Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-24 00:00:00

В липні 2021р. позивачка [PERSON] звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до відповідачки [PERSON] , в якому просила суд: визнати відповідачку такою, що втратила право користування квартирою [ADDRESS] та зняти її з реєстраційного обліку в цій квартирі. Свої позовні вимоги позивачка обґрунтовувала тим, що вона є власником зазначеної квартири, а відповідачка є її донькою, яка з не проживає в квартирі з 1999р., з реєстраційного обліку у вказаній квартирі не знялася, а тому позивачка вимушена була звернутися до суду з вказаним позовом для захисту своїх прав. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 05 жовтня 2021р. відкрито провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. В листопаді 2021р. на адресу суду надійшла заява від відповідачки про визнання позову. Суд, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, що позивачка є власником квартири [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності на житло від 24 вересня 1993р., договору дарування від 08 травня 1998р. Судом встановлено, що у вказаній квартирі зареєстрована донька позивачки - відповідачка, проте в цій квартирі відповідач остання не проживає з 1999р., що визнала надіславши на адресу суду відповідну заяву. За змістом ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно з ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України та з урахуванням положень ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову, а саме слід визнати відповідачку такою, що втратила право користування вищезазначеною квартирою. Стосовно вимог позивачки про зняття відповідачки з реєстраційного обліку в квартирі [ADDRESS] , то в цій частині позов не підлягає задоволенню, в силу положень п. 26 Правил реєстрації місця проживання, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 02 березня 2016р. № 207. Відповідно до ст. ст. ст. 141, 142 ЦПК України, з відповідачки на користь позивачки підлягає стягненню 50 відсотків судового збору - 454,0 грн., та підлягає поверненню позивачці з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого нею при поданні позову, шляхом зобов`язання Головного управління Державної казначейської служби України у м. Києві повернути останній - 454,0 грн., згідно квитанції № 52997 від 12 липня 2021р.

Outcome: partial