Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-02 00:00:00

Позивач звернулась до Енергодарського міського суду Запорізької області з позовною заявою в якій просить суд: стягнути з [PERSON] на її утримання аліменти на період навчання в розмірі 1/4частини від усіх видів доходу відповідача, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з дати подання позову та до закінчення навчання. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 16.11.2002 року між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб. [INFO] народилась позивач. 20.03.2011 року шлюб між батьками було розірвано. Останні 10 років вона проживає із своєю матірю [PERSON] .На даний час вона є ученицею, тобто продовжує навчання у Енергодарській загальноосвітній школі I-III ступенів №4 управління освіти Енергодарської міської ради. Батько на даний час працює на ВП «ЗАЕС» ДП НАЕК «Енергоатом» на посаді слюсар-ремонтник, цех ЕРП, є здоровим і працездатним і може сплачувати аліменти на рівні 1/4 частки. Ухвалою судді Енергодарського міського суду Запорізької області від 26.04.2021 року позовну заяву залишено без руху (а.с.9). Ухвалою судді Енергодарського міського суду Запорізької області від 15.06.2021 року відкрито провадження по справі та призначено розгляд за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін (а.с.17). 09.09.2021 року та 16.12.2021 року на адресу суду від відповідача [PERSON] надійшла заява, відповіднодо якої цивіільний позов визнає в розмірі 1/9 частини та просить розглядати справу без його участі (а.с.32,40). В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала та просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на період навчання у розмірі 1/4 частини. В судовому засіданні відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнав в повному обсязі. В судовому засіданні третя особа [PERSON] позовні вимоги просила задовольнити. Вислухавши пояснення, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази відповідно до вимог ст.89 ЦПК України, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ст.ст.12, 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до частин 2, 4 статті 10 ЦПК України, суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до частини 4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Відповідно до положення пунктів 1, 2, 4 частини 1 статті 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи та докази на їх підтвердження; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч.1 ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до ст.79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до ч.1 ст.80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх дочки, сина регулюються главою 16 СК України, яка, зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги та спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 СК України). Так, відповідно до частин 1, 2 статті 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Згідно абз.1 п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» №3 від 15.05.2006 р. обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Навчання дитини має бути її основним заняттям, отже якщо дитина навчається на денному відділенні вона не має можливості працювати та заробляти собі на життя, а отже у батьків виникає обов`язок утримувати таку дитину. В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] донькою відповідача - [PERSON] та третьої особи [PERSON] . Шлюб між відповідачем та третьою особою розірвано 30.03.2011 року. Відповідно даних Довідки №01-24/203 від 02.06.2021 року позивач навчається в 11 класі Енергодарської загальоосвітньої школи I-III ступенів №4 Енергодарської міської ради Запорізької області та 31.06.2021 року отримає свідоцтво про загальну середню освіту (а.с.15). Таким чином встановлено, що позивач, якому 02.04.2021 року виповнилось повних вісімнадцять років, на дату звернення до суду навчається у Енергодарській загальоосвітній школиіI-III ступенів №4 Енергодарської міської ради Запорізької області- до 31.06.2021 року. Таким чином, виходячи з зазначеного, позивач має право на матеріальну підтримку на навчання від своїх батьків: відповідача та третьої особи у справі, до закінчення неюнавчання, тобто до 31.06.2021 року. Відповідно до довідки №5609 від 22.04.2021 року про реєстрацію місця проживання особи Сектору реєстрації Енергодарської міської ради, [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с.4), проживає зі своєю матір`ю [PERSON] . Суд приходить висновку, що позивач у зв`язку з її навчанням, відповідно до положень статті 199 СК України, потребує матеріальної підтримки і зі сторони свого батька [PERSON] (відповідача по справі). Позивач вважає, що відповідач має можливість надавати матеріальну допомогу пов`язану з навчанням в розмірі 1/4 частини його доходу, зазначаючи що інших осіб на утриманні він не має, стан здоров`я дозволяє працювати, а тому може сплачувати такий розмір аліментів. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнав в повному обсязі. Проте, суд не погоджується з позицією позивача та відповідача, виходячи з наступного. Як визначено зазначеними вище положеннями законодавства, уразі наявності потреби, батьки зобов`язані надавати матеріальну допомогу своїм дітям, що досягли 18 років та продовжують навчання, за обов`язкової умови щодо наявності можливості у батьків надавати таку матеріальну допомогу дітям які навчаються. Сімейний кодекс України виходить із принципу рівності прав та обов`язків батьків: брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того з ким із них проживає дитина. При цьому необхідність утримувати інших неповнолітніх дітей не виключає обов`язку відповідача надавати матеріальну допомогу позивачу, який навчається та потребує такої допомоги, як це встановлено судом вище. Статтею 200 СК Українипередбачено, що суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Зазначена норма передбачає, що суд самостійно визначає розмір аліментів, який вважає необхідним призначити на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання при цьому суд повинен обов`язково врахувати вимоги щодо можливості надання такого утримання другим з батьків. Як встановлено судом, відповідач офіційно працевлаштований, працює на ВП «ЗАЕС», отримує заробітну плату, яка за період з лютого 2021 року по липень 2021 року становить 222874,13 грн. (а.с.33). Посилання відповідача про те, що він не визнає розмір аліментів, який заявлено позивачем, є необґрунтованим, оскільки достатніх, належних та допустимих доказів стороною відповідача суду надано не було. Отже, враховуючи, що відповідач є працездатною особою, який може надавати матеріальну допомогу на утримання своєї повнолітньої доньки, що проживає разом з матір`ю і продовжує навчання та у зв`язку з цим потребує такої допомоги, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання. У зв`язку з перебування на денній формі навчання та необхідністю здобувати освіту, позивач не має можливості працювати та самостійно себе забезпечувати, у зв`язку з чим потребує матеріальної допомоги від свого батька, тобто відповідача. Проаналізувавши встановлені вище обставини та надані на їх підтвердження докази, суд дійшов висновку, про наявність у відповідача фінансової можливості надавати позивачу матеріальну допомогу на навчання. Разом з тим, суд з урахуванням всіх обставин, вважає, що достатнім розміром аліментів, який можливо призначити до стягнення з відповідача на користь позивача - є 1/6 частка доходу (заробітку) відповідача. Будь яких доказів того, що аліменти повинні утримуватися з відповідача саме в розмірі 1/4 частини від його доходу, позивачем суду не надано. Враховуючи вищевикладене, суд вважає справедливим, достатнім та необхідним для задоволення потреб позивача пов`язаних з навчанням, призначення стягнення аліментів з відповідача на користь позивача в розмірі частки заробітку (доходу) відповідача - 1/6 частини. Підстав, які б зумовили необхідність призначення стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на навчання в частці яку просить позивач - 1/4, враховуючи зазначені вище положення законодавства, встановлені обставини та досліджені докази суд не вбачає.Суд враховує відсутність обставин (ч.1 ст.182 СК України), які б перешкоджали відповідачу сплачувати аліменти у розмірі 1/6 частки. Відповідно до приписів ч.1 ст.191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Підсумовуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню та з відповідача на користь позивача підлягають стягненню аліменти на період навчанняз дати звернення позивача до суду, тобто з 26.04.2021 року і до закінчення позивачем навчання, тобто до 31.06.2021 року (включно), в розмірі 1/6 частини від усіх видів доходу (заробітку) відповідача. Крім того, суд зазначає, посилання [PERSON] в прохальній частині позовної заяви на те, що розмір аліментів повинен бути не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку суперечить положенням матеріального закону. З матеріалів справи вбачається, що предметом позову є стягнення аліментів на утримання повнолітньої особи на період її навчання. Розмір аліментів на повнолітню дитину, відповідно дост. 200 СК Українивизначається без зазначення мінімального розміру для дитини відповідного віку. Визначення мінімального розміру аліментів відповідно до частини другоїстатті 182 СК України50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного вікуне може застосовуватись при призначенні аліментів на повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатись. Відповідно до п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Згідно ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно приписів п.6 ч.1 ст.264, п.2 ч.5 ст.265 ЦПК України, при ухваленні рішення, суд вирішує питання щодо розподілу судових витрат між сторонами, про що зазначає у резолютивній частині рішення. Відповідно до положень ч.2 ст.133 ЦПК України, при звернені до суду сплачується судовий збір, розмір якого та порядок його сплати, звільнення від сплати встановлюються законом. Таким спеціальним законом є Закон України «Про судовий збір». Згідно п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняютьсяпозивачі - у справах про стягнення аліментів. Приписами ч.6 ст.141 ЦПК України передбачено, що якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави. Враховуючи, зазначене, а також, положення п.1 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір», ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України», з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір в розмірі 908 грн. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial