Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-02 00:00:00

І. Позиція сторін у справі. Позивач звернулася до суду із вказаним позовом, у якому просила зобов`язати відповідача провести обов`язкову реструктуризацію зобов`язань за кредитним договором № 483/ПВ-06, укладеним між нею і ТОВ «Український промисловий банк» 02 листопада 2016 року, відповідно до пункту 7 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування». В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач 23 липня 2021 року звернулася до відповідача із заявою, датованою 15 липня 2021 року, про реструктуризацію заборгованості за кредитним договором № 483/ПВ-06 від 02 листопада 2006 року відповідно до вимог Закону України «Про споживче кредитування», на яку цього ж дня 23 липня 2021 року отримала письмову вимогу № 16/09-20/1 від 16 вересня 2020 року про усунення порушення - протягом 30 календарних днів з моменту отримання цієї вимоги сплатити у повному обсязі заборгованість за кредитним договором у розмірі 7 305 729, 48 грн, а також пеню, комісії, штрафні санкції, які будуть нараховані на дату погашення відповідно до умов кредитного договору, з попередженням, що у разі невиконання Товариство розпочне процедуру звернення стягнення на предмет іпотеки. Представник відповідача у відзиві позов не визнала, вказала, що позивачеві було відмовлено у задоволенні заяви про реструктуризацію, оскільки станом на 01 січня 2014 року була наявна прострочена заборгованість за кредитним договором як по тілу кредиту, так і по процентам за користування кредитними коштами, яку у строк до 01 січня 2014 року вона зобов`язана була сплатити, і наявне невиконане рішення Подільського районного суду м. Києва від 04 березня 2015 року у справі № 754/5755/14-ц, що набрало законної сили. Умова, за якої може бути подана заява про проведення реструктуризації за відсутності рішення суду, що набрало законної сили, передбачена абз. 2 підп. 3 пункту 7 Розділу IV Закону України «Про споживче кредитування». У даному випадку проведення реструктуризації за зобов`язаннями позивача не є можливим, оскільки фактичні обставини не відповідають вимогам закону. У відповіді на відзив стороною позивача вказано на правове укладення договору № 2113К від 21 грудня 2019 року, на те, що нотаріально посвідченим є лише частина договору, відсутній перелік боржників, право вимоги до яких було передано відповідачу, міститься лише відсилка до додатків № № 1, 2 до цього договору. Додатки до договору № № 1, 2, в яких вказані суттєві умови договору, які не посвідчені нотаріально, є нікчемними, тому неможливо встановити, чи була домовленість сторін на час укладення договору щодо відступлення права вимоги за договором, укладеного з [PERSON] . У додатку № 2 вказана інформація не відповідає дійсності, оскільки нарахування процентів, комісій, або інших платежів припиняється після рішення суду. Звернення позивача із заявами до відповідача про реструктуризацію зобов`язань та з позовом до суду вказують на те, що вона не відмовляється виконувати свої зобов`язання, але виплатити одразу суму більше мільйона гривень не має можливості. Окрім цього, наполягає, що предметом спору у справі № 754/5755/14-ц є стягнення заборгованості, а не питання реструктуризації, і ПАТ «Дельта Банк» достроково просив повернути кредит. ІІ. Процесуальні дії і рішення суду. 23 вересня 2021 року до Печерського районного суду м. Києва надійшла вказана позовна заява, для розгляду якої, у відповідності до пункту 15 Розділу XIII Перехідні положення Цивільного процесуального кодексу України від 18 березня 2004 року № 1618-IV (у редакції Закону № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року), визначено суддю та передано, для вирішення питання про відкриття провадження у справі, згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями. 28 вересня 2021 року ухвалою судді у справі відкрито провадження для розгляду справи у спрощеному порядку з викликом сторін /а. с. 64-65/. 28 вересня 2021 року ухвалою суду залишено без задоволення заяву позивача про забезпечення позову від 23 вересня 2021 року /а. с. 66-68/. 05 листопада 2021 року ухвалою суду залишено без задоволення заяву позивача про забезпечення позову від 13 жовтня 2021 року /а. с. 82-85/. 30 листопада 2021 року від відповідача засобами поштового зв`язку до суду надійшов відзив. 10 грудня 2021 року стороною позивача подано відповідь на відзив відповідача. У судовому засіданні позивач і її представник позов підтримали, з підстав наведених у заявах по суті, просили задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача у судове засідання, про яке повідомлений належним чином, не з`явився, про причини неявки до суду невідомо. Суд, заслухавши обґрунтування сторони позивача, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. ІІІ. Фактичні обставини справи. 02 листопада 2006 року позивач уклала кредитний договір № 483/ПВ-06 з ТОВ «Український промисловий банк», предметом якого було надання грошових коштів у розмірі 150 000, 00 доларів США на придбання житла з умовою повернення 01 листопада 2027 року, із сплатою процентної ставки за користування кредитом - 12, 5 % річних. У забезпечення виконання грошового зобов`язання позичальником перед кредитором, ТОВ «Український промисловий банк» та [PERSON] укладено іпотечний договір № 483/ФКВ-06, посвідчений і зареєстрований приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Івановою С. М. за № 6549 і одночасно у зв`язку із посвідченням цього договору іпотеки накладено заборону на відчуження предмету іпотеки - трикімнатної квартири [ADDRESS] , зареєстрованою у реєстрі № 6550 /а. с. 13-14/. 30 червня 2010 року між ТОВ «Український промисловий банк», ПАТ «Дельта Банк» та Національним банком України укладено договір про передачу активів та кредитних зобов`язань ТОВ «Український промисловий банк» на користь АТ «Дельта Банк», відповідно до якого останній отримав право вимоги до боржників ТОВ «Укрпромбанк», у тому числі до [PERSON] за кредитним договором № 483/ПВ-06 від 02 листопада 2006 року. 04 березня 2015 року заочним рішенням Подільського районного суду м. Києва у справі № 754/5755/14-ц задоволено позов ПАТ «Дельта Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором: присуджено стягнути з останньої на користь банку за договором № 483/ПВ-06 від 02 листопада 2006 року заборгованість за кредитом у сумі 1 812 120, 85 грн та 3 654, 00 грн судового збору (реєстраційний номер судового рішення у Єдиному державному реєстрі судових рішень 71570485). Згідно з вказаним заочним рішенням суду від 04 березня 2015 року, ПАТ «Дельта Банк» з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором № 483/ПВ-06 від 02 листопада 2006 року до суду до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 1 812 120, 85 грн звернувся у квітні 2014 року. Окрім цього заочним рішенням суду встановлено, що станом на 12 лютого 2014 року [PERSON] має прострочену заборгованість за кредитним договором у загальній сумі 1 812 120, 85 грн, з яких: по тілу кредиту - 1 114 627, 87 грн, процентами - 632 911, 78 грн, комісія - 64581, 20 грн (а. с. 14 у матеріалах справи № 754/5755/14-ц). 02 жовтня 2015 року на підставі постанови Правління Національного банку України № 664 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Дельта Банк», виконавчою дирекцією Фонду 02 жовтня 2015 року прийнято рішення № 181 «Про початок здійснення процедури ліквідації AT «Дельта Банк» та делегування повноважень ліквідатора банку», відповідно до якого розпочато процедуру ліквідації AT «Дельта Банк» та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію AT «Дельта Банк», строком на 2 роки з 05 жовтня 2015 року до 04 жовтня 2017 року включно. 20 лютого 2017 року Виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення № 619 «Про продовження строків здійснення процедури ліквідації AT «Дельта Банк» та делегування повноважень ліквідатора», відповідно до якого продовжено строки здійснення ліквідації та повноваження ліквідатора на два роки до 04 жовтня 2019 року включно. 05 квітня 2018 року ухвалою Подільського районного суду м. Києва року заява [PERSON] про перегляд заочного рішення у справі визнана неподаною та її повернуто разом з доданими до неї матеріалами заявнику [PERSON] (реєстраційний номер судового рішення у Єдиному державному реєстрі судових рішень 73246337). 04 квітня 2019 року Виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення № 772 «Про продовження строків здійснення процедури ліквідації AT «Дельта Банк» та делегування повноважень ліквідатора», відповідно до якого продовжено строки здійснення ліквідації та делегування повноважень ліквідатора на один рік до 04 жовтня 2020 року включно. 21 грудня 2019 року між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «ФК «Фактор Плюс» було укладено договір № 2113/К про відступлення прав вимоги, за умовами якого АТ «Дельта Банк» було відступлено на користь ТОВ «ФК «Фактор Плюс» права вимоги банку до боржників, в тому числі за: кредитним договорам № 483/ПВ-06 від 02 листопада 2006 року, укладеним між ТОВ «Укрпромбанк» та [PERSON] та іпотечним договором № 483/ФКВ-06 від 02 листопада 2006 року, укладеним між ТОВ «Укрпромбанк» та [PERSON] . Ухвалою Подільського районного суду міста Києва від 13 січня 2022 року у справі № 754/5755/14-ц задоволено заяву ТОВ «Фінансова компанія «Фактор Плюс» про заміну сторони у справі шляхом заміни стягувача його правонаступником у справі за позовом ПАТ «Дельта Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості (реєстраційний номер судового рішення у Єдиному державному реєстрі судових рішень 102545227). Відповідно до інформаційного витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, сформованого 13 липня 2021 року, о 23:45:38 год., № 265710139, об`єкт нерухомого майна - квартира [ADDRESS] обтяжено забороною відчуження № 6550, запис обтяження № 34817266 (спеціальний розділ) та запис про іпотеку № 34817467 (спеціальний розділ). Іпотекодавець - [PERSON] , іпотекодержатель - ТОВ «ФК «Фактор плюс» /а. с. 49-50/. 23 липня 2021 року звернулася до відповідача із заявою, датованою 15 липня 2021 року, про реструктуризацію заборгованості за кредитним договором № 483/ПВ-06 від 02 листопада 2006 року /а. с. 23-27/, на яку цього ж дня 23 липня 2021 року отримала письмову вимогу № 16/09-20/1 від 16 вересня 2020 року про усунення порушення - протягом 30 календарних днів з моменту отримання цієї вимоги сплатити у повному обсязі заборгованість за кредитним договором у розмірі 7 305 729, 48 грн, а також пеню, комісії, штрафні санкції, які будуть нараховані на дату погашення відповідно до умов кредитного договору, з попередженням, що у разі невиконання Товариство розпочне процедуру звернення стягнення на предмет іпотеки /а. с. 28-30/. 03 серпня 2021 року позивач подала відповідачеві заперечення на вимогу про погашення заборгованості від 16 вересня 2020 року у письмовій формі, у якій повторно просила розглянути і задовольнити заяву про реструктуризацію зобов`язань /а. с. 31-32/. Листом від 22 вересня 2021 року відповідач відмовив позивачеві у задоволенні заяви про реструктуризацію за кредитним договором /а. с. 53/. ІV. Позиція суду та оцінка аргументів учасників розгляду. 23 квітня 2021 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України споживчих кредитів, наданих в іноземній валюті» від 13 квітня 2021 року № 1381-ІХ, який надає позичальнику право на проведення реструктуризації зобов`язання за договором про споживчий кредит, наданий в іноземній валюті. Відповідно до Розділу IV «Прикінцевих та перехідних положень» Закону України «Про споживче кредитування» № 1734-VIII від 15 листопада 2016 року, дія цього Закону поширюється на договори про споживчий кредит, укладені після дня набрання чинності цим Законом, крім пункту 6 цього розділу, дія якого поширюється на всі договори про споживчий кредит, та пункту 7 цього розділу, дія якого поширюється на всі договори про споживчий кредит, наданий в іноземній валюті, які відповідають викладеним у зазначеному пункті критеріям». Відповідно до пункту 7 Розділу IV «Прикінцевих та перехідних положень» Закону України «Про споживче кредитування», зобов`язання позичальників за договорами про споживчий кредит, наданий в іноземній валюті, що відповідають зазначеним у цьому пункті критеріям (незалежно від дати укладення договору), підлягають обов`язковій реструктуризації на вимогу позичальника (особи, до якої перейшли права та обов`язки позичальника) або його представника (за законом або за наявності довіреності на вчинення таких дій) у порядку та на умовах, встановлених цим пунктом. Підпунктом 3 пункту 7 Розділу IV «Прикінцевих та перехідних положень» Закону України «Про споживче кредитування» визначено, що реструктуризація зобов`язань, передбачених договором, здійснюється за заявою, що подається кредитору позичальником (особою, до якої перейшли права та обов`язки позичальника) або його представником (за законом або за наявності довіреності на вчинення таких дій) особисто або надсилається рекомендованим листом з повідомленням про вручення протягом трьох місяців з дня набрання чинності цим пунктом, крім такого випадку як наявність на день набрання чинності цим пунктом у суді відкритого провадження у справі, предметом спору в якій є права та обов`язки сторін за договором, щодо реструктуризації зобов`язань за яким подається заява, та/або права та обов`язки сторін за іпотечним договором, укладеним для забезпечення виконання передбачених цим договором зобов`язань, та/або договором між іпотекодавцем та іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, та відсутності рішення суду, що набрало законної сили, заява про проведення реструктуризації може бути подана після спливу тримісячного строку з дня набрання чинності цим пунктом, але не пізніше двох місяців з дня набрання законної сили рішенням суду в такій справі (абзац другий підпункту 3 пункту 7). Отже Законом № 1734-VIII від 15 листопада 2016 року передбачено, що реструктуризація зобов`язань, передбачених договором, здійснюється за заявою позичальника, яка подається кредитору, з дотриманням умов, визначених пунктом 7, одна з яких - відсутність рішення суду, що набрало законної сили, предметом спору в якій є права та обов`язки сторін за договором, щодо реструктуризації зобов`язань за яким подається заява. Тобто, реструктуризації зобов`язань за договором, а предмет спору - щодо будь-яких прав та обов`язків сторін, які можуть виникнути у зв`язку із виконанням договору. Така заява про проведення реструктуризації може бути подана після спливу тримісячного строку з дня набрання чинності цим пунктом, але не пізніше двох місяців з дня набрання законної сили рішенням суду в такій справі. Позивач визнала, що заочне рішення Подільського районного суду м. Києва у справі № 754/5755/14-ц від 04 березня 2015 року, залишається нею не виконаним, хоча воно не було скасовано або змінено як шляхом перегляду заочного рішення, так і апеляційним судом, і наявне прострочене грошове зобов`язання за кредитним договором № 483/ПВ-06 від 02 листопада 2006 року. Отже існує судове рішення по суті у справі, предметом спору у якій були права і обов`язки сторін за договором № 483/ПВ-06 від 02 листопада 2006 року, яке набрало законної сили, для реструктуризації зобов`язань за яким позичальником [PERSON] була подана заява. Позивач (позичальник) звернулася до відповідача (кредитора) із заявою про реструктуризацію зобов`язань, передбачених кредитним договором № 483/ПВ-06 від 02 листопада 2006 року, 15 липня 2021 року. Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позов безпідставний і задоволенню не підлягає. V. Розподіл судових витрат. Відповідно до статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд відмовляє у задоволенню позову, сплачений судовий збір покладається на позивача. Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя. Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Європейський Суд з прав людини повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 09 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). На підставі встановлених судом обставин, що мають юридичне значення у справі,

Outcome: dismissed