Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-24 00:00:00

У листопаді 2020 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до ФОП [PERSON] у якому просив стягнути з останнього заборгованість за оплату за товар в розмірі 71 820,00 грн., пеню у розмірі 310 262,40 грн., 3% річних у розмірі 847,71 грн., інфляційні втрати у розмірі 495,56 грн. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 20.01.2020 року отримав від ФОП [PERSON] пропозицію (оферту) укласти договір роздрібної купівлі-продажу з умовою про доставку товару у формі рахунку на оплату № 0185\\2 від 20.01.2020 року. 22.01.2020 року позивач прийняв вказану пропозицію відповідача шляхом оплати виставленого відповідачем рахунку на вказані у рахунку банківські реквізити, що підтверджується платіжним дорученням № 2 від 22.01.2020 року на суму 65 820,00 грн. Позивач вказує, що оплата була здійснена за: «массивную доску из заводским покрытием дуб 15*120*400 - 1500 цвет дуб белый, количество 63 кв. м.». З врахуванням попередньої оплати в розмірі 6 000,00 грн. товар оплачений повністю в сумі 71 820,00 грн. Інші суми, що вказані в рахунку, повинні бути оплачені після доставки та монтажу товару. Позивачем було направлено відповідачу повідомлення про оплату та вимогу про доставку товару або повернення оплати вих. № 01/30-ПВ від 17.06.2020 року, в якій вимагав здійснити доставку оплаченого товару за адресою: [ADDRESS] протягом 7 календарних днів, у випадку, якщо відповідач не доставить позивачу оплачений товар протягом вказаного строку, вимагав повернути суму попередньої оплати в розмірі 71 820,00 грн. протягом 7 (семи) календарних днів від дня отримання цієї вимоги на банківські реквізити позивача. При цьому, зазначене повідомлення-вимога позивача було відповідачем проігнороване, оплачений товар не був доставлений, а оплата не була повернута. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги, просив позов задовольнити, проти ухвалення заочного рішення суду не заперечував. Відповідач у судове засідання не з`явився, про день, час та місце судових засідань повідомлявся належним чином, про причини неявки не повідомив. Відповідно до положень ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин, з огляду на позицію представника позивача, відсутність доказів поважності чергової неявки в судове засідання відповідача, суд вважає можливим проводити і завершити розгляд справи за відсутності останнього на підставі наявних у справі доказів. Таким чином, перевіривши матеріали справи та дослідивши надані докази, судом встановлено наступне. Із матеріалів справи вбачається, що позивач 20.01.2020 року отримав від ФОП [PERSON] пропозицію (оферту) укласти договір роздрібної купівлі-продажу з умовою про доставку товару у формі рахунку на оплату № 0185\\2 від 20.01.2020 року. 22.01.2020 року позивач прийняв вказану пропозицію відповідача шляхом оплати виставленого відповідачем рахунку на вказані у рахунку банківські реквізити, що підтверджується платіжним дорученням № 2 від 22.01.2020 року на суму 65 820,00 . Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. У ч.1 ст. 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно ч. 1 ст. 698 ЦК України за договором роздрібної купівлі-продажу продавець, який здійснює підприємницьку діяльність з продажу товару, зобов`язується передати покупцеві товар, що звичайно призначається для особистого, домашнього або іншого використання, не пов`язаного з підприємницькою діяльністю, а покупець зобов`язується прийняти товар і оплатити його. Згідно ч. 1 ст. 704 ЦК України якщо договір роздрібної купівлі-продажу укладено з умовою про доставку товару покупцеві, продавець зобов`язаний у встановлений договором строк доставити товар за місцем, указаним покупцем, а якщо місце передання товару покупцем не вказане, - за місцем проживання фізичної особи-покупця або місцезнаходженням юридичної особи-покупця. Відповідно ч. 2 ст. 704 ЦК України договір роздрібної купівлі-продажу з умовою про доставку товару покупцеві є виконаним з моменту вручення товару покупцеві, а у разі його відсутності - особі, яка пред`явила квитанцію або інший документ, що засвідчує укладення договору або оформлення доставки товару, якщо інше не встановлено договором, актами цивільного законодавства або не випливає із суті зобов`язання. Частиною 3 ст. 704 ЦК України передбачено, якщо договором не встановлений строк доставки товару для вручення його покупцеві, товар має бути доставлений у розумний строк після одержання вимоги покупця. Відповідно до ч. 1 ст. 662 Цивільного кодексу України, продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Згідно з ст. 663 Цивільного Кодексу України, продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу. Відповідно до ч. 2 ст. 530 Цивільного Кодексу України, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Із матеріалів справи вбачається, що позивачем було направлено відповідачу повідомлення про оплату та вимогу про доставку товару або повернення оплати вих. № 01/30-ПВ від 17.06.2020 року, в якій вимагав здійснити доставку оплаченого товару за адресою: [ADDRESS] протягом 7 календарних днів, у випадку, якщо відповідач не доставить позивачу оплачений товар протягом вказаного строку, вимагав повернути суму попередньої оплати в розмірі 71 820,00 грн. протягом 7 (семи) календарних днів від дня отримання цієї вимоги на банківські реквізити позивача. У відповідності до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Враховуючи те, що відповідач у судове засідання для можливості спростування тверджень позивача не з`явився, суд вважає за потрібне задовольнити вимоги позивача частково, а саме щодо стягнення суму оплати за товар в розмірі 65 820,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 2 від 22.01.2020 року. За ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до уваги надану позивачем копію рахунку №0155 від 23.08.2019 року, оскільки з вказаної копії не вдається встановити, що позивач здійснив передоплату відповідачу на суму 6,000 грн. Тому, суд відмовляє у стягненні з відповідача на корить позивача суми попередньої оплати у розмірі 6 000,00 грн., оскільки позивачем не надано належних і допустимих доказів оплати відповідачу вказаної суми. Ст. 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення. Згідно з ст. 663 ЦК України, продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу. Із вказаного вище вбачається, що відповідач був зобов`язаний передати товар позивачу або повернути оплату за товар у семиденний строк з дня пред`явлення позивачем вимоги, а саме у семиденний строк від 18.06.2020 року, тобто до 25.06.2020 року включно. Прострочення відповідача щодо виконання своїх зобов`язань за договором роздрібної купівлі-продажу з умовою про доставку товару позивачу почалося 25.06.2020 року, отже, датою початку нарахування пені відповідно до ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» є 26.06.2020 року. Відповідно до частини другої статті 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік. Нарахування пені за невиконання договору здійснюється в межах строку позовної давності та обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням з цим позовом до суду. Таким чином, у відповідача утворилась заборгованість по пені за прострочення виконання зобов`язання за договором роздрібної купівлі-продажу з умовою про доставку товару позивачу у розмірі 284 342,40 грн. (65 820,00 (сплачені кошти за товар) х 3 % х 144 дні (з 26.06.2020 року по 16.11.2020 року). Згідно ч. 3. ст. 511 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. При цьому, пеня у даному зобов`язанні нарахована таким чином, що її сума перевищує суму заборгованості, що є очевидним порушенням принципу добросовісності, та є, на думку суду, необґрунтовано суворою цивільною санкцією. Тому суд, користуючись правом, наданим відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України, зменшує розмір пені, що підлягає стягненню з відповідача, до 65 820,00 грн., прирівнявши її до заборгованості по сумі оплати за товар. У відповідності до ст. 625 ЦК України, боржник який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Зі змісту вказаної статті вбачається, що кредитор вправі вимагати 3% річних від простроченої суми та інфляційні витати, якщо не передбачений інший розмір відсотків договором або законом. Враховуючи те, що позивач застосовує норми Закону України «Про захист прав споживачів», щодо стягнення пені, суд вважає, що вказане виключає можливість нарахування штрафних санкцій в порядку ст. 625 ЦПК України. Таким чином, вимога про стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних витрат не підлягають задоволенню. У відповідності до ст. 141 ЦПК України суд присуджує з відповідача на користь держави судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: partial