Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-01 00:00:00

11.11.2021 року позивачка звернулася до суду із вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що її донька [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON] , в якому у них народилася донька [PERSON] , [INFO] . З початку 2018 року малолітня [PERSON] залишилася проживати з бабусею [PERSON] , оскільки після розірвання шлюбу з [PERSON] її донька [PERSON] поїхала на заробітки до м. Києва. Однак за увесь час перебування у м. Києві [PERSON] не цікавилася життям доньки, не спілкувалась з нею, коштів на утримання дитини не надавала, а після повернення до м. Охтирка, Сумської області, [INFO] у [PERSON] народився син [PERSON] . Позивачка зазначає, що після того, як сину [PERSON] виповнився місяць вона поїхала в невідомому напрямку, залишивши дітей з бабусею та дідусем. При цьому життям дітей [PERSON] не цікавилась, їх вихованням не займалася, матеріально не утримувала. У зв`язку з цим рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 03.09.2021 року останню було позбавлено батьківських прав відносно малолітньої доньки [PERSON] . Відповідач починаючи з 2018 року проживає окремо від доньки [PERSON] , оскільки має іншу сім`ю, з дитиною спілкується дуже рідко, що призвело до повної втрати зв`язку між ними. Позивачка вказує на те, що протягом останніх чотирьох років малолітня [PERSON] перебуває на утриманні її та чоловіка. Саме вони займаються вихованням онуки, створили необхідні умови для її проживання, піклуються про стан її здоров`я та настрій, тобто фактично виконують обов`язки батьків. Посилаючись на вищевикладене, позивачка просила визначити із нею місце проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] . 26.11.2021 року ухвалою Охтирського міськрайонного суду Сумської області відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання з повідомленням сторін. Відповідачу роз`яснено право подати відзив на позовну заяву. 24.12.2021 року ухвалою Охтирського міськрайонного суду Сумської області закрито підготовче провадження по справі, призначено розгляд справи по суті за участю сторін. Позивачка в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі з викладених в позовній заяві підстав, просила їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений в установленому законом порядку, подав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнав. Представник третьої особи в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог не заперечував, зазначив про доцільність визначення місця проживання малолітньої [PERSON] разом з бабусею [PERSON] . Суд, проаналізував матеріали справи, дослідив письмові докази, вислухав пояснення учасників справи, дійшов до наступного висновку. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] є матір`ю [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , повторно виданим 12.11.20214 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Охтирка реєстраційної служби Охтирського міськрайонного управління юстиції у Сумській області та свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданого 24.12.1996 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Охтирського міськвиконкому Сумської області. (а.с. 6, 10) Згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого 25.04.2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Охтирка реєстраційної служби Охтирського міськрайонного управління юстиції у Сумській області, 25.04.2015 року [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON] , після державної реєстрацію шлюбу змінила прізвище на « [PERSON] ». (а.с. 7) Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 29.09.2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Охтирка Охтирського міськрайонного управління юстиції у Сумській області, [INFO] народилася [PERSON] , батьками якої записані [PERSON] та [PERSON] . (а.с. 8). Рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 02.12.2019 року по справі № 583/3884/19, провадження № 2/583/986/19, що набрало законної сили 02.01.2020 року, розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 25.04.2015 року у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану по місту Охтирка реєстраційної служби Охтирського міськрайонного управління юстиції у Сумській області, актовий запис № 74. (а.с. 11-12) В довідці № 27 від 06.11.2021 року за підписом квартального уповноваженого квартального комітету «БОТАНІК» зазначено, що [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] , разом з матір`ю [PERSON] , чоловіком [PERSON] та онуками [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Донька [PERSON] проживала за вказаною адресою з січня 2018 року по вересень 2020 року. (а.с. 19) За приписами ч. 2, 8, 9 ст. 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Згідно вимог до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ч. 1 ст. 18, ч. 1 ст. 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року № 789-XII, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. В ч. 1 ст. 9 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року № 789-XII, передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Згідно вимог ч. 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. За приписами ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. В ст. 163 СК України реалізований одним із основних принципів регулювання сімейних відносин, відповідно до якого батьки мають переважне право перед іншими особами на те, щоб малолітня дитина проживала з ними. З наведеного вбачається, що права та інтереси інших осіб мають другорядний характер у порівнянні з правами та інтересами банків (інших законних представників) та їх претензії стосовно дитини усуваються правомірними вимогами батька/матері дитини. Лише у разі позбавлення батьків дитини батьківських прав стосовно неї, інші близькі родині набувають переважних прав порівняно з іншими особами на визначення місця проживання дитини з ними. Згідно вимог ч. 3 ст. 161 СК України якщо орган опіки та піклування або суд визнав, що жоден із батьків не може створити дитині належних умов для виховання та розвитку, на вимогу баби, діда або інших родичів, залучених до участі у справі, дитина може бути передана комусь із них. Якщо дитина не може бути передана жодній із цих осіб, суд на вимогу органу опіки та піклування може постановити рішення про відібрання дитини від особи, з якою вона проживає, і передання її для опікування органу опіки та піклування. Відповідно до ст. 258 СК України баба і дід мають право на самозахист внуків. Баба і дід мають право звернутися за захистом прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх та повнолітніх непрацездатних внуків до органу опіки та піклування або до суду без спеціальних на те повноважень. Отже, правила ст. 258 СК України є загальними щодо права баби та/або діда на звернення до суду в разі порушення прав онуків, вказані положення наділяють бабу та діда певними правами законних представників малолітніх, неповнолітніх та повнолітніх непрацездатних внуків. Відповідно до ст. 19 ЦК України особа має право на самозахист свого цивільного права та права іншої особи від порушень і протиправних посягань. Самозахистом є застосування особою засобів протидії, які не заборонені законом та не суперечать моральним засадам суспільства. Способи самозахисту мають відповідати змісту права, що порушене, характеру дій, якими воно порушене, а також наслідкам, що спричинені цим порушенням. Способи самозахисту можуть обиратися самою особою чи встановлюватися договором або актами цивільного законодавства. Самозахист дитини - це, в першу чергу, фактичні дії батьків, баби та/або діда, які мають неюрисдикційний характер, спрямовані на фактичний захист порушеного права або загрози такого порушення, вчинені відповідно до чинного законодавства. Отже, якщо баба та/або дід вважають, що дитині (онуку) загрожує небезпека, вони вправі вчиняти дії, спрямовані на усунення загроз життю, здоров`ю дитини, припинення спілкуванню з особою, яка шкідливо (негативно) впливає на дитину тощо. У разі звернення до суду з позовом на підставі правила, визначеного ч. 2 ст. 258 СК України, до спірних правовідносин потрібно враховувати, що вважається, що позов подано від імені такої дитини її представником та виключно в її інтересах у разі існування загрози порушення прав дитини або фактичного порушення її прав. На переконання суду, у вказаній справі позивачка, яка є бабою малолітньої [PERSON] , зверталася з позовом в інтересах дитини з метою недопущення реального порушення прав малолітньої дитини, реалізувавши своє права на самозахист у контексті ст. 19 ЦК України. Встановлені обставини справи свідчать, що в даній справі позов подано в порядку ст. 258 СК України. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року № 789-XII, в усіх діях стосовно дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. В постанові Великої Палати Верховного Суду від 17.10.2018 року у справі № 402/428/16-ц, провадження № 14-327цс18, викладено висновок про те, що положення Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, про те, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (стаття 3), узгоджуються з нормами Конституції України та законів України, тому саме її норми зобов`язані враховувати усі суди України, розглядаючи справи, які стосуються прав дітей. В рішенні Європейського суду з прав людини у справі «М. С. проти України» від 11.07.2017 року, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76). В рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Хант проти України» від 07.12.2006 року, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини. Аналіз наведених норм права, практики Європейського суду з прав людини дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Згідно правового висновку, викладеного в постанові Верховного Суду від 09.11.2020 року в справі № 487/7241/18, провадження № 61-22623св19, при визначенні місця проживання дитини суди повинні крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору. Суди, насамперед, мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. Так, з матеріалів справи вбачається, що малолітня [PERSON] , [INFO] , тривалий час проживає разом з бабою [PERSON] , це є її постійним місцем проживання. 03.09.2021 року заочним рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області, що набрало законної сили 05.10.2021 року, [PERSON] позбавлено батьківських прав відносно малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . (а.с. 14-16) За приписами ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Так, в описовій частині заочного рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 03.09.2021 року зазначено, що на звернення позивачки до Охтирського РВП ГУНП в Сумській області із заявою про встановлення місця проживання її доньки [PERSON] , [INFO] , оперуповноваженим СКП Охтирського РВП Гуцал А. 09.03.2021 року надано відповідь, що [PERSON] проживає в м. Тростянець, Сумської області, постійного місця проживання не має, інколи проживає за адресою: [ADDRESS] , у своєї знайомої [PERSON] , веде аморальний спосіб життя, зловживає спиртними напоями, порушує громадський порядок. Судом враховано, що [PERSON] за місцем проживання характеризується позитивно, як увічлива, спокійна, врівноважена, працелюбна особа, яка має добрі стосунки з сусідами, алкогольними та наркотичними засобами не зловживає. [PERSON] є власницею Ѕ частини житлового будинку та земельної ділянки, розташованої за адресою: [ADDRESS] . (а.с. 20, 21, 23) За приписами ч.ч. 4, 5 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Відповідно до висновку Органу опіки і піклування Охтирської міської ради № 01-14/4463 від 09.12.2021 року бабуся [PERSON] та дідусь [PERSON] здійснюють виховання, утримання малолітньої онуки [PERSON] , у якої склалися дуже теплі стосунки з бабусею та дідусем. Разом з цим, мати та батько дитини її здоров`ям та успіхами не цікавляться, останній проживає окремо, участі у її вихованні не бере. Виходячи в з викладеного, Орган опіки і піклування Охтирської міської ради вважає, що визначення місця проживання малолітньої [PERSON] разом з бабусею [PERSON] відповідатиме якнайкращим інтересам дитини. (а.с. 37-38) Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. За приписами ч. 1, 2, 4 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. До ухвалення судового рішення у зв`язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. В п. 24 Постанови Пленуму Верхового Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12.06.2009 року № 2 у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Таким чином, враховуючи, що малолітня дитина [PERSON] , [INFO] , прижилася у [PERSON] , вважає її домівку звичайним місцем свого проживання, позивачка повністю опікується інтересами і потребами дитини, піклується про неї, займається вихованням, слідкує за її розвитком та здоров`ям, нею створені найкращі умови для дитини, яка забезпечена усім необхідним для життя і розвитку, а також те, що мати [PERSON] позбавлена батьківських прав, а батько [PERSON] не заперечує проти задоволення позовних вимог, визначення місця проживання малолітньої [PERSON] разом з бабою, яка є їй близьким родичем, відповідатиме найкращим інтересам дитини. При цьому, визначення місця проживання дитини з бабою не впливатиме на взаємовідносини дитини з батьком, оскільки [PERSON] не чинить [PERSON] будь-яких перешкод у спілкуванні, побаченні з донькою, а також у її вихованні. Суд зазначає, що батько, який безсумнівно відіграє важливу роль у житті та розвитку дитини, має право та обов`язок піклуватися про здоров`я доньки, стан її розвитку, незалежно від того з ким дитина буде проживати. Відповідно до ст. 12 ЦК України особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд. Нездійснення особою своїх цивільних прав не є підставою для їх припинення, крім випадків, встановлених законом. Особа може відмовитися від свого майнового права. Згідно вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Таким чином, аналізуючи приведені докази та даючи їм оцінку, вирішуючи позов у межах заявлених вимог з урахуванням принципів розумності, справедливості, виваженості, пропорційності, виходячи з розумного балансу інтересів сторін, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення вимог за позовом, що в першу чергу відповідатиме інтересам малолітньої дитини. Враховуючи те, що ухвалою Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 26.11.2021 року позивачці відстрочено сплату судового збору до ухвалення рішення у справі, а тому вказані судові витрати в розмірі 908,00 грн. слід стягнути з відповідача на користь держави. На підставі викладеного,

Outcome: approved