Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-30 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати протиправною та скасувати державну реєстрацію права власності за Іванівською сільською радою Богуславського району Київської області на нерухоме майно - нежитлову будівлю, складовими частинами якої як об`єкта нерухомого майна, є: нежитлова будівля (операторська), А, свердловина, А/св та водонапірна вежа, 1, про яку в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зроблено запис про право власності № 22748733 від 05 жовтня 2017 року (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1374527232206), та визнати за [PERSON] право спільної часткової власності на нежитлову будівлю (операторська), А, свердловина, А/св та водонапірна вежа, 1, які знаходяться за адресою: [ADDRESS] . Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що у процесі реорганізації КСП «Надія», яке знаходилось в с. Іванівка, Богуславського району, Київської області, здійснювалося паювання майна даного КСП відповідно до Порядку розподілу та використання майна реорганізованих колективних сільськогосподарських підприємств, затвердженого наказом Міністерства аграрної політики України 14 березня 2001 року №62, зареєстрованому у Міністерстві юстиції України 4 квітня 2001 року за № 305/5496, який був чинним на час проведення паювання. Він (позивач), як колишній член КСП«Надія», брав участь у паюванні майна підприємства особисто та крім того представляв групу інших членів КСП«Надія» у кількості 353 особи, які вирішили об`єднати свої майнові паї і відповідно до суми розмірів їх майнових паїв претендували на виділення в натурі майна КСП вцілому на групу. 27 лютого 2003 року збори власників майнових паїв (пайовиків) колишнього КСП «Надія» (протокол № 1 зборів) прийняли рішення про виділення групі власників у кількості 353 особи (довірена особа групи власників - [PERSON] ) майна колишнього КСП «Надія» в натурі на суму 1192761 грн. 57 коп. та затвердили Акт складений комісією з розпаювання колишнього КСП «Надія», за яким [PERSON] (як уповноваженому групи 353 співвласників майна колишнього КСП) було виділено в натурі майно, серед якого зокрема: нерухоме майно - нежитлова будівля (операторська) А (в акті - приміщення башні 1), свердловина А/св (в акті - скважина інвентаризаційний № 084, по паспорту - артезіанська свердловина № 103-72, свердловина, А/св) та водонапірна вежа 1 (в акті - башня, інвентаризаційний № 083), які знаходяться за адресою: [ADDRESS] . Зазначене майно було передане ПОСП «Іванівське». Між власниками майнових паїв, яким це майно виділялося на групу, майно в натурі не ділилося. У подальшому, протягом 2008-2018 років, позивач [PERSON] за договорами купівлі-продажу викупив майнові паї колишнього КСП «Надія» у частини тих власників паїв, яким майно було виділено на групу в складі 353 осіб згідно з Актом, затвердженим 27 лютого 2003 року зборами власників майнових паїв колишнього КСП «Надія». Таким чином, нерухоме майно - нежитлова будівля (операторська) А, свердловина А/св та водонапірна вежа 1, які знаходяться за адресою: [ADDRESS] із 2003 року належало і дотепер належить на праві спільної часткової власності співвласникам майна колишнього КСП «Надія» - фізичним особам, в тому числі і позивачу [PERSON] . Незважаючи на це, 05 жовтня 2017 року Державний реєстратор [PERSON] протиправно та безпідставно внесла до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис про реєстрацію права власності на згадане вище майно (операторську, свердловину та водонапірну вежу) за відповідачем 1 - Іванівською сільською радою Богуславського району Київської області. Як свідчить витяг із Реєстру, підставою для здійснення реєстрації права власності була лише довідка Іванівської сільської ради № 02-23/500 від 03 жовтня 2017 року, підписана сільським головою. Жодного правовстановлюючого документа на вказане майно або рішення сільської ради про віднесення майна до комунальної власності відповідач-1 державному реєстратору не надав. При цьому, вказана довідка № 02-23/500 від 03.10.2017 була видана виконкомом Іванівської сільської ради та містила відомості про те, що згідно розпорядження № 15 від 26.06.2017 року та акту інвентаризації майна від 30.06.2017 року, водонапірна вежа та нежитлова будівля (операторська) по [ADDRESS] знаходиться на балансі Іванівської сільської ради Богуславського району Київської області. Як видно зі змісту цієї довідки, вона не є правовстановлюючим документом, не встановлює і не підтверджує наявності будь-яких законних правових підстав виникнення у відповідача-1 права комунальної власності на вказане в довідці майно. Не є такими правовстановлюючими документами ні розпорядження №15 від 26.06.2017 року, ні акт інвентаризації майна від 30.06.2017 року, згадані в довідці. Більше того, в довідці йдеться про перебування майна «на балансі», а не про факт його створення чи набуття в передбаченому законом порядку. Тому державний реєстратор [PERSON] грубо порушила приписи ч. 1 ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» в редакції, чинній на