Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-23 00:00:00

Представник позивача ТОВ «Фінфорс» звернувся до суду з позовом, відповідно до вимог якого прохає суд винести рішення, яким стягнути з відповідача [PERSON] на користь ТОВ «Фінфорс» суму боргу за кредитним договором «167143-М» від 09.01.2021 в розмірі 16 590,00 грн, із яких: 7 000,00 грн заборгованість за тілом кредиту, 9 590,00 грн нараховані проценти; стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «Фінфорс» судові витрати у розмірі 7 770,00 грн, які складаються з судового збору 2 270,00 грн, витрат на професійну правничу допомогу 5 500,00 грн. На обґрунтування позову зазначено, що 09.01.2021 між ТОВ «Еквіфін Україна» та [PERSON] за допомогою Інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ Еквіфін Україна» було укладено електронний кредитний договір «167143-М». ТОВ «Еквіфін Україна» є фінансовою установою та здійснює діяльність щодо надання коштів у позику, у тому числі і на умовах фінансового кредиту. Кредитний договір укладено на підставі Правил надання коштів в кредит ТОВ «Еквіфін Україна», затверджених наказом ТОВ «Еквіфін Україна» №0212-1 від 02.12.2020. Згідно з п. 2.6.1 кредитного договору загальний розмір наданого кредиту складає 7 000 грн. Відповідно до п. 2.6.4 кредитного договору за користування кредитом позичальник сплачує кредитору проценти за стандартною процентною ставкою в розмірі 1,8% від суми кредиту за кожен день користування кредитом. ТОВ «Еквіфін Україна» виконало свої зобов`язання перед відповідачем та надало йому кредит в сумі 7 000 грн шляхом зарахування кредитних коштів на його платіжну картку. У встановлений термін до 07.02.2021 відповідач свої зобов`язання перед кредитором щодо повернення кредиту та нарахованих процентів не виконав, а також не уклав угоду щодо пролонгації строку дії кредитного договору, тому згідно з пунктами 5.7, 5.8., 6.6. кредитного договору та п.п.1.2. - 1.7. угоди до кредитного договору (автопролонгація) від 09.01.2021, кредитний договір було автопролонговано, в зв`язку з цим строк користування кредитом було продовжено на 20 календарних днів, тобто до 27.02.2021 включно. У період автопролонгації діє підвищена процентна ставка в розмірі 4,15%. Сторони погодили, що угода на автопролонгацію договору підписується позичальником одночасно з підписанням цього договору. У встановлений строк відповідач не виконав свої боргові зобов`язання за кредитним договором, в зв`язку з чим, у відповідача виникла прострочена заборгованість перед кредитором в розмірі: 7 000 грн за тілом кредиту та 9 590 грн за нарахованими процентами. Враховуючи невиконання [PERSON] своїх боргових зобов`язань перед кредитором 17 березня 2021 року між ТОВ «Еквіфін Україна», як клієнтом, та ТОВ «Фінфорс», як Фактором, було укладено договір факторингу №42987483-53, згідно з умовами якого клієнт відступив Фактору право грошової вимоги за кредитним договором «167143-М» від 09.01.2021 на загальну суму 16\~590,00 грн. Про відступлення ТОВ «Фінфорс» права грошової вимоги за кредитним договором ТОВ «Еквіфін Україна» повідомило [PERSON] шляхом направлення 17.03.2021 на його електронну адресу електронного листа. Станом на 15.07.2021 заборгованість [PERSON] по кредитному договору перед ТОВ «Фінфорс» не виконана і складає 16\~590,00 грн, з яких 7\~000,00 грн - тіло кредиту та 9 590,00 грн - нараховані проценти. У зв`язку з вищевикладеним ТОВ «Фінфорс» просить суд стягнути з [PERSON] на користь позивача заборгованість за кредитним договором «167143-М» від 09.01.2021 в розмірі 16\~590,00 грн, судові витрати у розмірі 7 770,00 грн, які складаються з судового збору у сумі 2 270,00 грн та витрат на професійну правничу допомогу у сумі 5 500,00 грн. Ухвалою суду від 01.11.2021 відкрито провадження у справі, призначено справу до розгляду у порядку спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 24.12.2021 на адресу суду надійшов відзив, згідно якого відповідач [PERSON] просить відмовити у задоволенні позову, окрім визнаного ним тілом кредиту у розмірі 7\~000,00 грн. В обґрунтування відзиву зазначено, що дійсно на платіжну картку відповідача було перерахованого грошові кошти в сумі 7\~000,00 грн, але більш ніякої інформації та умов кредитування відповідачу доведено не було. Нараховані відсотки в сумі 9\~590,00 грн та судові витрати в сумі 7\~770,00 грн відповідач не визнає. Вважає, що ТОВ «Фінфорс» взагалі є неналежним позивачем, оскільки відповідачу не було відому про відступлення права грошової вимоги ТОВ «Еквіфін Україна» позивачу. Особисто відповідач з позивачем ніяких договорів не підписував. В зв`язку з тим, що заробітна плата відповідача в січні 2021 року зменшилась до 2\~000,00 грн, а згодом його зовсім скоротили, він перебував з малолітньою дитиною вдома, бо його дружина потрапила до лікарні, в зв`язку з чим відповідач втратив платоспроможність та не мав можливості працевлаштуватись і сплачувати оплату по кредиту. Зазначені обставини на думку відповідача є форс мажорними та такими що зробили його неплатоспроможним, в зв`язку з чим він об`єктивно не мав можливості сплачувати тіло кредиту. Представник позивача ТОВ «Фінфорс» в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав суду клопотання про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову. Зазначив, що визнає лише тіло кредиту в сумі 7\~000,00 грн. Представник відповідача адвокат Ялисоветський А.А. в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні позову в частині стягнення відсотків та судових витрат, з підстав зазначених у відзиві. Відповідно до ч. 1, ч. 2, ч. 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно обґрунтовуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Суд, заслухавши відповідача та його представника, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив такі обставини та дійшов таких висновків. Судом встановлено, що 09.01.2021 між ТОВ «Еквіфін Україна» та [PERSON] за допомогою Інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «Еквіфін Україна» було укладено кредитний договір «167143-М» в електронній формі, яка відповідно до норм чинного законодавства прирівнюється до письмової форми, що підтверджується копією кредитного договору. Згідно з пунктами 2.6.1, 2.6.2 зазначеного кредитного договору загальний розмір наданого кредиту склав 7 000 грн, строк кредиту з 09.01.2021 по 07.02.2021. Після укладання кредитного договору 09.01.2021 о 10 год. 35 хв. відповідач [PERSON] отримав кредит від кредитодавця в сумі 7 000 грн на свою платіжну карту, що підтверджується довідкою до кредитного договору, карткою рахунку 376 за [NUMBER] , повідомленням ТОВ «Фінансова компанія «Сан-Райз Фінанс» від 09.01.2021. Отримання кредиту в сумі 7\~000,00 грн відповідачем не оспорюється. Відповідно до п. 2.6.4 кредитного договору за користування кредитом позичальник сплачує кредитору проценти за стандартною процентною ставкою в розмірі 1,8% від суми кредиту за кожен день користування кредитом. У встановлений термін відповідач свої зобов`язання перед кредитором щодо повернення кредиту та нарахованих процентів не виконав, а також не уклав угоду щодо пролонгації строку дії кредитного договору, тому у відповідності до пунктів 5.7, 5.8., 6.6. кредитного договору та п.п. 1.2. - 1.7. угоди до кредитного договору (автопролонгація) від 09.01. 2021, кредитний договір було автопролонговано. У зв`язку з цим, строк користування кредитом було продовжено на 20 календарних днів, тобто до 27.02.2021 включно. У період автопролонгації діє підвищена процентна ставка в розмірі 4,15%. Сторони погодили, що угода на автопролонгацію договору підписується позичальником одночасно з підписанням цього договору. ТОВ «Еквіфін Україна» виконало свої зобов`язання перед відповідачем та надало йому кредит в сумі 7 000 грн шляхом зарахування кредитних коштів на його платіжну картку. У встановлений строк, тобто до 27.02.2021 відповідач не виконав свої боргові зобов`язання за кредитним договором, у зв`язку з чим виникла заборгованість, яка згідно розрахунку ТОВ «Еквіфін Україна» станом на 27.02.2021 становила 16\~590,00 грн, з яких 7\~000,00 грн - тіло кредиту та 9\~590,00 грн - нараховані проценти. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно з ч. 1 ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Судом встановлено, що 17 березня 2021 року між ТОВ «Еквіфін Україна», як клієнтом, та ТОВ «Фінфорс», як Фактором було укладено договір факторингу №42987483-53, згідно з умовами якого ТОВ «Еквіфін Україна» відступив ТОВ «Фінфорс» права грошової вимоги, у тому числі за кредитним договором «167143-М» від 09.01.2021. Про відступлення ТОВ «Фінфорс» права грошової вимоги за кредитним договором ТОВ «Еквіфін Україна» повідомило [PERSON] шляхом направлення 17.03.2021 на його електронну адресу електронного листа. Станом на 15.07.2021, згідно довідки ТОВ «Фінфорс» за вих. № 15/07-10 від 15.07.2021, заборгованість [PERSON] по кредитному договору перед ТОВ «Фінфорс» не виконана і складає 7\~000,00 грн - тіло кредиту та 9\~590,00 грн - нараховані проценти. Отже ТОВ «Фінфорс» наділено правом грошової вимоги до відповідача, а ТОВ «Еквіфін Україна» втратило такі права. Згідно ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Як слідує з матеріалів справи, відповідачем не виконується зобов`язання щодо своєчасного повернення кредиту. Будь-яких доказів на спростування наданого позивачем розрахунку заборгованості відповідач суду не надав, як і не надав доказів щодо належного виконання ним умов договору. Доказів, які б підвереджували неправомірність вимог позивача суду відповідач не надав. Оцінюючи доводи відповідача, викладені на спростування вимог позивача суд відзначає таке. Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі. Якщо є електронна форма договору, то і підписувати його потрібно електронним підписом. Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення. Так, долучені позивачем: паспорт кредиту, інформація, яка надається споживачу до укладення договору від 09.01.2021; кредитний договір «167143-М» від 09.01.2021; угода до кредитного договору (автопролонгація) містять відомості про її підписання одноразовим ідентифікатором, яким також було підписано і основний договір. Тобто, вказана обставина свідчить про те, що відповідачем було погоджено зазначені документи. В зв`язку з чим, суд вважає необґрунтованими доводи відповідача про те, що ніякої інформації та умов кредитування йому доведено не було. Окрім того суд вважає необґрунтованим твердження відповідача про те, що йому не було відомо про відступлення прав грошової вимоги ТОВ «Еквіфін Україна» до ТОВ «Фінфорс», оскільки з матеріалів справи вбачається, що відповідача [PERSON] повідомлено про відступлення прав грошової вимоги, шляхом направлення 17.03.2021 на його електронну адресу електронного листа. Також суд не бере до уваги твердження відповідача про те, що його заробітна плата в січні 2021 року зменшилась до 2\~000,00 грн, а згодом його зовсім скоротили та те, що його дружина перебувала у лікарні, він втратив платоспроможність та не мав можливості працевлаштуватись і сплачувати оплату по кредиту, оскільки будь-яких доказів на підтвердження відповідач суду не надав. За таких обставин, у зв`язку з невиконанням відповідачем своїх договірних зобов`язань, суд дійшов висновку, що позовна заява ТОВ «Фінфорс» до [PERSON] в частині стягнення заборгованості підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснення ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 137 ЦПК України). Частиною 4 цієї статті встановлено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Рішенням Європейського суду з прав людини «Лавентс проти Латвії» від 28.11.2002 заява № 58442/00 передбачено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. З матеріалів справи вбачається, що при розгляді справи позивачу ТОВ «Фінфорс» надавалась правнича допомога Адвокатським бюро «Олександра Шкребтієнка». На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу адвокатом Шкребтієнком О.І. подано до суду копію договору про надання правової допомоги від 01.03.2021, копію додатку до договору про надання правової допомоги від 05.07.2021, ордер, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю, платіжне доручення №1043 від 19.07.2021 про оплату послуг [PERSON] з правової допомоги на суму 5\~500,00 грн. Згідно детального розрахунку виконаних послуг з професійної правничої допомоги, адвокатом Шкребтієнком О.І. були виконані такі послуги: оформлення документів щодо надання правничої допомоги 300,00 грн, збір та аналіз доказів, формування правової позиції 1\~200,00 грн, складання позовної заяви, її друк 2\~600,00 грн, формування додатків до позовної заяви 400,00 грн, складання будь-яких актів, клопотань тощо 600,00 грн, складання опису вкладення до цінного листа, відправлення позову 400,00 грн. Аналізуючи докази, надані стороною позивача на підтвердження понесених витрат на правову допомогу, об`єм та складність справи, виходячи з критерію реальності адвокатських послуг та розумності їхньої вартості, суд дійшов висновку, що заявлений розмір витрат на правничу допомоги є не співмірним зі складністю справи та їх стягнення в такому розмірі становитиме надмірний тягар для відповідача, в зв`язку з чим суд вважає за необхідне стягнути понесені судові витрати на правничу допомогу у розмірі 2\~500,00 грн., що на думку суду буде співмірним зі складністю справи. Згідно зі ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені ТОВ «Фінфорс» і підтверджені документально судові витрати у вигляді судового збору за подання позовної заяви в сумі 2\~270,00 грн.

Outcome: partial