Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-26 00:00:00

09.08.2019 року адвокат Рехлецький Руслан Віталійович, який діє в інтересах [PERSON] звернувся до суду із позовом до Комунального підприємства «Миколаївський обласний центр реєстрації» Кумарівської сільської ради Миколаївської області, товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія» «АМБЕР», треті особи: [PERSON] , [PERSON] , в якому просить: визнати незаконним та скасувати рішення державного реєстратора Комунального підприємства «Миколаївський обласний центр реєстрації» Кумарівської сільської ради Миколаївської області про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер: 47603411 від 03.07.2019 року; визнати незаконним та скасувати номер запису про право власності: 32231586 від 01.07.2019 року про реєстрацію права власності на кв. [ADDRESS] за товариством з обмеженою відповідальністю «АМБЕР». Позов мотивований тим, що на підставі договору відступлення прав вимоги за кредитним договором №1177 від 10.08.2018 р., рекомендованого повідомлення, договору іпотеки, повідомлення про порушення основного зобов`язання та іпотечного договору, державним реєстратором Комунального підприємства «Миколаївський обласний центр реєстрації» Кумарівської сільської ради Миколаївської області, було зареєстровано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, про реєстрацію права власності на квартиру [ADDRESS] за товариством з обмеженою відповідальністю «АМБЕР». Посилаючись на ЗУ «Про іпотеку», вважає таке рішення незаконним, оскільки за 30 днів до реєстрації права власності на квартиру за ТОВ «Амбер» не було письмово повідомлено іпотекодавців та всіх осіб, які мають зареєстровані у встановленому законом порядку права вимоги на предмет іпотеки, про свій намір зареєструвати право власності на предмет іпотеки та/або укласти договір купівлі-продажу квартири, а також докази отримання цього повідомлення; реєстрація права власності проводилася за оцінкою, яка не відповідає дійсній ринковій вартості, матеріали реєстраційної справи взагалі не містять відомості про проведення оцінки предмета іпотеки; про відступлення права вимоги за кредитним договором не було повідомлено позивальника та іпотекодавців. Крім того, на сьогоднішній день досі триває спір щодо розміру заборгованості за кредитним договором. Враховуючи викладене, вважає, що державний реєстратор не мав права у безспірному порядку реєструвати за відповідачем право власності на предмет іпотеки, тим більше квартира є єдиним місцем для проживання іпотекодавців. 16 серпня 2019 року вказаний позов прийнято до розгляду та відкрито провадження, призначено підготовче засідання. 27 вересня 2019 року до суду надійшов відзив ТОВ «ФК «АМБЕР», відповідно до якого представник ТОВ не визнає позовні вимоги у повному обсязі виходячи з наступного. 17 серпня 2018 року ТОВ «ФК «АМБЕР» направило на адресу реєстрації [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] вимогу повідомлення про порушення основного зобов`язання та іпотечного договору за вихідним номером 0085. У вказаній вимозі повідомлено про відступлення прав вимоги та розмір заборгованості яку слід сплатити, наслідки невиконання вимоги. Вказану вимоги отримано іпотекодавцями, що підтверджується описом вкладення та зворотнім повідомленням. Отже, вважає посилання позивача на недотримання 30 днів до реєстрації права власності на квартиру повідомлення іпотекодавців та всіх осіб, які мають зареєстровані у встановленому законом порядку права вимоги на предмет іпотеки, а також на відсутність доказів отримання цього повідомлення, не відповідають реальним обставинам справи. Також зазначає, що можливість і порядок звернення стягнення на предмет іпотеки передбачені, у тому числі, й статтями 35-37 Закону № 898-ІV. З поміж цього, вважає, що не заслуговують уваги доводи позивача щодо факту реєстрації права власності за оцінкою, яка не відповідає дійсній вартості, а також те, що матеріали реєстраційної справи взагалі не містять відомості про проведення оцінки предмета іпотеки. Зазначає, що звіт про оцінку майна було подано державному реєстратору. З цих підстав представник ТОВ «ФК «АМБЕР» просить відмовити у задоволенні позову. 24 жовтня 2019 року до суду надійшов відзив КП «Миколаївський обласний центр реєстрації» Кумарівської сільської ради Миколаївської області, відповідно до якого державний реєстратор вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, оскільки заявником були подані всі необхідні документи і підстав для зупинення розгляду заяви та відмови в проведенні державної реєстрації прав. Будь-яка перевірка справжності підписів не може встановлюватись державним реєстратором. Щодо оцінки майна, то будь-які відомості щодо вартості нерухомого майна не вносяться до державного реєстру прав, так само як і не подаються державному реєстратору. 28.10.2019 за заявою представника відповідача витребувано докази у КП «Миколаївський обласний центр реєстрації» Кумарівської сільської ради Миколаївської області; вжито заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на кв. [ADDRESS] . 12 лютого 2020 року до суду надійшла заява представника позивача, в якій він зазначає, що підписи у рекомендованих повідомленнях підроблені і просить витребувати оригінали цих рекомендованих повідомлень в ТОВ «ФК «Амбер». Цього ж дня представником позивача подану заяви про залучення як третьої особи [PERSON] та заява про призначення почеркознавчої експертизи. 12 лютого 2020 року ухвалою суду залучено до участі у справі як третю особу [PERSON] та витребувано оригінали рекомендованих повідомлень про вручення поштового відправлення. 10.03.2020 в судовому засіданні відібрано зразки підписів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Ухвалою суду від 10.03.2020 року витребувано докази з Департаменту з надання адміністративних послуг Миколаївської міської ради. 06.05.2020 до суду на виконання вимог ухвали надійшла копія реєстраційної справи на квартиру за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою суду від 12 червня 2020 року витребувано з Департаменту з надання адміністративних послуг Миколаївської міської ради оригінали документів. 22 липня 2020 року до суду на виконання вимог ухвали надійшла копія реєстраційної справи на квартиру за адресою: [ADDRESS] . 06.10.2020 до суду надійшло повідомлення Департаменту з надання адміністративних послуг Миколаївської міської ради щодо неможливості виконання ухвали суду, оскільки за результатами розгляду заяви оригінали документів були повернуті заявнику. окрім цього зазначено, що державним реєстратором КП «Миколаївський обласний центр реєстрації» Кумарівської сільської ради Миколаївської області не було передано оригінал реєстраційної справи для зберігання. 06.10.2021 до суду надійшла заява представника позивача в якій він просить не призначати почеркознавчу експертизу, посилаючись на те, що на неодноразові ухвали суду про витребування доказів, оригінали рекомендованих повідомлень, необхідних для проведення почеркознавчої експертизи не надано. 06 жовтня 2021 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду. 11.11.2021 до суду надійшла заява представника позивача про розгляд справи без його участі, позов підтримує. Представник ТОВ «ФК «АМБЕР» в судове засіданні не з`явився, причину не повідомив, про дату про дату, час та місце судового засідання був повідомлений належним чином, причину неявки не повідомив. Державний реєстратор КП «Миколаївський обласний центр реєстрації» Кумарівської сільської ради Миколаївської області Ільяш О.О. не з`явилась, про дату, час та місце судового засідання була повідомлена належним чином, причину неявки не повідомила. Треті особи в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце судового засідання повідомлялись належним чином, про причини неявки суду не повідомили, пояснень не надали. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов такого. Встановлено, що 27 лютого 2008 року між відкритим акціонерним товариством «Фінанси та кредит» та [PERSON] був укладений кредитний договір №50-08/МБ, за умовами якого Банк надає позичальнику кошти в тимчасове користування на умовах забезпеченості, зворотності, терміновості. платності та цільового використання, у межах непоновлювальної кредитної лінії з лімітом максимальної заборгованості 150 000 грн. З метою забезпечення виконання зобов`язань за цим кредитним договором, 28 лютого 2008 року між відкритим акціонерним товариством «Фінанси та кредит» та [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (Іпотекодавці) укладено іпотечний договір, за умовами якого Іпотекодавці передала в іпотеку банку належне їм на праві власності нерухоме майно, а саме: квартиру номер [ADDRESS] . Також встановлено, що у зв`язку із неналежним виконанням [PERSON] умов кредитного договору від 27.02.2008 у останнього перед банком утворилась заборгованість, в рахунок погашення якої заочним рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 16.02.2016 року № 487/5998/15-ц стягнуто з [PERSON] на користь публічного акціонерного товариства «Фінанси та кредит» суму боргу у розмірі 326 060,87 грн. 25.10.2018 року ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва зазначене заочне рішення скасовано, справу призначено до судового розгляду. Між тим, 10.08.2018 року між Публічним акціонерним товариством «Фінанси та кредит» та товариством з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «АМБЕР» укладено договір про відступлення (купівлю-продажу) прав вимоги за кредитним договором №50-08/МБ від 27.01.2008 року з додатками, додатковими угодами до нього, тощо, а також іпотечним договором. Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 03.07.2019, 01.07.2019 державним реєстратором Комунального підприємства «Миколаївський обласний центр реєстрації» Кумарівської сільської ради Миколаївської області Ільяш О.