Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-01 00:00:00

У серпні 2021 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначив, що він є спадкоємцем за законом після смерті рідної матері [PERSON] , яка померла [INFO] , після смерті якої залишилось спадкове майно у вигляді житлового будинку [ADDRESS] з господарськими будівлями та спорудами. Мати позивача за життя заповіт не склала, для оформлення спадкових справи позивач звернувся до Сьомої Криворізької державної нотаріальної контори, однак постановою державного нотаріуса, позивачу було відмолено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки померла мати позивача [PERSON] юридично не оформила свої спадкові права після смерті своєї матері [PERSON] (бабусі позивача) і позивачем не було надано документально підтвердженого факту прийняття спадщини [PERSON] після смерті [PERSON] . Крім того, між [PERSON] та [PERSON] неможливо встановити факт родинних відносин як між донькою та матір`ю, оскільки відсутнє документальне підтвердження їх родинних відносин. 20 сiчня 1958 року за № 42-122 житловий будинок за адресою: [ADDRESS] був зареєстрований в Криворізькому Бюро технічної інвентаризації на ім`я [PERSON] та видано посвідчення на право приватної власності нерухомого житлового будинку. 19 вересня 1960 року [PERSON] подарувала Ѕ частку домоволодіння за адресою: [ADDRESS] своїй матері [PERSON] , яка померла [INFO] . За життя [PERSON] склала заповіт, посвідчений 23 квітня 1987 року державним нотаріусом Другої криворізької державної нотаріальної контори Герасимовою Л С. за реєстровим № 1-756, згідно якого заповіла Ѕ частку належного їй житлового будинку з надвірними спорудами за адресою: [ADDRESS] на iм`я [PERSON] , а іншу Ѕ частку належного їй житлового будинку без надвірних споруд за адресою: [ADDRESS] заповiла [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] в рівних частках кожному. На сьогодні вказаний заповіт втратив свою актуальність, оскільки всі спадкоємці померли, крім [PERSON] , який є двоюрідним братом позивача та відмовився від спадщини. Через різні життєві обставини, такі як тривала хвороба, похилий вік, мати позивача [PERSON] померла та належним чином не оформила право власності на житловий будинок після смерті своєї матері [PERSON] . У зв`язку із наведеним позивач змушений звернутися до суду із вказаним позовом в якому просив встановити факт родинних відносин, а саме, що [PERSON] є рідною матір`ю [PERSON] , а також визнати за позивачем право власності на житловий будинок: літерою "А-1", загальною площею 51,2 кв/м, житловою площею 28,8 кв.м з господарськими будівлями та спорудами: літньою кухнею "Б", погрібом "В", гаражем "Е", сараєм "Д", вбиральнею "Ж", огорожею № 1, водо колонкою І замощенням ІІ, розташованого за адресою: [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті померлої матері [PERSON] . Ухвалою суду від 17 серпня 2021 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання, також витребувано з Сьомої Криворізької нотаріальної контори копію спадкової справи, заведеної після смерті [PERSON] , яка отримана судом 02.09.2021 року. Ухвалою суду від 28 грудня 2021 року закрито підготовче судове засідання, справу призначено до судового розгляду з викликом свідків, заявлених позивачем. Ухвалою суду від 02 лютого 2022 року відмовлено у задоволенні клопотання представника позивача про витребування доказів. Позивач та його представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили їх задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні не заперечував щодо встановлення факту родинних відносин, проте вважав недоведеним факт прийняття спадщини [PERSON] після смерті її матері [PERSON] , оскільки вони були зареєстрованими за різними адресами. Також звертав увагу, що право власності в БТІ було зареєстроване за [PERSON] на будинок з іншим номером - [ADDRESS] і документів щодо зміни упорядкування адреси будинку позивачем не надано. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи, надав суду заяву про розгляд справи без його участі. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснила, що вона мешкає на одній вулиці з позивачем, який є її двоюрідним братом. Позивач завжди мешкав у будинку [ADDRESS] разом зі своєю матір`ю та бабусею, був зареєстрований там. Мати позивача [PERSON] за життя купила собі квартиру, була там зареєстрована, але фактично мешкала зі своєю матір`ю [PERSON] та доглядала за нею. Після смерті бабусі [PERSON] , позивач залишився проживати у будинку разом зі своєю матір`ю [PERSON] , яка також потім померла. Явка інших свідків для допиту у судовому засіданні, позивачем та цього представником не забезпечена. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази у справі, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. За приписами ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Судом встановлено, що [PERSON] народилася [INFO] , батьками зазначені: [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва серії [NUMBER] (а.с.14). 03.12.1953 року [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , після шлюбу залишила прізвище " [PERSON] " (а.с.17). Позивач [PERSON] народився [INFO] , батьками зазначені: [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с.13). [PERSON] померла [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого Відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Жовтневої районної ради м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, актовий запис № 501 (а.с.16). На момент смерті [PERSON] за адресою: [ADDRESS] був зареєстрований позивач [PERSON] , що підтверджується відомостями Відділу реєстрації місця проживання громадян Виконавчого комітету Покровської районної у місті ради (а.с.19). [PERSON] померла [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого Саксаганським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 146 (а.с.15). Згідно довідки ЖБК «Рассвет» [PERSON] була зареєстрована та проживала одна за адресою: [ADDRESS] с 03.12.1974 року по день смерті [INFO] (а.с.70-зворот). Рішенням Виконкому Жовтневого райради депутатів від 06.10.1953 року [PERSON] виділено для індивідуального будівництва земельну ділянку в розмірі 600 кв. метрів на руднику [ADDRESS] (а.с.30). 15.10.1953 року складено акт про відведення в натурі [PERSON] земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] (а.с.32). Відповідно до Договору на право будівництва будинку та безстрокового користування земельною ділянкою від 26.10.1953 року, Житловим управлінням виконкому райміськрадою депутатів надано [PERSON] дозвіл на будівництво житлового будинку на відведеній земельній ділянці за адресою: [ADDRESS] (а.с.23-24). 31.12.1955 року [PERSON] надано дозвіл № 1779 на проведення будівельних робіт по будівництву індивідуального житлового будинку з надвірними спорудами за адресою [ADDRESS] (а.с.31). Згідно реєстраційного посвідчення, виданого Криворізьким відділом Комунального господарства Бюро технічної інвентаризації від 20.01.1958 року, домоволодіння за адресою [ADDRESS] зареєстроване на праві приватної власності за [PERSON] на підставі договору на право будівництва будинку, виданого Жовтневим райкомунхозом (а.с.22). Як вбачається із договору дарування від 19.09.1960 року [PERSON] подарувала [PERSON] Ѕ частину домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , що посвідчений нотаріусом ІІ Криворізької державної нотаріальної контори Гонтаренко Л.А. № 2-3494 (а.с.25-27). Згідно реєстраційного посвідчення Криворізького БТІ від 08.08.1962 року, ціле домоволодіння [ADDRESS] зареєстровано на праві власності за [PERSON] на підставі договору дарування Ѕ частини домоволодіння, посвідченого ІІ Госнотконторою 07.08.1962 року № 1-2288 та договору дарування Ѕ частини домоволодіння посвідченого ІІ Госнотконторою 19.10.1960 року № 2-3494 (а.с.28). З наданих документів вбачається, що право на забудову земельної ділянки та сама земельна ділянка видавались матері позивача - [PERSON] за адресою [ADDRESS] . Після завершення будівництва, право власності в Криворізькому БТІ первинно було зареєстровано за [PERSON] також на домоволодіння [ADDRESS] . Вподальшому, право власності у Криворізькому БТІ було зареєстровано за [PERSON] також на домоволодіння [ADDRESS] на підставі двох різних договорів дарування частини домоволодіння, один з яких - від 07.08.1962 року № 1-2288 посвідчений ІІ Госнотконторою, позивачем суду не наданий. Згідно заповіту [PERSON] , який посвідчений 23 квітня 1987 року державним нотаріусом ІІ Криворізької державної нотаріальної контори Герасимовою Л С. № 1-756, [PERSON] заповіла: Ѕ частку належного їй житлового будинку з надвірними спорудами за адресою: [ADDRESS] - [PERSON] , а іншу Ѕ частку належного їй житлового будинку без надвірних споруд за адресою: [ADDRESS] заповiла [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] в рівних частках кожному (а.с.29). [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого Жовтневим відділом реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис № 1112 (а.с.34). [PERSON] померла [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого Жовтневим відділом реєстрації актів цивільного реєстраційної служби Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 335 (а.с.33). Згідно постанови державного нотаріуса Сьомої криворізької державної нотаріальної контори Грабевик О.В. позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері [PERSON] , померлої [INFO] , яка фактично прийняла спадщину, але юридично не оформила свої спадкові права після смерті своєї матері [PERSON] , померлої [INFO] , оскільки позивачем не надано документального підтвердження факту прийняття спадщини [PERSON] після смерті своєї матері [PERSON] . Також, між [PERSON] та [PERSON] неможливо встановити факт родинних відносин, як між донькою та матір`ю, оскільки відсутнє документальне підтвердження їх родинних відносин, а також у зв`язку з неможливістю встановити склад та обсяг спадкового майна. Позивачу запропоновано звернутись до суду для встановлення факту родинних відносин між матір`ю та донькою та встановлення факту прийняття спадщини [PERSON] після смерті матері [PERSON] . Крім того, позивачу запропоновано звернутись до суду для здійснення тлумачення заповіту від імені [PERSON] (а.с.18). З матеріалів спадкової справи, заведеної після смерті [PERSON] , померлої [INFO] вбачається, що 03 червня 2011 року до нотаріуса надійшла заява позивача , в якій вказано, що він приймає спадщину, що залишилась після смерті матері та просить видати йому свідоцтво про право на спадщину за заповітом. Крім того в заяві вказано, що крім заявника, інших спадкоємців, а також спадкоємців на обов`язкову частку спадщини, згідно ст. 1241 ЦКУ немає. На підставі вказаної заяви, заявнику було видано Свідоцтво на право на спадщину за законом на квартиру за адресою: [ADDRESS] . (а.с.68-85). Вирішуючи заявлені позовні вимоги в частині встанвлення факту родинних відносин між померлими [PERSON] та [PERSON] , суд виходить з наступного. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. Відповідно до ст. 319 ЦПК України у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт. Рішення суду про встановлення факту, який підлягає реєстрації в органах державної реєстрації актів цивільного стану або нотаріальному посвідченню, не замінює собою документів, що видаються цими органами, а є тільки підставою для одержання зазначених документів. Відповідно до ст. 24 ЦК України, людина як учасник цивільних відносин вважається фізичною особою. Відповідно до ст. 25 ЦК України, здатність мати цивільні права та обов`язки (цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи. Цивільна правоздатність фізичної особи виникає у момент її народження і припиняється у момент її смерті. Відтак, з часу смерті фізичної особи її правоздатність припиняється, вона не може бути учасником цивільних відносин і суб`єктом цивільних прав. Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину. Таким чином, факт родинних відносин про встановлення якого просить позивач, повинен мати юридичний характер, тобто відповідно до закону породжувати юридичні наслідки: виникнення, зміну або припинення особистих чи майнових прав саме для заявника. Як установлено судом, цивільна правоздатність [PERSON] і [PERSON] припинена у зв`язку із їх смертю, а тому звернення до суду з вимогою про встановлення юридичного факту в інтересах померлих суперечить нормам цивільного права та процесуального законодавства, а отже позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають. Інша частина заявлених позивачем вимог щодо визнання за ним права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті померлої матері [PERSON] , є передчасною, не обґрунтованою належними та допустимими доказами, а отже також задоволенню не підлягає. Так, відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до статті 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно із усталеною судовою практикою власник майна має пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється, не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджені відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або оспорюється. Отже, передумовою для застосування статті 392 ЦК України є відсутність іншого, крім судового, способу для відновлення порушеного права власника. Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно з ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу спадкоємців за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судовому практику в справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Як встановлено судом, позивач отримав Свідоцтво про право на спадщину після смерті своєї матері [PERSON] на належну їй квартиру [ADDRESS] (а.с.82). Проте оформити свої спадкові права на будинок [ADDRESS] не зміг, отримавши відмову нотаріуса через недоведеність родинних відносин [PERSON] та [PERSON] , а також у зв`язку з недоведеністю факту прийняття спадщини [PERSON] після смерті її матері [PERSON] . Крім того, позивачу запропоновано звернутись до суду для здійснення тлумачення заповіту від імені [PERSON] . Отже, за відсутності належним чином встановленого юридичного факту родинних відносин між позивачем, його матір`ю [PERSON] та його бабусею [PERSON] , а також без встановлення юридичного факту прийняття спадщини [PERSON] після смерті її матері [PERSON] , суд вважає вимоги про визнання права власності за позивачем в порядку спадкування за законом передчасними та такими, що задоволенню не підлягають. Крім того, спадкоємцем за заповітом після [PERSON] є також двоюрідний брат позивача - [PERSON] і відомості про його відмову від спадщини, як про це зазначено у позові, суду не надано. Відомості щодо тлумачення заповіту, з огляду на його неоднозначність щодо волі заповідача в частині розподілу надвірних споруд домоволодіння, також відсутні. При цьому, згідно із статтею 1256 ЦК України тлумачення заповіту може бути здійснене після відкриття спадщини самими спадкоємцями. У разі спору між спадкоємцями тлумачення заповіту здійснюється судом відповідно до статті 213 ЦК України. Враховуючи зміст вказначених норм, суд може ухвалити рішення про тлумачення заповіту лише при розгляді юридичного спору між сторонами (пункт 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними»). Суд також враховує, що з наданих позивачем доказів також не можливо встановити правову підставу набуття права власності [PERSON] на будинок [ADDRESS] , оскільки відомості щодо реєстрації права власності в Криворізькому БТІ містяться щодо будинку з іншим номером - [ADDRESS] , для будівництва якого [PERSON] надавалась відповідна земельна ділянка. На підставі викладеного, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову [PERSON] в повному обсязі. Відповідно до ст.141 ЦПК України, враховуючи результат вирішення спору, судові витрати слід віднести на рахунок позивача.

Outcome: dismissed