час здійснення реєстрації права власності, і прийняла рішення та здійснила реєстрацію права власності за відповідачем-1 без належних правових підстав. Крім того, згідно з ч. 1 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» в редакції, чинній на час здійснення державної реєстрації права власності, записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав. Як свідчать дані Державного реєстру прав, державний реєстратор [PERSON] грубо порушила також і вказаний припис цього Закону, а саме запис № 22748733 у Державному реєстрі прав про право власності відповідача-1 на майно державний реєстратор [PERSON] вчинила 05 жовтня 2017 року, при тому, що рішення про державну реєстрацію прийнято нею 10 жовтня 2017 року - тобто вже після того, як було вчинено запис про право власності (за спливом 5 днів). Із огляду на вищевикладене, протиправним є здійснення державної реєстрації права власності та внесення в Державний реєстр речових прав на нерухоме майно запису про право власності № 22748733 від 05 жовтня 2017 року, вчиненого згідно з рішенням державного реєстратора [PERSON] від 10 жовтня 2017 року, про реєстрацію права комунальної власності за Іванівською сільською радою Богуславського району Київської області на нерухоме майно - нежитлову будівлю, складовими частинами якої як об`єкта нерухомого майна, є: нежитлова будівля (операторська), А, свердловина, А/св та водонапірна вежа, 1). Позивач зазначає, що згідно приписів частини першої статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою, але ні він, ні інші співвласники майна не передавали спірне майно Іванівській сільській раді у комунальну власність. З огляду на вказане, державна реєстрація права власності на спірне майно за відповідачем-1 порушує право власності позивача на майно, яке належить йому на праві спільної часткової власності. Таким чином значно зменшується обсяг майна, яке було виділене групі співвласників майна КСП «Надія». Як наслідок усі співвласники, в тому числі й позивач, позбавляються права одержати спірне майно в індивідуальну власність у натурі в порядку виділу, користуватися ним, розпоряджатися. В судовому засіданні позивач та його представник в своєму вступному слові та додаткових поясненнях позов підтримали в повному обсязі, посилаючись на вищевказані факти та докази. Представник відповідача Фесенко Н.В. в своєму вступному слові та додаткових поясненнях позов не визнала. В своїх запереченнях вона підтримала відзив на позов та вказла на те, що при розгляді даної справи першочергово необхідно встановити факт порушеного права позивача, але останній не довів, що має право на спірне майно, яке саме право його порушено, та яким чином відновиться його право скасуванням державної реєстрації речового права. Об`єктом спору являється нерухоме майно, яке є об`єктом соціальної інфраструктури, яке не підлягало розпаюванню та належить громаді, за якою й зареєстроване. За рахунок цього майна здійснюється водопостачання трьох житлових будинків, що встановлено рішенням суду, а тому винесене рішення може завдати шкоди громадянам - жителям села, що прямо суперечить ст. 13 Цивільного кодексу України. Реєстрація майна проведена згідно норм діючого та чинного законодавства, жодних доказів, що спростовують даний факт позивач не надав. Також позивач не довів, чому починаючи з 2003 року, коли він отримав право пайовика він не здійснював жодних дій, щодо спірного майна чи захисту своїх прав відносно нього, а тому ним пропущений строк позовної давності. Позивач не довів жодним належним та допустимим доказом, що майнові паї, які він викупляв у інших пайовиків стосувалися саме спірного майна. Крім того, позивач посилається на формальні порушення, які не мають наслідком, згідно норм чинного законодавства, для вжиття таких заходів, як скасування державної реєстрації права. Сам факт визнання недійсною та скасування державної реєстрації не створює жодних правових наслідків для позивача, а тому не може порушувати його права чи інтереси. Натомість, враховуючи, що майно не підлягає паюванню, належить до соціальної сфери, яка забезпечує постачання води до житлових будинків, воно належить громаді, а рішення у даній справі на користь позивача, навпаки завдасть шкоди іншим людям та громаді вцілому. Заслухавши вступне слово учасників справи та додаткові пояснення, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази у їх сукупності, повно і всебічно з`ясувавши обставини, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно із ч. 1 і ч. 3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст. 76, 82 ЦПК. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України). Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 2 ст.78 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України). Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях (ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України). Статтею 83 ЦПК України встановлено, що сторони та інші у часники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви. Вирішуючи питання про застосування норм матеріального права у виниклих правовідносинах, суд враховує наступне. Предметом указаного спору є право на об`єкт нерухомого майна, який набутий у результаті виділення майнового паю в натурі. Згідно зі статтею 328 ЦК України набуття права власності - це певний юридичний склад, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти, тому суд при застосуванні цієї норми повинен установити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний об`єкт та чи підлягає це право захисту в порядку, визначеному статтею 392 цього Кодексу. Відповідно до статі 355 Цивільного кодексу України майно, що є у власності двох, або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Об`єктом розпорядження співвласника є частка у праві спільної часткової власності, а не частка в майні. Тобто право самостійного розпорядження часткою у праві власності не тотожне розпорядженню частиною майна. Частка в праві спільної часткової власності, що належить кожному зі співвласників, виступає не як частина речі й не як право на частину речі, а як частина права на всю річ як єдине ціле. Тобто право спільної часткової власності поширюється на все спільне майно, а частка в праві спільної часткової власності не стосується частки майна. Правові, економічні, соціальні та організаційні умови діяльності колективного сільськогосподарського підприємства визначені Законом України «Про колективне сільськогосподарське підприємство» від 14 лютого 1992 року № 2114-XII (далі - Закон № 2114-XII) та Указом Президента України № 62/2001 «Про заходи щодо забезпечення захисту прав селян у процесі формування аграрного сектора економіки». За змістом статті 7 цього Закону об`єктами права колективної власності підприємства є земля, інші основні та оборотні засоби виробництва, грошові та майнові внески його членів, вироблена ними продукція, одержані доходи, майно, придбане на законних підставах. Об`єктами права власності підприємства є також частки у майні та прибутках міжгосподарських підприємств та об`єднань, учасником яких є підприємство. Майно у підприємстві належить на праві спільної часткової власності його членам. Суб`єктом права власності у підприємстві є підприємство як юридична особа, а його члени - в частині майна, яку вони одержують при виході з підприємства. Згідно із статтею 9 Закону № 2114-XII до пайового фонду майна членів підприємства включається вартість основних виробничих і оборотних фондів, створених за рахунок діяльності підприємства, цінні папери, акції, гроші та відповідна частка від участі в діяльності інших підприємств і організацій. Уточнення складу і вартості пайового фонду майна членів підприємств, у тому числі реорганізованих, проводиться за методикою, що затверджується Кабінетом Міністрів України. Пай є власністю члена підприємства. Право розпоряджатися своїм паєм за власним розсудом член підприємства набуває після припинення членства в підприємстві. Пай може успадковуватися відповідно до цивільного законодавства України та статуту підприємства. У разі виходу з підприємства його члени мають право на пай натурою, грішми або цінними паперами відповідно до розміру та структури пайового фонду або в іншій, за згодою сторін, формі. Постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2001 року № 177 затверджено, зокрема Методику уточнення складу і вартості пайових фондів майна членів колективних сільськогосподарських підприємств, у тому числі реорганізованих (далі - Методика) і Типове положення про комісію з організації вирішення майнових питань, що виникають у процесі реформування аграрного сектору економіки (далі - Положення). Пунктом 2 цієї Методики визначено, що співвласники - члени підприємства, в тому числі реорганізованого, за якими зберігається право на майнові паї у пайовому фонді підприємства, але які не отримали його в натурі чи не передали як внесок до статутного фонду правонаступника; майновий пай - частка майна члена підприємства у пайовому фонді, виражена у грошовій формі та у відсотках розміру пайового фонду. Положенням передбачено, що комісія з організації вирішення майнових питань, що виникають у процесі реформування аграрного сектору економіки, створена з метою забезпечення захисту прав на пайовий фонд майна членів колективних сільськогосподарських підприємств, в тому числі реорганізованих, де не завершено процес паювання майна і не здійснено належного оформлення та реалізації цих прав відповідно до законодавства, основним завданням якої є уточнення складу і вартості пайових фондів майна членів підприємств, у тому числі реорганізованих, де не завершено процес паювання майна і не здійснено належного оформлення та реалізації цих прав відповідно до законодавства. Відповідно до пункту 13 Порядку визначення розмірів майнових паїв членів колективних сільськогосподарських підприємств та їх документального посвідчення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2001 року № 177 (далі - Порядок), майновий пай члена підприємства документально підтверджується свідоцтвом про право власності на майновий пай члена підприємства за зразком згідно з додатком. У разі набуття у власність майнового паю (його частини) на підставі угоди міни, дарування та інших цивільно-правових угод, а також спадкування видається нове свідоцтво. Згідно з абзацом шостим пункту 14 Порядку для отримання нового свідоцтва у разі набуття у власність майнового паю (його частини) на підставі угоди міни, дарування та інших цивільно-правових угод, а також спадкування до сільської, селищної або міської ради подаються посвідчені в установленому порядку копія відповідної цивільно-правової угоди або копія свідоцтва про право на спадщину, попереднє свідоцтво про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства. Після отримання зазначених документів сільська, селищна або міська рада вносить відповідні зміни до списку осіб, які мають право на майновий пай підприємства, та анулює попереднє свідоцтво, про що робиться запис у книзі обліку свідоцтв про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства. Виходячи із зазначеного право власності на майновий пай посвідчується відповідним свідоцтвом, вирішення питання про видачу якого перебуває в компетенції сільської, селищної або міської ради. Водночас закон не обмежує особи строком на отримання нового свідоцтва про набуття у власність майнового паю (його частини). Отже, сама по собі відсутність нового свідоцтва про набуття у власність майнового паю (його частини) не свідчить про неможливість його отримання та, відповідно, про відсутність права на майновий пай. Згідно з Порядком розподілу та використання майна реорганізованих колективних сільськогосподарських підприємств, затвердженим наказом Міністерства аграрної політики України від 14 березня 2001 року № 62, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 4 квітня 2001 року за № 305/5496 (далі - Порядок розподілу та використання майна), що був чинним на час проведення паювання майна колишнього КСП «Надія» (п. 8) кожен із співвласників має право скористатися своїм майновим паєм в один із таких способів: об`єднати свій майновий пай з паями інших співвласників, отримати майно у натурі у спільну часткову власність та передати його до статутного (пайового) фонду новостворюваної юридичної особи, у тому числі до обслуговуючого кооперативу; об`єднати свій майновий пай з паями інших співвласників, отримати майно у натурі у спільну часткову власність, укласти договір про спільне володіння, користування і розпорядження майном та передати його в оренду; отримати свій майновий пай у натурі індивідуально чи разом із членами своєї сім`ї і використати його на відчужити пай будь-яким способом в установленому законом порядку. Відповідно до п. 12 цього ж Порядку розподілу та використання майна, збори співвласників після розгляду пропозицій комісії щодо визначення розмірів майнових паїв затверджують результати розподілу майна пайового фонду та переліки майна, яке виділяється у натурі групам співвласників, зокрема, для кожної з груп співвласників, які виявили бажання отримати свої майнові паї у натурі в спільну часткову власність єдиним комплексом. Відповідно до пункту 15 Порядку розподілу та використання майна, виділення майнових паїв у натурі окремим особам, які виявили бажання отримати свої майнові паї в індивідуальну власність, проводиться підприємством - користувачем майна із переліку майна, виділеного на ці цілі. Згідно з пунктом 16 цього Порядку розподілу та використання майна, визначення конкретного майна для виділення окремому власнику чи групі власників майнових паїв може бути здійснене одним із нижченаведених способів за рішенням зборів співвласників: за структурою пайового фонду; конкретним майном за взаємною згодою співвласників; на конкурентних засадах шляхом проведення аукціону. Спірні питання щодо розподілу майна між співвласниками вирішуються в судовому порядку. У справі, що розглядається, спір виник з приводу порушення права власності позивача [PERSON] як одного із співвласників майнових паїв КСП «Надія» на нерухоме майно внаслідок дій Іванівської сільської ради Богуславського району Київської області і відділу державної реєстрації Богуславської районної державної адміністрації з реєстрації такого права на підставі довідки № 02-23/500 від 03.10.2017, яка була видана виконкомом Іванівської сільської ради про те, що згідно розпорядження № 15 від 26.06.2017 року та акту інвентаризації майна від 30.06.2017 року, водонапірна вежа та нежитлова будівля (операторська) по [ADDRESS] знаходиться на балансі Іванівської сільської ради Богуславського району Київської області. Суд в межах заявлених позовних вимог та наданих доказів у справі встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. 27 лютого 2003 року збори власників майнових паїв (пайовиків) колишнього КСП «Надія» (протокол № 1 зборів) прийняли рішення про виділення групі власників у кількості 353 особи (довірена особа групи власників - [PERSON] ) майна колишнього КСП «Надія» в натурі на суму 1192761 грн. 57 коп. та затвердили Акт складений комісією з розпаювання колишнього КСП «Надія» (т. 1 а.с. 11-18). Згідно Акту передачі майна колишнього КСП «Надія» власнику [PERSON] (як уповноваженому групи 353 співвласників майна колишнього КСП) затвердженому зборами власників майнових паїв колишнього КСП «Надія» (протокол №1 від 27.02.2003 року) було виділено в натурі майно, серед якого зокрема: нерухоме майно - нежитлова будівля (операторська) А (в Акті - приміщення башні 1), свердловина А/св (в Акті - скважина інвентаризаційний № 084, по паспорту - артезіанська свердловина № 103-72, свердловина, А/св) та водонапірна вежа 1 (в Акті - башня, інвентаризаційний № 083), які знаходяться за адресою: [ADDRESS] (т. 1 а.с. 19-24). Згідно ч. 5 ст. 84 ЦПК України обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Північним апеляційним господарським судом у постанові від 27.05.2019 р. по справі № 911/2180/18 (т. 2 а.с. 21-26) було встановлено, «що наявний в матеріалах справи Акт свідчить про передачу саме [PERSON] башні рожкової (кількість 1, інвентарний номер 082), водонапірної башні (кількість 1, інвентарний номер 0022), приміщення башні 1 (кількість 1), башні (кількість 1, інвентарний номер 083), свердловини (кількість 1, інвентарний номер 084), складений комісією по розпаюванню основних і оборотних засобів колишнього КСП «Надія» у складі: голова комісії - [PERSON] , члени комісії - [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] ». Ця обставина, встановлена судом апеляційної інстанції щодо позивача [PERSON] , свідчить про належність Акту як доказу і про точний склад майна, що був переданий за цим Актом. У подальшому [PERSON] за договорами купівлі-продажу купив належні із числа 353 співвласників майна колишнього КСП «Надія» цим особам паї, внаслідок чого йому, [PERSON] , сільська рада видала свідоцтва про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майнові сертифікати), ( т. 1 а.с. 34 - 196), а саме: свідоцтво серії [NUMBER] від 09.12.2008 р. на майновий пай у частці 16561 грн., (майнові паї, куплені в [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] ); свідоцтво серії [NUMBER] від 21.01.2009 р. на майновий пай у частці 18140 грн., (майнові паї, куплені в [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] ); свідоцтво серії [NUMBER] від 26.03.2010 р. на майновий пай у частці 63868,19 грн., що становить 2,53% (майнові паї, куплені в [PERSON] - спадкоємець [PERSON] , [PERSON] - спадкоємець [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] ); свідоцтво серії [NUMBER] від 25.10.2010 р. на майновий пай у частий 24572 грн., що становить 0,97 % (майнові паї, куплені у [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] ); свідоцтво серії [NUMBER] від 25.02.2011 р. на майновий пай у частці 81141 грн., що становить 3,21 % (майнові паї, куплені в [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] правонаступник [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] правонаступник [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] спадкоємець [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , власники - [PERSON] та [PERSON] правонаступник 50% [PERSON] , [PERSON] правонаступник [PERSON] , власники - [PERSON] та [PERSON] правонаступник 50% [PERSON] ); свідоцтво серії [NUMBER] від 30.11.2011 р. на майновий пай у частці 133570 грн., що становить 5,28 % (майнові паї, куплені в [PERSON] - правонаступник [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] власник [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] власник [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] правонаступник [PERSON] , [PERSON] правонаступник [PERSON] , [PERSON] правонаступник [PERSON] ); свідоцтво серії [NUMBER] та [NUMBER] від 29.05.2012 р. на майновий пай у частці 25689 грн., що становить 1,02 % (майнові паї, куплені в [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] правонаступник [PERSON] 50%, [PERSON] правонаступник [PERSON] 50%, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] - правонаступник [PERSON] ); свідоцтво серії [NUMBER] від 03.08.2012 р. на майновий пай у частці 29171 грн., що становить 1,15 % (майнові паї, куплені в [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] - правонаступник [PERSON] , [PERSON] - правонаступник [PERSON] ); свідоцтво серії [NUMBER] від 22.10.2014 р. на майновий пай у частці 22223 грн., що становить 0,87 % (майнові паї, куплені в [PERSON] , [PERSON] - правонаступник [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] - правонаступник [PERSON] ); свідоцтво серії [NUMBER] від 03.04.2015 р. на майновий пай у частці 57 552 грн., що становить 2,27 % (майнові паї, куплені в [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] ; [PERSON] , [PERSON] ); свідоцтво серії [NUMBER] від 02.09.2015 р. на майновий пай у частці 42 619 грн., що становить 1,51 % (майнові паї, куплені в [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] правонаступник - [PERSON] , [PERSON] правонаступник - [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] правонаступник - [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] ). Крім того, за договорами купівлі-продажу від 13.07.2017 року, 15.05.2018 року, 01.06.2018 року та 02.11.2018 року [PERSON] купив такі майнові паї: у [PERSON] (частка вартістю 1068 грн., що становить 0,04 %); у [PERSON] власник [PERSON] (частка вартістю 1203 грн., що становить 0,05 %); у [PERSON] (частка вартістю 5622 грн., що становить 0,22 %); у [PERSON] (частка вартістю 9050 грн., що становить 0,36%); у [PERSON] (частка вартістю 6532 грн., що становить 0,26 %); у [PERSON] (частка вартістю 6165 грн., становить 0,24%) ( т. 1 а.с. 197 - 207). Згідно пояснень позивача копії указаних договорів із майновими сертифікатами продавців були подані Іванівській сільській раді, але сільська рада в порушення п. п. 13, 14 Порядку визначення розмірів майнових паїв членів колективних сільськогосподарських підприємств та їх документального посвідчення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2001 р. №177, не видає йому нове відповідне свідоцтво про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майновий сертифікат). Таким чином, за наведених обставин, спірне майно - нежитлова будівля (операторська) А, свердловина А/св та водонапірна вежа 1, які знаходяться за адресою: [ADDRESS] , з лютого 2003 року перебуває в спільній частковій власності групи співвласників майна колишнього КСП «Надія», у тому числі позивача [PERSON] , який набув право спільної часткової власності у цьому майні як індивідуально за рахунок свого майнового паю та внаслідок викупу майнових паїв інших співвласників. Згідно з п. 8 ст. 31 Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство» з об`єкти соціальної сфери, житлового фонду, у тому числі незавершеного будівництва, а також внутрішньогосподарські меліоративні системи підприємств, що не підлягали паюванню в процесі реорганізації цих підприємств та передані на баланс підприємств-правонаступників, підлягають безоплатній передачі до комунальної власності в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Зазначена норма передбачає, що до комунальної власності безоплатно передається майно, якщо воно: не підлягало паюванню в процесі реорганізації КСП і, відповідно, не було розпайоване; було передано саме від КСП на баланс підприємства-правонаступника. Вищезазначений пункт 8 ст. 31 Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство» був внесений до цієї статті Законом України № 547-IV від 20 лютого 2003 року, який набрав чинності 12 березня 2003 року. Згідно протоколу №1 від 27 лютого 2003 року збори власників майнових паїв (пайовиків) колишнього КСП «Надія» прийняли рішення про виділення групі власників у кількості 353 особи (довірена особа групи власників - [PERSON] ) майна колишнього КСП «Надія» в натурі на суму 1192761 грн. 57 коп., в тому числі спірної нежитлової будівлі (операторська), А, свердловина, А/св та водонапірна вежа, 1, які знаходяться за адресою: [ADDRESS] . Оскільки збори власників майнових паїв (пайовиків) колишнього КСП «Надія» прийняли рішення 27 лютого 2003 року, то за таких обставин, спірне майно не може вважатися тим, яке передається до комунальної власності безоплатно відповідно до п. 8 ст. 31 Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство», так як дана норма набрала чинності лише 12 березня 2003 року. Крім того, суд звертає увагу на те, що ні Іванівською сільською радою, ні іншим суб`єктом не оскаржувалось рішення про розпаювання майна КСП «Надія» (протокол №1 від 27.02.2003 року), а саме щодо виділення групі власників у кількості 353 особи (довірена особа групи власників - [PERSON] ) майна колишнього КСП «Надія» в натурі на суму 1192761 грн. 57 коп. Також, в судовому засіданні встановлено, що рішенням Богуславського районного суду Київської області від 10 лютого 2009 року задоволено позов [PERSON] та інших і вирішено: визнати незаконним рішення загальних зборів співвласників майнових паїв колишнього КСП «Надія» с. Іванівка Богуславського району Київської області від 28 грудня 2001 року в частині включення до переліку майна пайового фонду житлових квартир в будинках [ADDRESS] ; зобов`язано [PERSON] передати до комунальної власності Іванівської сільської ради Богуславського району Київської області квартири №16 в будинку №1 , квартири №, 14 , 16 , 21 в будинку №2 , квартири № 8 , 9 , 11 , 13 в будинку [ADDRESS] , разом з мережами електро-, тепло-, газо-, водопостачання і водовідведення, та інженерними будівлями і спорудами, призначеними для обслуговування житлових будинків; зобов`язано ПОСП «Іванівське» і комісію з розпаювання основних та оборотних засобів колишнього КСП «Надія» передати до комунальної власності Іванівської сільської ради Богуславського району Київської області квартири № 2 , 3 , 5 , 9 , 12 , 15 , 17, в будинку № 1 , квартири № 8 , 10 , 12 , 20 в будинку №2 , квартири № 10 , 12 , 16 , 17 , 20 в будинку [ADDRESS] , разом з мережами електро-, тепло-, газо-, водопостачання і водовідведення, та інженерними будівлями і спорудами, призначеними для обслуговування житлових будинків. 07 травня 2009 року вказане рішення Богуславського районного суду Київської області набрало законної сили. Ухвалою Богуславського районного суду Київської області від 12 грудня 2016 року роз`яснено рішення Богуславського районного суду Київської області від 10 лютого 2009 року №2-19/09 в частині передачі до комунальної власності Іванівської сільської ради мереж електро-, тепло-, газо-, водопостачання і водовідведення, та інженерних будівель і споруд, призначених для обслуговування житлових будинків [ADDRESS] , а саме згідно досліджених по справі доказів (т.1 а.с. 217, 220) підлягали до передачі водопровід з сантехнічною мережею біля багатоповерхових будинків [ADDRESS] . Тобто, рішенням Богуславського районного суду Київської області від 10 лютого 2009 року не вирішувалось питання про передачу до Іванівської сільської ради спірного майна - нежитлової будівлі (операторська), А, свердловина, А/св та водонапірна вежа, 1, які знаходяться за адресою: [ADDRESS] . Щодо незаконності здійснення державної реєстрації права власності на спірне майно, суд враховує наступне. Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. Згідно з ч. 1 ст. 327 ЦК України у комунальній власності є майно, у тому числі грошові кошти, яке належить територіальній громаді. Частиною другою статті 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначено, що підставою для набуття права комунальної власності є: передача майна територіальним громадам безоплатно державою, іншими суб`єктами права власності, а також майнових прав; створення, придбання майна органами місцевого самоврядування в порядку, встановленому законом. Особливими формами набуття права комунальної власності є: 1) перехід у власність територіальної громади відумерлої спадщини (ст. 1277 ЦК України), а також 2) передача безхазяйної речі в комунальну власність за рішенням суду (ст. 335 ЦК України). Інших правових підстав для набуття права комунальної власності законодавство не передбачає. Відповідачем-3 не зазначено жодних, передбачених законом підстав набуття права комунальної власності на спірне майно, оскільки: ні держава, ні будь-який інший суб`єкт права власності не передавали це майно відповідачу-1 в порядку, визначеному законом. Не передавали Іванівській сільській раді це майно співвласники пайна пайового фонду колишнього КСП «Надія», Іванівська сільська рада не створювала цього майна і не придбавала його в порядку, встановленому законом, майно не є відумерлою спадщиною, майно не є безхазяйним, майно не належить до об`єктів соціальної інфраструктури і не було передано на баланс сільської ради безоплатно, а було розпайоване в 2003 році та передане у спільну часткову власність 353 фізичним особам - колишнім членам КСП «Надія». Відповідач-3 помилково вважає, що довідка голови Іванівської сільської ради №02-23/500 від 03.10.2017 підтверджує факт перебування спірного майна у комунальній власності та не зазначає підстав для складання такої довідки, не надає на підтвердження таких підстав жодного доказу. Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні» не передбачено право сільського голови на власний розсуд перебирати на себе повноваження, які належать органу місцевого самоврядування - сільській раді. Будь-якого рішення стосовно майна (нежитлової будівлі (операторська) А, свердловини А/св та водонапірної вежі-1, які знаходяться за адресою: [ADDRESS] ) Іванівська сільська рада не приймала. Оскільки у відповідача-1 права власності на спірне майно не виникло, то як наслідок не було підстав для реєстрації права комунальної власності на це майно. У даному випадку сільський голова одноосібно, не маючи таких повноважень, прийняв рішення про те, що спірне майно належить до комунальної власності Іванівської сільської ради та підписав відповідну довідку. Довідка №02-23/500 від 03.10.2017 стала єдиною підставою для здійснення відповідачем-2 державної реєстрації права комунальної власності відповідача-1 на нежитлову будівлю (операторську) А, свердловинк А/св та водонапірну вежу-1, які знаходяться за адресою: [ADDRESS] . Суд враховує, що перелік документів, які є підставою для проведення державної реєстрації права власності, був передбачений ч. 1 ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», у редакції, чинній на час реєстрації права власності. Так, згідно ч. 1 ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі: 1) укладеного в установленому законом порядку договору, предметом якого є нерухоме майно, речові права на яке підлягають державній реєстрації, чи його дубліката; 2) свідоцтва про право власності на частку у спільному майні подружжя у разі смерті одного з подружжя, виданого нотаріусом або консульською установою України, чи його дубліката; 3) свідоцтва про право на спадщину, виданого нотаріусом або консульською установою України, чи його дубліката; 4) виданого нотаріусом свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів) та свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів), якщо прилюдні торги (аукціони) не відбулися, чи їх дублікатів; 5) свідоцтва про право власності, виданого органом приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді, чи його дубліката; 6) свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого до 1 січня 2013 року органом місцевого самоврядування або місцевою державною адміністрацією, чи його дубліката; 7) рішення про закріплення нерухомого майна на праві оперативного управління чи господарського відання, прийнятого власником нерухомого майна чи особою, уповноваженою управляти таким майном; 8) державного акта на право приватної власності на землю, державного акта на право власності на землю, державного акта на право власності на земельну ділянку або державного акта на право постійного користування землею, виданих до 1 січня 2013 року; 9) рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно; 10) ухвали суду про затвердження (визнання) мирової угоди; 11) заповіту, яким установлено сервітут на нерухоме майно; 12) рішення уповноваженого законом органу державної влади про повернення об`єкта нерухомого майна релігійній організації; 13) рішення власника майна, уповноваженого ним органу про передачу об`єкта нерухомого майна з державної у комунальну власність чи з комунальної у державну власність або з приватної у державну чи комунальну власність; 14) інших документів, що відповідно до законодавства підтверджують набуття, зміну або припинення прав на нерухоме майно. Таких документів Іванівська сільська рада державному реєстратору не подала. Як свідчать дані з Державного реєстру прав, державний реєстратор [PERSON] здійснила державну реєстрацію права власності за відповідачем-1 на спірне нерухоме майно лише на підставі довідки Іванівської сільської ради № 02-23/500 від 03.10.2017. Як видно зі змісту цієї довідки, вона не є правовстановлюючим документом, не встановлює і не підтверджує наявності будь-яких законних правових підстав виникнення у відповідача-1 права комунальної власності на вказане в довідці майно. Не є такими правовстановлюючими документами ні розпорядження №15 від 26.06.2017, ні акт інвентаризації майна від 30.06.2017 року, на які є посилання в довідці. Крім того, в довідці йдеться про перебування майна «на балансі», а не про факт його створення чи набуття в передбаченому законом порядку. Таким чином, державний реєстратор прийняла рішення та здійснила реєстрацію права власності за відповідачем-1 без належних правових підстав. Згідно з ч. 1 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» в редакції, чинній на час здійснення державної реєстрації права пласкості, записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав. Як свідчать дані Державного реєстру прав, державний реєстратор [PERSON] грубо порушила також і вказаний припис цього Закону, а саме запис № 22748733 у Державному реєстрі прав про право власності відповідача-1 на спірне майно державний реєстратор [PERSON] вчинила 05 жовтня 2017 року, при тому, що рішення про державну реєстрацію прийнято нею 10 жовтня 2017 року - тобто вже після того, як було вчинено запис про право власності. Щодо застосування строку давності, на що звертає увагу відповідач-3, суд враховує наступне. Відповідач-3 стверджує, що позивачем був пропущений строк давності при поданні до суду позовної заяви. При цьому з відзиву відповідача-3 не зрозуміло з якого саме моменту відповідач-3 обраховує початок перебігу строку позовної давності. Так, статтею 257 ЦК України встановлено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, а відповідно до ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Таким чином, для визначення моменту виникнення права на позов важливим є як об`єктивні (сам факт порушення права), так і суб`єктивні (особа дізналася або повинна була дізнатися про це порушення) моменти. Оскільки норма частини першої статті 261 ЦК України містить презумпцію обізнаності особи про стан своїх суб`єктивних прав, відтак обов`язок доведення терміну, з якого особі стало (могло стати) відомо про порушення права, покладається на позивача. Позивач повинен також довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, що також випливає із загального правила, встановленого статтею 81 ЦПК України, про обов`язковість доведення стороною спору тих обставин, на котрі вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідач, навпаки, мусить довести, що інформацію про порушення можна було отримати раніше. Цілком очевидним є те, що порушенням права позивача є факт протиправної реєстрації майна, що належить йому на праві спільної часткової власності за Іванівською сільською радою, що і є предметом даного позову. Як свідчать дані з Державного реєстру прав, державний реєстратор [PERSON] здійснила державну реєстрацію права власності за відповідачем-1 на нерухоме майно лише на підставі довідки канівської сільської ради № 02-23/500 від 03.10.2017. Запис внесений 05.10.2017. Рішення про державну реєстрацію майна за відповідачем-1 відбулась 10 жовтня 2017. Безумовно, позивач не міг дізнатися про порушення свого права в день реєстрації. Звернувся позивач до Богуславського районного суду Київської області із даним позовом 05 жовтня 2020 року, а тому строк давності звернення із відповідним позовом до суду пропущений не був. Таким чином, вимога відповідача-3 про застосування строку давності у цій справі є необгрунтованою та безпідставною. З урахуванням викладеного та

Outcome: approved