Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-30 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить припинити стягнення з нього аліментів на користь [PERSON] на утримання дитини - [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частки його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з дня подачі заяви про видачу судового наказу до суду, тобто з 19.12.2019 року і до досягнення [PERSON] , [INFO] , повноліття, тобто до [INFO] , які стягуються на підставі судового наказу Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області по цивільній справі №184/2615/19, номер провадження 2-н/184/1/20, так як син знаходиться на його утриманні та вихованні. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що з 01 березня 2008 року він перебував в офіційному шлюбі з відповідачкою, від якого у них народився син - [PERSON] , [INFO] . Спільне життя з відповідачкою у нього не склалося і на підставі рішення Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 17.01.2020 року їх шлюб був розірваний, хоча сімейні стосунки з відповідачем він припинив ще задовго до розірвання шлюбу, приблизно з березня 2019 року, з цього ж часу спільне господарством вони не вели, хоча вимушено разом проживали в його квартирі [ADDRESS] . Як на початку розгляду справи про розірвання шлюбу та стягнення з нього аліментів, так і в подальшому він з відповідачкою та сином фактично проживали разом в даній квартирі і він дбав про сина в повному обсязі. Саме тому відповідачка як з моменту отримання судового наказу про стягнення з нього аліментів, так і станом на теперішній час не зверталась до виконавчої служби для виконання даного судового наказу, боржником зі сплати аліментів він не являється. В подальшому відповідачка почала проживати окремо від них, син залишився проживати разом з ним в його квартирі [ADDRESS] . Тобто станом на теперішній час син постійно проживає з ним та знаходиться на його утриманні і він дбає про нього належним чином. Відповідачу він не чинить перешкод у спілкуванні з сином. Син навчається в 7 класі КЗ «Навчально-виховний комплекс №2 м. Покров». Він самостійно в повному обсязі сплачує всі матеріальні затрати на сина. Так як відповідач фактично проживає окремо від нього з сином, якого він утримує самостійно, тому вважає, що відповідач не має права на отримання аліментів на утримання сина. Він має обов`язок належним чином дбати про свого сина, а тому не має можливості безпідставно сплачувати аліменти відповідачу. Хоча відповідач так і не надала судовий наказ до виконавчої служби, але вона це може зробити в будь-який час і виходить, що крім того, що він у повному обсязі утримує дитину самостійно, так як син фактично проживає разом з ним, але з нього ще будуть стягувати аліменти за цей же період повторно. Тому він вимушений звернутись до суду з вказаним позовом. Позивач в судове засідання не з`явився, але надав до суду заяву, згідно якої позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить суд розглянути справу за його відсутності, не заперечує проти винесення заочного рішення по справі. Відповідач в судове засідання повторно не з`явилась, про день, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, причину своєї неявки суду не повідомила, відзив не надала. Разом з тим, на адресу суду органом зв`язку повернутий конверт з повідомленням та довідкою з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Окрім цього, на офіційному веб-сайті судової влади України розміщено оголошення про виклик до суду відповідача, з огляду на що відповідач, відповідно до п.11 ст.128 ЦПК України вважається таким, що отримав судову повістку. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, але надав до суду клопотання, згідно якого повідомив, що на виконанні в Нікопольському відділ державної виконавчої служби у Нікопольському районі Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) виконавчий документ про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів не перебуває. Просить суд розглянути справу без їх участі, при винесенні рішення покладаються на розсуд суду. Відповідно до ст.280 ЦПК України суд зі згоди позивача ухвалив рішення про заочний розгляд справи. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи і оцінивши їх в сукупності, прийшов до висновку, що заявлені позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню в повному обсязі за наступних підстав. Згідно із ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Аналогічні положення містяться у ст.ст. 15, 16 ЦК України, за якими кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ЦПК України, відповідно до ст. 81 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 2 статті 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 01 березня 2008 року між позивачем та відповідачкою Виконкомом Новософіївської сільської ради Нікопольського району Дніпропетровської області був зареєстрований шлюб, про що складено відповідний актовий запис №02 (а.с.7). Від даного шлюбу сторони мають неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження дитини Серії [NUMBER] , виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Орджонікідзевського міського управління юстиції Дніпропетровської області (а.с.8). Згідно рішення Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 17.01.2020 року шлюб між [PERSON] і [PERSON] було розірвано. Відповідно до судового наказу №184/2615/19, №2-н/184/1/20, виданого Орджонікідзевським міським судом Дніпропетровської області 14 лютого 2020 року, з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] , [INFO] , стягуються аліменти в розмірі 1/4 частини зі всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідно віку, щомісячно, починаючи стягнення з дня подачі заяви про видачу судового наказу до суду, тобто з 19.12.2019 року і до досягнення дитиною повноліття, тобто до [INFO] (а.с.10). Згідно договору купівлі-продажу від 05 вересня 2011 року та Витягу про державну реєстрацію прав, виданого Комунальним підприємством «Нікопольське міжміське бюро технічної інвентаризації» від 18.01.2012 року за номером 32903670, [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] (а.с.12-13). Згідно Акту МКП «Житлкомсервіс» від 27.10.2021 року, за адресою - [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] та [PERSON] . З 2018 року проживають без реєстрації [PERSON] та [PERSON] (а.с.14). Згідно довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб №2027 від 28.10.2021 року, за адресою - [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] (а.с.15). Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Згідно ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Стаття 179 СК України передбачає, що аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання. Відповідно до ст. 273 СК України якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-кого з них змінити встановлений розмір аліментів або звільнити від їх сплати. Суд може звільнити від сплати аліментів осіб, зазначених у статтях 267-271 цього Кодексу, за наявності інших обставин, що мають істотне значення. Відповідно до п.17 Постанови № 3 Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», право на звернення до суду із заявою про стягнення аліментів і, відповідно, право на отримання аліментів має той з батьків, з ким проживає дитина. З аналізу статей вбачається, що припинення стягнення аліментів можливим є у тому випадку, коли одержувач аліментів, наприклад мати дитини не витрачає отримувані нею аліменти на дитину. У такому випадку відбувається припинення стягнення аліментів на ім`я одержувача аліментів - матері дитини. При цьому обов`язок батька - платника аліментів утримувати дитину не припиняється. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК України) та на підстави припинення сплати аліментів. Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом, а ст. 273 СК України додатково вказує на підстави припинення виплати аліментів. Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст.ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження, а відсутність імперативної заборони на припинення виплати аліментів, за положеннями ст. 273 СК України має на меті скасування їх присудження. Способи захисту сімейних прав та інтересів встановлені ч. 2 ст. 18 СК України, згідно з нормами якої способами захисту сімейних прав та інтересів зокрема є припинення правовідношення, а також його анулювання. Відтак, з урахуванням предмета даного спору (припинення стягнення аліментів на утримання дитини), однією з обставин, яка підлягає доказуванню у справі, є те, з ким саме з батьків проживає дитина на час звернення до суду з позовом і розгляду справи судом та ухвалення рішення по справі, зокрема з одержувачем аліментів чи з їх платником. При вирішенні цього спору суд також враховує правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 04 вересня 2019 року (справа №711/8561/16), відповідно до якого за своєю суттю аліменти - це кошти покликані забезпечити дитину усім необхідним для повноцінного розвитку, тому вони можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків хто проживає із дитиною та бере більш активну участь у її вихованні. Судом встановлено, що з 2020 року дитина [PERSON] не проживає з матір`ю [PERSON] , на користь якої були стягнуті аліменти з позивача - батька дитини, а проживає зі своїм батьком [PERSON] . Відповідно ч. 4 ст. 273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Як встановлено [PERSON] , [INFO] , проживає з батьком - позивачем по справі та повністю знаходиться на його утриманні, тобто змінились обставини, що впливають на стягнення аліментів на користь відповідача. Враховуючи загальні принципи регулювання сімейних відносин, способи захисту сімейних прав, суд вважає за необхідне захистити порушене право позивача шляхом припинення примусового стягнення на користь відповідача аліментів на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , які стягуються на підставі судового наказу Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 14 лютого 2020 року. Припинення аліментів здійснюється за загальними принципами стягнення аліментів, враховуючи, що аліменти є поточними місячними платежами для поточного забезпечення потреб дитини, а також з метою необґрунтованого перерахування відповідачу аліментів за той період, коли дитина з ним не проживала і знаходилась у платника аліментів, то припинення стягнення аліментів має бути з дати подання позову до суду, тобто з 29.11.2021 року. Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги позивача щодо припинення стягнення з нього аліментів є обґрунтованими та такими що підлягають задоволенню. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved