Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-01 00:00:00

Позивачка звернулась\~до суду\~із вказаним\~позовом,\~в обґрунтування\~якого вказувала,\~що між\~нею та\~відповідачем 27\~листопада 2015\~року було\~укладено договір\~про надання\~поворотної фінансової\~допомоги,\~за яким\~позивачка взяла\~на себе\~зобов`язання\~надати ТОВ\~«Комінтерн плюс»\~поворотну фінансову\~допомогу на\~безоплатній основі\~у сумі\~866342\~грн.,\~яка надавалась\~частинами згідно\~узгодженого графіку\~строком до\~31\~грудня 2017\~року.\~Відповідач у\~свою чергу\~повинен був\~здійснити її\~повернення не\~пізніше 31\~грудня 2017\~року.\~Позивачка на\~виконання умов\~договору від\~27\~листопада 2015\~року надала\~відповідачу загалом\~866341,48\~грн. Враховуючі дружні стосунки позивачки з [PERSON] на прохання директора ТОВ «Комінтерн плюс», [PERSON] , вона 30 грудня 2017 року уклала додаткову угоду із відповідачем до договору про надання поворотної фінансової допомоги від 27 листопада 2017 року, якою були внесені зміни до п. 2.1 договору від 27 листопада 2015 року із викладенням його у новій редакції, за якою поворотна фінансова допомога надається позивачкою ТОВ «Комінтерн плюс» у сумі 1889000 грн. без податку на додану вартість строком повернення до 31 грудня 2020 року із новим графіком надання поворотної фінансової допомоги, яка підлягала поверненню відповідачем не пізніше 31 грудня 2020 року. [PERSON] , сумлінно виконуючи умови договору від 30 грудня 2017 року надала ТОВ «Комінтерн плюс» поворотну фінансову допомогу згідно укладеного графіку на загальну суму 1873278,59 грн. Додавала, що нею із ТОВ «Комінтерн плюс» 1 вересня 2020 року було проведено звірку взаємних розрахунків, про що було складено відповідний акт за підписом позивачки та директора відповідача, [PERSON] , за яким на момент його складення борг ТОВ «Комінтерн плюс» перед [PERSON] за договором поворотної фінансової допомоги від 27 листопада 2015 року та додаткової угоди до нього від 30 грудня 2017 року складала 1855602,38 грн. Також ТОВ «Комінтерн плюс» 19 жовтня 2020 року було повернуто позивачці на картковий рахунок частину наданої відповідачу фінансової допомоги у сумі 12384,94 грн. Таким чином на 1 січня 2021 року у відповідача перед [PERSON] утворилась заборгованість з повернення фінансової допомоги у загальному розмірі 1860893,65 грн. Оскільки вчасно борг відповідач їй не повернув, то за ч. 2 ст. 625 ЦК ТОВ «Комінтерн плюс» також зобов`язаний сплатити позивачці інфляційні втрати за весь час прострочення в сумі 87678,01 грн. та 3% річних від простроченої суми в розмірі 23095,47 грн. Також умовами договору поворотної фінансової допомоги від 27 листопада 2015 року було передбачено за несвоєчасне повернення поворотної фінансової допомоги нарахування позичальнику пені у розмірі подвійної ставки НБУ, що діяла на момент прострочення, за кожний день такого прострочення, що становить загалом 101556,98 грн. Отже загальна заборгованість ТОВ «Комінтерн плюс» перед [PERSON] за договором поворотної фінансової допомоги від 27 листопада 2015 року та додаткової угоди до нього від 30 грудня 2017 року з урахуванням пені, індексу інфляції та 3% річних складає 2073224,11 грн., які вона на підставі переліченого просила суд стягнути на свою користь з ТОВ «Комінтерн плюс» разом із судовими витратами. Ухвалою суду від 3 червня 2021 року первісний позов [PERSON] було забезпечено забороною відчуження майна: нежитлової будівлі літ. П-1 (загальна площа 320,2 кв. м.), розташованої у [ADDRESS] , що належить ТОВ «Комінтерн плюс». Належність на праві власності ТОВ «Комінтерн Плюс» (ЄДРПОУ 37884960) нежитлової будівлі літ. П-1 (загальна площа 320,2 кв. м.), розташованої по [ADDRESS] підтверджується інформацією від 12 травня 2021 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Не погоджуючись\~із вимогами\~ [PERSON] ,\~представник відповідача,\~директор ТОВ\~«Комінтерн плюс»,\~ [PERSON] ,\~подав відзив,\~де зазначав,\~що за\~п.\~1.3\~ст.\~1\~статуту ТОВ\~«Комінтерн плюс»\~його засновником\~є [PERSON] ,\~а за\~п.\~6.2\~ст.\~6\~такого Статуту\~розмір статутного\~капіталу відповідача\~становить 1000\~грн.\~Оскільки сума\~укладеного позивачкою\~із [PERSON] \~договору поворотної\~фінансової допомоги\~від 27\~листопада 2015\~року в\~розмірі 866342\~грн.\~перевищує розмір\~статутного капіталу\~відповідача,\~а за\~пп.\~8.8.13,\~8.8.16\~ст.\~8\~Статуту ТОВ\~«Комінтерн плюс»\~до виключної\~компетенції загальних\~зборів учасників\~ТОВ «Комінтерн\~плюс» належить\~надання згоди\~на укладення\~відповідачем угод,\~сума яких\~перевищує розмір\~статутного капіталу\~ТОВ «Комінтерн\~плюс»,\~а також\~надання згоди\~на отримання\~позики від\~учасників й\~інших фізичних\~і юридичних\~осіб,\~то відповідно договір поворотної фінансової допомоги від 27 листопада 2015 року та додаткова угода до нього від 30 грудня 2017 року є недійсними, оскільки згоди на укладення спірного договору ані [PERSON] , ані загальні збори відповідача не надавали та не мали відомостей про укладення такого договору взагалі, а [PERSON] не мав повноважень укладати від імені відповідача договір на суму більше ніж на 1000 грн. Додавав, що йому колишній директор ТОВ «Комінтерн плюс», [PERSON] , пояснював, що він договір від 27 листопада 2015 року та додаткову угоду до нього від 30 грудня 2017 року, а також акт звіряння взаємних розрахунків із позивачкою від 1 вересня 2020 року не укладав та не підписував. Отже, оскільки ані [PERSON] , ані [PERSON] договір поворотної фінансової допомоги не підписували, то він є недійсним з цих підстав також. Додавав, що позивачкою надано суду копії квитанцій до прибуткових касових ордерів за період з 26 січня 2016 року по 22 вересня 2020 року, які фактично ані до каси ТОВ «Комінтерн плюс», ані на його розрахунковий рахунок не надходили, що підтверджується виписками банку та балансовими звітами ТОВ «Комінтерн плюс», за якими відсутня заборгованість відповідача перед позивачкою. Також вказував, що договір від 27 листопада 2015 року поворотної фінансової допомоги був укладений із відповідачем фізичною особою [PERSON] , а на розрахунковий рахунок ТОВ «Комінтерн плюс» кошти за платіжними дорученнями перераховувалися вже фізичною особою-підприємцем [PERSON] , а також на виконання умов на договору від 30 грудня 2015 року. Зазначав, що [PERSON] отримала від ТОВ «Комінтерн плюс» грошові кошти в рахунок неіснуючих боргів, а потім ці ж кошти вже ФОП [PERSON] перераховувала відповідачу як поворотну фінансову допомогу, що підтверджується виписками банку, що є шахрайством, внаслідок чого відповідач звернувся до правоохоронних органів. Таким чином за відсутності належних доказів позивач не довела факт передання ТОВ «Комінтерн плюс» будь-яких грошових коштів поворотної фінансової допомоги за період з 2015 року по 2020 рік. На підставі переліченого просив суд відмовити у позові [PERSON] повністю. 