарувальником та [PERSON] , як обдарованим, посвідчений приватним Кам`янського міського нотаріального округу Прожуган М.А., зареєстрований в реєстрі № 1765; скасувати запис про державну реєстрацію права власності на квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] , на ім`я [PERSON] , призведений 20 листопада 2018 року за реєстрованим номером 1698798512104, номер запису про право власності 29010132; визнати незаконними дії Голови Садівничого товариства «Дніпро» [PERSON] щодо включення до членів кооперативу [PERSON] та скасувати відповідний запис; визнати спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] , автомобіль «Деу Ланос», державний номерний знак [NUMBER] , земельну ділянку [ADDRESS] ; визнати за нею [PERSON] право власності в спільному майні подружжя на ? частку квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , житловою площею 16,0 кв.м., загальною площею 29,1 кв.м.; на ? частку автомобіля «Деу Ланос», державний номерний знак [NUMBER] ; ? частку земельної ділянки [ADDRESS] , площею 0,598 га.; визнати, що до складу спадкової маси після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , є ? частка квартири, розташованої по [ADDRESS] , ? частка автомобіля «Деу Ланос», державний номерний знак [NUMBER] , ? частка земельної ділянки [ADDRESS] , та квартира [ADDRESS] , та грошовий вклад, оформлений на ім`я [PERSON] , який знаходиться у АТ «Ощадний банк України»; визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом після померлого [INFO] [PERSON] , на 1/6 частину квартири, розташованої по [ADDRESS] , житловою площею 16,0 кв.м., загальною площею 29,1 кв.м.; на 1/6 частку автомобіля «Деу Ланос», державний номерний знак [NUMBER] ; 1/6 частку земельної ділянки [ADDRESS] , 0,598 га.; на 1/3 частку квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , житловою площею 30,1 кв.м., загальною площею 45,6 кв.м.; 1/3 частку грошового вкладу, оформленого на ім`я [PERSON] , який знаходиться у АТ «Ощадний банк України». У своєму позові посилалась на те, що вона перебувала у фактичних шлюбних відносинах зі [PERSON] з 1998 року, з яким проживала однією сім`єю, вели спільне господарство, мали загальний бюджет, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, але шлюб не реєстрували, оскільки не вважали за необхідним офіційно реєструвати відносини. Від попереднього шлюбу [PERSON] має двох дітей [PERSON] та [PERSON] . З чоловіком з 1998 року мешкали у належній їй на праві власності квартирі, розташованій [ADDRESS] . За період спільного проживання, з чоловіком для облаштування побуту вони придбавали для родини рухоме та нерухоме майно, предмети побуту, техніку та меблі. Так, 20 березня 2006 року за спільні кошти із сімейного бюджету згідно договору купівлі-продажу квартири була придбана квартира, розташована за адресою: [ADDRESS] , житловою площею 16,0 кв.м., загальною площею 29,1 кв.м. За період спільного проживання у 2007 році ними був придбаний автомобіль «Деу Ланос», державний номерний знак [NUMBER] , який був зареєстрований на ім`я [PERSON] та у 2007 році земельна ділянка [ADDRESS] , площею 0,598га., яка була оформлена на [PERSON] шляхом включення його до членів Садівничого товариства «Дніпро». [INFO] [PERSON] помер, після смерті якого відкрилась спадщина на належне йому майно, а саме на квартиру, розташовану за адресою: по [ADDRESS] , житловою площею 30,1 кв.м., загальною площею 45,6 кв.м., квартиру по [ADDRESS] , житловою площею 16,0 кв.м., загальною площею 29,1 кв.м.; автомобіль марки «Деу Ланос», державний номерний знак [NUMBER] ; земельну ділянку [ADDRESS] , 0,598 га.; та грошовий вклад, який знаходиться на розрахунковому рахунку « Ощадбанка », який належить померлому на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 13 квітня 2010 року, виданого державним нотаріусом Першої дніпродзержинської державної нотаріальної контори Пономаренко В.М. Спадкоємцями першої черги за законом є діти померлого [PERSON] , [PERSON] та вона, [PERSON] , як цивільна дружина померлого. Вона у встановленому законом порядку та строк звернулась до приватного нотаріуса Кам`янського міського нотаріального округу Татарець Т.К. із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , діти померлого також звернулись із заявою про прийняття спадщини. 19 жовтня 2019 року всім спадкоємцям було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, а саме у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, про що нотаріусом було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій. 06 листопада 2019 року [PERSON] приватним нотаріусом Кам`янського міського нотаріального округу Татарець Т.К. було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на ? частку квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , та зареєстровано в реєстрі № 704. 06 листопада 2019 року [PERSON] приватним нотаріусом Кам`янського міського нотаріального округу Татарець Т.К. було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на ? частку квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , та зареєстровано в реєстрі № 705. 20 листопада 2018 року [PERSON] без її відома подарував квартиру по [ADDRESS] своєму синові [PERSON] . Ця угода була зроблена її чоловіком без її згоди, незважаючи на те, що квартира була спільною сумісною власністю, яка придбана в період спільного проживання за кошти із спільного сімейного бюджету, тому вважає, що договір дарування є незаконним, а його укладення порушує її права співвласника. У період спільного проживання із [PERSON] ними була придбана земельна ділянка [ADDRESS] членом садівничого товариство був [PERSON] , а право користування було закріплено за ним. З чоловіком обробляли цю земельну ділянку, користувались нею також разом. Однак, після смерті [PERSON] , Голова Садівничого товариства «Дніпро» [PERSON] , не маючи для цього жодних підстав, самовільно визначивши коло правонаступників, вчинив самоуправство, і надав зазначену земельну ділянку 15 квітня 2019 року у користування [PERSON] . Вважає дії Голови Садівничого товариства «Дніпро» незаконними, також як і запис щодо включення [PERSON] до членів СТ «Дніпро» і переоформлення на неї право користування вищезазначеною земельною ділянкою. З 1998 року і до дня смерті [PERSON] , вони мешкали з ним однією сім`єю в квартирі, розташованій за адресою: [ADDRESS] . Вона турбувалась про чоловіка і піклувалась ним, в тому числі і під час хвороби вона постійно перебувала поруч, здійснювала догляд, допомагала і підтримувала чоловіка, похоронами займалась [PERSON] та її донька. У відзиві на позов [PERSON] та [PERSON] просять суд відмовити в задоволенні позову. Посилаються на те, [PERSON] та [PERSON] мали дружні стосунки та з 2011 року періодично спільно проживали в квартирі [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , потім [PERSON] повернувся у власну квартиру [ADDRESS] . У 2016 році [PERSON] разом із позивачем проживали спільно у зимовий період, весною, влітку і восени [PERSON] проживав один в своєму будиночку [ADDRESS] та займався вирощуванням овочів. Наполягають, що їх батько [PERSON] і [PERSON] в період з 1998 року по 2011 рік не проживали однією сім`єю, не мали спільних коштів і не придбавала спільно протягом 2006 -2007 року автомобіль «Деу Ланос», квартиру [ADDRESS] та земельну ділянку [ADDRESS] у садовому товаристві «Дніпро». Квартиру та автомобіль [PERSON] придбав за власні кошти, позивач зі [PERSON] не проживала, а тому вона не є спадкоємицею батька за законом, а також [PERSON] не перебував у безпорадному стані і не потребував сторонньої допомоги. [PERSON] подарував квартиру [ADDRESS] [PERSON] 20 листопада 2018 року, що відповідно до договору дарування, де остання зареєстрована як член сім`ї та підстави для визнання договору дарування квартири недійсним відсутні. 02 грудня 20007 року [PERSON] був прийнятий у члени СТ «Дніпро» та була виділена у користування земельна ділянка [ADDRESS] , власником якого є садове товариство «Дніпро» на підставі державного акту № 104 від 04 травня 1998 року та земельну ділянку [PERSON] не купував та у власність йому не передавалась, тому земельна ділянка не входить у склад спадщини після смерті [PERSON] . Також зазначили, що Голова СТ «Дніпро» одноособово не вчиняв жодних дій по передачі їй у користування спірної земельної ділянки у відповідності до п.п.2.2, 2.3, 2.6 Статуту СТ «Дніпро» питання про прийняття у члени товариства було затверджено Головою СТ «Дніпро», тому самочинних дій щодо її прийняття у члени СТ Голова товариства не вчиняв. Підтверджують, що в період з 2015 року [PERSON] періодично, а саме у зимовий період, проживав із позивачем у квартирі останньої. В ці роки з весни до осені батько один проживав у своєму садовому будинку в СТ «Дніпро», де самостійно займався садівництвом, тобто спільне проживання було лише у зимовий період, тому [PERSON] не є спадкоємицею [PERSON] [PERSON] не забезпечувала [PERSON] матеріально, тому як останній мав самостійні засоби для існування, заробітну плату та пенсію, займався вирощуванням овочів на власній садовій земельній ділянці. [PERSON] мав хронічні хвороби, які не заважали проходити щорічні медичні-професійні огляди в МСЧ «ДМК» і до виходу на пенсію у 2016 році працювати монтером шляху транспортного цеху ДМКД. Підтверджують, що [PERSON] самостійно забезпечував умови свого життя, не потребував стороннього догляду, допомоги та піклування, тобто не перебував у безпорадному стані, а позивачем не надано належних доказів, які доводили її право на спадкування разом із спадкоємцями першої черги законом. У зв`язку із зазначеним просять суд відмовити [PERSON] в задоволенні позову. Третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору, Приватний нотаріус Кам`янського міського нотаріального округу Татарець Т.К. надала суду письмові заперечення, у яких просить суд розглянути справу у її відсутність та винести рішення згідно до діючого законодавства, а також заперечує щодо визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину в порядку спадкування за законом. У судовому засіданні представник позивача Кущ О.М. посилалась на обставини зазначені в позові, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Просить суд встановити факт [PERSON] проживання однією сім`єю, як чоловіка і жінки зі [PERSON] померлим [INFO] з 1998 року до [INFO] за адресою: [ADDRESS] ; визнати за нею спадкоємцем п`ятої черги за законом право на спадкування після смерті спадкодавця [PERSON] у першій черзі; визнати недійсними свідоцтво про право на спадщину за законом від 06 листопада 2019 року, виданого на ім`я [PERSON] приватним нотаріусом Кам`янського міського нотаріального округу Татарець Т.К., зареєстрованого в реєстрі за № 704 та свідоцтво про право на спадщину за законом від 06 листопада 2019 року, виданого на ім`я [PERSON] , приватним нотаріусом Кам`янського міського нотаріального округу Татарець Т.