Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовною заявою до відповідача, в якій просить скасувати обтяження на квартиру [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог зазначає, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу. При зверненні до Департаменту адміністративних послуг Маріупольської міської ради з метою реєстрації місця проживання дружини, з`ясував що на вказану квартиру накладена заборона відчуження, яка зареєстрована 19.07.2005 року Першою маріупольською державною нотаріальною конторою. У Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна зареєстровано заборону, підстав обтяження не зазначено, власниками квартири зазначено [PERSON] та [PERSON] . Вказані особи продали квартиру позивачеві про що є договір купівлі-продажу. Наявність даної заборони, яка фактично є помилкою реєстратора при формуванні реєстру, порушує його право як громадянина згідно ст.41 Конституції України вільно розпоряджатися своїм майном. У зв`язку з чим позивач звернувся до суду для захисту свого порушеного права. Представник позивача надав суду письмову заяву про підтримання позовних вимог та розгляд справи у його відсутність, не заперечував проти винесення судом заочного рішення. Відповідач у судове засідання не з`явився з невідомих суду причин, про день та час розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку. Представник третьої особи надала суду письмову заяву про розгляд справи у її відсутність, просили прийняти рішення на розсуд суду. Враховуючи, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Відповідно до поданих сторонами заяв суд розглянув справу у їх відсутності. Фіксація судового процесу технічними засобами не велась у відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України, у зв`язку із розглядом справи за відсутності осіб, які беруть участь у справі. Дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає задоволенню. [PERSON] , [INFO] є власником квартири [ADDRESS] , що підтверджується копією договору про купівлю-продаж серії ААМ №742568 від 04 листопада 1998 року, зареєстрований в реєстрі за №3226. Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майн щодо об`єкта нерухомого майна, вбачається, що у відомостях щодо заборон відчуження, є тим обтяження - заборона, реєстраційний номер 2197333, який зареєстрований 19.07.2005 року Першою маріупольською державною нотаріальною конторою, підстава обтяження: не вказано; б/н, 22.08.1995, Перша Маріупольська нотаріальна контора. Згідно відповіді Першої маріупольської державної нотаріальної контори , вбачається, що із-за відсутності в архіві посвідчених договорів за період 1995 року, не вдається можливим надати деталізовану інформацію щодо накладеної заборони на квартиру [ADDRESS] . Архівні книги та журнали для реєстрації заборон, а також нотаріальні справи тривалого зберігання за період 1943-2001 років були передані до Донецького обласного державного нотаріального архіву для подальшого зберігання, оскільки справи залишились на території міста Донецьк, яка є тимчасово не підконтрольна Україні, то не вдається можливим відредагувати запис. Відповідно до ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності є непорушним. Згідно з положеннями статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст.317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно зі ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст.321 ЦК України ;право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 391 ЦК України передбачене право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. У відповідності до вимог ст.16 ЦК України, захист права позивача необхідно вчинити шляхом припинення дії, яка порушує право та відновлення становища, яке існувало до порушення, тобто звільнити майно з-під арешту. За таких обставин, суд вважає, що вказаний арешт перешкоджає позивачу в повному обсязі реалізувати свої права щодо свого майна, а тому позовні вимоги є цілком обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення. На підставі викладеного,

Outcome: approved