Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-27 00:00:00

18.11.2021 [PERSON] , [PERSON] звернулися до Миргородського міськрайонного суду Полтавської області із позовною заявою до [PERSON] про визнання такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позовних вимог зазначили, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 10.12.2019, на праві приватної власності [PERSON] , [PERSON] належить по 1/2 частки квартири [ADDRESS] . В квартирі яку вони успадкували зареєстрована, але не проживає [PERSON] . Вона не являється членом сім`ї позивачів, ніякого відношення до спадкового майна не має. Відповідачка не несе витрати по утриманню квартири, її особисті речі в квартирі відсутні. Наявність реєстрації відповідача обмежує права позивачів на вільне розпорядження квартирою, а також призводить до зайвих витрат на оплату комунальних послуг, що стало підставою для звернення до суду. Ухвалою суду від 24.11.2021 відкрито провадження у справі, призначено до розгляду в порядку спрощеного провадження (а.с.15). Позивачі в судове засідання не з`явилися. Представник позивачів адвокат Яковенко Г.М., направив заяву про розгляд справи у її відсутність. Проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідачка в судове засідання не з`явилася, про місце та час розгляду справи належно повідомлена за адресою останнього відомого місця проживання, зареєстрованої у встановленому законом порядку відповідно до п. 2 ч. 7 ст. 128 ЦПК України, через оголошення на сайті суду. Відзив на позовну заяву не подала (а.с. 14). Представник третьої особи - Миргородської міської ради Полтавської області направив заяву про розгляд справи у відсутність представника. Проти задоволення позовних вимог не заперечує. Згідно з ч. 2 ст. 191 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи. Відповідно до положень ст.ст. 280, 281 ЦПК України, судом ухвалено провести заочний розгляд справи у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів та постановлено ухвалу суду від 28.01.2022 про проведення заочного розгляду справи. Дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі, суд приходить до переконання, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. Встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є власниками по 1/2 частки квартири [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвами про право на спадщину за заповітом від 10.12.2019, витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с. 6-7,8-9,10,11). [PERSON] померла [INFO] . За життя склала заповіт від 03.07.2008, яким заповіла квартиру [ADDRESS] дочці [PERSON] та сину [PERSON] по 1/2 частці. Після оформлення своїх спадкових прав позивачі дізналися, що в їх квартирі зареєстрована, але не проживає [PERSON] , яка не є співвласницею квартири (а.с. 14). [PERSON] була зареєстрована у квартирі ще за життя спадкодавця [PERSON] , що підтверджується довідкою виконавчого комітету Миргородської міської ради Полтавської області відділу реєстрації місця проживання громадян (а.с.10). В такому випадку власник житла має право звернутися до суду із позовом про усунення перешкод у користуванні житлом. При цьому не має значення строк, протягом якого особа не проживала у даному приміщенні. Таке питання може бути порушено навіть за умови, коли особа проживає у приміщенні на день звернення до суду. Визначальне значення при цьому матиме встановлення факту, що особа не є членом сім`ї власника. Таке правило висловлено у правовій позиції Судової палати у цивільних справах Верховного суду України у справі №6-709цс16. Так, у Постанові ВСУ викладено правову позицію, відповідно до якої, власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час. Згідно з ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Частиною 1 ст. 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно зі ст. 405 ЦК України, яка регламентує поняття житлового сервітуту колишніх членів сім`ї та підстави збереження житлових прав цих осіб, члени сім`ї власника житла зберігають право на користування цим житлом саме на період, коли зберігається право власності певної особи на це житло. Таким чином, зі змісту правових норм, які регулюють об`єм житлових прав члена сім`ї власника будинку, слідує, що право члена сім`ї власника будинку (квартири) користуватися цим житлом існує лише за наявності у власника права власності на це майно. Виходячи із порівняльного аналізу статей 383, 391, 405 ЦК України та статей 64, 150, 156 ЖК УРСР, слід дійти висновку, що положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жиле приміщення, будинок, квартиру від будь-яких осіб, у тому числі і тих, які не є і не були членами його сім`ї, а положення статей 405 ЦК України, статей 64, 150, 156 ЖК УРСР регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сім`ї (правова позиція, викладена у постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року у справі № 6-709цс16). Згідно з ч. 1 ст. 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі остаточного рішення суду про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням. З огляду на вищенаведене, беручи до уваги, що [PERSON] , не є співвласницею вказаної квартири, не є членом сім`ї позивачів, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом із ними і веде спільне господарство, тому позивачі, як власники майна, мають право вимагати позбавити відповідача права користування житловим приміщенням. Відтак, відповідно до ст. 383, 391 ЦК України, відповідачка підлягає визнанню такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Відповідно до положень ст. 13 ЦПК України, позивачі скористалися своїм правом та заявили клопотання не стягувати судові витрати із відповідачки на їх користь, суд вирішив не стягувати із відповідачки судовий збір.

Outcome: approved