К. зареєстрованого в реєстрі № 705; визнати недійсним договір дарування квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , укладений між [PERSON] , як дарувальником та [PERSON] , як обдарованим, посвідчений приватним Кам`янського міського нотаріального округу Прожуган М.А., зареєстрований в реєстрі № 1765; скасувати запис про державну реєстрацію права власності на квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] , на ім`я [PERSON] , призведений 20 листопада 2018 року за реєстрованим номером 1698798512104, номер запису про право власності 29010132; визнати незаконними дії Голови Садівничого товариства «Дніпро» [PERSON] щодо включення до членів кооперативу [PERSON] та скасувати відповідний запис; визнати спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] , автомобіль «Деу Ланос», державний номерний знак [NUMBER] , земельну ділянку [ADDRESS] ; визнати за нею [PERSON] право власності в спільному майні подружжя на ? частку квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , житловою площею 16,0 кв.м., загальною площею 29,1 кв.м.; на ? частку автомобіля «Деу Ланос», державний номерний знак [NUMBER] ; ? частку земельної ділянки [ADDRESS] , площею 0,598 га.; визнати, що до складу спадкової маси після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , є ? частка квартири, розташованої по [ADDRESS] , ? частка автомобіля «Деу Ланос», державний номерний знак [NUMBER] , ? частка земельної ділянки [ADDRESS] , та квартира [ADDRESS] , та грошовий вклад, оформлений на ім`я [PERSON] , який знаходиться у АТ «Ощадний банк України»; визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом після померлого [INFO] [PERSON] , на 1/6 частину квартири, розташованої по [ADDRESS] , житловою площею 16,0 кв.м., загальною площею 29,1 кв.м.; на 1/6 частку автомобіля «Деу Ланос», державний номерний знак [NUMBER] ; 1/6 частку земельної ділянки [ADDRESS] , 0,598 га.; на 1/3 частку квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , житловою площею 30,1 кв.м., загальною площею 45,6 кв.м.; 1/3 частку грошового вкладу, оформленого на ім`я [PERSON] , який знаходиться у АТ «Ощадний банк України». Відповідачі [PERSON] , [PERSON] , представника відповідача [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не визнали, надали суду відзив, в якому просять відмовити в задоволенні позову. Третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору, Приватний нотаріус Кам`янського міського нотаріального округу Татарець Т.К. у судове засідання не з`явилась, надала суду письмові заперечення, у яких просить суд розглянути справу у її відсутність та винести рішення згідно до діючого законодавства, а також заперечує щодо визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину в порядку спадкування за законом. ІІ. Заяви, клопотання заявника та процесуальні дії суду. 09 грудня 2019 року ухвалою суду позовна заява залишена без руху. 16 грудня 2019 року позивачем надана заява про забезпечення позову, в задоволенні якої ухвалою суду від 20 грудня 2019 року було відмовлено. 08 січня 2020 року позивачем подана заява про забезпечення позову, яка ухвалою суду від 10 січня 2020 року задоволена. 09 січня 2020 року позивачем усунено недоліки та ухвалою суду від 10 січня 2020 року відкрито провадження по справі та призначено дату судового засідання. 04 лютого 2020 року третьою особою - нотаріусом надані суду пояснення на позов. 21 січня 2020 року позивачем надані суду уточнення до позову. 06 березня 2020 року відповідачами наданий суду відзив на позов. 17 листопада 2020 року відповідачами подана заява про виклик свідків та надані додаткові докази по справі, а також клопотання про витребування доказів. 17 листопада представником позивача надане клопотання про витребування доказів по справі та заява про виклик свідків, ухвалою суду від 17 листопада 2020 року клопотання представника відповідачів та позивача про витребування доказів задоволені. 28 січня 2021 року позивачем надана заява про забезпечення позову та клопотання про витребування доказів. 29 січня 2021 року ухвалою суду клопотання позивача про витребування доказів задоволено. 09 березня 2021 року третьою особою, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору, Приватний нотаріус Кам`янського міського нотаріального округу Татарець Т.К. надані суду заперечення на позов. 11 березня 2021 року позивачем надано клопотання про витребування доказів по справі, яке ухвалою суду від 11 березня 2021 року задоволено. 30 березня 2021 року представником позивача долучені докази по справі. 30 березня 2021 року ухвалою суду заяву про забезпечення позову задоволено частково. 30 березня 2021 року ухвалою суду закінчено підготовче провадження та справі призначена до розгляду. IІІ. Фактичні обставини, встановлені судом, зміст правовідносин з посиланням на докази. Вислухавши відповідачів, представників сторін, свідків, вивчивши матеріали цивільної справи, дослідивши надані суду докази, суд вважає заяву такою, що не підлягає задоволенню з наступних підстав. Як встановлено судом [PERSON] помер [INFO] , що відповідно до свідоцтва про смерть, яке видане 15 квітня 2019 року Заводським районним у місті Кам`янське відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 455 (Т. 1 а.с.10). Судом встановлено, що після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, у зв`язку із чим позивач [PERSON] та відповідачі [PERSON] та [PERSON] звернулись до приватного нотаріуса Кам`янського міського нотаріального округу Татарець Т.К. із заявами про отримання свідоцтва про право на спадщину, але постановою нотаріуса було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, у зв`язку з тим, що сторони не надали в повному обсязі право установчі документи на спадкове майно, гараж та на дачну ділянку в ТОВ «Дніпро», а [PERSON] не надала доказів того, що у неї є підстава виникнення права та обов`язків подружжя підтвердження факту сімейних відносин (Т. 1 а.с.15). Судом встановлено, що 06 листопада 2019 року приватним нотаріусом Кам`янського міського нотаріального округу Татарець Т.К. відповідачу [PERSON] було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на ? частку квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , та зареєстровано в реєстрі № 704 (а.с.13), що також вбачається з копії свідоцтва про право на спадщину та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 06.11.2019 року (Т. 2 а.с.53). 06 листопада 2019 року приватним нотаріусом Кам`янського міського нотаріального округу Татарець Т.К. відповідачу [PERSON] було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на ? частку квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , та зареєстровано в реєстрі № 705 (а.с.14), що також вбачається з копії свідоцтва про право на спадщину та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 06.11.2019 року (Т. 2 а.с.54). Згідно до відповіді на запит Приватного нотаріуса Кам`янського міського нотаріального округу Татарець Т.К. від 06 червня 2019 року, директор Департаменту бек-офісу АТ «Ощадбанк» повідомив, що станом на 03 червня 2019 року наявні інформація та рахунки у Дніпропетровському обласному управлінні АТ «Ощадбанк» сума залишку 8710,44 грн. (Т. 2 а.с.35). Як вбачається з матеріалів справи, а саме акту спільного проживання № 2509 від 10 серпня 2019 року, затвердженого директором КП КМР «УКОЖФ» Щебетова Т.І., комісією встановлено, що за адресою [ADDRESS] , дійсно разом мешкали та вели спільне господарство [PERSON] , та [PERSON] , який мешкав за цією адресою фактично без реєстрацію з 1998 року для дня смерті [INFO] про що свідчать та підписують сусіди (а.с.12). Як встановлено в судовому засіданні [PERSON] 20 березня 2006 року придбав квартиру [ADDRESS] , що відповідно до наданого суду договору від 20 березня 2006 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу Прожуган М.А., зареєстровано в реєстрі 1336. Відповідно до пункту 4 договору купівлі-продажу від 20 березня 2006 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу Прожуган М.А., вбачається, що покупець повідомив про те, що на момент підписання договору в зареєстрованому шлюбі не перебуває та ні з ким не проживає однією сім`єю без укладання шлюбу (а.с.65). Згідно до угоди купівлі-продажу, яка укладена на Українській товарній біржі «Центральна» 06 лютого 2008 року, [PERSON] придбав транспортний засіб «Деу Ланос», 2001 рік випуску, державний номерний знак [NUMBER] (Т. 1 а.с.113), що також вбачається листа Начальника територіального сервісного центру МВС № 1244 регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Дніпропетровській області від 17.03.2021 року № 31/4-1244-138, згідно якого [PERSON] є власником транспортного засобу DAEWOO LANOS, [NUMBER] . Окрім цього, судом встановлено, що [PERSON] був членом садівничого товариству «Дніпро» з 02 грудня 2007 року та користувався земельною ділянкою розміром 0598 га за адресою Садівниче товариство «Дніпро» вулиця № 7 ділянка № 1 та на даний час вказана земельна ділянка передана донці [PERSON] з 15 квітня 2019 року (а.с.73-75), що також вбачається з відповіді на запити адвоката Кущ О.М. (Т.1 а.с.145, 146, 148). Згідно до свідоцтва про право на спадщину [PERSON] 13 квітня 2010 року отримав спадщину після смерті [PERSON] померлого [INFO] у вигляді грошових внесків з усіма відсотками, індексаціями, компенсаціями та компенсаційними сертифікатами, що знаходяться в філії - Шевченківському відділенні № 7858 ВАТ «Державний Ощадний банк України», які належали померлому на підставі листа філії (а.с.90). Як вбачається з акту проживання № 93 від 17 лютого 2020 року, який затверджений директором КП КМР «УКОЖФ» Щебетовою Т.І., за адресою: [ADDRESS] , дійсно мешкав [PERSON] , з 11 квітня 2006 року до 28 березня 2008 року (а.с.111). Згідно до відповіді на адвокатський запит від 27 січня 2020 року № 12/1-02 Генеральний директор Комунального некомерційного підприємства «Центру первинної медико-санітарної допомоги № 3» Задоя С.Б. повідомив, що [PERSON] був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] до 2019 року наглядався та лікувався в МСЧ «ДМК». З 2019 року [PERSON] уклав договір на медичне обслуговування із сімейним лікарем амбулаторії ЗПСМ № 1 КНП КМР «ЦПМСД № 3» [PERSON] . Останній раз на прийомі у сімейного лікаря [PERSON] був 12 березня 2019 року та з березня 2019 року [PERSON] за медичною допомогою не звертався, на прийом до лікаря приходив самостійно без сторонньої допомоги, був адекватним (Т. 1 а.с.112). Як встановлено в судовому засіданні, [PERSON] , [INFO] , був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , з 30 березня 2008 року та знятий з реєстраційного обліку 17 квітня 2019 року у зв`язку зі смертю [INFO] (а.с.134), з 11 квітня 2006 року по 28 березня 2008 рік був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] ; з 15 жовтня 2004 року по 06 квітня 2006 року за адресою: [ADDRESS] , з 19 листопада 1985 року по 13 листопада 1998 рік за адресою: [ADDRESS] , а з 14 грудня 1998 року по 22 квітня 1999 рік за адресою: [ADDRESS] (Т. 1 а.с.135,136, 137,138). Ст.4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог ст.ст.15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Позивачем обраний спосіб захисту, що відповідає вимогам ч.2 ст.16 ЦК України та предметом позову є встановлення факту та набуття права власності на спадкове майно, оспорювання свідоцтва про право на спадщину. Згідно до вимог ст.19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. З позовних вимог вбачається, що між сторонами виник спір з цивільних правовідносин, до яких застосовуються положення Цивільного кодексу України та Сімейного Кодексу України. ІV. Норми права, які застосовує суд, мотиви їх застосування. Відповідно ст.315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу. Згідно до вимог ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Ст. 1264 ЦК України, передбачено, що у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Згідно до ст. 3 СК України, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Відповідно до частин першої та другої статті 21 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя. Згідно з частиною першою статті 36 СК України, шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя. Відповідно до статті 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. При застосуванні статті 74 СК України, слід виходити з того, що указана норма поширюється на випадки, коли чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі та між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю. Для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі статті 74 СК України, суд повинен встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу в період, протягом якого було придбано спірне майно. Встановлення факту проживання з особою однією сім`єю без реєстрації шлюбу можливе лише у випадку доведення позивачем фактів ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю, а також інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин (ВС у справах № 588/350/15, 755/18012/16, 643/6799/17, 369/3338/17). У постанові від 17 червня 2020 року, справа №755/18012/16, Верховний Суд зробив правовий висновок, що обов`язковою умовою для визнання осіб членами сім`ї, крім факту спільного проживання, є ведення спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. Факт спільного відпочинку сторін, спільна присутність на святкуванні свят, пересилання відповідачем коштів на рахунок позивачки, самі по собі, без доведення факту ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю, не можуть свідчити про те, що між сторонами склались та мали місце, протягом вказаного періоду часу, усталені відносини, які притаманні подружжю (Постанова Верховного Суду від 15 серпня 2020 року у справі №588/350/15). Проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов`язків, зокрема, права спільної сумісної власності на майно. Для встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу потрібно враховувати у сукупності всіх ознак, що притаманні наведеному визначенню. Так, при встановленні факту наявності у осіб спільного побуту доцільно враховувати ознаки, визначені у понятті домогосподарства. Домогосподарство є сукупність осіб, які спільно проживають в одному житловому приміщенні або його частині, забезпечують себе всім необхідним для життя, ведуть спільне господарство, повністю або частково об`єднують та витрачають кошти. Взаємність прав та обов`язків передбачає наявність як у жінки, так і у чоловіка особистих немайнових і майнових прав та обов`язків, які можуть випливати, зокрема, із нормативно - правових актів, договорів, укладених між ними, звичаїв. Для встановлення цього факту важливе значення має з`ясування місця і часу такого проживання. Підтвердженням цього може бути їх реєстрація за таким місцем проживання, пояснення свідків, представників житлово-експлуатаційної організації. Щодо часу проживання слід зазначити, що за своєю природою проживання однією сім`єю спрямоване на довготривалі відносини Постанова Верховного Суду від 30 жовтня 2019 року у справі №643/6799/17. Також, слід звернути увагу на правовий висновок, викладений в Постанові Верховного Суду від 10 вересня 2020 року у справі №369/3338/17, де суд вказав, що за приписами частини другої статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Подружжя вважається сім`єю і тоді, коли дружина та чоловік, у зв`язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно. Отже, необхідно довести належними та допустимими доказами сукупність наступних фактів: ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю. Належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є, зокрема докази: спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами подружніх взаємних прав та обов`язків, інших доказів які вказують на наявність встановлених між сторонами відносин притаманних подружжю. Конституційний суд України у справі про офіційне тлумачення терміна «член сім`ї» визначає, що членами сім`ї військовослужбовця є, зокрема, особи, які постійно з ним мешкають і ведуть спільне господарство. До таких осіб належать не тільки близькі родичі (рідні брати, сестри, онуки, дід і баба), але й інші родичі чи особи, які не перебувають з військовослужбовцем у безпосередніх родинних зв`язках (брати, сестри дружини (чоловіка); неповнорідні брати і сестри; вітчим, мачуха; опікуни, піклувальники, пасинки, падчерки й інші). Обов`язковими умовами для визнання їх членами сім`ї, крім спільного проживання, є: ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин (абз.5 п. 