Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, який обґрунтовував тим, що він є споживачем послуг АТ «ДТЕК Дніпровські Електромережі», що надаються за адресою: [ADDRESS] . Разом з позивачем у будинку проживають його батьки: [PERSON] та [PERSON] , а також неповнолітні діти: [PERSON] та [PERSON] 21.05.2021 представниками відповідача було здійснено відключення вищевказаного домоволодіння від електроенергії на підставі заяви нового власника будинку [PERSON] . Позивач вважає, що єдиною умовою припинення постачання електроенергії є звільнення приміщення всіма особами, які є споживачами електричної енергії. Крім того, станом на час відключення будинку від електроенергії право власності [PERSON] оскаржується в судовому порядку, про що відповідач міг дізнатися з Єдиного державного реєстру судових рішень, який є відкритим до перегляду. За таких обставин, позивач просить суд: визнати неправомірним відключення будинку [ADDRESS] від електроенергії, що мало місце 21.05.2021; зобов`язати АТ «ДТЕК Дніпровські Електромережі» безоплатно відновити постачання електроенергії до будинку [ADDRESS] . Представник позивача в судовому засіданні на задоволенні позовних вимог наполягав. Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, надав до суду відзив на позовну заяву, згідно з яким 21.04.2021 до Криворізького міського району електричних мереж АТ «ДТЕК Дніпровські електромережі» звернувся громадянин [PERSON] , який діяв на підставі довіреності в інтересах [PERSON] із заявою про припинення електропостачання до будинку [ADDRESS] . До вказаної заяви було долучено копію довіреності від 20.01.2020, витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності та свідоцтво про право власності. Вказані обставини послугували здійсненню відключення вказаного домоволодіння від електропостачання. Суд, оцінивши докази за внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на повному, всебічному та об`єктивному дослідженні обставин справи, дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову, виходячи з наступного. За приписами ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. При цьому згідно роз`яснень, наданих Пленумом Верховного Суду України у п. 2 постанови від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі» рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 3 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 10 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи. Так, судом встановлено, що позивач є споживачем електроенергії за адресою: [ADDRESS] . Як встановлено з матеріалів справи, громадянин [PERSON] , який діяв на підставі довіреності в інтересах [PERSON] , звернувся до відповідача із заявою про припинення електропостачання до будинку [ADDRESS] . До вказаної заяви було долучено копію довіреності від 20.01.2020, витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності та свідоцтво про право власності. З вищевказаних документів вбачається, що [PERSON] є власником житлового будинку з господарчими спорудами, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Закон України «Про захист прав споживачів» регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів. Пунктом 17 частини 1 статті 1 ЗУ «Про захист прав споживачів» визначено, що послуга - діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб. Позивач заявляє про порушення своїх прав як споживача послуг, що надає АТ «ДТЕК Дніпровські Електромережі», посилаючись на те, що відповідач без достатніх підстав припинив постачання електроенергіїдо будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , оскільки там проживали інші споживачі, а також те, що право власності за [PERSON] оскаржується. За статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнається право людини на доступ до правосуддя, а за її ст. 13 - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Згідно зі статтею 21 ЗУ «Про захист прав споживачів» крім інших випадків порушень прав споживачів, які можуть бути встановлені та доведені виходячи з відповідних положень законодавства у сфері захисту прав споживачів, вважається, що для цілей застосування цього Закону та пов`язаного з ним законодавства про захист прав споживачів права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо: 1) при реалізації продукції будь-яким чином порушується право споживача на свободу вибору продукції; 2) при реалізації продукції будь-яким чином порушується свобода волевиявлення споживача та/або висловлене ним волевиявлення; 3) при наданні послуги, від якої споживач не може відмовитись, а одержати може лише в одного виконавця, виконавець нав`язує такі умови одержання послуги, які ставлять споживача у нерівне становище порівняно з іншими споживачами та/або виконавцями, не надають споживачеві однакових гарантій відшкодування шкоди, завданої невиконанням (неналежним виконанням) сторонами умов договору; 4) порушується принцип рівності сторін договору, учасником якого є споживач; 5) будь-яким чином (крім випадків, передбачених законом) обмежується право споживача на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про відповідну продукцію; 6) споживачу реалізовано продукцію, яка є небезпечною, неналежної якості, фальсифікованою; 7) ціну продукції визначено неналежним чином; 8) документи, які підтверджують виконання договору, учасником якого є споживач, своєчасно не передано (надано) споживачу. Відповідно до ч. 1 ст. 22 ЗУ «Про захист прав споживачів» захист прав споживачів, передбачених законодавством, здійснюється судом. Відповідно до п. 7.9 Правил роздрібного ринку електричної енергії, електроживлення електроустановки може бути припинено оператором системи за заявою власника цієї електроустановки у зазначений заявником термін (за погодженням з оператором системи) та на погоджений електропостачальником строк (який визначається власником електроустановки) після оплати власником цієї електроустановки оператору системи послуг з відключення. Вказана норма свідчить про те, що у відповідача була правова підстава для відключення домоволодіння від електропостачання, зокрема відповідна заява представника власника, а посилання позивача на те, що на теперішній час право власності на домоволодіння [PERSON] оскаржується в суді не є належним приводом для ігнорування та бездіяльності щодо вищезазначеної заяви. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України). Згідно з ч. 1 ст. 77 ІІПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв`язок доказів у їх сукупності. Частиною 6 статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, належними вважатимуться докази, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення сторін або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Вони мають належати до складу підстав позову або підстав заперечень проти нього і характеризуватися значущістю для визначення спірних правовідносин та зумовленістю цих фактів нормами матеріального права. Разом з цим, матеріали справи не містять жодних доказів, які б підтверджували неправомірність дій акціонерного товариства «ДТЕК Дніпровські Електромережі», які на думку позивача, виразились у припинення постачання електроенергії, та які б відповідали вищевказаним критеріям щодо їх достатності, належності та допустимості, і тим самим підтверджували обставини порушення відповідачем ЗУ «Про захист прав споживачів», саме на тих умовах які заявлені позивачем, а тому суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню. Завданням розгляду справи по суті є розгляд та вирішення спору на підставі наявних у справі матеріалів, а також розподіл судових витрат між сторонами, правове регулювання якого міститься в положеннях ст.ст. 141, 142 ЦПК України. За приписами частини 1 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Виходячи з положень ч. 2 ст. 137, п.1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, враховуючи, що в задоволенні позовної заяви відмовлено, суд приходить до висновку, що відповідні судові витрати повинні бути покладені на позивача. Однак, оскільки позивача звільнено від сплати судового збору, відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати слід компенсувати за рахунок держави.

Outcome: dismissed