Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-23 00:00:00

Позивач звернулась до суду з названим позовом та просить постановити рішення, яким: - визнати за\~нею,\~ [PERSON] право власності на 1/3 частину житлового будинку з господарськими будівлями та дворовими спорудами при ньому, розташованого за адресою: [ADDRESS] як за спадкоємцем за законом першої черги після смерті батька [PERSON] ; - визнати за нею,\~ [PERSON] право власності на 1/3 частину житлового будинку з господарськими будівлями та дворовими спорудами при ньому, розташованого за адресою: [ADDRESS] як за спадкоємцем за заповітом після смерті матері [PERSON] . Свої вимоги мотивує тим, що зазначене домоволодіння станом на 14 квітня 1991 року за типом відносилось до колгоспного двору, до його складу входили: батько [PERSON] , померлий [INFO] , мати [PERSON] , померла [INFO] , та вона, позивач [PERSON] , [INFO] . [INFO] помер батько [PERSON] , та після його смерті відкрилась спадщина на належне йому майно, зокрема, на 1/3 частку житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Спадкоємцем за законом першої черги після смерті батька є вона, його донька [PERSON] , яка своєчасно прийняла спадщину шляхом звернення до нотаріальної контори з заявою про відкриття спадщини. Дружина померлого від прийняття спадщини відмовилась. [INFO] померла мати [PERSON] . Спадщину, що відкрилась після смерті матері у вигляді 1/3 частки житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , прийняла вона як спадкоємець за заповітом, позивач по справі шляхом подачі заяви до нотаріальної контори. Втім, нотаріусами постановлено рішення про відмову їй, позивачу у видачі свідоцтв про право на спадщину у зв`язку з відсутністю у спадкодавців правовстановлюючих документів на спадкове майно. Зазначене стало приводом для звернення до суду. Ухвалою від 08.12.2021 року було відкрито провадження по справі та призначено підготовчий розгляд на 29.12.2021 року об 11:00 годині (а.с.30), про що повідомлено сторін по справі (а.с.31). У підготовче засідання призначене на 29.12.2021 року: - позивач не прибула, про час та місце проведення підготовчого розгляду повідомлена відповідно до вимог чинного законодавства. Подала суду заяву про розгляд справи у її відсутність (а.с.58). - представник відповідача про час та місце проведення підготовчого розгляду повідомлений належним чином (а.с.33), до суду не прибув. Ухвалою від 29.12.2021 року підготовче засідання закрито, справу призначено до судового розгляду на 24.01.2022 року (а.с.60), про що повідомлено сторін по справі (а.с.61, 63). В судове засідання 24.01.2022 року: - позивач не прибула, про час та місце розгляду справи повідомлена відповідно до вимог чинного законодавства. Подала суду заяву про підтримання позовних вимог та розгляд справи у її відсутність (а.с.93). - представник відповідача про час та місце проведення підготовчого розгляду повідомлений належним чином (а.с.63), до суду не прибув. За підписом т.в.о. голови Кубейської сільської ради Болградського району Одеської області Заїм Т. подано заяву про визнання позовних вимог та проведення судового розгляду у відсутність представника відповідача (а.с.94). Розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заяви сторін по справі, суд прийшов до висновку про задоволення\~позовних\~вимог за наступних підстав. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст.2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України. За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту. Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом, права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені, невизнані або оспорювані особою, до якої пред`явлений позов, тобто, законодавець пов`язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених, невизнаних або оспорюваних суб`єктивних прав або законних інтересів позивача. За інформацією Комунального підприємства «Болградське бюро технічної інвентаризації» №279 від 03.09.2021 року вбачається, що за матеріалами інвентарних справ та реєстрових книг КП «Болградське БТІ» станом на 31 грудня 2012 року право власності на житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] не зареєстровано (а.с.23). Судом встановлено, що станом на 14 квітня 1991 року житловий будинок з господарськими будівлями та дворовими спорудами при ньому, розташований за адресою: [ADDRESS] \~ на праві власності належав колгоспному двору, до складу якого входили: [PERSON] , померлий [INFO] , [PERSON] , померла [INFO] , [PERSON] , [INFO] (а.с.22). Згідно роз`яснень Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» до правовідносин, що виникли до прийняття 15.04.1991 року Закону України «Про власність» застосовується чинне на той час\~ законодавство, зокрема спори щодо майна колгоспного двору, яке було придбане до вказаної дати, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, які до 15.04.1991 року не втратили права на частку в його майні.\~ Відповідно до ст.120 ЦК України в редакції 1963 року, майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Володіння, користування і розпорядження майном колгоспного двору здійснювалося за згодою всіх членів двору. Розмір частки члена колгоспного двору встановлювався з огляду на рівність часток всіх членів двору, включаючи неповнолітніх та непрацездатних (ч. 2 ст. 123 ЦК УРСР).\~ Положеннями пп.«а» п. 6 вищезазначеної постанови визначено, що право власності на майно, яке належало колгоспному двору і зберіглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили право на частку в його майні. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної та творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. За період з 1991 року по теперішній час рішення Кубейською сільською радою Болградського району Одеської області щодо визнання права власності на вказане домоволодіння не приймалося. В силу зазначених вимог, померлі [PERSON] та [PERSON] , фактично були власниками та позивач [PERSON] наразі є власником по 1/3 частині зазначеного домоволодіння як члени колгоспного двору, однак спадкодавці в силу певних обставин за час свого життя не оформили належним чином право власності на свої частки. [INFO] помер батько позивача [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , яке було видане Кубейською (колишня назва Червоноармійська) сільською радою Болградського району Одеської області 26 березня 2007 року (а.с.8). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на належне йому майно, зокрема, на 1/3 частку житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Спадкоємцем за законом першої черги після смерті [PERSON] с його донька - [PERSON] . Родинні відносини спадкодавця та спадкоємця підтверджуються: - свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим Кубейською (колишня назва Червоноармійська) сільською радою Болградського району Одеської області 27 вересня 1972 року (а.с.10); - довідкою Болградського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Болградському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) № 401/02-74 від 23.10.2007 року про зміну прізвища під час реєстрації шлюбу з « [PERSON] » на « [PERSON] » (а.с.11); - свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим Болградським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Болградському районі в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 20.08.2014 року згідно якого позивач змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] » (а.с.12). Згідно довідки Кубейської сільської ради Болградського району Одеської області за №2084 від 08.09.2021 року [PERSON] постійно проживав та був зареєстрований в житловому будинку за адресою: [ADDRESS] по день своєї смерті (а.с.18). Відповідно до довідки Кубейської сільської ради Болградського району Одеської області за №2085 від 08.09.2021 року на день смерті [PERSON] в житловому будинку за адресою: [ADDRESS] окрім померлого проживали і були зареєстровані: дружина [PERSON] , донька [PERSON] та онуки [PERSON] та [PERSON] (а.с.19). Так, з матеріалів спадкової справи №618/2007, надісланої Одеським державним нотаріальним архівом, щодо майна померлого [INFO] [PERSON] вбачається (а.с.64-92), що [PERSON] , дружина померлого подала заяву 23.10.2007 року про відмову від прийняття спадщини, що відкрилася після смерті чоловіка (а.с.68). З заявою про прийняття спадщини, що відкрилася після смерті батька до нотаріуса звернулася 24.10.2007 року [PERSON] (а.с.69), та 24.10.2007 року їй було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну ділянку (а.с.79), на грошові вклади (а.с.80). Однак,\~у видачі\~свідоцтва про\~право на\~спадщину за\~законом на\~частку належного\~батьку домоволодіння,\~нотаріусом відмовлено\~на підставі\~постанови від\~06.10.2021\~року у зв`язку\~з відсутністю\~у спадкодавця\~ [PERSON] \~правовстановлюючого документу,\~що підтверджує\~його право\~власності на\~нерухоме майно (а.с.24, 90-91). [INFO] померла мати позивача [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , що видане виконавчим комітетом Червоноармійської (нині Кубейської) сільської ради Болградського району Одеської області 23 травня 2011 року (а.с.9). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на належне її майно, зокрема, на 1/3 частку житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] . За час свого життя [PERSON] склала заповіт, який посвідчений секретарем виконавчого комітету Червоноармійської сільської ради Болградського району Одеської області від 11.04.2011 року, зареєстрований в реєстрі за №85, згідно якого зробила розпорядження на випадок своєї смерті, а саме: усі права та обов`язки, які їй належали на момент складання заповіту, а також ті права та обов`язки, які можуть належати їй у майбутньому, та усе майно, де б воно не знаходилося і з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що на день смерті буде їй належати, і на що вона матиме право, заповіла своїй доньці [PERSON] , [INFO] (а.