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 03.06.1999 року). Отже, законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважних причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки (постанова Верховного Суду від 23.05.2020 року у справі №686/8440/16-ц, провадження №61-15699св19). Обов`язковою умовою для визнання чоловіка та жінки такими, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, крім власне факту спільного проживання, є наявність спільного бюджету, спільної участі у придбанні майна для спільного користування, у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин (постанова Верховного Суду від 18.03.2020 року у справі № 695/1732/16-ц, провадження № 61-38901св18). Доказуванню може підлягати і віднесення майна померлого до об`єктів права спільної сумісної власності чоловіка та жінки, які перебували у фактичних шлюбних відносинах: Саме перебування у шлюбних відносинах без установлення факту ведення спільного господарства, побуту та бюджету не є підставою для визнання права власності на половину майна за кожною зі сторін. Майно, набуте під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об`єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо: 1) майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб як сім`ї (при цьому спільною працею осіб слід вважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об`єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету); 2) інше не встановлено письмовою угодою між ними (постанова Верховного Суду України від 23.09.2015 року у справі № 6-1026цс15); Вирішуючи питання щодо правового режиму майна набутого за час проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, суди зазвичай встановлюють факти створення (придбання) сторонами майна внаслідок спільної праці, ведення спільного господарства, побуту, виконання взаємних прав та обов`язків, з`ясовують час придбання, джерело набуття (кошти, за які таке майно було набуте), а також мету придбання майна, що дозволяє надати йому правовий статус спільної сумісної власності (постанова Верховного Суду від 15 червня 2020 року у справі № 359/8985/17, провадження № 61-41967св18); Для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі ст.74 СК України, суд повинен встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу у період, протягом якого було придбано спірне майно (постанова Верховного Суду України від 20.02.2012 року у справі № 6-97цс11). Відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно зі статтею 81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України). За приписами статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Як вбачається з акту проживання № 93 від 17 лютого 2020 року, який затверджений директором КП КМР «УКОЖФ» Щебетовою Т.І., за адресою: [ADDRESS] , дійсно мешкав [PERSON] з 11 квітня 2006 року до 28 березня 2008 року (а.с.111). Згідно до відповіді на адвокатський запит від 27 січня 2020 року № 12/1-02 Генеральний директор Комунального некомерційного підприємства «Центру первинної медико-санітарної допомоги № 3» Задоя С.Б. повідомив, що [PERSON] був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] до 2019 року наглядався та лікувався в МСЧ «ДМК». З 2019 року [PERSON] заключив договір на медичне обслуговування із сімейним лікарем амбулаторії ЗПСМ № 1 КНП КМР «ЦПМСД № 3» [PERSON] . Останній раз на прийомі у сімейного лікаря [PERSON] був 12 березня 2019 року та з березня 2019 року [PERSON] за медичною допомогою не звертався, на прийом до лікаря приходив самостійно без сторонньої допомоги, був адекватним (а.с.112). Як встановлено в судовому засіданні, [PERSON] , [INFO] , був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , з 30 березня 2008 року та знятий з реєстраційного обліку 17 квітня 2019 року у зв`язку зі смертю [INFO] ; з 11 квітня 2006 року по 28 березня 2008 рік був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] ; з 15 жовтня 2004 року по 06 квітня 2006 року за адресою: [ADDRESS] , з 19 листопада 1985 року по 13 листопада 1998 рік за адресою: [ADDRESS] , а з 14 грудня 1998 року по 22 квітня 1999 рік за адресою: [ADDRESS] . Як встановлено в судовому засіданні 2011 року [PERSON] разом із [PERSON] проживали періодично за адресою: [ADDRESS] , а з 2016 року щорічно з весни до осені постійно проживав у своєму будинку [ADDRESS] та займався вирощуванням овочів, самостійно забезпечував умови свого життя, не перебував у безпорадному стані, а з [PERSON] у зимовий період. Посилання позивача на акт спільного проживання № 2509 від 10 серпня 2019 року, затвердженого директором КП КМР «УКОЖФ» Щебетова Т.І., за яким за адресою: [ADDRESS] , дійсно разом мешкали та вели спільне господарство [PERSON] , та [PERSON] , який мешкав за цією адресою фактично без реєстрацію з 1998 року для дня смерті [INFO] , є безпідставним, оскільки як встановлено судом за вказаний період [PERSON] був зареєстрований та проживав за адресою: [ADDRESS] , з 30 березня 2008 року та знятий з реєстраційного обліку 17 квітня 2019 року у зв`язку зі смертю [INFO] ; з 11 квітня 2006 року по 28 березня 2008 рік був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] ; з 15 жовтня 2004 року по 06 квітня 2006 року за адресою: [ADDRESS] , з 19 листопада 1985 року по 13 листопада 1998 рік за адресою: [ADDRESS] , а з 14 грудня 1998 року по 22 квітня 1999 рік за адресою: [ADDRESS] . Окрім цього, відповідно до пункту 4 договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] від 20 березня 2006 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу Прожуган М.А., вбачається, що покупець повідомив про те, що на момент підписання договору, тобто на 2006 рік, в зареєстрованому шлюбі [PERSON] не перебуває та ні з ким не проживає однією сім`єю без укладання шлюбу. Доказів того, що з 1998 року по 12 квітня 2019 рік позивач проживала разом з [PERSON] , вела з ним спільне господарства, тобто: наявність спільних витрат; спільний бюджет; спільне харчування; купівля майна для спільного користування; ремонт житла; надання взаємної допомоги; наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням; інші обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин, - позивачем надано не було. Неподання стороною позивача належних і допустимих доказів на підтвердження своїх позовних вимог є підставою для висновку про недоведеність та необґрунтованість позовних вимог, оскільки вони ґрунтуються лише на припущеннях. Окрім цього, вимоги позивача щодо спільного проживання однією сім`є без реєстрації шлюбу за період з 1998 року по 01 січня 2004 року також не підлягають задоволенню, оскільки спільне проживання однією сім`є без реєстрації шлюбу врегульовано саме Сімейним Кодексом України, який набрав чинності з 01 січня 2004 року, а цього часу діяв Кодекс про шлюб та сім`ю України, у якому відсутнє визначення як спільне проживання однією сім`є без реєстрації шлюбу. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позивачем не доведений факт того, що вона проживала однією сім`єю з [PERSON] без реєстрації шлюбу та вели спільне господарство, а надані позивачем докази не є достатніми для встановлення зазначеного факту, з урахуванням зазначеного вимоги позивача не підлягають задоволенню. Стаття 1265 ЦК України визначає п`яту чергу спадкоємців за законом, за якою у п`яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення. У п`яту чергу право на спадкування за законом одержують утриманці спадкодавця, які не були членами його сім`ї. Утриманцем вважається неповнолітня або непрацездатна особа, яка не була членом сім`ї спадкодавця, але не менш як п`ять років одержувала від нього матеріальну допомогу, що була для неї єдиним або основним джерелом засобів до існування. Так, вимога позивача щодо визнати за нею спадкоємцем п`ятої черги за законом право на спадкування після смерті спадкодавця [PERSON] у першій черзі також не підлягають задоволенню, оскільки позивачем не надано доказів того, що вона є спадкоємицею п`ятої черги та першої, з урахуванням вимог ст. 1265 ЦК України. Позовні вимоги позивача про визнання недійсними свідоцтво про право на спадщину за законом від 06 листопада 2019 року, виданого на ім`я [PERSON] приватним нотаріусом Кам`янського міського нотаріального округу Татарець Т.К., зареєстрованого в реєстрі за № 704 та свідоцтво про право на спадщину за законом від 06 листопада 2019 року, виданого на ім`я [PERSON] , приватним нотаріусом Кам`янського міського нотаріального округу Татарець Т.К. зареєстрованого в реєстрі № 705; визнання недійсним договір дарування квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , укладений між [PERSON] , як дарувальником та [PERSON] , як обдарованим, посвідчений приватним Кам`янського міського нотаріального округу Прожуган М.А., зареєстрований в реєстрі № 1765; скасувати запису про державну реєстрацію права власності на квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] , на ім`я [PERSON] , призведений 20 листопада 2018 року за реєстрованим номером 1698798512104, номер запису про право власності 29010132 також не підлягають задоволенню з огляду на наступне. Відповідно до вимог ст.ст. 1296, 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Обов`язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину. Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається на ім`я кожного з них, із зазначенням імені та частки у спадщині інших спадкоємців. Статтею 1301 ЦК України визначено визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину, за якою свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. При цьому, свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, установлених законом. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо. Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України). У постановах Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-1316/2227/11 (провадження № 61-12290св18), від 14 травня 2018 року у справі № 296/10637/15-ц (провадження № 61-2448св18), від 23 вересня 2020 року у справі № 742/740/17 (провадження № 61-23св18), від 20 жовтня 2021 року у справі № 307/2463/15-ц (провадження № 61-16959св20) викладено правові висновки, відповідно до яких свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, установлених законом. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо. Як встановлено в судовому засіданні після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, у зв`язку із чим позивач [PERSON] та відповідачі [PERSON] та [PERSON] звернулись до приватного нотаріуса Кам`янського міського нотаріального округу Татарець Т.К. із заявами про отримання свідоцтва про право на спадщину, але постановою нотаріуса було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, у зв`язку з тим, що сторони не надали в повному обсязі право установчі документи на спадкове майно, гараж та на дачну ділянку в ТОВ «Дніпро», а [PERSON] не надала доказів того, що у неї є підстава виникнення права та обов`язків подружжя підтвердження факту сімейних відносин. 06 листопада 2019 року приватним нотаріусом Кам`янського міського нотаріального округу Татарець Т.К. відповідачу [PERSON] було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на ? частку квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , та зареєстровано в реєстрі № 704, що також вбачається з копії свідоцтва про право на спадщину та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 06.11.2019 року. 06 листопада 2019 року приватним нотаріусом Кам`янського міського нотаріального округу Татарець Т.К. відповідачу [PERSON] було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на ? частку квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , та зареєстровано в реєстрі № 705, що також вбачається з копії свідоцтва про право на спадщину та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 06.11.2019 року. Так, в судовому засіданні не встановлено, що квартира, яка розташована за адресою: [ADDRESS] була придбана за спільні кошти [PERSON] та [PERSON] та під час їх спільного проживання, тому підстав для визнання недійсними свідоцтва про право на спадщину, не встановлено й те, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також не встановлені й інші випадки для визнання їх недійсними. Відповідно до вимог ст.ст. 717, 722 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Договір, що встановлює обов`язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування. Право власності обдаровуваного на дарунок виникає з моменту його прийняття. Так, як встановлено в судовому засіданні [PERSON] 20 березня 2006 року придбав квартиру [ADDRESS] , що відповідно до наданого суду договору від 20 березня 2006 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу Прожуган М.А., зареєстровано в реєстрі 1336. Відповідно до пункту 4 договору купівлі-продажу від 20 березня 2006 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу Прожуган М.А., вбачається, що покупець повідомив про те, що на момент підписання договору в зареєстрованому шлюбі не перебуває та ні з ким не проживає однією сім`єю без укладання шлюбу. Судом встановлено, що 20 листопада 2018 року [PERSON] подарував квартиру [ADDRESS] [PERSON] . Відповідно до вимог ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Згідно до вимог ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Так, позивач на виконання вимог ст.ст. 79, 81 ЦПК України не надала суду доказів того, що квартира [ADDRESS] була придбана за спільні кошти та в період спільного проживання, що також спростовуються змістом договору, за яким відповідно до пункту 4 договору купівлі-продажу від 20 березня 2006 року, вбачається, що покупець повідомив про те, що на момент підписання договору в зареєстрованому шлюбі не перебуває та ні з ким не проживає однією сім`єю без укладання шлюбу. Щодо вимог позивача визнання незаконними дії Голови Садівничого товариства «Дніпро» [PERSON] щодо включення до членів кооперативу [PERSON] та скасувати відповідний запис суд зазначає наступне. Судом встановлено, що 02 грудня 20007 року [PERSON] був прийнятий у члени СТ «Дніпро» та виділена у користування земельна ділянка [ADDRESS] , власником якого є садове товариство «Дніпро» на підставі державного акту № 104 від 04 травня 1998 року. Як встановлено в судовому засіданні вказану земельну ділянку [PERSON] не купував та у власність йому не передавалась, тому земельна ділянка не входить у склад спадщини після смерті [PERSON] . Окрім цього, з матеріалів наданих сторонами вбачається, що Голова СТ «Дніпро» після смерті [PERSON] передав у користування спірну земельну ділянку [PERSON] у відповідності до п.п.2.2, 2.3, 2.6 Статуту СТ «Дніпро» та питання про прийняття у члени товариства було затверджено Головою СТ «Дніпро», тому дії Голови Садівничого товариства «Дніпро» [PERSON] щодо включення до членів кооперативу [PERSON] не є незаконними. З урахуванням того, що в судовому засіданні не встановлений факт [PERSON] проживання однією сім`єю, як чоловіка і жінки зі [PERSON] померлим [INFO] з 1998 року до 12 квітня 2019 року вимоги позивача про визнати спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] , а саме квартири, розташовану за адресою: [ADDRESS] , автомобіля «Деу Ланос», державний номерний знак [NUMBER] , земельної ділянки [ADDRESS] та визнання за позивачем право власності в спільному майні подружжя на ? частку вказаного майна, а також включення спірного майна до складу спадкової маси після смерті [PERSON] , ? чатсини вказаного майна, та грошовий вклад, оформлений на ім`я [PERSON] , який знаходиться у АТ «Ощадний банк України»; визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом після померлого [INFO] [PERSON] , на частину вказаного майна не підлягають задоволенню. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). V. Судові витрати. З урахуванням вимог ст. 141 ЦПК України та того, що в задоволенні позову було відмовлено, судові витрати не відшкодовуються.

Outcome: dismissed