Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-30 00:00:00

свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що він перебував з відповідачкою в шлюбі, який згідно з рішенням Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 15.08.2014 року розірвано. За час шлюбу у сторін народилося двоє синів: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Згідно з рішенням вказаного суду від 27.02.2018 року позивач сплачує на користь позивача аліменти в розмірі по 1300 грн. щомісячно на кожну із вказаних дітей сторін. Однак, починаючи з червня 2019 року їх син [PERSON] проживає з позивачем, і ця обставина встановлена рішенням цього ж суду від 12.04.2021 року. Проте, відповідачка в добровільному порядку матеріальної допомоги на утримання вказаної дитини не надає. Угоди про добровільну сплату аліментів між сторонами не досягнуто. Позивачу важко самостійно утримувати сина згідно з його потребами. Тому син потребує матеріального утримання і з боку матері. Відповідачка є працездатною, має дохід, а, отже, є спроможною сплачувати аліменти на утримання вказаної дитини. Тому позивач просить стягувати на його користь з відповідачки аліменти на утримання вказаного сина в розмірі по 4 000 грн. щомісячно до досягнення останнім повноліття. Позивач та представник позивача Гринів Я.В. в судовому засіданні позовні вимоги підтримали. Відповідачка в судовому засіданні 31.01.2022 року позовні вимоги визнала частково, а саме вона не заперечує того факту, що син сторін [PERSON] проживає з позивачем. Однак, вона не згідна з розміром аліментів, оскільки рівень матеріального забезпечення позивача є набагато вищим, оскільки позивач має декілька об`єктів нерухомості, які йому приносять значний дохід. Що стосується відповідачки, то через підвищення тарифів на комунальні послуги для суб`єктів підприємницької діяльності у відповідачки практично відсутній дохід. Тому вона просить значно зменшити розмір аліментів. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, в судове засідання повторно не з`явився та суду не надано висновок щодо місця проживання сина сторін, однак, станом на 31.01.2022 року між ними відсутній спір щодо місця проживання цієї дитини. Тому суд вважає можливим вирішити дану справу без вказаного висновку. Суд, перевіривши матеріали справи та оцінивши досліджені докази в сукупності, дійшов наступних висновків. Відповідно до даних свідоцтва про народження сторони є батьками неповнолітнього [PERSON] , [INFO] (а.с.4). Судом встановлено, що згідно з рішенням Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 15.08.2014 року шлюб між сторонами розірвано (а.с.5). Рішенням цього ж суду від 12.04.2021 року припинено стягнення з позивача на користь відповідачки аліментів на утримання сина сторін [PERSON] , [INFO] , в сумі 1300 грн. щомісячно, присуджених рішенням цього суду від 27.02.2018 року. Підставою для цього вказано ту обставину, що цей син сторін фактично проживає з позивачем (а.с.6-8). Як зазначалося вище, відповідачка 31.01.2022 року визнала вказану обставину. А тому остання не підлягає доказуванню відповідно до правил ч.1 ст.82 ЦПК України. Відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення дітьми повноліття. Частиною 3 ст.181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері , батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно з положеннями ч.1 ст.182 вказаного Кодексу при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Визначаючи розмір аліментів, суд бере до уваги дані податкової декларації про майновий стан і доходи відповідача за 2020 рік, згідно з якими сума чистого оподатковуваного доходу, отриманого відповідачем як фізичною особою-підприємцем від провадження господарської діяльності, становив 24 519 грн. (а.с.30). На підставі наведеного суд вважає за можливе визначити аліменти в твердій грошовій сумі, а саме у розмірі 2 000 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття, що відповідатиме вимогам розумності і справедливості. Отже, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Згідно з положеннями ч.6 ст.141 ЦПК України з відповідача слід стягнути в дохід держави судовий збір, від сплати якого звільнена позивач. На підставі наведеного, ст.ст.180-182, 184, 191 СК України,

Outcome: partial