Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-01 00:00:00

позивачка звернулася до суду з даним позовом, в якому, уточнивши позовні вимоги, посилається на факт прийняття спадщини нерухомого майна, а саме: земельної ділянки загальною площею 0,0458 га, цільове призначення - для дачного будівництва, під кадастровим номером 3221886000:04:165:0360, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , в порядку спадкування за заповітом після смерті [INFO] її матері [PERSON] .У зв`язку з тим, що за життя спадкодавець не встигла отримати державний акт на право власності на землю, порушує питання про визнання за нею права власності на цю земельну ділянку в порядку спадкування за заповітом. Представник позивачки подав заяву про розгляд справи за його відсутності, просив про задоволення позову з викладених в уточненій позовній заяві підстав. Представник відповідача, будучи належним чином повідомленим про розгляд справи, до суду не прибув. Оскільки суд позбавлений можливості відкласти розгляд справи на підставі ст. 223 ЦПК України, в межах строку встановленого ст. 210 ЦПК України, дану справу слід розглянути на підставі наявних доказів в загальному порядку. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного. З матеріалів справи вбачається, що після смерті [INFO] [PERSON] відкрилася спадщина на земельну ділянку загальною площею 0,0458 га, цільове призначення - для дачного будівництва, під кадастровим номером 3221886000:04:165:0360, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Вказану земельну ділянку передано у власність спадкодавцю на підставі розпорядження Вишгородської районної державної адміністрації Київської області №437 від 22 травня 2009 року. Як вбачається з листа Головного управління Держгеокадастру у Київській області №9-10-0.6-4546/2-21 від 23 квітня 2021 року державний акт на право власності [PERSON] серія ЯК №158606 зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 322180001026459 від 29 грудня 2012 року. Згідно книги реєстрації державних актів на право власності на земельні ділянки фізичних осіб - свій примірник оригіналу державного акту [PERSON] не отримала. Згідно з поземельної книги від 03 серпня 2015 року та з витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 04 вересня 2019 року [PERSON] зареєстрована власником земельної ділянки загальною площею 0,0458 га, цільове призначення - для дачного будівництва, під кадастровим номером 3221886000:04:165:0360, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . За життя [PERSON] склала заповіт від 17 червня 2014 року, посвідчений нотаріусом Київського міського нотаріального округу Свириденко А.М., яким заповіла все моє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що їй буде належати на день смерті, і на що вона за законом матиме право, в тому числі грошові вклади у банківських установах та цінні папери дочці [PERSON] , [INFO] . [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] виданим 12 січня 2019 року. Разом з тим, за життя [PERSON] не встигла отримати державний акт про право власності на земельну ділянку. Спадкоємцем після смерті [PERSON] стала її дочка [PERSON] , яка у встановлений ст. 1270 ЦК України строк подала до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини відповідно до вимог ст. 1269 ЦК України. Інших спадкоємців після смерті [PERSON] немає, що підтверджується матеріалами спадкової справи №03/2019 від 17 квітня 2019 року. Листом приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Джуринської Л.В. №129/02-14 від 08 квітня 2020 року позивачці відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на згадану земельну ділянку у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на неї. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] є дочкою померлої, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого 27 січня 1989 року. Таким чином позивачка є спадкоємцями першої черги на спадкування за заповітом. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно ст. 1216 ЦК України спадкування є перехід прав і обов`язків від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинялися внаслідок його смерті. Згідно ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за законом або заповітом. На підставі ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Згідно ст. 1220 ЦК України часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця. Як убачається з ч. 5 ст. 1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Право власності на нерухоме майно виникає у спадкоємця лише з моменту державної реєстрації цього майна (ч. 2 ст. 1299 ЦК України). Право власності на нерухоме майно може бути оформлене на ім`я особи, яка померла у разі наявності документів, які б підтвердили право власності на майно цієї особи. У випадку відсутності таких документів порушене питання вирішується у судовому порядку. Відповідно до вимог ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутись до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно, тобто зміна власника майна, що підлягає державній реєстрації, неможлива без перереєстрації права власності. Тому свідоцтво про право на спадщину є обов`язковим, коли об`єктом спадкування є нерухоме майно, що підлягає обов`язковій державній реєстрації. Згідно ч.ч. 1, 3 та 4 ст. 79-1 ЗК України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Вказану земельну ділянку передано у власність спадкодавцю на підставі розпорядження Вишгородської районної державної адміністрації Київської області №437 від 22 травня 2009 року. При цьому спадкодавець вчинила всі дії спрямовані оформлення державного акту про право власності на земельну ділянку. У той же час спірна земельна ділянка за життя спадкодавця сформована як об`єкт цивільних прав в розумінні вимог ст. 79-1 ЗК України, право власності на яку може бути успадковане позивачкою. Оскільки померла [PERSON] не встигла оформити правовстановлюючий документ - державний акт на набуте нею майно й, через обставини, які від неї не залежали, за життя виникле в неї право на нього не зареєструвала, зазначене перешкоджає позивачці здійснити право спадкування на нього і отримати свідоцтво про право на спадщину. Вирішуючи цю справу, суд виходить з того, що правовстановлюючий документ на садкове майно за життя спадкодавцем не отриманий, а тому це перешкоджає видачі свідоцтва про право власності на спадщину, із яким закон пов`язує здійснення права спадкування на нерухоме майно. Відповідно до статті 1 першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенції) кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини під майном також розуміються майнові права. Згідно зі ст. 8 Конвенції, кожен має право на повагу до свого приватного та сімейного життя, до свого житла та кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Невчасне оформлення майнових прав за особою й неможливість їх успадкування внаслідок цього має розцінюватися як невиправдане втручання в приватну сферу особи, є порушенням її прав, які потребують захисту в судовому порядку, а тому за наявності правовстановлюючого документу на земельну ділянку спадкодавця, ефективним способом захисту, який є адекватним змісту порушеного права і не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України), є саме визнання права власності на спірну земельну ділянку за позивачем в порядку спадкування за законом. Відтак, за позивачкою після смерті [INFO] [PERSON] слід визнати право власності на згадану земельну ділянку за заповітом. Вказане є достатнім для захисту порушеного права позивачки. Питання визначення належності цього майна має вирішуватись у судовому порядку, оскільки рішення суду буде правовстановлюючим документом для оформлення права на це майно. Відтак, заявлене позивачкою право підлягають визнанню, а пред`явлений позов -задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved