Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-31 00:00:00

17.11.2021 року до Хортицького районного суду м. Запоріжжя надійшла позовна заява Акціонерного товариства «Кредобанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позову позивач зазначив, що між АТ «Кредобанк» та відповідачем [PERSON] 29.01.2020 року був укладений кредитний договір № CL-259110, відповідно до умов якого, Банк надав позичальнику кредит в сумі 100000,00 грн. на строк до 26.01.2024 р. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 55,00 % на рік. У порушення норм закону та умов договору відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконала, у зв`язку із чим станом на 22.09.2021 р. має заборгованість у розмірі 157711,24 грн., яку позивач АТ «Кредобанк» просить стягнути з відповідача на його користь, а також судові витрати, а саме: судовий збір в розмірі 2365,67 грн. та витрати на правничу допомогу в розмірі 15771,12 грн. Ухвалою судді Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 09.12.2021 р. позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито у справі спрощене позовне провадження. Представником позивача разом з позовною заявою подано заяву про розгляд справи за відсутності представника позивача , позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти заочного розгляду справи. В судове засідання, відповідач по справі не з`явилась, причини неявки суду не повідомила, відзиву на позову та будь-яких інших заяв чи клопотань до суду не надавала. Судом були направлені судові повістки на адресу відповідача, за якою вона зареєстрована, однак на адресу суду повернулися поштові конверти без вручення із зазначенням «адресат відсутній за вказаною адресою» . В зв`язку з чим суд, урахуванням положень п. 4 ч. 8\~ст. 128 ЦПК України,\~відповідач повідомлений\~належним чином\~про час\~та місце\~судового розгляду.Відповідно до вимог ст. 44 ЦПК України учасники судового розгляду повинні добросовісно користуватися своїми правами. Згідно з вимогами ст. 131 ЦПК України у разі відсутності заяви про зміну місця проживання, повістка вважається доставленою, навіть якщо особа за цією адресою більше не проживає. Тому, суд вважає, що відповідач не з`явилась в судове засідання без поважаних причин. Враховуючи рішення ЄСПЛ у справі «В`ячеслав Корчагін проти Росії» ( № 12307/16), яким визначено, що якщо повістку було направлено за однією з відомих адрес, а особа ухиляється від її отримання то особа може стежити за ходом справи з офіційних джерел, таких як веб- сторінка суду, а тому права такої особи щодо розгляду справи у його відсутності, порушені не були. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, яка відповідно до ст.9 Конституції України є частиною правової системи України, кожна особа має право на справедливий судовий розгляд справи. Це право включає в себе доступність до правосуддя. В той же час, як наголошує у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, кожна сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у справі за його участю, добросовісно користуватися належними йому процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Також, Рішенням Європейського суду з прав людини від 3 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» наголошено, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу звукозаписувальними технічними засобами не здійснювалось. Суд, враховуючи згоду позивача і наявність достатніх даних для вирішення спору, вважає можливим відповідно до\~ст. ч.1 п.2 ст.280 ЦПК України\~провести заочний розгляд справи у відсутність відповідача.\~\~ Верховний Суд України, узагальнюючи судову практику, також вказав, що інститут заочного провадження відповідає положенням та спрямований на реалізацію Рекомендації № R (84) 5 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно принципів цивільного судочинства, що направлені на вдосконалення судової системи. Для досягнення цієї мети необхідно забезпечити доступ сторін до спрощених і більш оперативних форм судочинства та захистити їх від зловживань та затримок, зокрема, надавши суду повноваження здійснювати судочинства більш ефективно. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.4,5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно з ст.12,13,81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Згідно ч.1\~ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~(ратифіковано Україною 17.07.1997 року, набула чинності для України 11.09.1997 року) та правових позицій, викладених в рішенні Європейського Суду з прав людини по справі «Бендерський проти України (заява № 22750/02 параграф 42) - відповідно до практики, яка відображає принцип здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватись в світлині обставин кожної справи. Право може вважатися ефективним, тільки якщо зауваження сторін насправді «заслухані», тобто належним чином вивчені судом. За змістом ст.3,6,627\~ЦК України в Україні діє принцип свободи договору, відповідно до якого сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості Судом встановлено, що 29.01.2020 року між АТ «КРЕДОБАНК» та [PERSON] був укладений кредитний договір № CL-259110, відповідно до умов якого, Банк надав позичальнику кредит в сумі 100\~000,00 грн. на строк до 26.01.2024 р. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 55,00 % річних з дня видачі кредиту до дня повернення кредиту в повному обсязі, які нараховуються щомісячно на суму заборгованості по кредиту за методом «факт/360» /п.4.2 договору/ які діють протягом першого періоду дії ставки (первинна процентна ставка),що підтверджується меморіальним ордером № 5121674 від 29.01.2020 р. Відповідно до п.п. 6.1, 6.2 Договору, позичник зобов`язаний повернути Банку кредит в повному обсязі в порядку і терміни , передбачені цим Договором та/або додатками до нього. Позичальник здійснює погашення заборгованості за цим Договором відповідно до Графіку платежів (Додаток №1 до цього Договору). Всього позивальник зобов`язаний здійснити 48 Щомісячних платежів по 5239,00 грн. щомісячно , кожного останнього числа відповідного місяця , впродовж 48 місяців з дати укладення Кредитного договору. Відповідно до п.7.1 Договору за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань за договором кредиту позивальник відшкодовує Банку заподіяні збитки в повному обсязі та сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період прострочення, розрахованої від суми кожного несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання позичальника, за кожен день прострочення від дати виникнення прострочення до дати, що передує даті погашення заборгованості Позичальника. В будь якому разі розмір пені нарахованої позичальнику на підставі цього пункту Кредитного договору , н6е може перевищувати 15% від суми несвоєчасного виконання грошового зобов`язання. Відповідно до п.7.2. Договору , за невиконання обов`язку , передбаченого п.10.2 Кредитного договору, Банк має право нарахувати позивальнику штраф в розмірі 5% від суми Кредиту , що становить 5000,00 грн. Позичальник [PERSON] своїх зобов`язань за кредитним договором належним чином не виконую, у зв`язку з чим утворилась заборгованість, яка станом на 22.09.2021 р. становить 157711,24 грн. , що складається з заборгованості за тілом кредиту 96417,31 грн., заборгованості за відсотками 61293,93 грн. 14.07.2021 року АТ «КРЕДОБАНК» направило на адресу [PERSON] досудовому вимогу, якою вимагало погашення простроченої заборгованості за договором, однак остання не вчинила жодних дій на погашення кредитної заборгованості. 02.09.2021 р. досудові вимоги були повернуті на адресу Банку без вручення із відміткою пошти «за закінченням встановленого терміну зберігання ». Відповідач [PERSON] не зверталась до Банку для мирового врегулювання спору. Відповідно до ч. 2\~ст. 11 ЦК України\~підставами виникнення цивільних прав і обов`язків є у тому числі договори та інші правочини. Отже, вказані вище договори породили певні права та зобов`язання сторін. Відповідно до вимог\~ст. 629 ЦК України\~договір є обов`язковим для виконання сторонами. Стаття 1048 ЦК України\~регламентує, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У відповідності з\~ст. 1049 ЦК України\~позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з ч. 2\~ст. 1050 ЦК України\~якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до\~статті 1048 ЦК України. Взятих на себе зобов`язань відповідач [PERSON] не виконує, у зв`язку з чим виникла заборгованість за кредитним договором №CL-259110 від 29.01.2020 р. , яка станом на 22.09.2021 р. становить 157711,24 грн. , що складається з заборгованості за тілом кредиту 96417,31 грн., заборгованості за відсотками 61293,93 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості по кредиту, який складений у відповідності до умов кредитного договору та вимог\~ЦК України\~та випискою про рух коштів по рахунку. Позивач звертався до відповідача з вимогою про погашення заборгованості за кредитним договором, що підтверджується копією вимоги від 30.06.2021 року , яка відповідачем була проігнорована. Згідно з ст.ст.\~526,\~530 ЦК України\~зобов`язання має виконуватися належним чином\~\~відповідно до умов договору та чинного законодавства. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Таким чином, суд приходить до висновку про порушення відповідачем умов кредитного договору № CL-259110 від 29.01.2020 року, що призвело до неналежного виконання взятих на себе зобов`язань.\~\~ Відповідно до\~ст. 625 ЦК України\~боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. У зв`язку з наведеним з відповідача на користь позивача слід стягнути за кредитним договором № CL-259110 від 29.01.2020 року заборгованість в розмірі 157\~711,24 гривень. При цьому у відповідності до вимог\~ ст. 141 ЦПК України\~з відповідача на користь позивача слід стягнути сплачені позивачем судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 2365,67 грн. Щодо вимог представника позивача про стягнення з відповідача витрат на професійну правову допомогу у розмірі 15771,12 грн. суд дійшов до наступного висновку. Відповідно до\~ст. 133 ЦПК України\~судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу. Згідно вимог ч. 2.\~ст.\~141\~ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. В ч.ч. 2, 3\~ст. 137 ЦПК України\~зазначено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Згідно вимог ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Таким чином, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення. У зв`язку з відсутністю документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат, перелічених у п.14.11. договору про надання правової допомоги від 11.02.2019 р., суд вважає, у задоволенні вимог про відшкодування витрат на правову допомогу необхідно відмовити. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial