Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-30 00:00:00

Позивач 22 грудня 2021 року звернулася до Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області з позовом до відповідача про відшкодування матеріальної шкоди. В обґрунтування позовних вимог вказала, що 22.08.2020 року приблизно о 13.40 годин, біля під`їзду №1 будинку [ADDRESS] , громадянин [PERSON] зірвав з шиї [PERSON] золотий ланцюжок 585 проби, масою 8,90 гр., на якому знаходився кулон у вигляді «Божої матері» 585 проби, масою 5,52 гр., вартість яких відповідно до висновку експерта №2941 від 01.09.2021 становить 10 236,42 грн. та 6477,10 грн.. Після чого, [PERSON] утримуючи викрадене майно, з місця вчиненого кримінального правопорушення зник, та в подальшому обернув викрадене майно на власну користь. По даному факту була порушена кримінальна справа №214/7551/20. 01.09.2021 року Саксаганський районний суд визнав [PERSON] винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України та призначив йому покарання у вигляді 4 років позбавлення волі. Своїми діями [PERSON] завдав [PERSON] матеріальну шкоду в сумі 16 713,52 грн. Відповідно до ч. 4 ст. 19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи. Ухвалою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10 січня 2022 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі, призначено справу до розгляду у порядку спрощеного провадження без повідомленням (викликом) сторін за наявними у справі матеріалами. (а.с.10-11). В ухвалі про відкриття провадження від 10.01.2022 року відповідачу був наданий строк в 15 днів з дня отримання даної ухвали суду, на подачу відзиву на позовну заяву та запропоновано надати пояснення по вказаній справі. Ухвала, позовна заява та додатки до неї були надіслані відповідачу належним чином. Відзиву на позовну заяву від відповідача до суду не надійшло. Суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що застосовуючи положення ч.4 ст. 10 Цивільно-процесуального кодексу України, ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" при розгляді справи, ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами,утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу,та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п.35 рішення від 07.07.1989р. Європейського суду з прав людиниу справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії" (Alimentaria Sanders S.A.v.Spain). Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Згідно ч.8 ст. 178 ЦПК України - у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. З урахуванням особливостей, встановлених для розгляду справ в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, суд вважає за можливе вирішити справу за наявними доказами, з огляду на те, що відповідач повідомлявся про перебування в провадженні суду даної справи. У встановлений судом термін відзив на позовну заяву та/або клопотання про розгляд справи з викликом сторін, відповідачі - не подали. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів. Суд, дослідивши наявні матеріали справи, дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що [PERSON] , діючи повторно, 22.08.2020 року приблизно о 13:40 годині, перебуваючи біля під`їзду №1 будинку [ADDRESS] , реалізуючи свій злочинний намір спрямований на відкрите викрадення чужого майна, переслідуючи корисливу мету, діючи повторно та відкрито, наблизився до потерпілої [PERSON] та з шиї останньої, шляхом ривка зірвав золотий ланцюжок 585 проби, масою 8,90 г., на якому знаходився кулон у вигляді "Божої матері", 585 проби, масою 5,52 г., вартість яких, відповідно до висновку експерта № 2941 від 01.09.2021 становить 10236,42 грн. та 6477,10 грн. відповідно. Після чого, [PERSON] , утримуючи викрадене майно, з місця вчиненого кримінального правопорушення зник, та в подальшому обернув викрадене майно на власну користь. Внаслідок умисних дій [PERSON] , потерпілій [PERSON] спричинений майновий збиток на загальну суму 16713,52 гривень. Вказані обставини вчинення кримінального правопорушення відносно позивача встановлені вироком Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 01 вересня 2021 року, який набрав законної сили 01 жовтня 2021 року (а.с. 2-3 ) Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до пунктів 8, 9 частини 2 статті 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування майнової та моральної шкоди. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила, або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Відповідно до ч. 1 ст. 1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала. Як роз`яснено у п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Для наявності деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення: а) наявність шкоди; б) протиправна поведінка заподіювача шкоди; в) причинний зв`язок між шкодою та поведінкою заподіювача; г) вина. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. За змістом зазначеної норми закону у правовідносинах з відшкодування шкоди діє презумпція вини заподіювача шкоди. Обов`язок доказування наявності шкоди та її розміру покладається на позивача, відсутність вини у заподіянні шкоди повинен довести відповідач. Частиною 1 статті 77 ЦПК України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно з ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ч.ч. 1, 6 ст. 60 вказаного Кодексу, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтю 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З огляду на наведене, та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності його вини в завданні шкоди позивачу. Законом не покладається на позивача обов`язок доказування вини відповідача в заподіянні шкоди, він лише повинен доказати факт заподіяння такої шкоди відповідачем та її розмір. Як вбачається із копії вироку відповідач заволодів майном позивача, вартість становить 16 713,52 грн, яка встановлена судом у вироку від 01 вересня 2021 року, таким чином, заявлені позивачем [PERSON] вимоги про відшкодування матеріальної шкоди є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі. Також суд вважає, що на підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 908,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved