Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-24 00:00:00

І. Стислий виклад позицій позивача та відповідача 22 листопада 2021 року Державна екологічна інспекція у Вінницькій області (далі позивач) звернулася до суду з позовом до [PERSON] (далі - відповідач), в якому просила стягнути з останнього на користь держави 8625,75 грн збитків, завданих відповідачем внаслідок порушення природоохоронного законодавства, яке полягає у здійсненні самовільної порубки зелених насаджень. Позов обґрунтовано тим, що на адресу Державної екологічної інспекції у Вінницькій області від Жмеринського відділу поліції ГУНП у Вінницькій області надійшли матеріали про закриття кримінального провадження за ч.1 ст. 146 КК України щодо виявленого факту незаконної порубки двох дерев породи вишня та ясен у лісозахисній смузі - квартал 27 виділ 10, що знаходиться в постійному користуванні виробничого підрозділу «Жмеринська дистанція захисних насаджень» регіональної філії «Південно-Західна залізниця АТ «Укрзалізниця», яка розташована вздовж колії «Браїлів-Жмеринка-Подільська» на території Жмеринської ОТГ Жмеринського району Вінницької області. 02.03.2020 по даному факту внесено відомості до ЄРДР за №12020020130000139 та розпочато досудове розслідування, під час якого встановлено причетність до незаконної порубки працівників комунального підприємства «Компас» [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . 15.03.2020 слідчим Жмеринського ВП ГУНП у Вінницькій області винесено постанову про закриття кримінального провадження та направлено матеріали до Державної екологічної інспекції, для організації вирішення питання про притягнення вище в становлених осіб до адміністративної відповідальності за ст. 65 КУпАП. 20 липня 2020 року старшим державним інспектором з ОНПС у Вінницькій області, головним спеціалістом відділу екологічного нагляду (контролю) ПЗФ, лісів та рослинного світу Гвоздюком Ю.А. складено протокол про адміністративне правопорушення про вчинення [PERSON] адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 65-1 КУпАП. 20.07.2020 винесено постанову про закриття справи про адміністративне правопорушення, яке вчинив [PERSON] на підставі ст. 38 КУпАП, у зв`язку з закінченням терміну притягнення до адміністративної відповідальності. Однак, позивач зазначає, що закриття адміністративної справи щодо відповідача не звільняє його від цивільно-правової відповідальності, передбаченої ст. 40 Закону України «Про рослинний світ». Своїми діями, відповідач наніс державі збитків в сумі 8625,75 грн, які у добровільному порядку не відшкодував, що стало підставою для звернення до суду з позовом. З метою досудового врегулювання спору Інспекцією на адресу відповідача [PERSON] було направлено претензію №3110/6/20 від 21.09.2020, з пропозицією про добровільне відшкодування шкоди завданої державі внаслідок порушення вимог природоохоронного законодавства), яка залишена останнім без реагування. З огляду на вище викладене Державна екологічна інспекція у Вінницькій області просить стягнути з [PERSON] на користь держави 8625,75 грн. спричиненої шкоди, та на свою користь витрати по сплаті судового збору в розмірі 2270 грн. Відповідач [PERSON] позовні вимоги визнав у повному обсязі. ІІ. Заяви, клопотання сторін 29.11.2021 на електронну адресу суду надійшла заява від начальника Державної екологічної інспекції у Вінницькій області за довіреністю Дубового Ю.В. про участь представника позивача у судовому засіданні в режимі відоеконференції (а.с. 44-45). 25.01.2022 на електронну пошту суду надійшла заява від начальника Державної екологічної інспекції у Вінницькій області за довіреністю Дубового Ю.В. про розгляд справи у відсутності представника позивача (а.с. 55). 25.01.2022 від відповідача [PERSON] до суду надійшла заява про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги визнає в повному обсязі (а.с.52-54). Інших заяв і клопотань, пов`язаних з розглядом справи від учасників справи не надходило. ІІІ. Процесуальні дії у справі. 25.11.2021 ухвалою судді вказану позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження, з повідомленням (викликом) сторін на 10 годину 20 грудня 2021 року. Клопотань від сторін про інше не надходило. Вказаною ухвалою суду відповідачу [PERSON] запропоновано надати в 15-денний строк з дня отримання даної ухвали відзив на позовну заяву (а.с. 39-40). Ухвалу судді від 25.11.2021 направлено на адресу відповідача, яку він отримав 01.12.2021 (а.с.49). Ухвалою суду від 29.11.2021 визначено участь представника позивача Державної екологічної інспекції у Вінницькій області в судовому засіданні в режимі відоеконференції (а.с.46-47). Відповідач [PERSON] у встановлений судом строк відзив на позовну заяву не подав. За таких обставин суд вважає, що перешкод для здійснення розгляду справи у судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження та вирішення справи і ухвалення судового рішення за наявними матеріалами - немає. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу суд не здійснює. ІV. Фактичні обставини, встановлені судом, зміст спірних правовідносин. У справі, яка розглядається, судом встановлено, що на адресу Державної екологічної інспекції у Вінницькій області від Жмеринського відділу поліції ГУНП у Вінницькій області надійшли матеріали про закриття кримінального провадження за ч.1 ст. 146 КК України щодо виявленого факту незаконної порубки двох дерев породи вишня та ясен у лісозахисній смузі картал 27 виділ 10, що знаходиться в постійному користуванні виробничого підрозділу «Жмеринська дистанція захисних насаджень» регіональної філії «Південно-Західна залізниця АТ «Укрзалізниця», яка розташована вздовж колії «Браїлів-Жмеринка-Подільська» на території Жмеринської ОТГ Жмеринського району Вінницької області. 02.03.2020 по даному факту внесено відомості до ЄРДР за №12020020130000139 та розпочато досудове розслідування, під час якого встановлено причетність до незаконної порубки працівників комунального підприємства «Компас» [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . 15.03.2020 слідчим Жмеринського ВП ГУНП у Вінницькій області винесено постанову про закриття кримінального провадження та направлено матеріали до Державної екологічної інспекції, для організації вирішення питання про притягнення вище в становлених осіб до адміністративної відповідальності за ст. 65 КУпАП (а.с.18-19). 20 липня 2020 року старшим державним інспектором з ОНПС у Вінницькій області, головним спеціалістом відділу екологічного нагляду (контролю) ПЗФ, лісів та рослинного світу Гвоздюком Ю.А. складено протокол про адміністративне правопорушення №012243 про вчинення [PERSON] адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 65-1 КУпАП, з копії якого вбачається, що [PERSON] 02.03.2020 здійснив протиправну самовільну порізку дерев у лісозахисній смузі, яка перебуває на балансі підрозділу регіональної філії «Південно-західна залізниця» АТ «Укрзалізниця», за допомогою бензопили ТМ «VITALS» BKZ5531rm, було знищено два дерева породи вишня та ясен з діаметрами пня біля шийки кореня 48 та 26 см. Відповідач був присутній при складенні протоколу, другий екземпляр протоколу отримав, про що свідчить підпис відповідача у даному протоколі (а.с. 26-27). 20.07.2020 державним інспектором з ОНПС у Вінницькій області Гвоздюком Ю.А. винесено постанову про закриття справи про адміністративне правопорушення, яке вчинив [PERSON] на підставі ст. 38 КУпАП у зв`язку з закінченням терміну притягнення до адміністративної відповідальності (а.с.28-29). Відповідно до розрахунку розмірів лісопорушення та заподіяної ним шкоди, виконаного державним інспектором з ОНПС у Вінницькій області Гвоздюком Ю.А. та перевіреного ст. держаним інспектором Маланським С.М. 20.07.2020 розмір збитків, заподіяних лісу незаконною порубкою дерев в кварталі 27, виділ 10, виробничий підрозділ «Жмеринська дистанція захисних насаджень» регіональної філії «Південно-західна залізниця» АТ «Укрзалізниця», яка розташована вздовж колії «Браїлів-Жмеринка-Подільська» складає 8625,75 грн. Розрахунки здійснено відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 23.07.2008 № 665 «Про затвердження такс для обчислення розміру шкоди, заподіяної лісу» (а.с. 31). З метою досудового врегулювання спору Державною екологічною інспекцією у Вінницькій області на адресу відповідача [PERSON] 21.09.2020 за вих. № 3110/6/20 направлено претензію про добровільне відшкодування завданих збитків, яка залишена останнім без реагування (а.с.30). Тиким чином судом встановлено, що відповідач [PERSON] 02 березня 2020 року здійснив незаконну рубку дерев у лісозахисній смузі, квартал 27, виділ 10, яка знаходиться в постійному користуванні виробничого підрозділу «Жмеринська дистанція захисних насаджень» регіональної філії «Південно-західна залізниця» АТ «Укрзалізниця», яка розташована вздовж колії «Браїлів-Жмериннка-Подільська» на території Жмеринської ОТГ Вінницької області. V. Норми права, які застосовує суд, мотиви їх застосування. Фактичним обставинам, встановленим судом відповідають правовідносини щодо відшкодування збитків, заподіяних порушенням природоохоронного законодавства, які кваліфікуються як відносини із відшкодування позадоговірної шкоди та регулюються, зокрема Цивільним кодексом України (далі - ЦК України), Лісовим кодексом України, Законом України «Про рослинний світ», Законом України «Про охорону навколишнього природного середовища». Відповідно до ст.6 Конституції України забезпечення екологічної безпеки і підтримання екологічної рівноваги на території України є обов`язком держави. За приписами ст. 13 Конституції України, земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Кожний громадянин має право користуватися природними об`єктами права власності народу відповідно до закону. Згідно зі ст. 66 Конституції України, кожен зобов`язаний не заподіювати шкоду природі, культурній спадщині, відшкодовувати завдані ними збитки. Відповідно до ч.2 ст. 13 ЦК України, при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Ч.2 ст. 293 ЦК України передбачено, що діяльність фізичної та юридичної особи, що призводить до нищення, псування, забруднення довкілля, є незаконною. Кожен має право вимагати припинення такої діяльності. Частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950, яка набрала