Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-26 00:00:00

11 жовтня 2021 року позивачка звернулася до Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області із зазначеним позовом мотивуючи свої вимоги тим, що з відповідачем перебуває в зареєстрованому шлюбі з 04 червня 2004 року. Від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей, [PERSON] , 2004 року народження ( який має статус дитини - інваліда) та [PERSON] , 2010 року народження. Неповнолітні сини проживають разом із нею та знаходиться на її утриманні. Зазначає, що батьки мають певний перелік зобов`язань по вихованню дітей, які їй важко забезпечити самій. Відповідач по справі працездатного віку, працює, отримує дохід, має нерухоме майно, транспортний засіб, тому має можливість сплачувати аліменти на утримання неповнолітніх дітей у розмірі 1/3 частини від всіх видів заробітку та доходів відповідача щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дітьми повноліття. У судове засідання позивачка не з`явилася, надала заяву, про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити. Відповідач до судового засідання не з`явився надав заяву з проханням провести розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнав в повному обсязі, не заперечує проти їх задоволення, до заяви долучив документи підтверджуючі, що відповідач має кредитні зобов`язання. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. У зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи та проведенням розгляду справи за їх відсутності, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає заявлені позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до копії свідоцтва про народження, виданого 14 грудня 2004 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Орджонікідзевського району управління юстиції міста Маріуполя Донецької області, [PERSON] , народився [INFO] , про що 14 грудня 2004 року складено відповідний актовий запис № 984, в графі «батьки» зазначено: батько - [PERSON] , мати - [PERSON] ( а.с. 11). Відповідно посвідчення серії [NUMBER] [PERSON] , [INFO] має статус дитини інваліда з дитинства та його законним представником є [PERSON] , [INFO] (а.с. 9). Відповідно до копії свідоцтва про народження, виданого 17 вересня 2010 року Орджонікідзевським відділом реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області, [PERSON] , народився [INFO] , про що 17 вересня 2010 року складено відповідний актовий запис № 850, в графі «батьки» зазначено: батько - [PERSON] , мати - [PERSON] ( а.с. 10). Відповідно інформаційної довідки управління з оформлення паспортних документів та реєстрації місця проживання Департаменту адміністративних послуг [PERSON] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] разом з синами [PERSON] [INFO] та [PERSON] , [INFO] (а.с.4). Суд зазначає, що за змістом ст. 18 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ст. 27 Конвенції ООН про права дитини кожна дитина має право на рівень життя, необхідній для її фізичного, розумового, духовного, морального та соціально розвитку. Батьки або інші особи які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. На підставі ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Згідно ст.180 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, до того ж обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька. При цьому обов`язком особистим, індивідуальним, а не солідарним. При ухиленні від цього обов`язку, відповідно до ч.3 ст.181 Сімейного Кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до п. 2 ч.1 та ч.2 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Отже, зважаючи на перелічені норми, суд вважає за необхідним задовольнити заявлені позовні вимоги, стягнувши з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання неповнолітніх синів, [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , аліменти у розмірі 1/3 частки від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше, ніж 50 % від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, до досягнення старшою дитиною повноліття. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. З урахуванням викладеного, зважаючи на те, що позивач була звільнена від сплати судового збору, на підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України, суд дійшов висновку про необхідність стягнути з відповідача в дохід держави судовий збір в розмірі 908,00 грн.

Outcome: approved