О. за ТОВ «ФК «АМБЕР» зареєстровано право власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] . Підстава внесення запису: рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 47603411 від 03.07.2019 14:14:20, [PERSON] , Комунальне підприємство «Миколаївський обласний центр реєстрації» Кумарівської сільської ради Миколаївської області. Номер запису про право власності: 32231586. При цьому зазначено, що підставами виникнення права власності у ТОВ «ФК «АМБЕР» є: Договір про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги, серія та номер: 1177, виданий 10.08.2018, видавник: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Малий О.С.; рекомендоване повідомлення, серія та номер: 5400134951580, виданий 28.01.2019, видавник: Укрпошта; рекомендоване повідомлення, серія та номер: 5400134952691, виданий 24.01.2019, видавник: Укрпошта; договір іпотеки, серія та номер 1066, виданий 28.02.2008, видавник: Приватний нотаріус Миколаївського міського нотаріального округу Філіпенко В.В.; повідомлення про порушення основного зобов`язання та іпотечного договору - вимога, серія та номер: 0085, виданий 17.08.2018, видавник: ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «АМБЕР». Позивач не погоджується із вказаним рішенням. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до змісту статті 526 ЦК України зобов`язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору й вимогами ЦК України. За статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Спірні правовідносини врегульовано Законами України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (у редакції, чинній на момент вчинення реєстраційної дії, далі - Закон № 1952-ІV), «Про іпотеку», постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127 «Про затвердження Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень і Порядку надання інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно» (чинними на момент виникнення спірних правовідносин). Приписами до ст. 36 Закону України «Про іпотеку» № 898-IV (в редакції, яка діяла на час укладення договору іпотеки) передбачено, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, який підлягає нотаріальному посвідченню і може бути укладений в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки. Після внесення Законом № 800-VI змін до статті 36 Закону № 898-IV її нормами передбачено, зокрема, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до частини третьої статті 33 Закону № 898-IV звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки (частина друга статті 36 Закону № 898-IV). Отже, Закон № 898-IV прямо вказує, що договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, є одним із шляхів звернення стягнення на предмет іпотеки. При цьому договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, що передбачає передачу іпотекодержателю права власності, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно (частина перша статті 37 Закону України «Про іпотеку»). Рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржене іпотекодавцем до суду. Положення наведених норм дають підстави для висновків, що іпотекодавець вправі оспорити до суду державну реєстрацію набутого іпотекодержателем в позасудовому порядку права власності на предмет іпотеки у разі, якщо він вважає, що таке набуття порушує його права. У статті 33 Закону України «Про іпотеку» передбачені підстави для звернення стягнення на предмет іпотеки. Зокрема, частиною першою цієї статті передбачено, що в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Отже, чинним законодавством передбачено право іпотекодержателя задовольнити забезпечені іпотекою вимоги за рахунок предмета іпотеки у випадку невиконання або неналежного виконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання. Відповідно до п. 11 іпотечного договору, сторони передбачили, що за вибором Іпотекодержателя застосовується один із наведених нижче способів звернення стягнення на Предмет іпотеки та задоволення вимог Іпотекодержателя: за рішенням суду, на підставі виконавчого напису; шляхом передачі Іпотекодержателю права власності на Предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов`язань в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку»; продаж Предмета іпотеки Іпотекодержателем від свого імені будь-якій особі - покупцеві на підставі договору купівлі-продажу в порядку, встановленому статтею 38 Закону України «Про іпотеку». Реалізуючи своє право, банк звернувся до КП «Миколаївський обласний центр реєстрації» Кумарівської сільської ради Миколаївської області для реєстрації права власності. Відносини, пов`язані з державною реєстрацією прав на нерухоме майно та їх обтяжень врегульовані Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.06.2004 № 1952-IV. Процедуру проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, перелік документів, необхідних для її проведення, права та обов`язки суб`єктів у сфері державної реєстрації прав тощо регулює Порядок державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127 (далі - Порядок № 1127). Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», Державна реєстрація прав проводиться в такому порядку: 1) прийняття/отримання документів для державної реєстрації прав, формування та реєстрація заяви в базі даних заяв; 2) виготовлення електронних копій документів, поданих для державної реєстрації прав, шляхом сканування (у разі подання документів у паперовій формі) та їх розміщення у Державному реєстрі прав; 3) встановлення черговості розгляду заяв, зареєстрованих у базі даних заяв; 4) перевірка документів на наявність підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав та прийняття відповідних рішень; 5) прийняття рішення про державну реєстрацію прав (у разі відсутності підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав); 6) відкриття розділу в Державному реєстрі прав та/або внесення до відкритого розділу або спеціального розділу Державного реєстру прав відповідних відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів цих прав; 7) формування витягу з Державного реєстру прав про проведену державну реєстрацію прав для подальшого використання заявником; 8) видача/отримання документів за результатом розгляду заяви. Перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Цей Порядок визначає умови, підстави та процедуру проведення відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, об`єкти незавершеного будівництва та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав), перелік документів, необхідних для її проведення, права та обов`язки суб`єктів у сфері державної реєстрації прав, а також умови, підстави та процедуру взяття на облік безхазяйного нерухомого майна. Пунктом 57 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 р. № 1127 (чинним на час виникнення спірних правовідносин), (далі Порядок), визначено, що Для державної реєстрації права власності та інших речових прав на майно, яке набувається у зв`язку з виконанням умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення таких прав, також подається документ, що підтверджує наявність факту виконання відповідних умов правочину. Пунктом 61 Порядку передбачено, що для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються: 1) копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; 2) документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі; 3) заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу). Отже, на державного реєстратора під час вчинення такої реєстраційної дії законом покладено обов`язок не тільки формально перевірити наявність поданих документів за переліком, передбаченим пунктом 61 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, необхідних для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, а й, передусім, встановити відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства. Відповідно до статті 24 Закону «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» № 1952-IV у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом, або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують. Судом досліджено копії документів, поданих Департаментом з надання адміністративних послуг Миколаївської міської ради, які стали підставою для вчинення реєстраційних дій, з яких випливає, що державному реєстратору надано копії рекомендованих повідомлень про вручення поштового відправлення, адресованих [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , при цьому на ньому не зазначено прізвище отримувача що є порушенням п. 105, 106 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою КМУ від 5 березня 2009 р. № 270. Так, згідно Правил надання послуг поштового зв`язку загальний порядок фіксації та оформлення вручення рекомендованого поштового відправлення передбачає встановлення особи одержувача та зазначення на бланку повідомлення про вручення його прізвища. Цей запис здійснює працівник поштового зв`язку. Натомість як убачається із наявних в матеріалах справи рекомендованих повідомлень про вручення поштового відправлення, на ньому містяться підписи невстановлених осіб. Тобто, у зв`язку з відсутністю на рекомендованому повідомленні даних про особу, яка його отримала, суд вважає, що таке повідомлення не може бути доказом того, що саме [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] і [PERSON] отримали Вимогу Банку. У зв`язку з вищевикладеним, є підстави вважати, що при врученні поштового відправлення працівником поштового зв`язку не було перевірено документ, що посвідчує особу, як того вимагає п. 105, 106 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою КМУ від 05 березня 2009 року № 270. Підтвердженням надіслання банком іпотекодавцю письмової вимоги щодо усунення виконання договору позики, а отже, й завершення 30-денного строку з моменту її отримання, є повідомлення про вручення поштового відправлення, вручене та оформлене відповідно до Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05 березня 2009 року № 270, та Порядку пересилання поштових відправлень, затвердженого наказом Українського державного підприємства поштового зв`язку «Укрпошта» від 12 травня 2006 року № 211. У пункті 3 частини першої статті 24 Закону № 1952 передбачено, що у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо подані документи не відповідають вимогам Закону. Наведені норми спрямовані на фактичне повідомлення боржника, аби надати йому можливість усунути порушення, і цим запобігти зверненню стягнення на майно боржника. Тому повідомлення боржника слід вважати здійсненим належним чином за умови, що він одержав або мав одержати повідомлення, але не одержав його з власної вини. Доказом належного здійснення повідомлення може бути, зокрема, повідомлення про вручення поштового відправлення з описом вкладення. Такі правові висновки викладено в постановах Верховного Суду від 25 листопада 2020 року у справі № 754/5178/18 (провадження № 61-1074св19), від 10 березня 2021 року у справі № 204/6300/17 (провадження № 61-7559св20), від 17 березня 2021 року у справі № 127/16339/19 (провадження № 61-7574св20), від 28 квітня 2021 року у справі № 720/852/18 (провадження № 61-14395св19), від 14 квітня 2021 року у справі № 134/1743/17 (провадження № 61-14265св19). Реєстратор під час вчинення нотаріальної дії на зазначене уваги не звернув. Позивач заперечує отримання цих вимог і справжність підпису, у зв`язку з чим просив про призначення почеркознавчої експертизи. Однак, ТОВ «ФК «АМБЕР» не виконало ухвалу суду про витребування оригіналів рекомендованих повідомлень про вручення поштового відправлення, що є необхідним для проведення почеркознавчої експертизи. А в судовому засіданні представник ТОВ «ФК «АМБЕР» повідомив про відсутність в товаристві оригіналів вказаних рекомендованих повідомлень. З огляду на викладене, оскільки позивач ставить під сумнів підпис на рекомендованих повідомленнях, а відповідач не надав їх оригінали (підтвердив, що вони у нього відсутні), згідно ст.95 ЦПК України, такі докази не беруться судом до уваги. При цьому, додані до відзиву копії рекомендованих повідомлень не засвідчені в установленому законом порядку (ч. 2 ст. 95 ЦПК України), що унеможливлює їх використання на підтвердження обставин, що входять до предмету доказування, оскільки останні є недопустимими. Таким чином, встановлено, що на час вчинення реєстраційної дії у державного реєстратора були відсутні докази отримання письмової вимоги про усунення порушень, а відтак документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем письмової вимоги іпотекодержателя. Враховуючи викладене, у державного реєстратора були наявні підстави для відмови у проведенні державної реєстрації права власності на вказану квартиру за ТОВ «ФК «АМБЕР». У зв`язку позов в частині позовних вимог до ТОВ «ФК «АМБЕР» про скасування рішення, прийнятого державним реєстратором КП «Миколаївський обласний центр реєстрації» Кумарівської сільської ради Миколаївської області, про державну реєстрацію за ТОВ «ФК «АМБЕР» права власності на спірну квартиру належить задовольнити. Щодо позовних вимог [PERSON] до Комунального підприємства «Миколаївський обласний центр реєстрації» Кумарівської сільської ради Миколаївської області. Сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава (стаття 48 ЦПК України). Результат аналізу статті 51 ЦПК України свідчить, що належним відповідачем є особа, яка має відповідати за позовом. Неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 01 квітня 2020 року у справі № 520/13067/17 зробила висновок, що позовна вимога про визнання незаконною та скасування державної реєстрації права власності на квартиру не може бути звернена до приватного нотаріуса, яку позивачка визначила співвідповідачем. Державний реєстратор, зокрема і приватний нотаріус, зобов`язаний виконати рішення суду щодо скасування державної реєстрації речового права або його обтяження незалежно від того, чи був цей реєстратор залучений до участі у справі третьою особою, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, чи не був залучений. Встановивши, що позов заявлений до неналежного відповідача та відсутні визначені процесуальним законом підстави для заміни неналежного відповідача належним, суд відмовляє у позові до такого відповідача. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 вересня 2018 року у справі № 823/2042/16 (провадження № 11-377апп18) зазначено, що належним відповідачем у справах за позовом про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації права чи обтяження має бути особа, право чи обтяження якої зареєстровано. У цій справі встановлені обставини підтверджують, що спір у позивача виник з ТОВ «ФК «АМБЕР» щодо предмета іпотеки, а тому Комунальне підприємство «Миколаївський обласний центр реєстрації» Кумарівської сільської ради Миколаївської області є неналежним відповідачем у цій справі. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц зроблено висновок, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Водночас встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження. Отже, пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову. У зв`язку з наведеним позовні вимоги в частині вирішення вимог до Комунального підприємства «Миколаївський обласний центр реєстрації» Кумарівської сільської ради Миколаївської області не підлягають задоволенню. Щодо позовних вимог [PERSON] до ТОВ «ФК «АМБЕР» про скасування запису про реєстрацію права власності. Під захистом цивільних прав розуміється передбачений законодавством засіб, за допомогою якого може бути досягнуте припинення, запобігання, усунення порушення права, його відновлення і (або) компенсація витрат, викликаних порушенням права. Обраний спосіб захисту має безпосередньо втілювати мету, якої прагне досягти суб`єкт захисту, тобто мати наслідком повне припинення порушення його прав та охоронюваних законом інтересів. Належний спосіб захисту, виходячи із застосування спеціальної норми права, повинен забезпечити ефективне використання цієї норми у її практичному застосуванні - гарантувати особі спосіб відновлення порушеного права або можливість отримання нею відповідного відшкодування. Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17, від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 та від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц. Отже, засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом. У рішенні від 31 липня 2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає не лише запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права. Як правило, суб`єкт порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права (пункт 5.6 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 925/1265/16). Розглядаючи справу, суд має з`ясувати: 1) з яких саме правовідносин сторін виник спір; 2) чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; 3) чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права позивача; 4) чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права у спірних правовідносинах. Якщо суд дійде висновку, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню (подібний висновок викладений у пунктах 6.6., 6.7 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19). Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству», який набрав чинності з 16.01.2020, статтю 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» № 1952 (далі - Закон № 1952) викладено у новій редакції. Так, відповідно до пунктів 1, 2, 3 частини 3 статті 26 Закону № 1952 (в редакції, чинній з 16.01.2020) відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини 6 статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини 6 статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав). Зміст зазначеної правової норми переконливо свідчить про те, що, на відміну від частини 2 статті 26 Закону № 1952 у попередній редакції, яка передбачала такі способи судового захисту порушених прав як скасування записів про проведену державну реєстрацію прав та скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, чинна редакція встановлює такі способи судового захисту порушених прав та інтересів особи: 1) судове рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав; 2) судове рішення про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав; 3) судове рішення про скасування державної реєстрації прав. При цьому з метою ефективного захисту порушених прав законодавець уточнив, що ухвалення зазначених судових рішень обов`язково має супроводжуватися одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав). Таким чином, з 16 січня 2020 року, законодавець вже виключив такий спосіб захисту порушених речових прав як скасування запису про проведену державну реєстрацію права, а відтак застосування позивачем такого способу судового захисту, не зможе забезпечити і гарантувати позивачу відновлення порушеного права, а відтак не спроможний надати особі ефективний захист її прав. Крім того, Верховний Суд враховує, що додатковим підтвердженням наведеного висновку є пункту 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству», згідно з яким судові рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, що на момент набрання чинності цим Законом набрали законної сили та не виконані, виконуються в порядку, передбаченому Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» до набрання чинності цим Законом. Отже, за змістом цієї правової норми виконанню підлягають виключно судові рішення: 1) про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень; 2) про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень; 3) про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, тобто до їх переліку не входить судове рішення про скасування запису про проведену державну реєстрацію права. При таких обставинах обраний позивачем та застосований судами спосіб захисту - скасування запису державного реєстратора після внесення змін до статті 26 Закону № 1952 не може призвести до захисту або відновлення порушеного права позивача, є неефективним, а тому у цих правовідносинах такі позовні вимоги не можуть бути задоволені. Підсумовуючи викладене, суд дійшов висновку, що позов належить задовольнити частково, а саме задовольнити вимогу про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності; відмовити у задоволенні вимог про скасування запису про реєстрацію права власності та відмовити у задоволенні позовних вимог до КП «Миколаївський обласний центр реєстрації» Кумарівської сільської ради Миколаївської області Щодо розподілу судових витрат. Статтею 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За подання позовної заяви [PERSON] сплатив судовий збір у розмірі 768,40 грн, який підлягає стягненню з ТОВ «ФК «АМБЕР»

Outcome: partial