чинності для України з 11.09.1997 і відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства, передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку належним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру ... При цьому суд враховує позиції ЄСПЛ щодо аргументації судових рішень, закріплені, зокрема в п.42 рішення "Бендерський проти України" від 15.11.2007, в якому наголошується, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають достатньою мірою висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватись, виходячи з обставин кожної справи (рішення "Руїз Торійа проти Іспанії" від 09.12.1994). Конвенція не гарантує захист теоретичних та ілюзорних прав, а гарантує захист прав конкретних та ефективних (рішення "Артіко проти Італії" від 13.05.1980). Право може вважатися ефективним, тільки, якщо зауваження сторін насправді "заслухані", тобто належним чином вивчені судом (п.33 рішення від 21.03.2000 у справі "Дюлоранс проти Франції"; пп. 32 - 35 рішення від 07.03.2006 у справі "Донадзе проти Грузії"). Згідно з положеннями ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. За приписами ч.2 ст. 4 ЦПК України у випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (стаття 5 ЦПК України). Відповідно до ч.1 ст.56 ЦПК України у випадках, встановлених законом, органи державної влади, органи місцевого самоврядування, фізичні та юридичні особи можуть звертатися до суду із заявами про захист прав, свобод та інтересів інших осіб або державних чи суспільних інтересів та брати участь у цих справах. При цьому органи державної влади, органи місцевого самоврядування повинні надати суду документи, які підтверджують наявність передбачених законом підстав для звернення до суду в інтересах інших осіб. Відповідно до статті 36 Закону України «Про рослинний світ» державний контроль у галузі охорони, використання та відтворення рослинного світу здійснюється Кабінетом Міністрів України, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику із здійсненням державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, регіонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів, місцевими державними адміністраціями, іншими уповноваженими на це органами виконавчої влади відповідно до законодавства України. За приписами ст. 20-2 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» до компетенції державної екологічної інспекції належить організація і здійснення державного контролю за додержанням центральними органами виконавчої влади та їх територіальними органами, місцевими органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування в частині здійснення делегованих їм повноважень вимог законодавства про охорону, утримання і використання зелених насаджень. Вказаним законом вищезазначений орган наділений повноваженнями виступати позивачем у судах. Пунктом 2 пункту 4 Положення про Державну екологічну інспекцію України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 275 від 19 квітня 2017 року державна екологічна інспекція України здійснює державний нагляд (контроль) за додержанням територіальними органами центральних органів виконавчої влади, місцевими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування в частині здійснення делегованих їм повноважень органів виконавчої влади, підприємствами, установами та організаціями незалежно від форми власності і господарювання, громадянами України, іноземцями та особами без громадянства, а також юридичними особами - нерезидентами вимог законодавства. Пунктом 9 пункту 4 вказаного Положення встановлено, що Держекоінспекція вживає в установленому порядку заходів досудового врегулювання спорів, виступає позивачем та відповідачем у судах. Державна екологічна інспекція у Вінницькій області (далі - Інспекція) діє на підставі Положення, затвердженого Наказом Державної екологічної інспекції України від 02.02.2021 № 46 (далі - Положення), є територіальним органом Державної екологічної інспекції України і в межах своїх повноважень, зокрема, здійснює державний нагляд (контроль) за додержанням територіальними органами центральних органів виконавчої влади, місцевими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування в частині здійснення делегованих їм повноважень органів виконавчої влади, підприємствами, установами та організаціями незалежно від форми власності і господарювання, громадянами України, іноземцями та особами без громадянства, а також юридичними особами - нерезидентами вимог природоохоронного законодавства, забезпечує реалізацію державної політики в галузі навколишнього середовища, раціонального використання природних ресурсів. Пунктами 6, 7 розділу ІІ Положення про Державну екологічну інспекцію у Вінницькій області, затвердженого наказом Держекоінспекції України № 46 від 02.02.2021 визначено, що Інспекція розраховує розмір шкоди, збитків і витрат, заподіяних порушенням законодавства з питань, що належать до їх компетенції, вживає у встановленому порядку заходів досудового врегулювання спорів, виступає позивачем та відповідачем у судах. Отже, ДЕІ у Вінницькій області як орган, що здійснює контроль за дотриманням фізичними особами вимог природоохоронного законодавства звернулася в суд з позовом про стягнення збитків, завданих державі порушенням вимог природоохоронного законодавства. Виходячи з принципу процесуальної рівності сторін і враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, в судовому засіданні досліджено кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів (п.27 постанови ПВС України від 12.06.2009 №2 "Про практику застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції"). Частиною 3 ст. 12, ст.ст. 76 - 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Засобами доказування у цивільній справі є показання свідків, письмові докази, речові і електроні докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. За змістом ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого порушеного права та інтересу. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту цивільних прав розуміються закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника. Згідно з положеннями ст. 5 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» об`єктами правової охорони навколишнього природного середовища, які підлягають державній охороні і регулюванню використання на території України є: навколишнє природне середовище як сукупність природних і природно - соціальних умов та процесів, природні ресурси, які залучені в господарський обіг, так і невикористані в народному господарстві в даний період (земля, надра, води, атмосферне повітря, ліс та інша рослинність, тваринний світ), ландшафти та інші природні комплекси. Положеннями п.п. «а», «б» абз. 1 ст. 40 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» встановлено, що використання природних ресурсів громадянами, підприємствами, установами та організаціями здійснюється з додержанням обов`язкових екологічних вимог: раціонального і економного використання природних ресурсів на основі широкого застосування новітніх технологій; здійснення заходів щодо запобігання псуванню, забрудненню, виснаженню природних ресурсів, негативному впливу на стан навколишнього природного середовища. Статтею 41 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» визначені економічні заходи забезпечення охорони навколишнього природного середовища, зокрема, передбачено відшкодування в установленому порядку збитків, завданих порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища. Згідно ст.ст. 68, 69 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища», шкода, заподіяна внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, підлягає компенсації в повному обсязі. Підприємства, установи, організації та громадяни зобов`язані відшкодувати шкоду, заподіяну ними внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, в порядку та розмірах, встановлених законодавством України. Відповідно до пунктів 1, 2 постанови Кабінету Міністрів України від 23 липня 2008 року № 665 «Про затвердження такс для обчислення розміру шкоди заподіяної лісу» затверджено такси для обчислення розміру шкоди, заподіяної лісу підприємствами, установами, організаціями та громадянами. Врегульовані зазначеними нормами наслідки порушення вимог природоохоронного законодавства у вигляді обов`язку винної особи відшкодувати заподіяні збитки відповідають загальним положенням ЦК України, які визначають поняття та порядок відшкодування збитків. У цьому випадку спірні правовідносини щодо відшкодування збитків, заподіяних порушенням природоохоронного законодавства, кваліфікуються як відносини із відшкодування позадоговірної шкоди. Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду закріплені в статті 1166 ЦК України. Відповідно до частини 1 статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини (частина друга статті 1166 ЦК України). Єдиною підставою для цивільно-правової відповідальності за завдання шкоди є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, котра її завдала, причинний зв`язок між ними, а також вину заподіювача шкоди. Отже, під час вирішення спору про відшкодування шкоди за ст. 1166 ЦК України доказуванню підлягає факт спричинення шкоди, протиправність дій заподіювача шкоди і його вина, причинний зв`язок між протиправною дією та негативними наслідками. Відсутність хоча б одного з таких елементів виключає відповідальність за заподіяння шкоди. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди. В деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 2 постанови від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Для наявності деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення: а) наявність шкоди; б) протиправна поведінка заподіювача шкоди; в) причинний зв`язок між шкодою та поведінкою заподіювача; г) вина. Отже, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини, якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. Результат аналізу наведених норм з урахуванням визначених цивільно-процесуальним законодавством принципів змагальності і диспозитивності цивільно-процесуального судочинства дає підстави для висновку про те, що законодавство не покладає на позивача обов`язок доказування вини відповідача в заподіянні шкоди. Разом з тим потерпілий має довести належними доказами факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також факт того, що відповідач є заподіювачем шкоди. Матеріалами справи доведено, що своїми діями, відповідач [PERSON] наніс державі збитків, заподіяних внаслідок порушення природоохоронного законодавства, яке полягало у незаконнійрубці дерев породи вишня та ясен. У наданий для добровільного відшкодування строк збитки відповідачем не відшкодовано. VІ. Висновки суду. Аналіз перевірених і оцінених у судовому засіданні доказів, поданих сторонами у підтвердження позовних вимог та їх заперечення переконують суд, що позивачем надано належні та допустимі докази, в силу вимог ст.ст. 76 - 81 ЦПК України, на підтвердження того, що протиправними діями відповідача було видалено дерево породи вишня та дерево породи ясен, чим завдано шкоду державі. Отже, судом встановлені правові підстави для покладення на відповідача [PERSON] цивільно - правової відповідальності у вигляді стягнення шкоди на користь позивача через наявність в його діях всіх елементів складу цивільного правопорушення, таких як наявність шкоди, протиправна поведінка заподіювача шкоди, безпосередній причинний зв`язок між шкодою та поведінкою заподіювача та вина заподіювача шкоди (відповідача). При цьому суд виходить з приписів ч.ч. 1, 5 ст. 81 ЦПК України та враховує, що відповідач не надав суду належних доказів відсутності вини у заподіянні збитків державі, повного чи часткового відшкодування шкоди, не спростував наданий позивачем розрахунок та обставин, на які посилається позивач як на підставу своїх вимог, на власний розсуд розпорядившись своїми процесуальними правами. Вина відповідача [PERSON] матеріалами справи та в судовому засіданні доведена та визнана ним, тому позов підлягає задоволенню. Несплата [PERSON] шкоди, заподіяної порушенням природоохоронного законодавства, призводить до ненадходження до бюджету коштів, необхідних для забезпечення функцій Держави, визначених Конституцією України, та відповідно завдає шкоди інтересам держави. При цьому, до вказаного висновку суд прийшов, виходячи не тільки із вимог національного законодавства України, а і з висновків Європейського Суду з прав людини, викладених у рішенні у справі "Ушаков та Ушакова проти України" від 18.06.2015 (остаточне - 18.09.2015), в пункті 78 якого зазначено, що "Суд при оцінці доказів керується критерієм доведеності "поза розумним сумнівом". Згідно з його усталеною практикою доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій стосовно фактів, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою…". VІІ. Розподіл судових витрат. Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 ч.3 ст.2 ЦПК України). Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. Згідно з вимогами ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з положеннями ч.3 ст.7 ЗУ «Про судовий збір», ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. При зверненні до суду позивачем було сплачено судовий збір в сумі 2270 грн згідно платіжного доручення №560 від 15.11.2021 за позовні вимоги до [PERSON] про відшкодування шкоди (а.с.1). Позовні вимоги відповідачем [PERSON] визнано в повному обсязі до початку розгляду справи по суті (а.с.52). Враховуючи, що вказані позовні вимоги відповідачем [PERSON] визнано в повному обсязі, суд вважає за необхідне повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при подачі позову, а саме 1135 грн. та стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати в сумі 1135 грн. Згідно з п.1 Розділу І Порядку повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевого бюджетів, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України 03.09.2013 за №787, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 25.09.2013 за №1650/24182, цей Порядок розроблено на виконання, в тому числі, статті 7 Закону України «Про судовий збір». Пунктом 5 Розділу І вказаного Порядку встановлено, що повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету податків, зборів, пені, платежів та інших доходів бюджетів здійснюється за поданням (висновком) органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, а при поверненні судового збору (крім помилково зарахованого) - за судовим рішенням, яке набрало законної сили.… У разі повернення судового збору (крім помилково зарахованого) до головних управлінь Казначейства подається копія судового рішення, засвідчена належним чином. Відповідно до п.3 Розділу І вказаного Порядку, повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету платежів у національній валюті здійснюється Казначейством або головними управліннями Державної казначейської служби України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі (далі - головні управління Казначейства) з відповідних бюджетних рахунків для зарахування надходжень (далі - рахунки за надходженнями), відкритих в Казначействі відповідно до законодавства, шляхом оформлення розрахункових документів. Пунктом 10 Розділу І вказаного Порядку визначено, заява та подання або копія судового рішення, засвідчена належним чином, подаються до відповідного головного управління Казначейства за місцем зарахування платежу до бюджету, Казначейства.

Outcome: approved