Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-31 00:00:00

Представник позивача адвокат Ковальчук С.Я. звернувся до суду в інтересах позивачки [PERSON] з позовною заявою до Голованівської селищної ради Голованівського району Кіровоградської області про визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом. Позов мотивовано тим, що [INFO] померла рідна сестра позивачки [PERSON] . Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, яка складається із земельної ділянки площею 3,8923 гектара, кадастровий номер 3521481800:02:000:0146 в межах згідно з планом, яка розташована на території Журавлинської сільської ради, село Журавлинка Голованівського району Кіровоградської області, переданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ІІІ-КР № 006145, виданного Журавлинською сільською радою Голованівського району Кіровоградської області 06 липня 2001 року, на підставі рішення сесії Журавлинською сільською радою Голованівського району Кіровоградської області від 30 травня 2001 року за № 112, та зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 146. Спадкоємцем другої черги по закону даного майна - спадщини являється позивач, як сестра спадкодавця. Інших спадкоємців за законом та за заповітом не має. Позивачка прийняла спадщину шляхом подачі заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори, однак оформити спадкове майно не може, оскільки нотаріус відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку у зв`язку з відсутністю оригінала правовстановлюючого документа на спадкове майно, а тому змушена звертатись до суду. Просив визнати в порядку спадкування за законом за [PERSON] , право власності на земельну ділянку площею 3,8923 гектара, кадастровий номер - 3521481800:02:000:0146, яка розташована на території с. Журавлинка Голованівського району Кіровоградської області після смерті сестри - [PERSON] , яка померла [INFO] та належала спадкодавцю [PERSON] на підставі Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ІІІ-КР №006145, виданого Журавлинською сільською радою Голованівського району Кіровоградської області, 06 липня 2001 року. Ухвалою Голованівського районного суду Кіровоградської області від 29 листопада 2021 року відкрито провадження по даній справі та призначено до підготовчого розгляду . 29 грудня 2021 року ухвалою Голованівського районного суду Кіровоградської області закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду по суті на 01лютого 2022 року . Позивач та її представник в судове засідання не з`явилися. Представник позивача адвокат Ковальчук С.Я. до початку судового засідання надіслав до суду заяву з клопотанням розглянути справу без його участі та участі позивача, позовні вимоги підтримує повністю та просить суд їх задовольнити. Представник відповідача Голованівської селищної ради Голованівського району Кіровоградської області у судове засідання не з`явився, надіслав до суду заяву в якій просив розглянути справу без його участі, позовні вимоги визнає повністю. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» у разі визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом. При визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст. 206 ЦПК України. Таким чином, визнання відповідачем пред`явленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого не майнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав, передбачених ч. 2 ст. 16 ЦК України, є визнання права. У відповідності з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України) Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (1950 р.), ратифікована Законом України від 17 липня 1997 р. № 475/97-ВР, зокрема ст. 1 Протоколу № 1 (1952 р.) передбачає право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускає позбавлення особи свого майна, крім як в інтересах суспільної необхідності і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнає право держави на здійснення контролю за використанням власності у відповідності з загальними інтересами або для забезпечення податків, інших зборів чи штрафів. Відповідно до п. 6 Постанови №5 Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року « Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно ч.7 ст. 16 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.» державна реєстрація прав проводиться на підставі заяви власника, іншого правонабувача, сторони правочину, за яким виникло право, уповноваженої ними особи або державного кадастрового реєстратора у випадках, передбачених цим Законом. Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року N3477-IV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського Суду з прав людини як джерело права. Суд вважає, що неможливість позивача отримати свідоцтво про право на спадщину є порушенням його права власності, оскільки унеможливлює визнання такого права з боку держави перед іншими суб`єктами цивільних та інших правовідносин. Вивчивши матеріали справи, матеріали копії спадкової справи до майна померлої [INFO] [PERSON] , суд вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню. З матеріалів справи вбачається, що земельна ділянка площею 3,8923 гектара, кадастровий номер - 3521481800:02:000:0146 в межах згідно з планом, яка розташована на території Журавлинської сільської Ради, село Журавлинка Голованівського району Кіровоградської області, переданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, належала померлій [PERSON] на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ІІІ-КР № 006145, виданного Журавлинською сільською радою Голованівського району Кіровоградської області 06 липня 2001 року, на підставі рішення сесії Журавлинською сільською радою Голованівського району Кіровоградської області від 30 травня 2001 року за № 112, та зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 146 ( а.с.- 19). Судом встановлено, що позивач [PERSON] прийняла спадщину шляхом подачі 09 березня 2021 року заяви до державного нотаріуса Гайворонського районного нотаріального округу Кіровоградської області Ковбасюк Н.Ю. про прийняття спадщини, що вбачається з оглянутої в судовому засіданні копії заяви про прийняття спадщини [PERSON] після померлої [INFO] [PERSON] .( а.с.-9) Інших спадкоємців, які матимуть право на обов`язкову частку у спадщині за законом після смерті [PERSON] судом не встановлено. Постановою № 265/02-31 від 19.10.2021 року державний нотаріус Гайворонського районного нотаріального округу Кіровоградської області Ковбасюк Н.Ю. відмовила позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку після смерті [PERSON] у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документа на спадкове майно. ( а.с.-25) Відмова державного нотаріуса є підставою для звернення позивачки до суду з даним позовом . Відповідно до розділу 11 п.4.20 глави 10 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 .02.2012 р. № 296/5 і зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22.02.2012 р за № 282/20595 видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, провадиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів про належність цього майна спадкоємцеві. Ця постанова є обґрунтованою, тому відповідно до роз`яснень абзацу 3 п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження. Відмова в видачі свідоцтва про право на спадщину за законом не може бути перешкодою у набутті позивачем права на вищезазначену земельну ділянку . Згідно ст.. 328 ЦК України право власності набувається на підставах що незаборонені законом, зокрема із правочинів. Право вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає з закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Суд вважає, що неможливість позивача отримати свідоцтво про право на спадщину є порушенням його права власності, оскільки унеможливлює визнання такого права з боку держави перед іншими суб`єктами цивільних та інших правовідносин. Суд вважає доведеним, що [PERSON] є спадкоємцем за законом після смерті сестри - [PERSON] , яка померла [INFO] , і має право на оформлення в власність земельтної ділянки площею 3,8923 гектара, кадастровий номер - 3521481800:02:000:0146, яка розташована на території село Журавлинка Голованівського району Кіровоградської області. Іншого порядку видачі свідоцтва про право на спадщину чинним Законодавством не передбачено. Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Як вбачається із заявлених вимог, позивачем не заявлено вимог щодо стягнення судових витрат з відповідача , а тому їх необхідно віднести на рахунок позивача . На підставі Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (1950 року), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 р. № 475/97-ВР, ст. 1 Протоколу № 1 до Європейської конвенції (1952 р.), ст. 41 Конституції України, ст.ст. 15, 16 Закону України «Про власність», п. 8, п. 23 постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування»,

Outcome: approved