Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-23 00:00:00

1. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача У вересні місяці 2021 року акціонерне товариство «Акцент-Банк» звернулося до суду із заявою в якій вказало, що 16 грудня 2016 року [PERSON] приєдналась до Умов і правил надання банківських послуг в А-банку з метою укладення кредитного договору б/н та отримання кредитної картки. На підставі вказаної анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг відповідачу було надано кредит у вигляді встановлення кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 46.80 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом уз умовами надання кредиту та тарифами складає між нею та банком договір. Однак позичальник належним чином своїх зобов`язань за договором не виконував, і станом на 05.09.2021 року заборгованість відповідача перед банком складає 29 465.28 грн. грн., що складається із заборгованості за кредитом в сумі 20 032.82 грн., заборгованості за відсотками за користування кредитом 9 432.36 грн. Просить стягнути заборгованість по кредиту з відповідача у примусовому порядку. В судове засідання представник позивача не з`явився, повідомлений про час і місце судового розгляду у передбаченому законом порядку. Подав заяву про розгляд справи за його відсутності, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач в судове засідання не з`явилась, повідомлена про час і місце розгляду справи у передбаченому законом порядку. Відзиву на позов не подала. 2.Заяви і клопотання, інші процесуальні дії у справі Ухвалою судді від 30 вересня 2021 року позовну заяву було залишено без руху та надано строк для усунення недоліків. Ухвалою судді Хмельницького міськрайонного суду від 10 січня 2022 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного провадження. 24.01.2022 року ухвалено рішення у справі. 3. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин Суд, заслухавши доводи представника позивача, викладені в позовній заяві, перевіривши матеріали справи доказами, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом достовірно установлено, що 16 грудня 2016 року між ПАТ «Акцент-банк» і [PERSON] був укладений кредитний договір б/н за яким вона отримала кредитну картку. На підставі вказаної анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг відповідачу було надано кредит у вигляді встановлення кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 46.80 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Як вбачається з наданої позивачем виписки по рахунку відповідача, відповідач користувалась виданими їй позивачем платіжною карткою, використовувала кошти позивача, частково вносила позивачеві кошти на погашення кредитної заборгованості. В матеріалах справи наявний наданий позивачем розрахунок заборгованості за договором № б/н від 16.12.2016 року, укладеним між АТ «А-БАНК» і відповідачем, згідно якого у [PERSON] станом на 05.09.2021 року заборгованість відповідача перед банком складає 29 465.28 грн. грн., що складається із заборгованості за кредитом в сумі 20 032.82 грн., заборгованості за відсотками за користування кредитом 9 432.36 грн.. Позивачем було надано суду в якості доказів витяг з Умов та правил надання банківських послуг в «А-Банку». Суд відхиляє зазначені докази, оскільки вони не містять ані підпису позичальника, ані дат їх складення, що унеможливлює встановлення того, чи дійсно саме на ці умови погоджувала позичальник, укладаючи договір з банком. В постанові від 03.07.2019 року у справі № 342/180/17-ц Велика Палата Верховного Суду вказує, що обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Надані позивачем Правила надання банківських послуг А-Банку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15). Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору (частина 1 статті 634 ЦК України). У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. В силу статті 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно з частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. З огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (стаття 1046 ЦК України Відповідно до наявної у справі довідки АТ «А-БАНК» відповідачу було видано одну кредитну картку з терміном дії до серпня 2020 року. Як вбачається з наданої позивачем виписки по рахунку відповідача та довідки виданої банком кредитний ліміт протягом строку кредитування збільшувався та зменшувався, і станом на 29 січня 2021 року було встановлено кредитний ліміт в сумі 20 032.82 грн. Відповідач [PERSON] до 31.08.2021 року включно частково вносила позивачеві кошти на погашення кредитної заборгованості, що підтверджується наявними у справі виписками по його карткових рахунках; відомості про сплату або несплату коштів після цієї дати у вказаних виписках відсутні. Що стосується тіла кредиту. Оскільки позивач дійсно надав відповідачу кошти за кредитним договором на умовах строковості і платності, однак такі кошти були не повністю повернуті відповідачем, тому тіло кредиту в межах наданого кредитного ліміту на суму 20 032.82 грн., і їх слід стягнути з відповідача на користь позивача. Що стосується стягнення відсотків за користування кредитом в розмірі 9 432,36 грн.. суд вважає, що стягненню вони не підлягають, оскільки із позичальником при укладанні договору їх розмір погоджений не був. Ні умови та правила надання банківських послуг, ані тарифи користування кредитною карткою «Універсальна» підпису позичальника не містять. Окірм того вони нараховані кредитором поза межами дії кредитної картки. Відповідно до частини другої статті 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 («Позика») глави 71 («Позика. Кредит. Банківський вклад»), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу. Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Таким чином, в разі укладення договору кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Згідно з частиною 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Надані позивачем витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Умови та Правила надання банківських послуг, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання Банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у справі - в анкеті-заяві позичальника або довідці, які безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття ним запропонованих умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України. Тобто, дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки, характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. З урахуванням вказаних вище норм права та оскільки сторони не погоджували відсоткову ставку, так як умови відповідачем не підписані, відсутні підстави стверджувати, що сторони обумовили у письмовому вигляді умови щодо їх сплати, а тому слід відмовити в задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача заборгованості по відсотках, за безпідставністю. Тому підлягає стягнення з відповідача заборгованість за кредитом в сумі 20 032,82 грн. Судові витрати у справі складаються з судового збору, сплаченого позивачем за подання позовної заяви до суду в сумі 2270,0 грн. Оскільки позов задоволено частково, відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України понесені позивачем судові витрати слід стягнути з відповідача на користь позивача пропорційно до задоволених позовних вимог, а саме в сумі 1 543.32 грн. (20 032,82 грн грн. х 2270 грн. : 29 465.28 грн. = 1543.32 грн.). На підставі викладеного та

Outcome: partial