Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-25 00:00:00

Позивач, [PERSON] , звернулася до суду із зазначеним позовом, в останній редакції якого просить суд визнати фіктивним договір купівлі-продажу серії ВЕО №803607, посвідченого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Ткаченко Л.Б. та зареєстрованого в реєстрі №1515, відповідно до якого [PERSON] придбала квартиру [ADDRESS] ; визнати недійсним договір іпотеки №1519 ВЕО 803609-803612 від 22.07.2007 р. посвідченого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Ткаченко Л.Б., відповідно до якого [PERSON] передала в іпотеку квартиру [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що на підставі свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER] від 13.03.2007 р. [PERSON] , її син [PERSON] та її матір [PERSON] були власниками квартири [ADDRESS] . Квартира належала їм на праві приватної спільної сумісної часткової власності, кожному на 1/3 частині. У 2007 році до [PERSON] звернулася її племінниця [PERSON] з проханням надати їй в борг 30 000 доларів США. Можливості зайняти такі кошти у позивача не було, тому вона порадила відповідачеві звернутися до банку для отримання кредиту. Проте банк відмовив у наданні кредиту, зазначивши, що сума кредиту значна і банк може надати таку суму тільки для придбання житла з подальшою передачею нерухомості в рахунок іпотеки для забезпечення виконання кредитного договору. Тоді ж, [PERSON] попросила позивача укласти з нею договір купівлі-продажу квартири, з метою отримання кредитних коштів для придбання квартири, за рахунок яких зможе погасити свій борг. Відповідач пообіцяла, що договір буде формальним, лише з метою отримання кредитних коштів, які вона поверне у найближчій час, а позивач та її сім`я залишаться проживати у квартирі, а після сплати боргу відповідач знову переоформить квартиру на них. 22 травня 2007 року на прохання відповідача, позивач уклала з нею договір купівлі-продажу серії ВЕО №803607, який був посвідчений приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Ткаченко Л.Б. та зареєстрований в реєстрі №1515, відповідно до якого відповідачка придбала квартиру [ADDRESS] . Цього ж дня, 22 травня 2007 року, між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № KRT0G100150763, відповідно до п. 7 якого [PERSON] , як позивальник, отримала від банку кредитні кошти шляхом надання готівкою через касу на строк з 22.05.2007р. по 21.05.2022р. включно, у вигляді не поновлювальної лінії у сумі 23 520 доларів США на наступні цілі: придбання нерухомості житлового призначення, а також 3790 доларів США на сплату страхових платежів зі сплатою за користування кредитом відсотків та інших платежів. Цього, ж дня [PERSON] уклала договір іпотеки №1519 ВЕО 803609-803612 від 22.05.2007р., посвідченого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Ткаченко Л.Б., відповідно до якого передала в іпотеку квартиру [ADDRESS] . Через неналежне виконання відповідачем кредитних зобов`язань, перед банком виникла заборгованість. Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17 травня 2010 року позов ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] про звернення стягнення задоволено в повному обсязі та звернуто стягнення на квартиру, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , шляхом продажу вказаного предмету іпотеки ПАТ КБ «ПриватБанк». Зазначене рішення суду не було виконано, оскільки відповідач дійшла згоди з банком щодо погашення заборгованості, про що було укладено додаткову угоду до кредитного договору від 29 квітня 2013 року. Позивач зазначає, що єдиною метою, з якою було укладено договір купівлі-продажу та договір іпотеки було отримання відповідачем, [PERSON] , кредитних коштів на погашення особистих боргів. Вказує, що позивач як проживали до цього в квартирі, так і продовжує проживати зараз, в квартирі вона та її діти зареєстровані і це єдине їх житло. Позивач не отримувала кошти за продаж квартири, так як кошти були потрібні [PERSON] для погашення своїх боргових зобов`язань. Вона не передавала відповідачу ключів від квартири, в квартирі знаходяться їх речі. На позивача оформлені рахунки щодо сплати комунальних платежів, вона їх продовжує сплачувати та утримувати квартиру. Також позивач зазначає, що деякий час сплачувала кошти замість відповідача за додатковою угодою (реструктуризації). Позивач не зверталася до суду з позовом про визнання договору купівлі-продажу фіктивним раніше, так як відповідач обіцяла, що сплатить борг банку та поверне їх сім`ї житло. Однак зараз відповідач ухиляється від взятих на себе зобов`язань, перестала підтримувати з її родиною зв`язок, тому позивач змушена звернутися до суду з даним позовом. Позивач та представник позивача надали заяви про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги підтримують в повному обсязі, та просять суд їх задовольнити. Представник відповідача, ПАТ КБ «ПриватБанк», надав суду заяву про слухання справи у його відсутність, з позовними вимогами не згоден в повному обсязі та просить відмовити в їх задоволенні, посилаючись на обставини викладені в письмових запереченнях проти позову. Зазначає, що на посилання позивача щодо фіктивності договору купівлі-продажу не надано жодних доказів. Всі документи на укладання кредитного договору були належним чином завірені, та відповідно до закону в належному вигляді надані. Крім того, якщо Банку були б відомі обставини фіктивності правочину, банк не надав би дозвіл на укладення кредитного договору. Вважає, що при укладенні кредитного договору були дотримані всі умови встановлені ст. 203 Цивільного кодексу України, а тому відсутні підстави для визнання договору купівлі-продажу фіктивним та договору іпотеки недійсним. Відповідач, [PERSON] , до судового засідання не з`явилася. На адресу суду поштою надійшла заява від відповідача про розгляд справи у її відсутність, проти позову не заперечує (Т.1, а.с. 71). Третя особа, [PERSON] , надав заяву про розгляд справи у його відсутність та просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Представник третьої особи, ТОВ «ЕстейСелінг», до судового засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не відомі. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Ухвалою суду від 17 травня 2016 року (суддя Щеняєва І.Б.) відкрито провадження у справі та призначено попереднє судове засідання (Т.1, а.с.28). 08 серпня 2016 року до канцелярії суду надійшли письмові заперечення на позов від представник ПАТ КБ «ПриватБанк» Кузьміч А.О. (Т.1, а.с. 37-40). Ухвалою суду від 14 вересня 2016 року(суддя Щеняєва І.Б.) залишено без задоволення заяву [PERSON] про забезпечення позову (Т.1, а.с. 47). 20 лютого 2017 року в судовому засідання представником позивача [PERSON] - [PERSON] заявлено клопотання про допит свідків: [PERSON] [PERSON] та [PERSON] (Т.1, а.с. 74). Ухвалою суду від 20 лютого 2017 року (суддя Щеняєва І.Б.)закрито підготовче провадження та справу призначено до розгляду по суті (Т.1, а.с.76). 13 січня 2017 року до канцелярії суду надійшли письмові заперечення на позов від представник ПАТ КБ «ПриватБанк» Бродько А.І. (Т.1, а.с. 102). 04 серпня 2017 року до канцелярії суду від представника позивача [PERSON] - [PERSON] надійшла позовна заява про визнання договору купівлі-продажу фіктивним, визнання договору іпотеки недійсним, доповнення до обґрунтувань (Т.1, а.с. 117-119). Ухвалою суду від 13 грудня 2017 року (суддя Щеняєва І.Б.)задоволено клопотання представника відповідача ПАТ КБ «ПриватБанк» Бродько А.І. про витребування доказів (Т.1, а.с.153). Ухвалою суду від 13 грудня 2017 року(суддя Щеняєва І.Б.) залучено третьою особою на боці позивача Товариство з обмеженою відповідальністю «ЕстейСелінг» (Т.1, а.с.156). 18 січня 2018 року протоколом повторного автоматизованого розподілу судових справ між суддями, справу передано в провадження судді Прасолову В.М. (Т.1, а.с.173). 31 січня 2018 року в канцелярію суду надійшла відповідь виконкому Саксаганської районної у місті ради щодо витребування копій документів на виконання ухвали Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 13 грудня 2017 р., щодо (т.1 а.с.195). Ухвалою суду 28 березня 2018 року (суддя Прасолов В.М.) позову заяву [PERSON] залишено без розгляду на підставі ст. 257 ЦПК України, у зв`язку з повторною неявкою позивача (Т.1, а.с.200). Постановою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 12 вересня 2018 року апеляційну скаргу [PERSON] задоволено, ухвалу Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28 березня 2018 року скасовано. Справу направлено до Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області для подальшого розгляду (Т.1, а.с.234-236). Ухвалою суду від 07 листопада 2018 року(суддя Прасолов В.М.) заяву представника позивача [PERSON] - [PERSON] задоволено, накладено арешт на квартиру [ADDRESS] (Т.2, а.с.24-26). 11 березня 2019 року протоколом повторного автоматизованого розподілу судових справ між суддями, справу передано в провадження судді Ткаченко А.В. (Т.2, а.с.55). Ухвалою суду від 24 червня 2019 року (суддя Ткаченко А.В.) клопотання представника відповідача АТ КБ «ПриватБанк» Бродько А.І. про витребування доказів задоволено частково (Т.2, а.с.94-95). 09 вересня 2019 року на адресу суду надійшли копії документів на виконання ухвали Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 24 червня 2019 року про витребування доказів (Т.2, а.с.121-122). 03 лютого 2020 року до канцелярії суду надійшла відповідь на виконання ухвали суду про витребування доказів (Т.2, а.с.156). Ухвалою суду від 18 лютого 2020 року (суддя Ткаченко А.В.) задоволено клопотання представника відповідача АТ КБ «ПриватБанк» Бродько А.І. про витребування доказів (Т.2, а.с.162-163). 31 березня 2020 року до канцелярії суду надійшли копії документів на виконання ухвали суду про витребування доказів від 18 лютого 2020 року (Т.2, а.с.180-200). 12 січня 2021 року до канцелярії суду надійшла заява представника позивача [PERSON] - [PERSON] про відмову від клопотання про виклик свідків [PERSON] [PERSON] та [PERSON] (Т.3, а.с.34). Ухвалою суду від 26 січня 2022 року (суддя Ткаченко А.В.) відмовлено у прийнятті визнання відповідачем [PERSON] позову. При цьому, судом відзначається, що 15 грудня 2017 року набрав чинності в новій редакції Закону №2147-VIII від 03 жовтня 2017 року Цивільний процесуальний кодекс України. Відповідно до п.9 ч.1 Розділу ХІІІ Перехідні положення ЦПК України (в редакції Закону України № 2147-VIII від 03.10.2017 року, який набрав чинності 15.12.2017 року), справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу, на підставі чого, та враховуючи, що провадження у справі відкрито до набрання чинності зазначеною редакцією Кодексу, подальший розгляд зазначеної цивільної справи судом здійснено за правилами ЦПК України в редакції Закону України № 2147-VIII від 03.10.2017 року. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER] від 13.03.2007 року та витягу з реєстру права власності на нерухоме майно, номер витягу 13998199 від 23.03.2007р., квартира [ADDRESS] на праві приватної спільної сумісної часткової власності належала [PERSON] , та членам її сім`ї: [PERSON] та [PERSON] , в рівних частках, тобто кожному по 1/3 (Т.2, а.с.183-185). Відповідно довідки виданої директором КЖП №25 від 22 травня 2007 року, за адресою: [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] [PERSON] та [PERSON] (Т.2, а.с.186). Рішення виконкому Саксаганської районної у місті ради від 18 квітня 2007 року №204 надано дозвіл [PERSON] на продаж 1/3 частини квартири, що належить малолітньому [PERSON] , [INFO] , від імені вказаного малолітнього, за умови одночасного придбання будинку [ADDRESS] , співвласником 2/3 частин якого має бути малолітній [PERSON] , 1/3 частини - [PERSON] (Т.2, а.с.122). Згідно заяви від 19 травня 2007 р., [PERSON] , який є батьком малолітнього [PERSON] , [INFO] , надав дозвіл на продаж від його іменні належної йому 1/3 частки квартири [ADDRESS] , та укладення і підписання договору купівлі-продажу від імені малолітнього сина його матір`ю, з право визначення умов договору купівлі-продажу від імені малолітнього на свій розсуд. Справжність підпису [PERSON] засвідчено державним нотаріусом Четвертої Харківської державної нотаріальної контори та зареєстровано в реєстрі за №2-2084 (Т.2, а.с.188). Заявою від 22 травня 2007 року [PERSON] повідомила про те, що вона має малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , який зареєстрований та мешкає у квартирі [ADDRESS] та взяла на себе всю матеріальну та моральну відповідальність за претензії третіх осіб по відчуженню належної їй частини квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] . Особу заявниці та справжність її підпису перевірено приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Ткаченко Л.Б. (Т.2, а.с.189). Відповідно договору купівлі-продажу від 22 травня 2007 року, [PERSON] , яка діє за себе і від імені малолітнього сина [PERSON] та [PERSON] продали, а [PERSON] придбала нерухоме майно, а саме: квартиру [ADDRESS] . Договір посвідчений приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Ткаченко Л.Б. 22 травня 2007 року та зареєстровано в реєстрі за №1515 (Т.2, а.с.181). Згідно заяви від 22 травня 2007 року, посвідченої приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Ткаченко Л.Б. та зареєстрованої в реєстрі за №1521, [PERSON] , що діє за себе та від іменні малолітнього сина [PERSON] та [PERSON] стверджують, що [PERSON] здійснила повний розрахунок за куплену у них квартиру [ADDRESS] (договір купівлі-продажу квартири , посвідчений 22 травня 2007 року [PERSON] , приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу, за реєстром №1515). Розрахунок здійснювався готівкою за адресою: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. ХХ-го Партз`їзду, буд. 10, прим. 12 (нотаріальна контора приватного нотаріуса Ткаченко Л.Б.) (Т.2, а.с.182). Відповідно до Витягу №4019137 від 22.05.2007р., приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Ткаченко Л.Б. внесено до Державного реєстру правочинів реєстраційний запис, параметрами якого є: договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , нотаріально посвідченого приватним нотаріусом Ткаченко Л.Б. 22.05.2007р. та зареєстрованого в реєстрі за №1515 (Бланк ВЕО 803607). Дата та час реєстрації: 22.05.2007р. 18:15 (Т.2, а.с.197). Згідно кредитного договору №KRT0G100150763 від 22.05.2007р., ПАТ КБ «ПриватБанк» надав [PERSON] кредитні кошти шляхом видачі готівки через касу на строк з 22.05.2007р. по 21.05.2022р. включно, у вигляді непоновлюваної кредитної лінії у розмірі 23 520,00 доларів США, на наступні цілі: придбання нерухомості житлового призначення, а також у розмірі 3970,00доларів США на сплату страхових платежів (Т.1, а.с. 4-5). Відповідно до договору іпотеки від 22.05.2007 року, [PERSON] в забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором від 22.05.2007р. №KRT0G100150763, надала в іпотеку квартиру, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , яка належить їй на праві власності (Т.1, а.с.6-8). Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17 травня 2010 року в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №KRT0G100150763 від 22.05.2007р.звернуто стягнення на квартиру, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , шляхом продажу вказаного предмету іпотеки ПАТ КБ «ПриватБанк» з укладанням від імені відповідача [PERSON] договору купівлі-продажу (Т.1, а.с.10-11). 29 квітня 2013р. між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено Додаткову угоду до кредитного договору №KRT0G100150763 від 22.05.2007р., відповідно до умов якої сторони дійшли згоди щодо внесення змін до кредитного договору (Т.1, ас.9). Відповідно до свідоцтва про смерть, [PERSON] померла [INFO] , про що зроблено відповідний актовий запис № 1388 (Т.1, а.с.66). Суд, дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, приходить до наступних висновків. Частиною 1 статті 4 ЦПК України передбачено право кожної особи в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Положеннями статей 15, 16 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно з ч. ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Звертаючись до суду з цим позовом, [PERSON] посилалася на фіктивність укладеного з відповідачем договору купівлі-продажу квартири. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином; фіктивний правочин визнається судом недійсним. Для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину. У разі, якщо на виконання правочину було передано майно, такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний. Отже, фіктивний правочин характеризується тим, що сторони вчиняють такий правочин лише для виду, знаючи заздалегідь, що він не буде виконаним; вчиняючи фіктивний правочин, сторони мають інші цілі, ніж ті, що передбачені правочином. Фіктивним може бути визнаний будь-який правочин, якщо він не має на меті встановлення правових наслідків. Ознака вчинення правочину лише для виду повинна бути властива діям обох сторін. Якщо одна сторона діяла лише для виду, а інша - намагалася досягти правового результату, такий правочин не може бути фіктивним. Позивач, який звертається до суду з позовом про визнання правочину фіктивним, повинен довести суду відсутність в учасників правочину наміру створити юридичні наслідки цього правочину. Для визнання правочину фіктивним суд повинен встановити наявність умислу в усіх сторін правочину. При цьому необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків. У фіктивних правочинах внутрішня воля сторін не відповідає зовнішньому її прояву, тобто обидві сторони, вчиняючи фіктивний правочин, знають заздалегідь, що він не буде виконаний, тобто мають інші цілі, ніж передбачені правочином. Такий правочин завжди укладається умисно. Отже, основними ознаками фіктивного правочину є: введення в оману (до або в момент укладення угоди) іншого учасника або третьої особи щодо фактичних обставин правочину або дійсних намірів учасників; свідомий намір невиконання зобов`язань договору; приховування справжніх намірів учасників правочину. Укладення договору, який за своїм змістом суперечить вимогам закону, оскільки не спрямований на реальне настання обумовлених ним правових наслідків, є порушенням ч.ч. 1,5 ст.203 ЦК України, що за правилами ст.215 цього Кодексу є підставою для визнання його недійсним відповідно до ст.234 ЦК України. Однією з підстав на яких ґрунтуються позовні вимоги щодо визнання договору купівлі-продажу квартири фіктивним позивач зазначає, що метою укладення даного договору та договору іпотеки було отримання відповідачем кредитних коштів на погашення особистих боргів. Позивач зазначає, що вказані обставини підтверджуються тим, що позивач продовжує проживати в квартирі, вона не передавала відповідачеві ключів від квартири, в квартирі знаходяться її речі, проте письмові матеріали справи не містять жодних відомостей на підтвердження вказаних позивачем доводів. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За змістом ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як встановлено статтею 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Зі змісту наведених правових норм вбачається покладення процесуального обов`язку на кожну із сторін довести належними доказами наявність або відсутність тих обставин, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. Крім того, не може бути правовою підставою для визнання договору купівлі-продажу квартири фіктивним посилання позивача на те, що вона не отримувала грошових коштів за вказаним договором, оскільки дана обставина спростовується нотаріально засвідченою заявою та договором купівлі-продажу квартири, відповідно до яких [PERSON] , яка діяла від себе та від імені малолітнього [PERSON] , своїм підписом підтвердила факт отримання від [PERSON] грошових коштів за куплену неюквартиру та здійснення останньою повного розрахунку за договором. Розрахунок здійснювався готівкою в приміщенні нотаріальної контори(Т.2, а.с.181-182). Належних та допустимих доказів на спростування зазначених обставин позивачем суду не надано. Крім того, своїми підписами сторони засвідчили, що договір купівлі-продажу не носить характеру фіктивного та удаваного правочину (пункт 5.1 договору купівлі-продажу квартири від 22 травня 2007 року). Посилання позивача на те, що вона до теперішнього часу продовжує сплачувати комунальні платежі та утримувати квартиру, що вона користується квартирою та зареєстрована у ній, що вона деякий час сплачувала кошти замість відповідача за додатковою угодою (реструктуризації), що, на її думку, свідчить про відсутність намірів на реальне настання наслідків укладення ними оспорюваного правочину, не можуть свідчити про фіктивність договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] . Слід зазначити, що для здійснення продажу квартири, позивачем отримано дозвіл виконкому Саксаганської районної у місті ради на відчуження 1/3 частини квартири, що належала малолітньому [PERSON] (Т.2, а.с.187), отримано нотаріально посвідчений дозвіл батька малолітнього на продаж від його імені належної йому частки квартири (Т.2, а.с. 188). Матеріалами справи встановлено та не заперечувалося позивачкою у позовній заяві, що вона добровільно, свідомо, з власної волі на прохання своєї племінниці підписала договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , за яким вказана нерухомість була відчужена на користь [PERSON] Реальність настання передбачених договором купівлі-продажу наслідків була реалізована відповідачем у справі шляхом реєстрації права власності на спірну квартиру у встановленому законом порядку (Т.1, а.с.120). Наведені обставини виключають фіктивність договору купівлі-продажу спірної квартири. Згідно з роз`ясненнями, викладеними в п. 7 постанови № 9 Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06 листопада 2009 року для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину. Судам необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків. У разі якщо на виконання правочину було передано майно, такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний. Зазначені обставини свідчать про те, що, підписуючи договір купівлі - продажу квартири, [PERSON] мала волю і усвідомлювала, який саме договір вона підписує, та які наслідки його підписання повинні настати, що виключає можливість визнання оспорюваного договору недійсним з підстав його фіктивності. Таким чином, позивачем не було доведено належними та допустимими доказами відсутність у учасників оспорюваного правочину наміру створити юридичні наслідки. Суд критично відноситься до заяви відповідача, [PERSON] , в якій зазначено, що остання не заперечує проти позову, оскільки дана заява надійшла поштою до канцелярії суду, що не дає можливості суду встановити особу, яка подала дану заяву, та з`ясувати обсяг визнання відповідачем позову. Крім того, на думку суду, повне визнання позову відповідачем може порушити права третіх осіб, тобто ПАТ КБ «ПриватБанк» та ТОВ «ЕстейтСеллінг». З огляду на викладене вище, розглядаючи справу в межах заявлених позивачем позовних вимог та на підставі доказів, поданих учасниками справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність та взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, суд дійшов висновку, що обумовлені ст. 234 ЦК України підстави для визнання фіктивним договору купівлі-продажу квартири від 22 травня 2007 року, - відсутні і позивачеві [PERSON] та її представником в порядку ст.ст.77, 78, 79, 80, 81 ЦПК України не було доведено заявлені позовні вимоги належними, допустимими та достатніми засобами доказування в розумінні вимог цивільного процесуального закону, у зв`язку з чим позов задоволенню не підлягає, з підстав його недоведеності. Щодо позовної вимоги про визнання договору іпотеки недійсним, з підстав того, що договір іпотеки між банком та [PERSON] було укладено 22 травня 2007 року, разом з тим, згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, право власності на квартиру [ADDRESS] було зареєстровано за [PERSON] 29 травня 2007 року, тобто через сім днів після укладення договору іпотеки, слід зазначити наступне. Так, 22 травня 2007 року [PERSON] відповідно до договору купівлі- продажу було придбано квартиру, розташовану за адресою [ADDRESS] (Т.2, а.с.181). Відповідно до п. 5.7зазначеного Договору купівлі - продажу, право власності переходить до Покупця з моменту реєстрації договору (Т.2, а.с.181). Відповідно до ч. 4 ст. 334 Цивільного кодексу України, права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Згідно витягу про реєстрацію в Державному реєстрі правочинів № 4019137 від 22 травня 2007 року державна реєстрація Договору купівлі - продажу відбулась 22 травня 2007 року (Т.2, а.с.197). Відповідно до ст. 2 Закону "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Таким чином, державна реєстрація прав не є підставою набуття права власності, а лише засвідчує вже набуте особою право власності, що унеможливлює ототожнення факту набуття права власності з фактом його державної реєстрації. Таким чином,

Outcome: dismissed