с.44 зворотна сторінка, 45). Таким чином, спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON] є її донька [PERSON] (нині прізвище) [PERSON] . Родинні відносини спадкодавця та спадкоємця підтверджуються: - свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим Кубейською (колишня назва Червоноармійська) сільською радою Болградського району Одеської області 27 вересня 1972 року (а.с.10); - довідкою Болградського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Болградському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) № 401/02-74 від 23.10.2007 року про зміну прізвища під час реєстрації шлюбу з « [PERSON] » на « [PERSON] » (а.с.11); - свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим Болградським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Болградському районі в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 20.08.2014 року згідно якого позивач змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] » (а.с.12). Згідно довідки Кубейської сільської ради Болградського району Одеської області за №2082 від 08.09.2021 року померла [PERSON] постійно проживала в житловому будинку за адресою: [ADDRESS] (а.с.20) Відповідно до довідки Кубейської сільської ради Болградського району Одеської області за №2083 від 08.09.2021 року на день смерті [PERSON] в житловому будинку за адресою: [ADDRESS] окрім померлої проживали і були зареєстровані: донька [PERSON] та онуки [PERSON] та [PERSON] (а.с.21). З матеріалів спадкової справи №53/2012 заведеної приватним нотаріусом Болградського районного нотаріального округу Одеської області Агбун М.І. щодо майна померлої [PERSON] , померлої [INFO] (а.с.35-56) вбачається, що з заявою про прийняття спадщини за заповітом звернулася 04.05.2012 року позивач [PERSON] (а.с.36), та 06.07.2012 року їй були видані свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельні ділянки (а.с.52 зворотна сторінка), на майновий пай пайового фонду майна КСП «Кубей», на вклади з відповідними відсотками (а.с.34 зворотна сторінка). Разом з цим, Приватним нотаріусом Болградського районного нотаріального округу Одеської області Агбун М.І. 06.10.2021 року було винесено постанови про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на частку вказаного житлового будинку в зв`язку з відсутністю у спадкодавця [PERSON] правовстановлюючого документу, що підтверджує право власності на нерухоме майно (а.с.25). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст.1217 ЦК України). До складу спадщини, відповідно до статті 1218 ЦК України, входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини (ст.1221 ч.1 ЦК України). Статтею 1223 ЦК України врегульовано, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Стаття 1258 ЦК України визначають положення щодо черговості спадкування за законом. Так, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Щодо спадкування за законом, то згідно ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Ступінь споріднення визначається за числом народжень, що віддаляють родича від спадкодавця. Народження самого спадкодавця не входить до цього числа. Позивач [PERSON] , будучи донькою спадкодавців, являється спадкоємцем за законом першої черги після смерті батька [PERSON] , померлого [INFO] , та за заповітом після смерті матері [PERSON] , померлої [INFO] . Відповідно до\~\~ч.5\~ст.1268\~ЦК України\~незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Таким чином, позивач [PERSON] , як спадкоємець за законом першої черги після смерті батька та як спадкоємець за заповітом після смерті матері на підставі, що передбачена законом, тобто в порядку спадкування, набула право на це майно, тобто на 2/3 частки житлового будинку з господарськими будівлями та дворовими спорудами при ньому, розташованого за адресою: [ADDRESS] . У відповідності до положень ст.ст.13, 81, 83 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Згідно ст.82 ч.1 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Суд під час розгляду справи повинен безпосередньо дослідити докази у справі: ознайомитися з письмовими та електронними доказами, висновками експертів, поясненнями учасників справи, викладеними в заявах по суті справи, показаннями свідків, оглянути речові докази. Докази, що не були предметом дослідження в судовому засіданні, не можуть бути покладені судом в основу ухваленого судового рішення (стаття 229 ЦПК України). Суд розглядає справу дотримуючись принципів змагальності і диспозитивності цивільного судочинства, оцінюючи докази у справі у їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням згідно ст. 229 ЦПК України, захищаючи порушені, невизнані або оспорюванні права, свободи чи інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб згідно ст. 2 ЦПК України. При розгляді даної справи предмет доказування доведений позивачем відповідними доказами, при чому, їх аналіз дозволяє зробити висновок про те, що вони є належними, допустимими та достовірними як кожний окремо, так і у взаємному зв`язку у їх сукупності. Підсумовуючи усе вище викладене, суд вважає уточнені позовні вимоги позивача цілком обґрунтованими, та приходить до висновку про їх задоволення у повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved