Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-31 00:00:00

09 вересня 2021 року [PERSON] (далі - позивач) звернувся до Миколаївського районного суду Миколаївської області з позовом до [PERSON] (далі - відповідач) про розірвання шлюбу. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилається на те, що спільне життя з відповідачем не склалося через різні погляди на шлюб і сім`ю, шлюбні стосунки припинені, спільне господарство не ведеться з липня 2019 року. Посилаючись на неможливість подальшого спільного проживання, позивач просить розірвати шлюб. У судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, при цьому 12 листопада 2021 року подав до суду заяву, в якій підтримав позовні вимоги та просив розглядати справу за його відсутності. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, при цьому 01 лютого 2022 року також подала суду заяву, в якій позовні вимоги визнала у повному обсязі, просила розглядати справу без її участі. Після розірвання шлюбу відповідач [PERSON] просила залишити прізвище [PERSON] . Дослідивши в судовому засіданні наявні у справі письмові докази, суд дійшов такого. 19 серпня 2014 року сторони уклали шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] (а. с. 4). У подружжя є малолітні діти: дочка [PERSON] , [INFO] ; син [PERSON] , [INFO] ; син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копіями свідоцтв про народження: серії [NUMBER] ; [NUMBER] ; [NUMBER] (а. с. 3, 8 - 9). Через різні погляди на шлюб і сім`ю,позивач та відповідач фактично припинили шлюбні стосунки. Спільне господарство ними не ведеться з липня 2019 року. Відповідно до ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України (далі - СК України) позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно з положеннями ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно з положеннями ч. ч. 1, 4 ст. 206 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь - якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. З огляду на викладене, суд вважає, що примирення сторін та поновлення сімейних стосунків між ними не можливе, а подальше спільне життя сторін і збереження шлюбу суперечитиме їх інтересам, інтересам їхніх малолітніх дітей. Враховуючи наведене вище, а також те, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з положеннями ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Outcome: approved