Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-23 00:00:00

10.12.2021 [PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трирічного віку, в якому просила стягнути з [PERSON] на її утримання аліменти у розмірі 1/6 частки заробітку (доходу) відповідача, щомісячно до досягнення дитиною [PERSON] , [INFO] трирічного віку, тобто до [INFO] . В обґрунтування позову [PERSON] зазначила, що 08.10.2019 Зміївським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області між нею та відповідачем [PERSON] було зареєстровано шлюб, актовий запис № 118. Від шлюбу сторони мають дитину - [PERSON] , [INFO] , яка проживає разом з позивачем по справі та перебуває на її утриманні. Позивач не працює, оскільки здійснює догляд за дочкою [PERSON] [PERSON] зазначає що відповідач, починаючи з травня 2021 року разом з нею та дочкою не проживає, матеріальну допомогу на утримання дружини та дитини не надає, хоча має таку можливість, оскільки є дієздатною та працездатною особою, інших утриманців не має, офіційно працевлаштований та отримує заробітну плату. У зв`язку із тим, що дитина знаходиться на утриманні позивачки, а також ті обставини, що вона не працює та здійснює догляд за дочкою, просила позов задовольнити. Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 25 грудня 2021 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні на 06 січня 2022 року. 06.01.2022 удове засідання відкладено у зв`язку з неявкою відповідача. 24.01.2022 належним чином повідомлені учасники в судове засідання не з`явилися. Позивач [PERSON] надала до суду заяву в якій просить розглянути справу за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач [PERSON] подав заяву в якій просить розглянути справу без його участі, позовні вимоги визнає в повному обсязі. Відповідно до частини 3 статті 211 Цивільного процесуального кодексу України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Відповідно до частини 1 статті 223 Цивільного процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Зважаючи на те, що всі особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з`явилися, відповідно до частини 2 статті 247 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши доводи позовної заяви, письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного: Частинами 1, 3 статті 13 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до статей 76-81 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Як вбачається з копії Свідоцтва про шлюб, серії [NUMBER] , 08 жовтня 2019 року між [PERSON] та [PERSON] , Зміївським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області було зареєстровано шлюб, актовий запис № 118 (а.с. 10). Сторони мають дитину - дочку [PERSON] , [INFO] , копія Свідоцтва про народження, серії [NUMBER] , актовий запис № 05 (а.с. 9) . Дитина мешкає з позивачем та перебуває на її утриманні (а.с. 11) Частиною 1 статті 82 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Позивач не працює, не може матеріально себе забезпечувати, оскільки здійснює догляд за дитиною. За твердженням [PERSON] відповідач офіційно працевлаштований в ДП «Укрзалізниця» на посаді слюсаря-електрика, отримує заробітну плату та має можливість надавати матеріальну допомогу, проте, не надає дружині матеріальної допомоги для її утримання на період догляду за малолітньою дочкою до трьох років, яка знаходиться на утриманні [PERSON] . Відповідачем зазначені обставини не заперечувалися. Відповідно до статті 75 Сімейного кодексу України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом. Згідно з частиною 1 статті 80 Сімейного кодексу України аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. На підставі частини 2 статті 84 Сімейного кодексу України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка батька дитини до досягнення спільною дитиною трьох років. Згідно з частиною 4 статті 84 Сімейного кодексу України право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен враховувати: стан здоров`я, матеріальне становище платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 1 статті 191 Сімейного кодексу України визначено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Відповідач [PERSON] визнав позов до початку розгляду справи по суті, це не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, і відповідно до частини 4 статті 206 Цивільного процесуального кодексу України є підставою для ухвалення рішення про задоволення позову. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов до висновку про можливість сплачувати відповідачем аліментів на користь позивача на її утримання у розмірі 1/6 частки від його доходу (заробітку), щомісячно, до досягнення дитиною - [PERSON] , трьох років. Згідно зі статтею 430 Цивільного процесуального кодексу України суд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментів у межах стягнення суми платежу за один місяць. Відповідно до статті 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 908 грн 00 к. На підставі викладеного,

Outcome: approved