Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-25 00:00:00

У серпні 2018 року [PERSON] звернувся до суду з позовом Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, заподіяної незаконним притягненням до кримінальної відповідальності. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 15 квітня 2014 року внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості про вчинення ним злочину, передбаченого ч. 1 ст. 367 КК України, та розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні за № 42014180050000015. 04 листопада 2014 року йому оголошено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 367 КК України. Вироком Кузнецовського міського суду Рівненської області від 10 листопада 2016 року позивача визнано невинуватим у пред`явленому обвинувачені за ч.1 ст. 367 КК України та виправдано через недоведеність в його діянні складу кримінального правопорушення. Ухвалою Апеляційного суду Рівненської області від 31 січня 2017 року вирок Кузнецовського міського суду Рівненської області від 10 листопада 2016 року залишено без змін. Постановою Верховного суду від 22 травня 2018 року ухвалу Апеляційного суду Рівненської області від 31 січня 2017 року залишено без зміни. Вказує, що незаконними діями працівників слідчого відділення Кузнецовського МВ (з обслуговування м. Кузнецовськ та Володимирецького району) УМВС України в Рівненській області та працівників прокуратури міста Кузнецовськ Рівненської області, внаслідок яких він перебував під слідством і судом 49 місяців, йому завдано моральну шкоду, яка полягає в стражданнях, заподіяних йому, як громадянину, внаслідок психічного впливу, що призвело до погіршення та позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми та інших негативних наслідків морального характеру, пов`язаних із незаконним слідчими діями та пред`явленням обвинувачення. Зауважує, що лише сам факт перебування ним під кримінальним переслідуванням 49 місяців свідчить про його фізичні, психічні, душевні страждання, вимушені зміни у його життєвих і суспільних стосунках через неможливість продовження активного громадського життя, зниження престижу, репутації, які не можуть бути відновлені. З наведених мотивів просив стягнути з Державного казначейства України відшкодування моральної шкоди в розмірі 294 000 грн. за рахунок коштів Державного бюджету шляхом списання в безспірному порядку на його користь з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України. Від Державної казначейської служби України надійшов відзив на позовну заяву в якому відповідач просить відмовити у задоволенні позовної заяви у повному обсязі. Вказує, що казначейство є центральним органом виконавчої влади, юридичною особою і тому відповідає лише за виконання своїх зобов`язань та не відповідає за зобов`язаннями інших юридичних осіб. Казначейство не вступало у правовідносини з позивачем та своїми діями або бездіяльністю не порушувало його законні права та інтереси. Рішення про встановлення факту неправомірності дій службових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду позивачем не долучено до позовної заяви. Вважає, що позивачем не доведено наявність заподіяння йому шкоди та невірно зазначений період розрахунку під час перебування під слідством та сума стягнення моральної шкоди. Вараська окружна прокуратура надіслала відзив на позовну заяву у якому просить в задоволенні позову відмовити повністю, оскільки, судами не встановлено незаконність дій органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду, позивачем не наведено конкретних обставин щодо обґрунтування заподіяної моральної шкоди, не надано будь-яких доказів щодо необхідності застосування додаткових зусиль для нормалізації життєвих зв`язків і відновлення стосунків з оточуючими людьми, як і доказів втрати чи погіршення таких зв`язків, невірно зазначений період розрахунку моральної шкоди. Головне управління національної поліції в Рівненській області надіслало до суду пояснення у справі у яких просить суд в задоволенні позову відмовити повністю, оскільки, на даний час відсутнє будь-яке рішення суду, яке набрало законної сили, про встановлення факту незаконного проведення процесуальних дій працівниками ГУНП в Рівненській області, позивачем не доведено факту завдання йому моральної шкоди та причинно-наслідкового зв`язку з протиправністю дій і завданням шкоди, позивачем не вірно зазначений період розрахунку під час перебування під слідством та сума стягнення моральної шкоди. Ухвалою Кузнецовського міського суду від 23 жовтня 2021 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та вирішено здійснювати її розгляд в порядку спрощеного позовного провадження, судове засідання для розгляду справи призначено на 25 листопада 2021 року. Ухвалою Кузнецовського міського суду від25 листопада 2021 року задоволено заяву Державної казначейської служби України про залучення до справи як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору та залучено до участі в даній цивільній справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Головне управління Національної поліції в Рівненській області, Вараську окружну прокуратуру, Рівненську обласну прокуратуру. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, з підстав викладених у позовній заяві. При розрахунку розміру моральної шкоди просив врахувати розмір мінімальної заробітної плати, що діє на час розгляду справи. Представник відповідача в судовому засіданні заперечила проти позову, посилаючись на доводи, викладені у відзиві на позов. Представники третіх осіб в судовому засіданні заперечили проти позову, з підстав викладених у відзиві та письмових поясненнях. Суд, заслухавши пояснення учасників процесу та дослідивши наявні у матеріалах справи докази, дійшов наступних висновків. 15 квітня 2014 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відомості за № 42014180050000015 про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 367 КК України. 04 листопада 2014 року в даному кримінальному провадженні [PERSON] повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 367 КК України. Вироком Кузнецовського міського суду Рівненської області від 10 листопада 2016 року [PERSON] визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 1 ст. 367 КК України та виправдано у зв`язку з недоведеністю в його діянні складу кримінального правопорушення. Ухвалою Рівненського апеляційного суду від 31 січня 2017 року вирок Кузнецовського міського суду Рівненської області від 10 листопада 2016 року залишено без змін. Постановою Верховного Суду від 22 травня 2018 року ухвалу Рівненського апеляційного суду від 31 січня 2017 року залишено без змін. Відповідно до частин першої, другої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, в тому числі, і відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, а також відшкодування моральної (немайнової шкоди). У статті 56 Конституції України зазначено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Статтею 1176 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом. Пунктом 1 ч.1 ст. 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (далі - Закон) передбачено, що відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. Частиною другою ст. 1 Закону встановлено, що у випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Відповідно до п.1 ч.1 ст.2 Закону право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку постановлення виправдовувального вироку суду. Нормою ст. 4 Закону встановлено, що відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4 і 5 статті 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного та психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Статтею 13 Закону визначено, що розмір відшкодування повинен бути не меншим одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Наведене дає підстави для висновку, що у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні до мінімального розміру заробітної плати, суд при вирішенні питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати, що є чинним на час розгляду справи, при цьому визначений законом розмір відшкодування є тим мінімальним розміром, що гарантований державою, а суд, враховуючи обставини конкретної справи, вправі застосувати й більший розмір відшкодування. Вказане узгоджується із висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 686/23731/15-ц, яка зазначила що у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. Законодавець визначив мінімальний розмір моральної шкоди, виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом. Тобто цей розмір у будь-якому випадку не може бути зменшено, оскільки він є гарантованим мінімумом. Але визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі. Тобто суд повинен з`ясувати усі доводи позивача щодо обґрунтування ним як обставин спричинення, так і розміру моральної шкоди, дослідити надані докази, оцінити їх та визначити конкретний розмір моральної шкоди, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості. Аналогічний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 квітня 2019 року у справі № 236/893/17, у постановах Верховного Суду від 21 жовтня 2020 року у справі № 754/8730/19, від 03 березня 2021 року у справі № 638/509/19. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» установлено у 2022 році мінімальну заробітну плату у місячному розмірі з 1 січня - 6 500 грн. Статтею 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Суд вважає, що позивачу завдана моральна шкода, яка полягає у переживаннях через незаконне притягнення до кримінальної відповідальності, погіршені та позбавленні можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршенні відносин з оточуючими людьми, вимушених змінах в організації його життя. Внаслідок ухвалення судом виправдувального вироку, позивач має право на відшкодування моральної шкоди, і право на таке відшкодування виникає в силу прямої вказівки закону, а саме: статті 1176 ЦК України, Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». Згідно приписів п. 14 ч. 1 ст. 3 КПК України притягнення до кримінальної відповідальності - це стадія кримінального провадження, яка починається з моменту повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального правопорушення. Відповідно до частин першої та другої статті 42 КПК України підозрюваним є особа, якій у порядку, передбаченому статтями 276-279 цього Кодексу, повідомлено про підозру, особа, яка затримана за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, або особа, щодо якої складено повідомлення про підозру, однак його не вручено їй внаслідок невстановлення місцезнаходження особи, проте вжито заходів для вручення у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень. Обвинуваченим (підсудним) є особа, обвинувальний акт щодо якої переданий до суду в порядку, передбаченому статтею 291 цього Кодексу. У частині першій статті 278 КПК України визначено, що письмове повідомлення про підозру вручається в день його складення слідчим або прокурором, а у випадку неможливості такого вручення - у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень. У пунктах 1.1, 1.2 Рішення Конституційного Суду України від 27 жовтня 1999 року у справі № 1-15/99 зазначено, що кримінальна відповідальність настає з моменту набрання законної сили обвинувальним вироком суду. Притягнення до кримінальної відповідальності, як стадія кримінального переслідування, починається з моменту пред`явлення особі обвинувачення у вчиненні злочину. Відтак, період перебування під слідством та судом у спірних правовідносинах має бути обрахований за час, починаючи з моменту вручення позивачу письмового повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення до набрання остаточного рішення суду у справі законної сили. Початком перебігу строку перебування під слідством та судом позивача є 04 листопада 2014 року, коли йому було вручено письмове повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 367 КК України, а закінченням цього строку є 31 січня 2017 року, тобто день постановлення ухвали Апеляційним судом Рівненської області, якою вирок Кузнецовського міського суду Рівненської області від 10 листопада 2016 року при визнання невинуватим позивача залишено без змін. Законом не передбачено розмір відшкодування за кожен день перебування під слідством і судом, такий розмір визначено за кожен місяць. Отже мінімальний законодавчо визначений розмір моральної шкоди становить: 6 500 грн. *26 місяців = 169 000 грн. Доводи відповідача та третіх осіб, що у діях органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду не встановлено незаконності, тому немає підстав для відшкодування моральної шкоди, суд відхиляє, оскільки, п. 2 ч. 2 ст. 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. За змістом положень ст.2, ст.167, ст.170 ЦК України держава Україна є учасником цивільних відносин, а тому має бути відповідачем у справах про відшкодування шкоди за рахунок держави. Держава діє у цивільних відносинах на рівних правах з іншими учасниками цих відносин. Держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом. Відповідно до п.4 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого указом Президента України від 13 квітня 2011 року №460/2011, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, є Державна казначейська служба України (Казначейство України), яке, зокрема, здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду. З урахуванням наведеного, Державна казначейська служба України, як орган, наділений повноваженнями у спірних правовідносинах, у даній справі є органом, через який держава бере участь у справі як сторона. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2018 року у справі 910/23967/16 вказано, що кошти державного бюджету належать на праві власності державі. Отже, боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (частина друга статті 2 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 170 ЦК України держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом. Резолютивні частини рішень не повинні містити відомостей про суб`єкта його виконання, номери та види рахунків, з яких буде здійснено безспірне списання. Тобто кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України. У таких справах резолютивна частина судового рішення не повинна містити відомостей про суб`єкта його виконання, номери та види рахунків, з яких буде здійснено стягнення коштів (постанова Верховного Суду від 10 листопада 2021 року по справі №346/5428/17). Враховуючи викладені обставини, позов [PERSON] підлягає частковому задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір компенсується за рахунок держави.

Outcome: partial