Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому зазначив, що перебуває з відповідачкою у шлюбі, зареєстрованому в Андрушівському відділі державної реєстрації актів цивільного стану у Бердичівському районі Житомирської області Центрнально - Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) 23 травня 1992 року, актовий запис № 26. Від шлюбу сторони неповнолітніх дітей не мають. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що їх спільне життя з відповідачкою не склалося, між ними відсутні взаєморозуміння та довіра. Сторони проживають окремо, шлюб існує лише документально. Враховуючи вищезазначене, позивач вважає, що збереження шлюбу та подальше спільне життя суперечить інтересам сім`ї та унеможливлює примирення з відповідачкою, тому просить їх шлюб розірвати. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю та просив їх задовольнити. Судові витрати з відповідачки на його користь не стягувати. Відповідачка у судовому засіданні позовні вимоги визнала повністю, проти розірвання шлюбу не заперечувала. Після розірвання шлюбу просила залишити їй прізвище [PERSON] . Згідно ч. 4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи суд дійшов висновку про те, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню з наступних підстав: Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому в Андрушівському відділі державної реєстрації актів цивільного стану у Бердичівському районі Житомирської області Центрнально - Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) 23 травня 1992 року, актовий запис № 26 (а.с. 5). Від шлюбу сторони неповнолітніх дітей не мають (а.с. 10). На даний час сторони по справі подружні стосунки не підтримують, проживають окремо, шлюб носить формальний характер (а.с. 10). Вказані обставини визнані відповідачем та вважаються судом доведеними в порядку ч.1 ст.82 ЦПК України. Відповідно до п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Згідно ст.112 СК України, шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам кожного з подружжя та інтересам їх дітей, що має істотне значення. Враховуючи, що регулювання шлюбно - сімейних правовідносин здійснюється на принципах добровільності, взаємоповаги, взаєморозуміння, а держава забезпечує принцип свободи шлюбу та принцип свободи розірвання шлюбу, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню. Суд, вважає встановленим, що збереження сім`ї та поновлення шлюбних відносин неможливе, розірвання шлюбу відповідає дійсній волі сторін. Відповідно до ст.113 СК України, відповідачці після розірвання шлюбу залишити прізвище, яке вона отримала під час державної реєстрації шлюбу, що розривається - [PERSON] . Враховуючи клопотання позивача суд не стягує з відповідачки на його користь судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору.

Outcome: approved