Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-01 00:00:00

04 жовтня 2021 року, згідно поштової відмітки, АТ КБ "ПРИВАТБАНК", звертаючись до суду з вказаним позовом, просить стягнути з [PERSON] , як зі спакоємця позичальника, заборгованість за кредитним договором б /н від 21.12.2010 у розмірі 9169,03 грн, що складається виключно із заборгованості за тілом кредиту і понесених судових витрат у сумі 2270 грн.. УхвалоюЧернігівського районного суду Чернігівської області від 19 жовтня 2021 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче засідання. Ухвалою суду від 12 січня 2022 року підготовче провадження у справі закрито та призначено справу до судового розгляду. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив задовольнити з підстав, викладених в позові. В судовому засіданні відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнала та пояснила, що кредит був застрахований позивачальником. Про смерть позичальника вона повідомила Банк 11.09.2018, а Банк повідомив Страховика, який здійснив виплату для закриття заборгованості по кредиту, про що її було повідомлено по телефону. А тому вважає, що у неї відсутні будь-які зобов"язання перед Банком. Те, що Страхова компанія здійснила виплату не на ту карту, вважає, що це вина Банку, який передавав Страховику невірний номер карти. Просить в задоволенн позову відмовити. Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, розглядаючи позов в межах заявлених вимог, суд приходить до наступного висновку. Стороною позивача надана заява-анкета про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, яка датована 21.12.2010 та в якій вказується прізвище [PERSON] . ( а.с.18) Надані довідки на підтвердження отримання кредитної картки 18.08.2014 зі встановленням кредитного ліміту 15.07.2016 в сумі 9000 грн. ( а.с.17,46) Надані виписка з руху кредитних коштів та розрахунок свідчать про користування [PERSON] кредитними коштами. ( а.с.9-16) [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть Серії [NUMBER] , виданого 07 травня 2018 року ( а.с. 49). Відповідно до наданої Банком інформації та копії Договору (поліс) № DNH0ZKRF-179A5KE добровільного комплексного страхування власника карткового рахунку, [PERSON] 10.10.2017 застрахував борг по кредитному договору №б/н від 21.12.2020. Також Банком повідомлено, що 13.09.2018 Страхова компанія здійснила виплату на карту для виплат [NUMBER] (а.с.105-107). Доказів щодо отримання [PERSON] карти для виплат [NUMBER] , та що страхова виплата була здійснена саме на цю карту, суду не надано. В той же час, згідно наданої позивачем довідки на підтвердження отримання кредитної картки та виписки про рух кредитних коштів, [PERSON] користувався кредитною картою [NUMBER] по якій рахується борг в сумі 9169,03 грн. Згідно ст. 1218 ЦК України - до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст.ст. 608, 1218, 1219 ЦК, у зв`язку зі смертю боржника припиняються лише ті зобов`язання, які нерозривно пов`язані з його особою і не можуть бути виконані іншою особою, у той час як у результаті спадкування до спадкоємця переходять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцю на час відкриття спадщини й не припинилися у наслідок його смерті. За змістом зазначених норм у разі смерті фізичної особи, боржника за зобов`язанням у правовідносинах, що допускають правонаступництво в порядку спадкування, обов`язки померлої особи (боржника) за загальним правилом переходять до іншої особи її спадкоємців; таким чином, відбувається передбачена законом заміна боржників за зобов`язанням. Згідно ч. 3 ст. 1223 ЦК України право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Згідно ч. 1 ст. 1268 ЦК - спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України - спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу (6 місяців від дня відкриття спадщини), він не заявив про відмову від неї. Виходячи із вищенаведеного, спадкоємці [PERSON] мали право подати заяву про прийняття або про відмову від спадщини у строк з 07 травня 2018 року по 07 листопада 2018 року. Як вбачається із довідки виконкому Новобілоуської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області № 03-22/864 від 10.11.2021, станом на 06 травня 2018 року за адресою : [ADDRESS] разом з [PERSON] були зареєстровані: дружина [PERSON] , дочка [PERSON] , онук [PERSON] .( а.с.82) Відповідно до копії спадкової справи № 563/2018, яка надійшла із Чернігівської районної державної нотаріальної контори, після померлого [PERSON] , спадщину за заповітом прийняли його малолітній онук [PERSON] , [INFO] та дочка - [PERSON] , відповідач по справі, яка 23 жовтня 2018 року звернулася до нотаріальної контори із відповідною заявою від себе та від імені свого малолітнього сина [PERSON] . Дружина - [PERSON] від прийняття спадщини після смерті [PERSON] відмовилась, про що подала до нотаріальної контори відповідну заяву. Інформації про видачу спадкоємцям свідоцтв про право на спадщину, спадкова справа не містить. ( а.с.75-81) Отже, виходячи з вищезазначеної довідки виконкому № 03-22/864 від 10.11.2021 та копії спадкової справи, після смерті [INFO] [PERSON] спадщину за заповітом прийняла його дочка [PERSON] та малолітній онук [PERSON] , які постійно проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини і протягом 6 місяців від дня відкриття спадщини, не заявили про відмову від неї, а звернулись до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини. За змістом ч. 1 ст. 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Як слідує з Інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта за параметрами запиту відсутнє зареєстроване майно за [PERSON] . ( а.с.88) Матеріали спадкової справи також не містять відомостей про наявність спадкового майна після померлого [PERSON] . Враховуючи вищенаведене, матеріали даної цивільної справи не містять в собі належних та достатніх доказів, у розумінні статей 77,80 ЦПК України, щодо наявності спадкового майна та його вартості. Вказані обставини унеможливлюють встановлення меж та обсягу відповідальності відповідачів перед кредитором АТ КБ "ПРИВАТБАНК". Відповідно до приписів ч.1,ч.6 статті 81 ЦПК України, яка регламентує обов`язок доказування і подання доказів, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Отже, сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. У противному разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд, вправі винести рішення у справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонами матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Статтею 89 ЦПК України установлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, які ґрунтуються на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає у рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. За даних обставин, у задоволенні позову АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» до [PERSON] про стягнення боргу кредитором спадкодавця, необхідно відмовити, оскільки матеріали даної цивільної справи не містять в собі належних та достатніх доказів, у розумінні статей: 77,80 ЦПК України, щодо наявності спадкового майна та його вартості. Вказані обставини унеможливлюють встановлення меж та обсягу відповідальності спадкоємця [PERSON] перед кредитором АТ КБ «ПриватБанк». На підставі викладеного,

Outcome: dismissed