27 липня 2021 року від представника відповідача, директора ТОВ «Комінтерн плюс», [PERSON] , надійшла зустрічна позовна заява, за якою представник відповідача, обґрунтовуючи позовні вимоги ТОВ «Комінтерн плюс» до [PERSON] та [PERSON] аналогічним чином порівняно із письмовим відзивом відповідача на первісний позов [PERSON] , просив суд на підставі викладеного визнати договір поворотної фінансової допомоги від 27 листопада 2015 року між [PERSON] та ТОВ «Комінтерн плюс» недійсним, визнати додаткову угоду від 30 грудня 2017 року до договору поворотної фінансової допомоги від 27 листопада 2015 року між [PERSON] та ТОВ «Комінтерн плюс» недійсною та визнати акт звіряння взаємних розрахунків від 1 вересня 2020 року між [PERSON] та ТОВ «Комінтерн плюс» недійсним. Ухвалою суду від 28 липня 2021 року зустрічні позовні вимоги ТОВ «Комінтерн плюс» до [PERSON] , [PERSON] про визнання договору поворотної фінансової допомоги від 27 листопада 2015 року недійсним, додаткової угоди від 30 грудня 2017 року недійсною, акту звіряння від 1 вересня 2020 року недійсним було об`єднано в одне провадження з первісним позовом [PERSON] до ТОВ «Комінтерн плюс» про стягнення боргу за договором поворотної фінансової допомоги. У судовому засіданні позивачка, підтримуючи доводи, викладені нею у позовній заяві, на підставі письмових пояснень [PERSON] вказувала, що 27 листопада 2015 року нею із відповідачем було укладено договір поворотної фінансової допомоги за домовленістю із засновником ТОВ «Комінтерн плюс» [PERSON] , з яким вона тоді перебувала у близьких стосунках, тому вона не сумнівалась з приводу виконання умов такого договору з боку ТОВ «Комінтерн плюс». Від імені ТОВ «Комінтерн плюс» договір було підписано повноважним директором, [PERSON] , та завірений печаткою підприємства, тому доводи відповідача про те, що [PERSON] не підписував такий договір не відповідають дійсності. При цьому TOB «Комінтерн плюс» не довело факту протиправного використання печатки відповідача. Зазначала, що закон не встановлював для неї обов`язку перевіряти статутні документи відповідача перед підписанням договору про надання поворотної фінансової допомоги ТОВ «Комінтерн плюс», а директор Коссе І. І. був повноважним представником ТОВ «Комінтерн плюс» з правом підпису на момент підписання такого договору 27 листопада 2015 року та додаткової угоди до нього 30 грудня 2017 року. Додавала, що законом правомірність правочину презюмується. Крім того вона на момент укладення та дії договору про надання поворотної фінансової допомоги була ФОП та отримувала постійний прибуток від здачі нерухомості в оренду. Отже, вона як сторона за таким договором вчинила ряд юридично значимих дій щодо виконання умов договору фінансової допомоги шляхом перерахування на рахунок ТОВ «Комінтерн плюс» грошових коштів у розмірі 1033842,75 грн. та внесення у касу підприємства 827050,25 грн., що свідчить про прийняття відповідачем зі свого боку умов такого договору з моменту передання позивачкою грошей ТОВ «Комінтерн плюс», які відповідач не повернув, як помилково перераховані. Також 19 жовтня 2020 року [PERSON] на картку ТОВ «Комінтерн плюс» повернув частину фінансової допомоги у розмірі 12384,94 грн. на виконання умов укладеного договору про надання поворотної фінансової допомоги. Заперечувала доводи відповідача про те, що грошові кошти від позивачки до каси ТОВ «Комінтерн плюс» та на рахунок відповідача не надходили, оскільки після внесення позивачкою грошей в касу відповідача, вона не відслідковувала їх рух далі, а [PERSON] запевняв, що усі готівкові кошти, надані нею, йшли на виплату заробітної плати працівникам у той самий день, кількість яких на той час дорівнювала біля 5-7 осіб. Крім того посилаючись на практику Верховного Суду, вказувала, що змінити призначення платежу платник після списання банком коштів за платіжним дорученням з рахунку такого платника не позбавлений права, тому в подальшому [PERSON] було направлено відповідачу листи з уточненням проведення платежів на умовах договору від 27 листопада 2015 року замість 30 грудня 2015 року, як було помилково вказано у деяких платежах карткою. При цьому перерахування нею як ФОП частини грошових коштів на користь відповідача не вплинуло на обсяг прав та обов`язків між сторонами за договором від 27 листопада 2015 року про надання поворотної фінансової допомоги. Також заперечувала посилання відповідача на існування у неї боргів перед ТОВ «Комінтерн плюс», на погашення яких вона ніби перераховувала кошти на користь відповідача. На підставі викладеного просила суд задовольнити її позов повністю, а у задоволенні зустрічного позову ТОВ «Комінтерн плюс» відмовити. Представник ТОВ «Комінтерн Плюс», директор Дендеря В. С., надав суду заяву з проханням розгляд справи провести за його відсутності, за участі адвоката Кір`якової Н. П. Натомість, представники відповідача, ТОВ «Комінтерн Плюс», у судове засідання за невідомих суду причин не з`явились повторно, будучи про час та місце розгляду справи повідомленими належним чином відповідно до положень ч. 8 ст. 128 ЦПК. Суд зазначає, що за змістом положень ч. 5, 6 ст. 128 ЦПК судова повістка надсилається рекомендованим листом з повідомленням про вручення за адресою, зазначеною стороною, яка повинна бути вручена не пізніше ніж за 5 днів до судового засідання. При цьому за п. 1, 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК днем вручення судової повістки є день вручення судової повістки під розписку; а також день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження. Враховуючи, що представники ТОВ «Комінтерн Плюс» повідомлялись судом належним чином, тобто не менш ніж за 5 днів до дати судових засідань, про призначений судом розгляд справи по суті на 10 січня 2022 року та на 2 лютого 2022 року за офіційно зареєстрованою та повідомленою суду ТОВ «Комінтерн Плюс» адресою відповідача, про що свідчать отримання поштової кореспонденції представниками ТОВ «Комінтерн Плюс» 21 грудня 2021 року з судовою повісткою та відмітка представника пошти про відсутність відповідача за адресою розташування ТОВ «Комінтерн Плюс» від 28 січня 2022 року відповідно. При цьому суд зазначає, що представник відповідача, адвокат Кір`якова Н. П., будучи повідомленою належним чином про проведення підготовчих судових засідань, що були призначені на 4 жовтня 2021 року, до суду не з`явилась, через неявку якої за її клопотанням також було відкладено підготовче засідання по справі 19 листопада 2021 року. Крім того представник відповідача також не з`явилась до судового засідання на 3 грудня 2021 року та не з`явилась 10 січня 2022 року вже на судовий розгляд справи по суті, будучи повідомленою належним чином, передавши лише 11 січня 2022 року на пошту клопотання про відкладення розгляду справи, отримане судом 12 січня 2022 року. Вказане свідчить про дотримання судом процесуальних прав ТОВ «Комінтерн Плюс» при вирішенні позову [PERSON] , тому суд розглянув справу за відсутності представника ТОВ «Комінтерн Плюс», від директора якого в матеріалах справи наявна заява про розгляд справи за відсутності представника відповідача. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає заявлені позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі, виходячи з наступних підстав. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України (далі ЦК) підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема є договори та інші правочини. За ч. 1 ст. 626 ЦК\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. На підставі ч. 1 ст. 627 ЦК та відповідно до\~ст. ЦК\~сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно із ч. 1, 2\~ст. 638 ЦК\~договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до\~ст. 1046 ЦК\~за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові), грошові кошти або інші речі, визнані родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей такого ж роду та такої ж якості. Згідно зі\~ст. 1049 ЦК позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. На підставі\~пп.\~14.1.257\~п.\~14.1\~ст.\~14\~Податкового кодексу України поворотна фінансова допомога - сума коштів, що надійшла платнику податків у користування за договором, який не передбачає нарахування процентів або надання інших видів компенсацій у вигляді плати за користування такими коштами, та є обов`язковою до повернення. Суд встановив, що відповідно до договору про надання поворотної фінансової допомоги від 27 листопада 2015 року, укладеного [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «Комінтерн Плюс» в особі директора, [PERSON] , вбачається, що [PERSON] , як позикодавець, надає ТОВ «Комінтерн Плюс», як позичальнику, поворотну фінансову допомогу на безоплатній основі частинами відповідно до узгодженого графіку (Додаток № 1 до договору) в сумі 866342 грн. шляхом її безготівкового перерахунку на поточний рахунок позичальника (№ [NUMBER] в АТ «КБ «Приватбанк») або шляхом внесення грошових коштів до каси позичальника, яку позичальник зобов`язується повернути не пізніше 31 грудня 2017 року шляхом перерахування грошових коштів на рахунок позикодавця в установі банку (на картку АТ «КБ «Приватбанк» № [NUMBER] ). У випадку несвоєчасного повернення поворотної фінансової допомоги позичальник сплачує позикодавцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного Банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, за кожний день прострочення (п. 4.2 договору). Суд вказує, що за своєю правовою природою укладений між сторонами договір 27 листопада 2015 року поворотної фінансової допомоги є договором позики. Аналогічна правова позиція була викладена Верховним Судом у постанові від 23 липня 2019 року по справі №\~918/780/18. На підставі Додаткової угоди від 30 грудня 2017 року до договору про надання поворотної фінансової допомоги від 27 листопада 2015 року [PERSON] , як позикодавець, та ТОВ «Комінтерн Плюс» в особі директора Коссе Іллі Ігоровича, як позичальник, домовились про внесення змін до п. 2.1 договору про надання поворотної фінансової допомоги, зазначивши, що поворотна фінансова допомога надається у сумі 1889000 грн. без податку на додану вартість, яка підлягає поверненню не пізніше 31 грудня 2020 року, залишивши інші умови такого договору незмінними. За актом\~звіряння взаємних\~розрахунків станом\~на 1\~вересня 2020\~року на\~підставі договору\~від 27\~листопада 2015\~року про\~надання поворотної\~фінансової допомоги,\~проведеним між\~ [PERSON] та\~ТОВ «Комінтерн\~Плюс» в\~особі директора\~Коссе І.\~І.,\~вбачається,\~що було\~підтверджено отримання\~від позивачки\~та зарахування\~ТОВ «Комінтерн\~Плюс» грошових\~коштів на\~виконання умов\~укладеного між\~ними договору\~від 27\~листопада 2015\~року про\~надання поворотної\~фінансової допомоги\~в загальній\~сумі 1855602,38\~грн.,\~зокрема,\~такі платежі\~позивачки на\~користь відповідача,\~як переведення\~від 28.11.2015\~року (2PL553489)\~в сумі\~12000\~грн.,\~переведення від\~30.11.2015\~року (2PL909804)\~в сумі\~7000\~грн.,\~переведення від\~30.12.2015\~року (2PL675511)\~в сумі\~16000\~грн., які складали загалом наявну станом на 1 вересня 2020 року заборгованість ТОВ «Комінтерн Плюс» перед [PERSON] за договором від 27 листопада 2015 року. При цьому суд зазначає, що за матеріалами справи було встановлено, що згідно із графіком до договору про поворотну фінансову допомогу від 27 листопада 2015 року [PERSON] було перераховано на розрахунковий рахунок ТОВ «Комінтерн Плюс» та внесено до каси відповідача наступні грошові кошти, що підтверджується виписками з карткового рахунку [PERSON] , відкритого в АТ «КБ «Приватбанк», та дублікатами квитанцій АТ «КБ «Приватбанк», квитанціями до прибуткових касових ордерів ТОВ «Комінтерн Плюс» за підписом директора відповідача, [PERSON] , посвідчені печаткою ТОВ «Комінтерн Плюс», а також актом звіряння взаємних розрахунків сторін від 1 вересня 2020 року: 28.11.2015 р. переказ № 2PL553489 - 12000 грн., 30.11.2015 р. переказ № 2PL909804 - 7000 грн., 30.12.2015 р. переказ № 2PL675511 - 16000 грн., 26.01.2016 р. внесено до каси 15493,58 грн. (квитанція №1 від 26.01.2016 р.); 29.01.2016 р. переведено на рахунок 36000 грн. (доручення №69 від 29.01.2016р.); 26.02.2016 р. переведено на рахунок 3300 грн. (доручення №71 від 26.02.2016р.); 26.02.2016 р. внесено до каси 12284,29 грн. (квитанція №2 від 26.02.2016р.); 01.03.2016 р. переведено на рахунок 37000 грн. (доручення №72 від 01.03.2016р.); 31.03.2016 р. внесено до каси 12284,29 грн. (квитанція №3 від 31.03.2016р.); 01.04.2016 р. переведено на рахунок 21500 грн. (доручення №74 від 01.04.2016р.); 25.04.2016 р. переведено на рахунок 14000 грн. (доручення 77 від 25.04.2016р.); 29.04.2016 р. внесено до каси 12284,29 грн. (квитанція №4 від 29.04.2016р.); 19.05.2016 р. внесено до каси 15504,29 грн. (квитанція №5 від 19.05.2016р.); 01.06.2016 р. переведено на рахунок 11000 грн. (доручення №79 від 01.06.2016р.); 21.06.2016 р. внесено до каси 11950,63 грн. (квитанція №6 від 21.06.2016р.); 01.07.2016 р. переведено на рахунок 30500 грн. (доручення №82 від 01.07.2016р.); 20.07.2016 р. внесено до каси 11943,99 грн. (квитанція №7 від 20.07.2016р.); 19.08.2016 р. внесено до каси 12378,17 грн. (квитанція №8 від 19.08.2016р.); 20.09.2016 р. внесено до каси 12381,76 грн. (квитанція №9 від 20.09.2016р.); 31.10.2016 р. внесено до каси 12090,14 грн. (квитанція №10 від 31.10.2016р.); 18.11.2016 р. переведено на рахунок 8000 грн. (доручення №89 від 18.11.2016р.); 30.11.2016 р. внесено до каси 12197,54 грн. (квитанція №11 від 30.11.2016р.); 02.12.2016 р. переведено на рахунок 7000 грн. (доручення №90 від 02.12.2016р.); 28.12.2016 р. внесено до каси 12516,77 грн. (квитанція №12 від 28.12.2016р.); 30.12.2016 р. переведено на рахунок 34500 грн. (доручення №94 від 30.12.2016р.); 20.01.2017 р. переведено на рахунок 27500 грн. (доручення №96 від 20.01.2017р.); 20.01.2017 р. внесено до каси 15527,66 грн. (квитанція №1 від 20.01.2017р.); 01.02.2017 р. переведено на рахунок 16000 грн. (доручення №98 від 01.02.2017р.); 17.02.2017 р. переведено на рахунок 17000 грн. (доручення №100 від 17.02.2017р.); 20.02.2017 р. внесено до каси 16929,14 грн. (квитанція №2 від 20.02.2017р.); 03.03.2017 р. переведено на рахунок 7500 грн. (доручення №100 від 03.03.2017р.); 20.03.2017 р. внесено до каси 16929,14 грн. (квитанція №3 від 20.03.2017р.); 31.03.2017 р. переведено на рахунок 8000 грн. (доручення №103 від 31.03.2017р.); 20.04.2017 р. внесено до каси 16746,25 грн. (квитанція №4 від 20.04.2017р.); 27.04.2017 р. переведено на рахунок 25600 грн. (доручення №105 від 27.04.2017р.); 28.04.2017 р. переведено на рахунок 20000 грн. (доручення №106 від 28.04.2017р.); 19.05.2017 р. внесено до каси 16929,14 грн. (квитанція №5 від 19.05.2017р.); 25.05.2017 р. переведено на рахунок 17000 грн. (доручення №110 від 25.05.2017р.); 20.06.2017 р. внесено до каси 16929,14 грн. (квитанція №6 від 20.06.2017р.); 19.07.2017 р. внесено до каси 16929,14 грн. (квитанція №7 від 19.07.2017р.); 28.07.2017 р. переведено на рахунок 10000 грн. (доручення №116 від 28.07.2017р.); 18.08.2017 р. внесено до каси 16715,40 грн. (квитанція №8 від 18.08.2017р.); 19.09.2017 р. внесено до каси 16929,14 грн. (квитанція №9 від 19.09.2017р.); 13.10.2017 р. переведено на рахунок 23000 грн. (доручення №121 від 13.10.2017р.); 19.10.2017 р. внесено до каси 16929,14 грн. (квитанція №10 від 19.10.2017р.); 02.11.2017 р. переведено на рахунок 19000 грн. (доручення №123 від 02.11.2017р.); 17.11.2017 р. переведено на рахунок 25000 грн. (доручення №128 від 02.11.2017р.); 17.11.1017 р. внесено до каси 20068,64 грн. (квитанція №11 від 17.11.2017р.); 19.12.2017 р. переведено на рахунок 20000 грн. (доручення №131 від 19.12.2017р.); 19.12.2017 р. внесено до каси 19070,44 грн. (квитанція №12 від 19.12.2017р.); 28.12.2017 р. переведено на рахунок 33000 грн. (доручення №133 від 28.12.2017р.). Судом було також встановлено, що згідно із графіком до додаткової угоди від 30 грудня 2017 року до договору про поворотну фінансову допомогу від 27 листопада 2015 року [PERSON] було перераховано на розрахунковий рахунок ТОВ «Комінтерн Плюс» та внесено до каси відповідача наступні грошові кошти, що підтверджується виписками з карткового рахунку [PERSON] , відкритого в АТ «КБ «Приватбанк», та дублікатами квитанцій АТ «КБ «Приватбанк», квитанціями до прибуткових касових ордерів ТОВ «Комінтерн Плюс» за підписом директора відповідача, [PERSON] , посвідчені печаткою ТОВ «Комінтерн Плюс», а також актом звіряння взаємних розрахунків сторін від 1 вересня 2020 року: 18.01.2018 р. переведено на рахунок 12000 грн. (доручення №135 від 18.01.2018р.); 22.01.2018 р. внесено до каси 22741,63 грн. (квитанція №1 від 22.01.2018р.); 02.02.2018 р. переведено на рахунок 4000 грн. (доручення №138 від 02.02.2018р.); 16.02.2018 р. внесено до каси 16635,32 грн. (квитанція №2 від 16.02.2018р.); 01.03.2018 р. переведено на рахунок 19000 грн. (доручення №141 від 01.03.2018р.); 20.03.2018 р. внесено до каси 16587,20 грн. (квитанція №3 від 20.03.2018р.); 29.03.2018 р. переведено на рахунок 11900 грн. (доручення №144 від 29.03.2018р.); 18.04.2018 р. внесено до каси 16635,32 грн. (квитанція №4 від 18.04.2018р.); 27.04.2018 р. переведено на рахунок 14000 грн. (доручення №149 від 27.04.2018р.); 18.05.2018 р. внесено до каси 16635,32 грн. (квитанція №5 від 18.05.2018р.); 25.05.2018 р. внесено до каси 8326,50 грн. (квитанція №6 від 25.05.2018р.); 30.05.2018 р. переведено на рахунок 15500 грн. (доручення №151 від 30.05.2018р.); 12.06.2018 р. внесено до каси 8326,49 грн. (квитанція №7 від 12.06.2018р.); 26.06.2018 р. внесено до каси 8824,81 грн. (квитанція №8 від 26.06.2018р.); 09.07.2018 р. внесено до каси 8824,81 грн. (квитанція №9 від 09.07.2018р.); 26.07.2018 р. внесено до каси 8824,81 грн. (квитанція №10 від 26.07.2018р.); 10.08.2018 р. внесено до каси 8824,81 грн. (квитанція №11 від 10.08.2018р.); 23.08.2018 р. внесено до каси 8824,81 грн. (квитанція №12 від 23.08.2018р.); 03.09.2018 р. переведено на рахунок 7500 грн. (доручення №157 від 03.09.2018р.); 07.09.2018 р. внесено до каси 8824,81 грн. (квитанція №13 від 07.09.2018р.); 25.09.2018 р. внесено до каси 8985,81 грн. (квитанція №14 від 25.09.2018р.); 09.10.2018 р. внесено до каси 8985,81 грн. (квитанція №15 від 09.10.2018р.); 12.10.2018 р. переведено на рахунок 15000 грн. (доручення 3160 від 12.10.2018р.); 25.10.2018 р. переведено на рахунок 5000 грн. (доручення №161 від 25.10.2018р.); 25.10.2018 р. внесено до каси 9274,45 грн. (квитанція №16 від 25.10.2018р.); 09.11.2018 р. внесено до каси 9274,46 грн. (квитанція №17 від 09.11.2018р.); 15.11.2018 р. переведено на рахунок 26000 грн. (доручення №165 від 15.11.2018р.); 26.11.2018 р. внесено до каси 9361,13 грн. (квитанція №18 від 26.11.2018р.); 29.11.2018 р. переведено на рахунок 35000 грн. (доручення № 166 від 29.11.2018р.); 07.12.2018 р. внесено до каси 9361,15 грн. (квитанція №19 від 07.12.2018р.); 12.12.2018 р. переведено на рахунок 13000 грн. (доручення №168 від 12.12.2018р.); 17.12.2018 р. переведено на рахунок 36000 грн. (доручення №169 від 17.12.2018р.); 27.12.2018 р. внесено до каси 9361,13 грн. (квитанція №20 від 27.12.2018р); 03.01.2019 р. переведено на рахунок 17000 грн. (доручення №170 від 03.01.2019р.); 11.01.2019 р. внесено до каси 9361,15 грн. (квитанція №1 від 11.01.2019р.); 29.01.2019 р. переведено на рахунок 5000 грн. (доручення №173 від 29.01.2019р.); 29.01.2019 р. внесено до каси 11234,97 грн. (квитанція №2 від 29.01.2019р.); 14.02.2019 р. переведено на рахунок 5000 грн. (доручення №176 від 14.02.2019р.); 14.02.2019 р. внесено до каси 8210,99 грн. (квитанція №3 від 14.02.2019р.); 22.02.2019 р. переведено на рахунок 21000 грн. (доручення №177 від 22.02.2019р.); 18.03.2019 р. внесено до каси 19601,74 грн. (квитанція №4 від 18.03.2019р.); 21.03.2019 р. переведено на рахунок 15000 грн. (доручення №180 від 21.03.2019р.); 27.03.2019 р. внесено до каси 9760,62 грн. (квитанція №5 від 27.03.2019р.); 10.04.2019 р. внесено до каси 9760,62 грн. (квитанція №6 від 10.04.2019р.); 26.04.2019 р. внесено до каси 12718,69 грн. (квитанція №7 від 26.04.2019р.); 13.05.2019 р. внесено до каси 7144,37 грн. (квитанція №8 від 13.05.2019р.); 30.05.2019 р. внесено до каси 9071,48 грн. (квитанція №9 від 30.05.2019р.); 19.06.2019 р. переведено на рахунок 13000 грн. (доручення №187 від 19.06.2019р.); 19.06.2019 р. внесено до каси 7492,75 грн. (квитанція №10 від 19.06.2019р.); 05.07.2019 р. внесено до каси 7144,37 грн. (квитанція №11 від 05.07.2019р.); 22.07.2019 р. внесено до каси 7144,37 грн. (квитанція №12 від 22.07.2019р.); 23.07.2019 р. переведено на рахунок 25000 грн. (квитанція № 0.0.1417927695.1); 20.08.2019 р. внесено до каси 14697,92 грн. (квитанція №13 від 20.08.2019р.); 20.09.2019 р. переведено на рахунок 20000 грн. (квитанція № 0.0.1411876292.1); 20.09.2019 р. внесено до каси 13966,74 грн. (квитанція №14 від 20.09.2019р.); 21.10.2019 р. внесено до каси 15365,10 грн. (квитанція №15 від 21.10.2019р.); 24.10.2019 р. внесено до каси 24848,11 грн. (квитанція №16 від 24.10.2019р.); 20.11.2019 р. внесено до каси 13743,80 грн. (квитанція №17 від 20.11.2019р.); 19.12.2019 р. внесено до каси 13743,80 грн. (квитанція №18 від 19.12.2019р.); 13.01.2020 р. переведено на рахунок 14000 грн. (квитанція № 0.0.1578881980.1); 21.01.2020 р. внесено до каси 13743,70 грн. (квитанція №1 від 21.01.2020р.); 24.01.2020 р. переведено на рахунок 15000 грн. (квитанція № 0.0.1594693838.1); 21.02.2020 р. внесено до каси 16733,00 грн. (квитанція №2 від 21.02.2020р.); 24.02.2020 р. переведено на рахунок 55000 грн. (квитанція № 0.0.1628854698.1); 23.03.2020 р. внесено до каси 16340,70 грн. (квитанція №3 від 23.03.2020р.); 24.03.2020 р. переведено на рахунок 20000 грн. (квитанція № 0.0.1659744951.1); 21.04.2020 р. внесено до каси 9169,80 грн. (квитанція №4 від 21.04.2020р.); 25.05.2020 р. внесено до каси 1903,80 грн. (квитанція №5 від 25.05.2020р.); 23.06.2020 р. внесено до каси 5919,40 грн. (квитанція №6 від 23.06.2020р.); 22.07.2020 р. внесено до каси 17162,60 грн. (квитанція №7 від 22.07.2020р.); 20.08.2020 р. переведено на рахунок 13000 грн. (квитанція № 0.0.1809374144.1); 24.08.2020 р. внесено до каси 17935,10 грн. (квитанція №8 від 24.08.2020р.); 22.09.2020 р. внесено до каси 15639,70 грн. (квитанція №9 від 22.09.2020р.); 20.10.2020 р. переведено на рахунок 2036,51 грн. (квитанція № 0.0.1877876580.1). Підтвердженням доводів [PERSON] про відсутність у неї час розгляду справи в суді оригіналів долучених до справи копій квитанцій до прибуткових касових ордерів за 2016-2020 роки є доведеність позивачкою факту пожежі, яка сталась 11 червня 2021 року об 3-45 год. внаслідок підпалу автомобіля «Рено Логан» н/з [NUMBER] , який був у її користуванні, тобто вже після подачі до суду вказаного позову до ТОВ «Комінтерн Плюс» та винесення судом ухвали про забезпечення її позову, що підтверджується актом про пожежу від 11 червня 2021 року, довідкою від 14 липня 2021 року 22 державної пожежно-рятувальної частини, а також проведенням досудового розслідування слідчим відділом Маріупольського районного управління поліції ГУ НП в Донецькій області у межах кримінального провадження № 12021052770000813, порушеного за заявою [PERSON] за фактом підпалу 11 червня 2021 року автомобіля «Рено Логан» н/з [NUMBER] . На підставі\~перелічених доказів\~у судовому\~засіданні було\~доведено належними\~та допустимим\~доказами факт\~того,\~що усього\~відповідачем було\~отримано від\~позивачки поворотної\~фінансової допомоги\~за договором\~від 27\~листопада 2015\~року,\~укладеним між\~сторонами,\~на загальну\~суму 1873278,59 грн. При цьому відповідачем не було спростовано в суді той факт, що вказана сума грошових коштів, отриманих від [PERSON] , не була повернута ТОВ «Комінтерн плюс» позивачці у повному обсязі. Суд зауважує, що листи [PERSON] , прийняті представниками ТОВ «Комінтерн Плюс» від 30 грудня 2016 року, 28 грудня 2017 року, 28 грудня 2018 року та 1 серпня 2019 року, свідчать про те, що на виконання укладеного між сторонами договору від 27 листопада 2015 року про надання поворотної фінансової допомоги позивачкою було проведено платежі (№ 69, 71, 72, 74, 77, 79, 82, 89, 90, 94, 98, 100, 101, 103, 105, 106, 110, 116, 121, 123, 128, 131, 133, 135, 138, 141, 144, 149, 151, 157, 160, 161, 165, 166, 168, 169, 170,\~176,\~177,\~180, 187) на розрахунковий рахунок ТОВ «Комінтерн Плюс», де помилково було вказано дату укладення такого договору, внаслідок чого вона просила вважати, що такі платежі стосуються саме виконання нею умов договору поворотної фінансової допомоги від 27 листопада 2015 року. Про прийняття до уваги ТОВ «Комінтерн плюс» таких листів [PERSON] також свідчить акт звіряння взаємних розрахунків від 1 вересня 2020 року, укладений між сторонами. Щодо посилань представника відповідача на те, що [PERSON] переказувались кошти ТОВ «Комінтерн плюс» на виконання угоди поворотної фінансової допомоги від 30 грудня 2015 року, а не від 27 листопада 2015 року, суд вказує, що право визначати призначення платежу відповідно до чинного законодавства України належить виключно платнику, особі, що здійснює відповідний платіж. Якщо ж грошові кошти вже були списані з рахунку платника та зараховані на рахунок отримувача, переказ набуває статусу завершеного (п. 30.1\~ст. 30 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні»). Тобто внесення змін до призначення платежу такого платіжного доручення є неможливим. А питання уточнення інформації, вказаної у реквізиті «Призначення платежу» виконаного платіжного доручення вирішується сторонами у порядку, узгодженому між ними, без участі банку. Отже, суд дійшов висновку про законність зміни позивачкою та відповідачем призначення платежу шляхом формування листів-уточнень, що відповідає сумам коштів у спірних платіжних дорученнях порівняно із сумами коштів, визначеним у листах-уточненнях як таких, що підлягали зарахуванню за договором про надання безпроцентної фінансової допомоги від 27 листопада 2015 року. Аналогічна правова позиція була викладена Верховним Судом у постанові від 19 червня 2018 року по справі № 809/34/17. Суд також вказує, що за ч. 1 ст. 128 Господарського кодексу (далі - ГК) громадянин визнається суб`єктом господарювання у разі здійснення ним підприємницької діяльності за умови державної реєстрації його як підприємця без статусу юридичної особи відповідно до ст. 58 ГК. Відповідно до ст. 52 ЦК ФОП відповідає за зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, крім майна, на яке згідно із законом не може бути звернено стягнення, тому у випадку припинення підприємницької діяльності ФОП її зобов`язання за укладеними договорами не припиняються, а продовжують існувати, оскільки вона як фізична особа не перестає існувати та відповідає за своїми зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном. Аналогічна правова позиція була викладена Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 13 лютого 2019 року по справі № 910/8729/18. Тобто фізична особа, яка бажає реалізувати своє конституційне право на підприємницьку діяльність, після проходження відповідних реєстраційних та інших передбачених законодавством процедур за жодних умов не втрачає і не змінює свого статусу фізичної особи, якого вона набула з моменту народження, а лише набуває до нього нової ознаки - підприємця. При цьому правовий статус фізичної особи - підприємця сам по собі не впливає на будь-які правомочності фізичної особи, зумовлені її цивільною право- і дієздатністю, та не обмежує їх, оскільки фізична особа, яка в установленому законом порядку набула статус підприємця, не втрачає свого статусу фізичної особи. Таким чином суд вказує, що наявність у позикодавця [PERSON] статусу фізичної особи - підприємця не впливає на виконання нею укладеного позивачкою договору від 27 листопада 2015 року про надання відповідачу поворотної фінансової допомоги й так само про внесення від імені ФОП [PERSON] на рахунок ТОВ «Комінтерн плюс» сум на виконання такої угоди від 27 листопада 2015 року. Аналогічна правова позиція була викладена Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 3 листопада 2020 року по справі № 916/617/17. Отже, на підставі переліченого вмотивування, суд відкидає як безпідставні посилання представника відповідача на те, що кошти перераховувались частково на виконання умов договору поворотної фінансової допомоги не позивачкою, а фізичною особою-підприємцем [PERSON] . Суд звертає увагу на те, що за п. 23, 25 «Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні», затверджених Постановою Правління Національного банку України від 29 грудня 2017 року № 148, касові операції оформляються касовими ордерами, видатковими відомостями, розрахунковими документами, електронними розрахунковими документами, документами за операціями із застосуванням електронних платіжних засобів, іншими касовими документами, які згідно із законодавством України підтверджували б факт продажу (повернення) товарів, надання послуг, отримання (повернення) готівки. Приймання готівки в касу проводиться за прибутковим касовим ордером, підписаним головним бухгалтером або особою, уповноваженою керівником установи/підприємства. Про приймання установами/підприємствами готівки в касу за прибутковими касовими ордерами видається квитанція (що є відривною частиною прибуткового касового ордера), підписана головним бухгалтером або особою, уповноваженою керівником, підпис яких може бути засвідчений відбитком печатки цієї/цього установи/підприємства. Використання печатки установою/підприємством не є обов`язковим. При цьому за п. 11 «Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні» готівка, що надходить до кас, оприбутковується в день одержання готівки в повній сумі. Оприбуткуванням готівки в касах установ/підприємств та їх відокремлених підрозділів, які проводять готівкові розрахунки із застосуванням РРО та з оформленням їх касовими ордерами і веденням касової книги, є здійснення обліку готівки в повній сумі її фактичних надходжень у касовій книзі на підставі прибуткових касових ордерів. На підставі перелічених норм суд зазначає, що ТОВ «Комінтерн плюс» не довів будь-якими доказами в суді відсутність отримання від [PERSON] грошових коштів, внесених нею у касу відповідача на виконання умов договору від 27 листопада 2015 року поворотної фінансової допомоги. Натомість, матеріали справи містять докази на підтвердження внесення позивачкою протягом 2015-2020 років за квитанціями до прибуткових касових ордерів грошових коштів в касу ТОВ «Комінтерн плюс», про що свідчать підпис директора відповідача та печатка такого підприємства. Таким чином посилання представника ТОВ «Комінтерн Плюс» на те, що ані до каси відповідача, ані на його розрахунковий рахунок кошти від позивачки не надходили на виконання умов укладеного між сторонами договору поворотної фінансової допомоги, суд відкидає, як неспроможні. Суд вказує, що з наданих представником відповідача та витребуваних за ухвалою суду з Головного управління ДПС у Донецькій області документів з річної фінансової та балансової звітності ТОВ «Комінтерн Плюс» за період з 2016 року по 2020 рік включно видно, що відповідач не зазначав наявність у нього грошових зобов`язань перед [PERSON] . При цьому, слід враховувати, що оподаткування поворотної фінансової допомоги регулюється приписами пп.\~165.1.31\~п.\~165.1\~ст.\~165 Податкового кодексу України, за якими до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку не включається, зокрема, основна сума поворотної фінансової допомоги, що отримується платником податку. Таким чином суд зауважує, що діяльність відповідача з фінансової звітності та бухгалтерський облік ТОВ «Комінтерн плюс» не впливає на доведеність вимог [PERSON] по даній справі, оскільки є відповідальністю виключно такого товариства. Суд при цьому вказує, що відповідно до п. п. 1.3, 4.1, 6.1, 8.1, 8.8.13, 8.8.16, 9.2, 9.3, 9.5 Статуту ТОВ «Комінтерн Плюс», зареєстрованого 18 грудня 2014 року, вбачається, що єдиним учасником такого товариства є [PERSON] ,\~статутний капітал\~якого становить\~1000\~грн.,\~яке має\~право отримувати\~позики від\~фізичних та\~юридичних осіб,\~вищим органом\~управляння якого\~є загальні\~збори учасників, до\~виключної компетенції\~яких належить\~надання згоди\~на укладення\~ТОВ «Комінтерн\~Плюс» угод,\~сума яких\~перевищує розмір\~статутного капіталу\~ТОВ «Комінтерн\~плюс»,\~та прийняття\~рішенні про\~отримання позики\~від фізичних та юридичних осіб. При цьому одноособовим виконавчим органом ТОВ «Комінтерн\~Плюс» є\~директор,\~який без доручення діє від імені ТОВ «Комінтерн Плюс», має право підпису фінансових, банківських та інших документів, а також здійснює угоди та вирішує усі питання діяльності відповідача окрім тих, що віднесені до виключної компетенції загальних зборів ТОВ «Комінтерн Плюс». Отже, виключно загальні збори відповідача, єдиним учасником яких є [PERSON] , мали повноваження надавати згоду на укладення ТОВ «Комінтерн Плюс» угод, сума яких перевищує розмір статутного капіталу, та на отримання позики від фізичних осіб в сумі більше 1000 грн. Натомість,\~директор ТОВ\~«Комінтерн Плюс»,\~ [PERSON] ,\~який без доручення діяв від імені відповідача, мав право підпису фінансових, банківських та інших документів в інтересах такого товариства. При цьому за відомостями Департаменту інформатизації Міністерства Внутрішніх Справ України від 16 вересня 2021 року вбачається, що 16 лютого 2018 р. [PERSON] був оголошений в державний розшук Головним управлінням Національної поліції в Дніпропетровській області, як особа, яка починаючи з 9 січня 2018 року переховується від органів досудового розслідування у межах кримінального провадження № 12017040000001429 від 19 грудня 2017 р. Також вбачається, що 16 жовтня 2020 р. й [PERSON] було оголошено в державний розшук Головним управлінням Національної поліції в Донецькій області, як особу, яка починаючи з 16 жовтня 2020 р. переховується від органів досудового розслідування за вчинення кримінального правопорушення в межах кримінального провадження № 42014050290000063 від 30 липня 2014 р. Зміна ж директора ТОВ «Комінтерн Плюс» 20 жовтня 2020 року підтверджується інформацією від 13 вересня 2021 року з реєстраційної справи відповідача, наданою відділом державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців Департаменту по роботі з активами Маріупольської міської ради, за якою вбачається, що було проведено державну реєстрацію зміни директора ТОВ «Комінтерн Плюс», [PERSON] , на [PERSON] на підставі рішення від 19 жовтня 2020 року єдиного учасника ТОВ «Комінтерн Плюс», [PERSON] , який є одноосібним власником статусного капіталу відповідача, що було посвідчено нотаріально, реєстр № 2037. Суд зазначає, що відповідно до ч. 1, 2 ст. 203 ЦК зміст правочину не може суперечити ЦК, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. За ст. 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. 1-3, 5-6 ст. 203 ЦК. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна зі сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Згідно із ч. 1 ст. 216 ЦК недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 237 ЦК представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства. За ст. 239 ЦК правочин, вчинений представником, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє. Відповідно до ч. 2\~ст. 207 ЦК\~правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства. На підставі ст. 2, 80, 91, 92 ЦК юридична особа є учасником цивільних відносин та наділяється цивільною правоздатністю й дієздатністю. При цьому особливістю цивільної дієздатності юридичної особи є те, що така особа набуває цивільних прав та обов`язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону. Орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов`язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень. За п. 13 ч. 2 ст. 9 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань вносяться, зокрема, відомості про керівника юридичної особи, а за бажанням юридичної особи - також про інших осіб, які можуть вчиняти дії від імені юридичної особи, у тому числі підписувати договори, подавати документи для державної реєстрації тощо: прізвище, ім`я, по батькові, дата народження, реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта, дані про наявність обмежень щодо представництва юридичної особи. Таким чином, у відносинах із третіми особами від імені юридичної особи завжди діятиме певна особа, через яку вчиняються юридично значимі дії, а воля цієї особи на вчинення правочину, реалізована нею через волевиявлення від імені юридичної особи, може передбачати настання невигідних для останньої наслідків, бажати чи свідомо допускати їх настання. На підставі ч.1 ст. 92 ЦК юридична особа набуває цивільних прав та обов`язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону. Згідно із\~ч.\~3\~ст.\~92\~ЦК орган\~або особа,\~яка відповідно\~до установчих\~документів юридичної\~особи чи\~закону виступає\~від її\~імені,\~зобов`язана\~діяти в\~інтересах юридичної\~особи,\~добросовісно і\~розумно та\~не перевищувати\~своїх повноважень.\~У відносинах\~із третіми\~особами обмеження\~повноважень щодо\~представництва юридичної\~особи не\~має юридичної\~сили,\~крім випадків,\~коли юридична\~особа доведе, що третя особа знала чи за всіма обставинами не могла не знати про такі обмеження. За ч. 4 ст. 92 ЦК якщо члени органу юридичної особи та інші особи, які відповідно до закону чи установчих документів виступають від імені юридичної особи, порушують свої обов`язки щодо представництва, вони несуть солідарну відповідальність за збитки, завдані ними юридичній особі. Отже, за змістом ч. 1, 3, 4 ст. 92 ЦК та ч. 1, 2 ст. 89 Господарського кодексу, п. 13 ч. 2 ст. 9 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» орган юридичної особи, який діє одноособово, має повноваження щодо представництва юридичної особи (з можливістю їх обмеження відповідно до установчих документів чи закону), створює, змінює припиняє цивільні права та обов`язки юридичної особи, тому підпадає під поняття представництва, наведене у ст. 237 ЦК. Аналогічна правова позиція була викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 22 жовтня 2019 року по справі № 911/2129/17. Відповідно до ч. 1 ст. 241 ЦК правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання. За ч. 2 ст. 241 ЦК наступне схвалення правочину особою, яку представляють, створює, змінює і припиняє цивільні права та обов`язки з моменту саме вчинення цього правочину. Отже, ст. 241 ЦК презюмує наявність у представника певного обсягу повноважень, належним чином та у встановленому порядку наданих йому особою, яку він представляє, а також встановлює випадки й умови набуття чинності правочином, вчиненим від імені довірителя його представником, коли останній перевищив обсяг наданих йому повноважень. Аналогічна правова позиція була викладена Верховним Судом у постанові від 3 жовтня 2019 року по справі № 711/8571/16-ц. Суд зазначає, що відповідно до ст. 62 Закону України «Про господарські товариства» у товаристві з обмеженою відповідальністю створюється виконавчий орган: колегіальний (дирекція) або одноособовий (директор). Дирекція (директор) вирішує усі питання діяльності товариства, за винятком тих, що належать до виключної компетенції загальних зборів учасників. Загальні збори учасників товариства можуть винести рішення про передачу частини повноважень, що належать їм, до компетенції дирекції (директора). Дирекція (директор) не вправі приймати рішення, обов`язкові для учасників товариства. Дирекція (директор) діє від імені товариства в межах, встановлених даним Законом та установчими документами. Таким чином для вчинення правочинів органи юридичної особи не потребують довіреності, якщо вони діють у межах повноважень, наданих їм законом, іншим нормативно-правовим актом або установчими документами. При цьому суд звертає увагу на те, що з огляду на положення ст. 92, 241 ЦК вчинення правочину органом (посадовою особою) юридичної особи з перевищенням наданих йому повноважень може бути підставою для недійсності такого правочину лише за умови обізнаності контрагента про наявність відповідного обмеження повноважень (коли він знав чи за всіма обставинами не міг не знати про такі обмеження), а також відсутності подальшого схвалення правочину. Обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи набуває юридичної сили для третьої особи в тому випадку, якщо саме вона, ця третя особа, вступаючи у відносини з юридичною особою та укладаючи договір, діяла недобросовісно або нерозумно, зокрема, достеменно знала про відсутність у виконавчого органу товариства необхідного обсягу повноважень або повинна була знати про це. При цьому тягар доказування недобросовісності та нерозумності в поведінці третьої особи несе юридична особа. Отже, позов про визнання недійсним відповідного правочину може бути задоволений у разі доведеності юридичною особою тієї обставини, що її контрагент знав або повинен був знати про наявні обмеження повноважень представника цієї юридичної особи, але, незважаючи на це, вчинив з ним оспорюваний правочин (або не отримав наступного схвалення особи, яку представляють). Аналогічна правова позиція була викладена Верховним Судом у постанові від 30 квітня 2020 року по справі № 925/1147/18. Суд, натомість, вказує, що ТОВ «Комінтерн плюс» не довело перед судом, що [PERSON] знала чи не могла не знати про обмеження повноважень директора відповідача щодо представництва інтересів товариства у відносинах з третіми особами. Таким чином доказів того, що позивачка діяла недобросовісно або нерозумно, зокрема, достеменно знала чи повинна була знати про відсутність у директора ТОВ «Комінтерн плюс» необхідного обсягу повноважень на момент укладення договору поворотної фінансової допомоги, матеріали справи не містять. Отже, судом встановлено, що з урахуванням вимог ч. 3 ст. 92 ЦК обмеження повноважень [PERSON] , як директора ТОВ «Комінтерн плюс», щодо представництва відповідача при укладенні договору від 27 листопада 2015 року про надання поворотної фінансової допомоги за доведеними обставинами справи не має юридичної сили, що доводить дійсність такої угоди, укладеної між сторонами такого правочину. Суд звертає увагу також на те, що доказом часткового повернення відповідачем отриманої фінансової допомоги від позивачки слугує відомості від 19 жовтня 2020 року з виписки з картрахунку [PERSON] , з якої вбачається, що ТОВ «Комінтерн Плюс» перерахувало грошові кошти в сумі 12384,94 грн. на користь [PERSON] в рахунок повернення поворотної фінансової допомоги. Крім того суд зазначає, що ТОВ «Комінтерн плюс» приймав від [PERSON] грошові кошти на виконання умов укладеного між сторонами договору поворотної фінансової допомоги, що були перераховані позивачкою на рахунок відповідача та внесені нею у касу товариства, від прийняття яких ТОВ «Комінтерн плюс» не відмовився та не повернув [PERSON] , як помилково перераховані кошти, що підтверджується долученою до справи випискою з карткового рахунку позивачки в АТ «КБ «Приватбанк». Аналогічна правова позиція була викладена Верховним Судом у постанові від 23 липня 2019 року по справі №\~918/780/18. Вказане у сукупності із дослідженими по справі письмовими доказами доводить, що ТОВ «Комінтерн Плюс» своїми об`єктивними діями схвалило договір від\~27\~листопада 2015\~року про\~надання поворотної\~фінансової допомоги\~ [PERSON] та прийняло його до виконання з моменту його укладення 27 листопада 2015 року. Суд зазначає, що в силу приписів\~ст. 204 ЦК\~правомірність правочину презюмується. Отже, наступне схвалення юридичною особою правочину, вчиненого від її імені представником, з перевищенням повноважень, унеможливлює визнання такого правочину недійсним. Аналогічна правова позиція була викладена Верховним Судом у постанові від 24 квітня 2018 року по справі № 916/2617/16. Крім того суд зауважує, що незважаючи на витребувані ухвалою суду від 4 жовтня 2021 року за клопотанням представника ТОВ «Комінтерн Плюс» з АТ «КБ «Приватбанк» нотаріально посвідчені зразки підпису директора ТОВ «Комінтерн плюс», [PERSON] , з ГУ ДПС у Донецькій області податкових декларацій та балансових звітів ТОВ «Комінтерн Плюс» за період з 1 січня 2016 року по 1 січня 2021 року клопотань про проведення по справі почеркознавчої експертизи представники відповідача не заявляли перед судом ані під час підготовчого провадження, ані під час розгляду справи в суді по суті. На підставі\~переліченого за\~наслідком розгляду\~справи надані суду АТ «КБ «Приватбанк» оригінал картки зі зразками підписів та відбитків печатки ТОВ «Комінтерн Плюс» з нотаріально посвідченим підписом директора відповідача. [PERSON] слід повернути такому банку. Суд вказує, що обов`язок доведення наявності обставин, з якими закон пов`язує визнання судом оспорюваного правочину недійсним, покладається на сторону, яка оспорює його дійсність. Отже, представники відповідача не довели в суді, що директор ТОВ «Комінтерн Плюс» не укладав договір від 27 листопада 2015 року поворотної фінансової допомоги, а також додатковий договір від 30 грудня 2017 року до нього та не підписував ані їх, ані акт звіряння взаємних розрахунків від 1 вересня 2020 року. Таким чином суд дійшов висновку, що за наявності на оскаржуваному договорі печатки ТОВ «Комінтерн плюс», враховуючи той факт, що відповідач не довів фактів протиправності використання своєї печатки чи доказів її втрати, так само як не надав доказів звернення до правоохоронних органів у зв`язку з втратою чи викраденням печатки, то за відсутності спростування належності підпису директора ТОВ «Комінтерн плюс», [PERSON] , на спірних договорі від 27 листопада 2015 року поворотної фінансової допомоги, додаткової угоди від 30 грудня 2017 року до такого договору та на акті звіряння взаємних розрахунків від 1 вересня 2020 року, то відповідно й відсутні підстави вважати, що оспорювані відповідачем у зустрічній позовній заяві правочини є недійсними. Аналогічна правова позиція була викладена Верховним Судом у постанові від 23 липня 2019 року по справі №\~918/780/18. Також суд звертає увагу на те, що доказів наявності будь-якого кримінального провадження щодо протиправних, на думку представників ТОВ «Комінтерн Плюс», дій з боку [PERSON] матеріали справи не містять. Отже, посилання представника відповідача на те, що позивачка вимагає кошти з ТОВ «Комінтерн Плюс» в рахунок неіснуючих боргів, є безпідставними. Таким чином суд вважає необхідним відмовити у задоволенні зустрічного позову ТОВ «Комінтерн Плюс» до [PERSON] , [PERSON] про визнання договору поворотної фінансової допомоги від 27 листопада 2015 року, додаткової угоди від 30 грудня 2017 року та акту звіряння від 1 вересня 2020 року недійсними. Натомість, щодо вимог за первісним позовом [PERSON] , то суд зауважує, що згідно зі ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Суд зазначає, що передбачене ч. 2 ст. 625 ЦК нарахування 3% річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації від боржника. Аналогічна правова позиція була викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 16 січня 2019 року по справі № 464/3790/16-ц. Також за ст. 549 ЦК неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Суд, дослідивши надані позивачкою розрахунки інфляційних втрат, 3% річних та пені за умовами п. 4.2 договору про надання поворотної фінансової допомоги за час прострочення повернення [PERSON] фінансової допомоги з боку відповідача в сумі 1860893,65 грн. (1873278,59 грн. 12384,94 грн. = 1860893,65 грн.) за період з 1 січня 2021 року по 31 травня 2021 року включно, дійшов переконливого висновку, що вони відповідають вимогам закону, що підтверджується долученими до справи розрахунками суду. Так суд погоджується з наданими [PERSON] розрахунками інфляційних втрат через неповернення їй відповідачем грошових коштів за договором від 27 листопада 2015 року, оскільки, зважаючи на встановлений судом розмір боргу, на підставі визначеного індексу інфляції за спірний період, починаючи з наступного дня наявності такої простроченої заборгованості та до червня 2021 року було розраховано суми інфляційних втрат. Також позивачкою правомірно було обраховано 3% річних за ст. 625 ЦК на підставі встановленого судом боргу ТОВ «Комінтерн плюс», починаючи з наступного дня наявності простроченої заборгованості та до червня 2021 року. Крім того [PERSON] відповідно до п. 4.2 договору поворотної фінансової допомоги від 27 листопада 2015 року за несвоєчасне повернення поворотної фінансової допомоги була нарахована позичальнику пеня у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується така пеня, за кожний день прострочення. Отже, суд встановив, що у відповідача перед [PERSON] наявна заборгованість за ч. 2 ст. 625 ЦК з 3% річних в сумі 23095,47 грн. та з інфляційних втрат в сумі 87678,01 грн., а також відповідно до п. 4.2 договору про надання поворотної фінансової допомоги від 27 листопада 2015 року з пені в сумі 101556,98 грн. Таким чином загальна заборгованість ТОВ «Комінтерн Плюс» перед [PERSON] внаслідок неналежного виконання умов договору про надання поворотної фінансової допомоги від 27 листопада 2015 року, яка була встановлена в судовому засіданні, становить 2073224,11 грн. (1860893,65 + 23095,47 + 87678,01 + 101556,98 = 2073224,11). З огляду\~на викладене\~вмотивування,\~суд дійшов\~висновку,\~що позов\~ [PERSON] \~до ТОВ\~«Комінтерн Плюс»\~підлягає задоволенню\~у повному\~обсязі шляхом\~стягнення на\~користь позивачки\~з відповідача\~заборгованості за\~договором від\~27\~листопада 2015\~року поворотної\~фінансової допомоги\~в загальному\~розмірі 2073224,11 грн. з урахуванням 3% річних, інфляційних втрат та пені. На підставі ст. 141 ЦПК внаслідок повного задоволення позовних вимог на користь позивача з відповідача підлягає також підлягають стягненню судові витрати [PERSON] зі сплати судового збору при поданні позовної заяви до суду в сумі 11350 грн. та заяви про забезпечення позову в сумі 454 грн., що становить загалом 11804 грн. (454 + 11350 = 11804).

Outcome: approved