Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-01 00:00:00

04 січня 2022 року до суду надійшла позовна заява, у якій позивач в особі представника - адвоката Підмогильної Ярослави Ярославівни, посилаючись на ст. ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат», просить визнати виконавчий напис, вчинений 05 квітня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Євгеном Михайловичем, зареєстрований в реєстрі за № 17495, таким, що не підлягає виконанню, стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати по оплаті судового збору в сумі 908 гривень та витрати на правову допомогу в сумі 5000 гривень. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що із електронного додатку «Дія» позивачу стало відомо про наявність виконавчого провадження № 65787742 на підставі виконавчого напису № 17495 від 05.04.2021 року, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М., яке перебуває на виконанні приватного виконавця виконавчого округу Київської області Жарчинського О.А.. Згідно постанови приватного виконавця виконавчого округу Київської області Жарчинського О.А. про відкриття виконавчого провадження № 65787742 від 14.06.2021 року на підставі виконавчого напису № 17495 від 05.04.2021 року, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М., стягнуто з боржника, яким є [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» заборгованість за кредитним договором № 005-24005-110613 від 11.06.2013 року в розмірі 28 069,17 гривень. Позивач категорично не погоджується із виконавчим написом № 17495, вчиненим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М. 05.04.2021 року та вважає його незаконним. Так, позивачем у 2013 році було отримано кредитну картку від ПАТ «Дельта Банк», однак вона нею ніколи не користувалася, про наявність заборгованості її ніхто не інформував та не повідомляв. В 2015 році ПАТ «Дельта Банк» було визнано банкрутом, про правонаступника позивачу не було нічого відомо. Окрім того, позивачу не було відомо, що її борг було передано ТОВ «ФК «ЄВРПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ». Жодних документів про наявність заборгованості, розрахунку заборгованості по тілу кредиту чи відсоткам, чи надання строку для погашення заборгованості не було надано позивачу протягом останніх 8 років. Нотаріус вчинив виконавчий напис всупереч ст. 88 Закону України «Про нотаріат», оскільки з дня виникнення права вимоги минуло більше трьох років. Станом на 28.12.2021 року пройшло близько 8 років та дана заборгованість є спірною. При вчиненні виконавчого напису нотаріус не повідомляла та не отримувала від позивача первинні документи щодо видачі кредиту та здійснення його погашення, тому у нотаріуса були відсутні підстави вважати, що розмір заборгованості позивача перед відповідачем є безспірним. Таким чином, оспорюваний виконавчий напис було вчинено з порушенням норм чинного законодавства, а сума заборгованості, яка визначена стягувачем, не є безспірною, стягнення заборгованості проведено поза межами трирічного строку позовної давності, крім того, боржник не був належним чином повідомлений про вчинення виконавчого напису, у зв`язку з чим наявні підстави для визнання його таким, що не підлягає виконанню. Позивачем 24 грудня 2021 року було укладено договір про надання правової допомоги із адвокатом Підмогильною Я.Я., тому судові витрати позивача складаються із витрат на правничу допомогу в сумі 5000 гривень та по оплаті судового збору в сумі 908 гривень, які вона просить стягнути з відповідача на її користь. Ухвалою судді від 05 січня 2022 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі, визначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження і призначено судовий розгляд справи на 02 лютого 2022 року. Ухвалою судді від 05 січня 2022 року заяву [PERSON] в особі представника - адвоката Підмогильної Ярослави Ярославівни про забезпечення позову задоволено та зупинено стягнення у виконавчому провадженні № 65787742, відкритому приватним виконавцем виконавчого округу Київської області Жарчинським О.А. на підставі виконавчого напису № 17495 від 05.04.2021 року, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Київської області Остапенком Є.М., який оскаржується боржником у судовому порядку. 24 січня 2022 року до суду від представника відповідача за довіреністю Яременко Т.А. надійшов відзив на позовну заяву, в якому вона просила відмовити у задоволенні позовних вимог посилаючись на те, що позовна заява про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, є безпідставною та необґрунтованою. Відповідачем виконано вимоги, передбачені п. 2 Постанови Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» і подано приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу Остапенку Є.М. вичерпний перелік документів для вчинення виконавчого напису, а саме: оригінал кредитного договору та розрахунок заборгованості за кредитним договором. Отже, виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М. за № 17495 не підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню, оскільки зазначену в оспорюваному виконавчому написі заборгованість можна вважати безспірною. Твердження позивача, що приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М. пропущено строк позовної давності для вчинення виконавчого напису є помилковим, оскільки 07 травня 2020 року між АТ «Дельта Банк» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено Договір відступлення прав вимоги № 2242/К, у відповідності до умов якого правонаступником усіх прав та обов`язків АТ «Дельта Банк» є ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів», в тому числі і за кредитним договором № 005-24500-110613 від 11.06.2013 року. Строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу (ч. 1 ст. 88 Закону України «Про нотаріат», підпункт 3.4. пункту 3 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій). Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Строк для звернення до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису в контексті застосування ст. 88 Закону України «Про нотаріат» безпосередньо пов`язаний із позовною давністю, встановленою ЦК України. Фактично законом визначено, що строк для звернення до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису є таким самим, що й позовна давність для звернення до суду. Тому і загальний строк для звернення до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису становить три роки. Оскільки у ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» право вимоги виникло лише 07.05.2020 року, після укладення Договору відступлення прав вимоги № 2242/К, то строк звернення відповідача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису перебуває у межах строку з 07 травня 2020 року до 07 травня 2023 року, і до моменту звернення до нотаріуса для вчинення виконавчого напису 05 квітня 2021 року він не сплив. Представник відповідача вважає, що витрати позивача на професійну правничу допомогу в сумі 5 000,00 гривень є неспівмірними зі складністю цієї справи, не відповідають критерію реальності таких витрат та розумності їхнього розміру, позивачем не надано жодного платіжного доручення чи квитанції на підтвердження оплати правової допомоги, які були б оформлені у встановленому законом порядку, тому відсутні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 5 000 гривень. В призначене судове засідання позивач не з`явилася, про дату, час та місце судового засідання повідомлена належним чином. До канцелярії суду подала заяву, в якій вона просила розглянути справу за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила задовольнити. 01 лютого 2022 року на електронну адресу суду від представника позивача надійшла заява, в якій вона просила розгляд справи провести без участі позивача, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. В подані заяві зазначила, що постановою Київського апеляційного адміністративного суду у справі № 826/20084/14 від 22.02.2017 року, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року, визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» № 662, в частині, зокрема, доповнення Переліку документів розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин». Таким чином, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. у виконавчому написі від 05 квітня 2021 року № 17495 послався на пункт постанови Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172, який є не чинним. Серед документів, наданих відповідачем нотаріусу для вчинення виконавчого напису, оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів), за яким стягнення заборгованості може провадитися у безспірному порядку, відсутній. Кредитний договір - заява № 005-24005-110613 від 11.06.2013 року, не посвідчений нотаріально, тому не міг бути тим договором, за яким стягнення заборгованості могло бути проведено у безспірному порядку шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису. Відповідач в призначене судове засідання не направив свого представника, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. У відзиві на позовну заяву представник відповідача просила розгляд справи здійснювати за відсутності відповідача та відмовити у задоволенні позовних вимог. Третя особа приватний виконавець виконавчого округу Київської області Жарчинський Олексій Анатолійович в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Євген Михайлович в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином в порядку, передбаченому ч. 11 ст. 128 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З огляду на викладене, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку про задоволення позовних вимог з наступних підстав. Судом встановлено з матеріалів справи, що 11 червня 2013 року [PERSON] звернулася до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» із Заявою № 005-24005-110613, в якій у частині 1 «Інформація про клієнта» вона зазначила свої персональні дані, такі як: ПІБ, код платника податку, дані свого паспорта, адресу проживання та реєстрації ( а.с. 17). В пунктах 2.1. - 2.6. частини 2 «Основні умови Договору» заяви № 005-24005-110613 від 11.06.2013 року зазначено: рахунок № [NUMBER] ; валюта рахунку - гривня; ліміт кредитної лінії - 20 000,00 гривень; строк ліміту кредитної лінії - 364 календарних дні; картка - Visa International та/або MasterCard Worldwide та/або ВОПС Дельта. Відповідно до пункту 2.4. частини 3 заяви № 005-24005-110613 від 11.06.2013 року, кредитування рахунку в межах кредитної лінії здійснюється протягом строку, визначеного в п. 2.4. частини 2 цієї пропозиції. Кожен наступний ліміт кредитної лінії надається після спливу строку надання попередньої, на умовах, погоджених сторонами у цій пропозиції, та не потребує підписання додаткових угод до цієї пропозиції. Згідно з виконавчим написом, зареєстрованим в реєстрі за № 17495, вчиненим 05 квітня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М. на підставі статті 87 Закону України «Про нотаріат» та пункту 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172, запропоновано стягнути з [PERSON] , яка народилася [INFO] , що зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , РНОКПП - [NUMBER] , невиплачені в строк грошові кошти на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ», ідентифікаційний код 35625014, місцезнаходження: 01032, м. Київ, вул. Симона Петлюри, буд.30, якому Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк», код платника податків згідно з ЄДРПОУ 34047020, на підставі Договору № 2242/К про відступлення прав вимоги від 07 травня 2020 року, відступлено право вимоги за кредитним договором № 005-24005-110613 від 11 червня 2013 року, укладеного між Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» та [PERSON] .. Запропоновано задовольнити вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ», стягнути з [PERSON] за період з 07.05.2020 року по 31.03.2021 року включно, суму у розмірі: 20 668,89 - заборгованість за тілом кредиту; 7 350,28 гривень - заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками; 50,00 гривень - плата за вчинення виконавчого напису нотаріусом, що становить загальну суму 28 069, 17 гривень. Дата набрання виконавчим написом законної сили - 05 квітня 2021 року( а.с. 18). 19 квітня 2021 року представник ТОВ «Фінансова компанія «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» Теплюк Л.В. звернулася із заявою про відкриття виконавчого провадження до приватного виконавця виконавчого округу Київської області Жарчинського О.А.( а.с. 19). 14 червня 2021 року приватним виконавцем виконавчого округу міста Київської області Жарчинським Олексієм Анатолійовичем на підставі виконавчого напису, вчиненого 05 квітня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Євгеном Михайловичем, зареєстрованого в реєстрі за № 17495, було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження за № 65787742( а.с. 12-13). 14 червня 2021 року приватний виконавець виконавчого округу Київської області Жарчинський О.А. у виконавчому провадженні № 65787742 виніс постанову про стягнення з боржника основної винагороди( а.с. 14-15). Вирішуючи спір згідно встановлених обставин справи та відповідних їм правовідносин, суд виходить з наступного. За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною другою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадах. При цьому, відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з частиною першою ст. 1 Закону України «Про нотаріат» нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється цим Законом та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595 (далі - Порядок). Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону України «Про нотаріат» та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій. Так, згідно із статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ч. 1 ст. 88 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. За змістом ч. 2 вказаної статті якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку, для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу (підпункт 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Стаття 50 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак, характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Проте, сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат», захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Тому при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не потрібно обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі необхідно перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Вказана правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі № 137/1666/16-ц. Як вбачається зі змісту оспорюваного виконавчого напису нотаріуса, з [PERSON] за період з 07 травня 2020 року по 31 березня 2021 року стягнуто, крім заборгованості за тілом кредиту, заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками у розмірі 7 350,28 гривень. Відповідно до частини першої, другої статті 1056-1 ЦК України, яка діяла на час укладення кредитного договору, процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Всупереч вимогам статті 1056-1 ЦК України в Заяві № 005-24005-110613 від 11.06.2013 року, підписаній [PERSON] , розмір процентної ставки не визначений, відповідно до пункту 7.1. Заяви, складовою та невід`ємною частиною цієї Пропозиції є Правила та Тарифи банку, які відсутні в матеріалах справи, що свідчить про те, що розмір заборгованості за нарахованими та несплаченими процентами, який зазначений в оспорюваному виконавчому написі не є безспірним, оскільки виникає обґрунтований сумнів, що вказана в оспорюваному виконавчому написі заборгованість за нарахованими та несплаченими процентами в розмірі 7 350,28 гривень виникла в період часу з 07 травня 2020 року по 31 березня 2021 року, а також чи взагалі існувала вказана заборгованість за нарахованими та несплаченими процентами в такому розмірі на період часу, що зазначений у виконавчому написі. Розрахунок заборгованості із зазначенням руху коштів, розміру відсоткової ставки суду відповідачем не наданий. Суд звертає увагу на те, що відповідачем разом із відзивом на позовну заяву не надано суду документи, які б свідчили про відступлення прав вимоги відповідачу ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» первісним кредитором ПАТ «Дельта Банк» за договором № 005-24500-110613 від 11 червня 2013 року, що укладений позивачем [PERSON] з ПАТ «Дельта Банк». З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що сума заборгованості - 28 019,17 гривень, яка вказана у виконавчому написі нотаріуса, є спірною. Також суд враховує, що постановою Київського апеляційного адміністративного суду у справі № 826/20084/14 від 22.02.2017 року, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року, визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» № 662, в частині, зокрема, доповнення Переліку документів розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин». Таким чином, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Євген Михайлович у виконавчому написі від 05 квітня 2021 року № 17495 послався на пункт постанови Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172, який є не чинним. В той же час підпунктом 3.2 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172 (підпункт 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Відповідно до пункту 1 Переліку (в редакції, чинній на момент вчинення виконавчого напису) для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Таким чином, оскільки у судовому порядку постанову Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» № 662, визнано незаконною та нечинною у вказаній вище частині, то кредитний договір, який не є нотаріально посвідченим, не входить до переліку документів, за якими може бути здійснено стягнення заборгованості у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса. Порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Вказана правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду від 21 вересня 2021 року у справі № 910/10374/17. Установлені обставини свідчать, що серед документів, наданих відповідачем нотаріусу для вчинення виконавчого напису, оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів), за яким стягнення заборгованості може провадитися у безспірному порядку, відсутній. Заява № 005-24005-110613 від 11.06.2013 року, підписана Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» та [PERSON] , не посвідчена нотаріально, тому не могла бути тим договором, за яким стягнення заборгованості могло бути проведено у безспірному порядку шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису. Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги підлягають задоволенню, а виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Остапенка Є.М., зареєстрований в реєстрі за № 17495 від 05.04.2021 року, про стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» заборгованості у розмірі 28 019,17 гривень та за вчинення виконавчого напису в розмірі 50,00 гривень, всього на суму 28 069,17 гривень, слід визнати таким, що не підлягає виконанню. Разом з тим суд не враховує доводи позивача, викладені в позовній заяві, про те, що приватний нотаріус вчинив оспорюваний виконавчий напис всупереч вимогам статті 88 Закону України «Про нотаріат», оскільки з дня виникнення права вимоги минуло більше трьох років, виходячи з наступного. В пункті 2.4. частини 2 «Основні умови Договору» заяви № 005-24005-110613 від 11.06.2013 року зазначено, що строк ліміту кредитної лінії - 364 календарних дні. Відповідно до пункту 2.4. частини 3 заяви № 005-24005-110613 від 11.06.2013 року, кредитування рахунку в межах кредитної лінії здійснюється протягом строку, визначеного в п. 2.4. частини 2 цієї пропозиції. Кожен наступний ліміт кредитної лінії надається після спливу строку надання попередньої, на умовах, погоджених сторонами у цій пропозиції, та не потребує підписання додаткових угод до цієї пропозиції. Таким чином, з урахуванням пунктів 2.4. частин 2-3 заяви № 005-24005-110613 від 11.06.2013 року, кожен наступний ліміт кредитної лінії надається після спливу строку надання попередньої, та не потребує підписання додаткових угод. В матеріалах справи відсутні докази, які б містили в собі відомості про закінчення строку кредитування за заявою № 005-24005-110613 від 11.06.2013 року. Доводи позивача, викладені в позовній заяві, про те, що вона не отримувала кредитну картку в ПАТ «Дельта Банк» та не користувалася нею, спростовуються пунктом 11 частини 3 заяви № 005-24005-110613 від 11.06.2013 року, підписаної позивачем [PERSON] , згідно якого вона підтвердила, що отримала картку [NUMBER] та ПІН до картки їй відомий, а також їй роз`яснено та зрозумілі шляхи зміни ПІН. Доводи представника відповідача, наведені у відзиві на позовну заяву, не ґрунтуються на вимогах закону та матеріалах справи, тому судом до уваги не приймаються. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як розподілити судові витрати між сторонами. Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. За змістом п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. 1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Частиною 2 цієї статті передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. За правилом ч. 3 вказаної статті для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Як зазначено у п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача; Згідно з ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. 24 грудня 2021 року між адвокатом Підмогильною Ярославою Ярославівною та [PERSON] був укладений Договір № 24/12/21 про надання правничої допомоги, відповідно до п. 1.2. якого клієнт доручає, а адвокат бере на себе зобов`язання надати клієнту правові послуги в обсязі та на умовах, визначених цим договором, а клієнт зобов`язується сплатити адвокату винагороду за надання правової допомоги ( а.с. 21-23). Як вбачається з підпункту 2.2.4 пункту 2.2. Договору № 24/12/21 про надання правничої допомоги, адвокат має право, зокрема, отримувати від клієнта плату за надану правову допомогу в порядку та на умовах, передбачених цим договором. Відповідно до п. п. 2.3. 2. пункту 2.3. Договору № 24/12/21 від 24.12.2021 року, клієнт зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі здійснити оплату наданої адвокатом правової допомоги в порядку, передбаченому цим договором. Пунктом 3.1. Договору № 24/12/21 від 24.12.2021 року визначено, що клієнт проводить оплату адвокату за надані ним послуги в розмірі, що визначається сторонами згідно акту виконаних робіт або розрахунку оплати правової допомоги. До позовної заяви додано розрахунок попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи, відповідно до якого загальна вартість послуг складає 5000 гривень ( а.с. 25). Згідно розрахунку суми адвокатських витрат по судовій справі в рамках Договору № 24/12/21 про надання правової допомоги від 24.12.2021 року про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, на замовлення [PERSON] адвокатом Підмогильною Я.Я. планується надання наступних правничих послуг: правовий аналіз документів та підготовка позову, вартість 3000,00 гривень; участь у судовому розгляді справи - 1000 гривень, участь у судовому засіданні при розгляді справи -1000 гривень за 1 засідання. Загальна вартість послуг складає 5000,00 гривень. Орієнтовна вартість адвокатських послуг в справі в рамках цивільного процесу, розраховано у відповідності до Рекомендації щодо застосування рекомендаційних (мінімальних) ставок адвокатського гонорару, затвердженого Радою адвокатів Чернігівської області, рішення № 99 від 16.04.2021 року. Сума вартості послуг сплачена клієнтом адвокату в повному обсязі ( а.с. 26-27). Відповідно до квитанції до прибуткового касового ордеру № 28/12/21 від 28 грудня 2021 року, яка додана до позовної заяви, [PERSON] сплачено адвокату Підмогильній Я.Я. 5 000,00 гривень за договором про надання правової допомоги № 24/12/21 від 28.12.2021 року( а.с. 26 зв.с.). Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд. Згідно статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі «Баришевський проти України» (Заява № 71660/11), пункті 80 рішення у справі «Двойних проти України» (Заява № 72277/01), пункті 88 рішення у справі «Меріт проти України» (заява № 66561/01), заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. Крім того, у пункті 154 рішення Європейського суду з прав людини у справі Lavents v. Latvia (заява 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму. Оскільки, представник позивача - адвокат Підмогильна Я.Я. не приймала безпосередньо участь у судовому засіданні, призначеному на 02.02.2022 року, надіславши на електронну адресу суду заяву про розгляд цивільної справи за відсутності позивача, то витрати, пов`язані з наданням професійної правничої допомоги позивачу адвокатом Підмогильною Я.Я. необхідно зменшити на 2 000 гривень, які визначені у розрахунку суми адвокатських витрат по судовій справі в рамках Договору № 24/12/21 про надання правової допомоги від 24.12.2021 року про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню на замовлення [PERSON] , за участь у судових засіданнях (2 засідання по 1000 гривень за 1 засідання). Враховуючи час, затрачений адвокатом Підмогильною Я.Я. на правовий аналіз документів та підготовку позову, суд вважає, що розмір витрат, пов`язаних з професійною правничою допомогою адвоката, в сумі 3 000 гривень є обґрунтованим та підтвердженим належними доказами у цій справі. За таких обставин суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу в сумі 3 000 гривень. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по оплаті судового збору за подання позовної в сумі 908 гривень та за подання заяви про забезпечення позову в сумі 454 гривні, всього на загальну суму 1362 гривні. На підставі викладеного,

Outcome: approved