Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-06 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, посилаючись на наступне. [INFO] у м.Нікополі Дніпропетровської області померла її бабуся [PERSON] . При житті бабуся заповіту не залишила. Її батько [PERSON] був зареєстрований з її бабусею за адресою: [ADDRESS] і, відповідно до вимог частини 1 пункту 1 ст.549 ЦК УРСР, фактично вступив в управління та володіння спадковим майно і, відповідно, прийняв спадщину після смерті своєї матері [PERSON] . До складу спадщини після смерті бабусі [PERSON] входить: житловий будинок з надвірними будівлями, розташований в [ADDRESS] , згідно договору купівлі-продажу від 06 липня 1970 року, посвідченого нотаріусом Першої Нікопольської державної нотаріальної контори Єременко Ж.Г. за реєстровим № 2-1732, зареєстрованим в КП НМБТІ 25 серпня 1970 року. [INFO] помер її батько [PERSON] . За життя останній заповіту не залишив. Спадкоємцями після смерті батька є вона, її рідна сестра [PERSON] та її рідний брат [PERSON] . Її брат та сестра з заявою про прийняття спадщини після смерті батька [PERSON] не звертались. Вона своєчасно звернулась з заявою про прийняття спадщини після смерті свого батька [PERSON] [INFO] , написавши заяву у нотаріуса Нікопольського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Балабекян А.Е. (заява зареєстрована в реєстрі за № 2017). З часу смерті її батька вона проживала родиною в успадкованому житловому будинку, була зареєстрована, сплачувала комунальні послуги, але не мала на той час матеріальної змоги оформити зазначену спадщину. На даний час вона вирішила отримати свідоцтво про право на спадщину після смерті свого батька [PERSON] і звернулась до Першої Нікопольської державної нотаріальної контори з зазначеного питання, але їй було видано Постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 21 вересня 2021 року, так як вона пропустила строк прийняття спадщини. Крім того, її повідомили, що спадкова справа за її заявою про прийняття спадщини після смерті батька [PERSON] від 08 жовтня 2005 року, оформлена у нотаріуса Нікопольського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Балабекян А.Е., зареєстрована в реєстрі за № 2017, не відкривалась, а тому вона вважається спадкоємицею, яка не прийняла спадщину після смерті свого батька [PERSON] . Як так сталось, їй не відомо, бо вона своєчасно звернулась до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини після смерті батька [PERSON] , вважала, що, відповідно, вказану спадщину прийняла, стала жити в спадковому будинку, зареєструвалась в ньому, сплачувала всі комунальні послуги і фактично вступила у володіння спадковим майном. Відповідно до ст.1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Згідно зі ст.1233 ЦК України, у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини, право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 ЦК України. У відповідності до ст.1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі, зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Частиною першою статті 1272 Цивільного кодексу України встановлено, що, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Частиною третьою вказаної статті визначено, що за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Таким чином, вважає, що нею пропущено строк прийняття спадщини з поважних причин, так як вона своєчасно звернулась до нотаріуса з питання прийняття спадщини після смерті батька [PERSON] , їй підготували цю заяву, вона її підписала і її було зареєстровано в реєстрі, відповідно, вона була впевнена, що заяву подала і є законною спадкоємицею. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК. Суди відкривають провадження в такій справі у разі відсутності письмової згоди спадкоємців, які прийняли спадщину (частина друга статті 1272 ЦК), а також за відсутності інших спадкоємців, які могли б дати письмову згоду на подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Відповідачами у такій справі є спадкоємці, які прийняли спадщину. При відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття, відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Правова позиція, висловлена Верховним судом України при розгляді справи № 6-1486цс15, передбачає, що, відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом вищезазначеної статті, поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є ті, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Через це вимушена звернутись до суду. В судове засідання сторони не прибули, надали заяви про розгляд справи у свою відсутність. Позивачка на задоволенні позовних вимог наполягала (а.с.35), представник відповідача проти задоволення позову не заперечувала (а.с.45). Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, суд приходить до наступного. Згідно зі ст.6 Конвенції „Про захист прав людини і основоположних свобод", кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. У статті 129 Конституції України однією із засад судочинства проголошено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом. Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій. У частині четвертій статті 10 ЦПК України і статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Як встановлено в судовому засіданні, [INFO] у м.Нікополі Дніпропетровської області померла бабуся позивачки по справі [PERSON] (а.с.9). За життя [PERSON] заповіту не залишила. Син померлої та батько позивачки [PERSON] (а.с.11) був зареєстрований з [PERSON] за адресою: [ADDRESS] (а.с.24) і, відповідно до вимог частини 1 пункту 1 ст.549 ЦК УРСР, фактично вступив в управління та володіння спадковим майно і, відповідно, прийняв спадщину після смерті своєї матері [PERSON] . До складу спадщини після смерті [PERSON] входить: житловий будинок з надвірними будівлями, розташований в [ADDRESS] , згідно договору купівлі-продажу від 06.07.1970 року, посвідченого нотаріусом Першої Нікопольської державної нотаріальної контори Єременко Ж.Г. за реєстровим № 2-1732, зареєстрованим в КП НМБТІ 25.08.1970 року (а.с.13-23). [INFO] помер батько позивачки по справі [PERSON] (а.с.8). За життя заповіту не залишив. Спадкоємцями після смерті батька є позивачка (а.с.10), її рідна сестра [PERSON] та її рідний брат [PERSON] . Брат та сестра позивачки з заявами про прийняття спадщини після смерті батька [PERSON] не звертались. Позивачка звернулась з заявою про прийняття спадщини після смерті свого батька [PERSON] [INFO] , написавши заяву у нотаріуса Нікопольського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Балабекян А.Е. (заява зареєстрована в реєстрі за № 2017) (а.с.12). З часу смерті батька позивачка проживала родиною в успадкованому житловому будинку, була зареєстрована (а.с.25), сплачувала комунальні послуги. На даний час позивачка вирішила отримати свідоцтво про право на спадщину після смерті батька [PERSON] і звернулась до Першої Нікопольської державної нотаріальної контори з зазначеного питання, але їй було видано Постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 21.09.2021 року через пропуск строку прийняття спадщини (а.с.5). Крім того, позивачку було повідомлено, що спадкова справа за її заявою про прийняття спадщини після смерті батька [PERSON] від 08.10.2005 року, оформлена у нотаріуса Нікопольського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Балабекян А.Е., зареєстрована в реєстрі за № 2017, не відкривалась, а тому вона вважається спадкоємицею, яка не прийняла спадщину після смерті свого батька [PERSON] . Відповідно до ст.1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Згідно ст.1233 ЦК України, у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини, право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 ЦК України. У відповідності до ст.1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі, зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Частиною першою статті 1272 ЦК України встановлено, що, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Частиною третьою вказаної статті визначено, що за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Таким чином, суд вважає, що позивачкою пропущено строк прийняття спадщини з поважних причин, так як вона своєчасно звернулась до нотаріуса з питання прийняття спадщини після смерті батька [PERSON] , подавши заяву, яку було зареєстровано в реєстрі. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України. Суди відкривають провадження в такій справі у разі відсутності письмової згоди спадкоємців, які прийняли спадщину (частина друга статті 1272 ЦК), а також за відсутності інших спадкоємців, які могли б дати письмову згоду на подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Відповідачами у такій справі є спадкоємці, які прийняли спадщину. При відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття, відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Правова позиція, висловлена Верховним судом України при розгляді справи № 6-1486цс15, передбачає, що, відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом вищезазначеної статті, поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є ті, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. . Відповідно до вимог ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків від фізичної особи, яка померла, до інших осіб. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини (смерті спадкодавця) і не припинилися внаслідок його смерті (ст.1218 ЦК України). Згідно з правовою позицію ЄСПЛ у справі "Ілхан проти Туреччини" від 27.06.2000 року, при вирішення питання пропуску строку на вчинення дій має застосовуватись правило встановлення всіх обставин з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру. Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому, необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Рішення ЄСПЛ у справі «Маркс проти Бельгії» від 13.06.1979 року, ст.1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, по своїй суті є гарантом права власності, оскільки визнають право будь-якої особи на безперешкодне користування своїм майном. Пленум Верховного Суду України в п.24 постанови від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" роз`яснив, що, вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому, необхідно керуватися тим, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК. Суди відкривають провадження в такій справі у разі відсутності письмової згоди спадкоємців, які прийняли спадщину (частина друга статті 1272 ЦК), а також за відсутності інших спадкоємців, які могли б дати письмову згоду на подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Відповідачами у такій справі є спадкоємці, які прийняли спадщину. При відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Правова позиція, висловлена Верховним судом України при розгляді справи № 6-1486цс15, передбачає, що, відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийнятгя спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом вищезазначеної статті, поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є ті, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. За таких обставин, суд вважає, що причина пропуску позивачем строку для прийняття спадщини є поважною і вважає за необхідне позовні вимоги [PERSON] - задовольнити. Враховуючи викладене та

Outcome: approved