Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-24 00:00:00

У квітні 2019 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про захист честі та гідності шляхом відшкодування моральної шкоди, посилаючись на те, що здійснює представництво інтересів гр. [PERSON] в судах на прохання мешканців селища Дублянщина захистити його сім`ю від знущання з боку [PERSON] , домоволодіння якої межує з земельною ділянкою [PERSON] . В провадженні Ленінського районного суду м. Полтави перебуває справа з питання переведення на [PERSON] прав і обов`язків покупця по укладеному договору купівлі-продажу 1/2 частини житлового будинку по [ADDRESS] . Вказує, що [PERSON] зверталась до неї з вимогою відмовитись від представництва інтересів [PERSON] , погрожувала, а в подальшому почала розповсюджувати недостовірну інформацію про те, що вона відбувала покарання в тюрмі, була наглядачем, забрала будинок у чоловіка, а також 2 будинки у інших людей. В січні 2019 року у залі судового засідання [PERSON] під час перебування судді в нарадчій кімнаті почала її принижувати, вказала, що вона відбувала покарання в тюрмі 5 років, відсиділа від дзвоника до дзвоника, в тюрмі була наглядачем. В цей час були присутні інший представник [PERSON] . [PERSON] , чотири особи конвою та за гратами знаходився обвинувачений. З 2011 році відповідач розповсюджує про неї недостовірну інформацію, що вона є тюремниця, шахрайка. Внаслідок дій відповідача вона зазнала моральної шкоди, що полягає у глибоких душевних стражданнях внаслідок протиправної поведінки відповідача протягом 8 років, що призвело до порушення її життєвих зв`язків та стосунків з оточуючими. Тривалий час змушена жити в умовах високого нервового напруження, стресу, переживання за подальшу свою долю. Просить стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] моральну шкоду в сумі 10000 грн. 00 коп. Представник відповідача [PERSON] адвокат Лучко Т.І. надала відзив на позов, в якому вказала, що проти позовних вимог категорично заперечує, вважає їх безпідставними, надуманими з наступних підстав. Інформація, викладена позивачем у позові, не містить доказів зазначених обставин в позові, не зазначено де відбувалась розмова, при розгляді якої саме справи, коли і чи був хтось присутній. Не зазначено доказів того, що саме відповідачка висловлювала про позивача інформацію, що вона сиділа в тюрмі 5 років, від дзвінка до дзвінка. 07 червня 2019 року подана заява до Полтавського апеляційного суду про отримання копії вироку 1993 року, яким була засуджена позивач. Докази, на які посилається позивач, не стосуються предмету позову, не оформлені належним чином, не завірені, тому відповідно до ст. 78 ЦПК України не є допустимими і не можуть бути взяті судом до уваги. Позивач [PERSON] надала суду відповідь на відзив, в якій вказала, що з того часу як вона почала представляти інтереси [PERSON] в суді, його сусідка [PERSON] почала її принижувати, казала, що вона сиділа в тюрмі за махінації, була наглядачем, відсиділа від дзвоника до дзвоника, забрала будинок у чоловіка, а також будинки у інших людей. Зауважила, що посилання представника відповідача на недопустимість наданих нею доказів є безпідставними, оригінали усіх документів наявні у неї. В залі суду, коли [PERSON] почала висловлюватись на її адресу, порушуючи при цьому недоторканість приватного життя, було багато людей. Представник відповідача адвокат Лучко Т.І. надала заперечення на відповідь на відзив, в якому наголосила на тому, що позивачем документально не підтверджено наведені у позовній заяві факти, подані документи оформлені не у відповідності з цивільним процесуальним законодавством, не стосуються предмету спору, є недопустимими і не можуть бути взяті до уваги судом. 11 липня 2019 року позивач [PERSON] подала заяву про збільшення позовних вимог, в якій вказала, що 23 червня 2019 року вона разом зі знайомим [PERSON] поїхала покосити траву за адресою: [ADDRESS] , на кінцевій зупинці до них підійшла жінка та повідомила, що [PERSON] розповсюджує плітки, що вона нібито сиділа у тюрмі 5 років за крадіжку та махінації, була наглядачем. Їй після цих слів стало зле, а наступного дня вона потрапила до лікарні. Просить стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] витрати на ліки в сумі 1133 грн. 20 коп. та на відшкодування моральної шкоди 36054 грн. 00 коп. згідно розрахунку, складеного позивачем. Представник відповідача адвокат Лучко Т.І. надала відзив на заяву про збільшення позовних вимог, в якому вказала, що приєднані позивачем до вказаної заяви документи про стан здоров`я не стосуються даної справи, жодним чином не підтверджують причинний зв`язок з "висловлюваннями [PERSON] ", тим паче з огляду на 79-річний вік позивача. Наголосила на тому, що приєднаний до справи вирок Полтавського обласного суду від 29.11.1993 року відносно позивача підтверджує факт її засудження, а статті у газеті "Зоря Полтавщини" за [INFO] та [INFO] висвітлюють дії позивачки і характеризують її. Ухвалою від 08.05.2019 року відкрито провадження у справі, вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження. Ухвалою від 15.09.2021 року за клопотанням позивача [PERSON] призначено по справі судову почеркознавчу експертизу, виконання якої доручено судовому експерту Полтавського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України. З метою забезпечення проведення судової експертизи витребувано у Відокремленого підрозділу "Полтавська вагонна дільниця" Регіональної філії "Південна залізниця " АТ "Укрзалізниця" оригінали заяв та інших документів, що містяться в особовій справі провідника вагону [PERSON] , виконані нею власноруч за період з 2010 року по 2020 рік включно. Постановою Полтавського апеляційного суду від 24.11.2021 року задоволено апеляційну скаргу відповідача [PERSON] , ухвалу Ленінського районного суду м. Полтави від 15.09.2021 року скасовано, постановлене нове рішення, яким в задоволенні клопотання [PERSON] про призначення судової почеркознавчої експертизи відмовлено. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позов підтримала, просила задовольнити з підстав, наведених у позовній заяві, вказувала на те, що розповсюдження відповідачем негативної та такої, що не відповідає дійсності, порочить її честь, гідність та ділову репутацію, інформації, здійснюється з 2010 року, пов`язана з представництвом нею інтересів [PERSON] у спорі з [PERSON] , виражалась у повідомленні нею різним особам, як усно, так і письмово, зокрема в листі, адресованому [PERSON] , відомостей про те, що [PERSON] нібито є шахрайкою, відбувала покарання в місцях позбавлення волі за це та заволодіння чужими житловими будинками. Вказала, що такими діями відповідача їй заподіяно моральну шкоду, це призвело до погіршення стану здоров`я та, як наслідок витрат на лікування, які просила стягнути. Відповідач [PERSON] та її представник адвокат Лучко Т.І. в судовому засіданні проти задоволення позову заперечували, посилаючись на безпідставність та недоведеність позовних вимог. Просили відмовити у задоволенні позову з підстав, наведених у відзивах на позовні заяви. Суд, заслухавши пояснення учасників справи, вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, якими позивач обґрунтовує позовні вимоги, а відповідач - заперечення проти позову, допитавши свідків та оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Як встановлено в ст. 201 ЦК України, особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є: здоров`я, життя; честь, гідність і ділова репутація; ім`я (найменування); авторство; свобода літературної, художньої, наукової і технічної творчості, а також інші блага, які охороняються цивільним законодавством. Відповідно до Конституції України життя і здоров`я людини, її честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю. Статтею 297 ЦК України визначено, що кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Відповідно до ст.ст. 3, 10 Конституції України честь та гідність людини визнаються в Україні одними з найвищих соціальних цінностей. Згідно ст. 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Статтею 297 ЦК України визначено, що кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканими. Відповідно до роз`яснень, наведених в п.п. 4, 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України в "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" № 1 від 27 лютого 2009 року, чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об`єктів судового захисту. Зокрема, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків. При розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). З наведеного вбачається, що в справах про захист честі, гідності та ділової репутації, захисту підлягають порушені немайнові прав позивача у разі сукупності таких обставин як поширення інформації, що поширена інформація стосується певної фізичної особи та що вона є недостовірною (не відповідає дійсності), а поширенням такої інформації порушено особисті немайнові права. Встановлені судом обставини свідчать про те, що в провадженні Ленінського районного суду м. Полтави перебувала цивільна справа № 553/4239/15 за позовом [PERSON] до [PERSON] про припинення права на частку в спільному майні, визнання права власності, зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] про виділення в натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності, позовом [PERSON] , [PERSON] в особі представника позивачів [PERSON] до [PERSON] , Головного територіального управління юстиції в Полтавській області про визнання правочину недійсним та відшкодування моральної шкоди. Представництво інтересів позивача [PERSON] у даній справі здійснюють [PERSON] , [PERSON] . Сторонами не оспорювався той факт, що справа призначалась до судового розгляду у січні 2019 року. Обґрунтовуючи позовні вимоги у даному провадженні, позивач [PERSON] зазначила про те, що [PERSON] вимагала, щоб вона припинила здійснювати представництво [PERSON] , а коли позивач відмовила в цьому, почала розповсюджувати про неї недостовірну інформацію, з 2011 року розповідає, що вона є тюремницею та шахрайкою. Зокрема, в січні 2019 року у залі судового засідання [PERSON] під час перебування судді в нарадчій кімнаті у присутності учасників справи та інших осіб казала, що [PERSON] відбувала покарання в тюрмі 5 років, відсиділа від дзвоника до дзвоника, в тюрмі була наглядачем. Вказаними діями позивачці завдано моральну шкоду, яка виразилась у глибоких душевних стражданнях внаслідок поведінки відповідачки, змушена тривалий час протягом 8 років жити в умовах високого нервового напруження, стресу, переживаннях за свою подальшу долю, це призвело до порушення життєвих зв`язків та стосунків з оточуючими, погіршення стану здоров`я. Крім того, у червні 2019 року невідома жінка підійшла до неї на зупинці громадського транспорту та повідомила, що [PERSON] розповсюджує про неї плітки, що вона сиділа в тюрмі за махінації. Як визначено в ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до норми ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. В силу ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Виходячи з вимог змагальності та диспозитивності судом вирішено спір в межах заявлених позивачем вимог й дано оцінку обставинам, якими позивач у позові обґрунтовує заподіяння їй моральної та матеріальної шкоди в порядку захисту честі та гідності. На підтвердження факту розповсюдження відповідачем недостовірної інформації про позивачку останньою надано суду ксерокопію листа, зі змісту якого неможливо встановити автора, та в якому, зокрема, міститься фраза: " [PERSON] ходить по судах і жінкою, яка була засуджена і відбувала в тюрмі за кражу і махінації. Її фамілія - [PERSON] ". Відповідач [PERSON] в судовому засіданні факт власноручного виконання вказаного листа не підтвердила, при цьому, жодних об`єктивних та достовірних доказів того, що саме відповідач є його автором, як власне і дати його виготовлення, не встановлено. Суд наголошує, що згідно ст. 31 Конституції України кожному гарантується таємниця листування, телефонних розмов, телеграфної та іншої кореспонденції. Винятки можуть бути встановлені лише судом у випадках, передбачених законом, з метою запобігти злочинові чи з`ясувати істину під час розслідування кримінальної справи, якщо іншими способами одержати інформацію неможливо. Відповідно до норми ст. 306 ЦК України фізична особа має право на таємницю листування, телеграм, телефонних розмов, телеграфних повідомлень та інших видів кореспонденції. Листи, телеграми тощо є власністю адресата. Листи, телеграми та інші види кореспонденції можуть використовуватися, зокрема шляхом опублікування, лише за згодою особи, яка направила їх, та адресата. Якщо кореспонденція стосується особистого життя іншої фізичної особи, для її використання, зокрема шляхом опублікування, потрібна згода цієї особи. Кореспонденція, яка стосується фізичної особи, може бути долучена до судової справи лише у разі, якщо в ній містяться докази, що мають значення для вирішення справи. Інформація, яка міститься в такій кореспонденції, не підлягає розголошенню. Порушення таємниці кореспонденції може бути дозволено судом у випадках, встановлених законом, з метою запобігання кримінальному правопорушенню чи під час кримінального провадження, якщо іншими способами одержати інформацію неможливо. Жодних даних про те, що написання цього листа пов`язане з подіями, що мали місце у січні 2019 року та у червні 2019 року, якими обґрунтований позов у даному провадженні та які, відповідно, є предметом дослідження у справі, судом не здобуто. При цьому, суд звертає увагу, що сама ж позивач в процесі судового розгляду справи наголошувала, що цей лист поданий нею не як доказ у справі, а для інформації. Враховуючи викладене, вказаний лист не може бути визнаний належним та допустимим доказом у справі та покладений в основу прийнятого рішення. Позивачем надано суду довідку МВС України серії ІАА № 1135518, відповідно до змісту якої за обліками МВС громадянка України [PERSON] , [INFO] , уродженка м. Полтава Полтавська обл. Україна, на території України станом на 12.02.2019 року до кримінальної відповідальності не притягується, не знятої чи не погашеної судимості не має та в розшуку не перебуває. Разом з тим, стороною відповідача суду надано вирок Полтавського обласного суду від 29.11.1993 року відносно позивача [PERSON] , [INFO] , згідно з яким вона була засуджена за ч. 2 ст.170 КК України (1960 року) за давання хабаря із застосуванням ст. 44 КК України до покарання у виді 4 років позбавлення волі у виправно-трудовій колонії загального режиму з конфіскацією всього особистого майна. Вирішено міру покарання засудженій [PERSON] рахувати з 20 січня 1993 року, запобіжний захід щодо засудженої залишити попередній - тримання під вартою. Вирок набрав законної сили 02.02.1994 року. Постановою Пленуму Верховного Суду України № 5-55п95 від 07.07.1995 року вирок судової колегії в кримінальних справах Полтавського обласного суду від 29.11.1993 року і ухвала судової колегії в кримінальних справах Верховного Суду України від 03.03.1994 року відносно [PERSON] змінені, пом`якшена міра покарання до 2 років 6 місяців позбавлення волі у виправно-трудовій колонії загального режиму з конфіскацією всього належного їй майна. В решті судові рішення залишені без змін. Також представником відповідача надано суду копії аркушів газети "Зоря Полтавщини" [NUMBER] (№ [NUMBER]) за суботу [INFO] та газети "Зоря Полтавщини" [NUMBER] (№ [NUMBER]) за суботу [INFO] зі статтею "[INFO]", де відображені події, пов`язані з будівництвом житлового будинку по [ADDRESS] [PERSON] за допомогою невістки [PERSON] , наведено відомості про причини виключення останньої з лав КПРС. Позивач [PERSON] не заперечувала той факт, що засуджувалась вищезазначеним вироком до покарання у виді позбавлення волі, яке відбула у повному обсязі. Вказувала, що більше до кримінальної відповідальності не притягувалась, ці обставини стосуються її особистого життя та відповідач і представник відповідача не мали права їх збирати та розповсюджувати. При цьому, копію вироку суду видано Апеляційним судом Полтавської області адвокату Лучко Т.І. на її адвокатський запит, копії сторінок з газет "Зоря Полтавщини", за її твердженням, отримано нею при ознайомленні у бібліотеці. Як встановлено в ст. 22 Закону України "Про інформацію", масова інформація - інформація, що поширюється з метою її доведення до необмеженого кола осіб. Засоби масової інформації - засоби, призначені для публічного поширення друкованої або аудіовізуальної інформації. Відтак, посилання позивача на незаконний доступ представника відповідача до інформації, що міститься у газеті, та безпідставне розповсюдження її без згоди позивача, є неспроможними. Відповідач [PERSON] категорично заперечувала факт розповсюдження будь-яких негативних відомостей щодо [PERSON] в приміщенні зали судових засідань Ленінського районного суду м. Полтави в перерві під час судового засідання у січні 2019 року. За клопотанням позивача судом допитано ряд осіб в якості свідків. Як пояснила в судовому засіданні свідок [PERSON] , вона тривалий час близько 8 років знайома зі [PERSON] , вони підтримують дружні стосунки. У січні 2019 року їй необхідно було зустрітись зі [PERSON] , вони домовились побачитись в приміщенні Ленінського районного суду м. Полтави, де остання брала участь у розгляді справи. Вона піднялась на другий поверх будівлі суду та чекала на лавочці поряд з залою судових засідань. Коли вийшла суддя, вона почула в залі розмову, якась жінка казала про те, що [PERSON] "воровка, шахрайка, займається махінаціями, забрала будинок у чоловіка та ще двох людей", що вона " 5 років відсиділа в тюрмі, шахрайка, тюремниця, сиділа від дзвоника до дзвоника". У відповідь на вказані слова почула голос [PERSON] , яка сказала: " [PERSON] , доки ти до мене чіплятимешся". Свідок зауважила, що особу, яка робила вислови на адресу [PERSON] , не бачила, прізвище почула від самої [PERSON] . Свідок [PERSON] суду повідомила, що знайома зі [PERSON] з 1969 року. З 2004 року [PERSON] захищає [PERSON] , який проживає по [ADDRESS] , в справі проти [PERSON] . З того часу [PERSON] з [PERSON] склались неприязні стосунки. З 2014 року свідок також здійснює представництво інтересів [PERSON] у цій же справі. 04.01.2019 року під час чергового судового засідання, коли суддя видалилась до нарадчої кімнати, [PERSON] почала кричати на адресу [PERSON] "брехуха, воровка, шахрайка, сиділа в тюрмі, у чоловіка забрала будинок та у людей", на що [PERSON] відповідала "відчипись". В цей час в залі судового засідання були присутні працівники конвойної служби, особа під вартою та секретар судового засідання. Подібна ситуація повторилась також у березні 2019 року під час перерви в судовому засіданні. Допитана в якості свідка [PERSON] суду пояснила, що в 2009 році між її чоловіком [PERSON] та [PERSON] виник спір з приводу земельної ділянка, у зв`язку з чим [PERSON] подала позов до суду. Інтереси чоловіка в суді почала представляли вона та [PERSON] . В 2009 році в її присутності [PERSON] зверталась до [PERSON] з вимогою відмовитись від здійснення представництва інтересів [PERSON] . В подальшому вона чула розмови людей про те, що [PERSON] займалася махінаціями, на брехні побудувала будинок, за що була засуджена, відсиділа від дзвінка до дзвінка, а коли питала, звідки це відомо, чула у відповідь, що таке [PERSON] сказала. Після початку судового розгляду справи [PERSON] не раз питала її, чи знає вона, з ким зв`язалася, характеризуючи [PERSON] як шахрайку та махінаторшу, якій хата [PERSON] потрібна. При цьому, свідок пояснила суду, що не була очевидцем подій, якими позивач обґрунтовує позовні вимоги у даній справі, та не дала суду будь-яких пояснень з обставин, що є предметом дослідження та відбувались в перерві під час судового засідання в справі № 553/4239/15 у січні 2019 року та 23.06.2019 року на зупинці громадського транспорту "Дублянщина". Оцінюючи пояснення свідків, дані ними в ході судового розгляду справи, суд враховує, що свідок [PERSON] присутня під час вказаного вище судового засідання не була, свідок [PERSON] сприймала події, перебуваючи поза межами зали судових засідань, й особу, яка робила певні висловлювання, особисто не бачила. Єдиною особою, яка підтвердила достовірність відомостей, зазначених позивачем в обґрунтування позовних вимог, є свідок [PERSON] , яка пов`язана з позивачем [PERSON] тривалими дружніми стосунками та спільно з якою здійснювала представництво інтересів [PERSON] у цивільній справі № 553/4239/15 за позовом [PERSON] до [PERSON] про припинення права на частку в спільному майні, визнання права власності, зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] про виділення в натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності, позовом [PERSON] , [PERSON] в особі представника позивачів [PERSON] до [PERSON] , Головного територіального управління юстиції в Полтавській області про визнання правочину недійсним та відшкодування моральної шкоди. Враховуючи викладене, оскільки інтереси позивача [PERSON] та свідка [PERSON] у справі № 553/4239/15 є спільними, полягають у представництві інтересів [PERSON] , тоді як іншою протилежною стороною у спорі є [PERSON] , до пояснень [PERSON] суд ставиться критично та, з огляду на те, що вони об`єктивно не підтверджуються іншими доказами, не вважає за можливе покласти їх в основу рішення у даній справі. Крім того, суд бере до уваги, що пояснення про обставини подій, що відбувались в перерві в судовому засіданні у січні 2019 року, свідок [PERSON] надавала суду за відсутності відповідача [PERSON] та її представника адвоката Лучко Т.І., які не мали можливості поставити їй питання, уточнити певні обставини та скористатись іншими процесуальними правами під час її допиту, за клопотанням представника відповідача свідок неодноразово викликалась судом для повторного допиту, проте до суду не з`явилась, а позивач в подальшому звернулась з клопотанням про відмову від допиту вказаної особи як свідка. Позивач зазначала, що в залі судових засідань були присутні інші особи, які не мають відношення до справи № 553/4239/15, в тому числі працівники конвою та обвинувачений у кримінальній справі. Разом з тим, позивачем не вжито заходів до встановлення цих осіб та не заявлено клопотання про допит їх як свідків. В ч. 4 ст. 12 ЦК України визначено, що сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Враховуючи вище викладене, суд приходить до висновку про неможливість визнати доведеним факт здійснення відповідачем [PERSON] в бік [PERSON] у січні 2019 року в перерві під час розгляду цивільної справи № 553/4239/15 висловлювань, що містять негативну інформацію, яка не відповідає дійсності. Поряд з цим, суд бере до уваги той факт, що дані про притягнення [PERSON] до кримінальної відповідальності та відбування нею покарання в місцях позбавлення волі є такими, що відповідають дійсності. З огляду на вищенаведене, суд визнає недоведеним факт розповсюдження відповідачем [PERSON] недостовірної інформації про позивача у січні 2019 року. Крім того, позивач обґрунтовуючи позовні вимоги, посилалась також на те, що невідома жінка 23 червня 2019 року на зупинці громадського транспорту повідомила їй, що [PERSON] розповсюджує плітки, що вона нібито сиділа у тюрмі 5 років за крадіжку та махінації. Допитаний в якості свідка [PERSON] суду пояснив, що товаришує зі [PERSON] близько 10 років, іноді на її прохання допомагає їй доглядати за будинком. 23.06.2019 року він погодився допомогти покосити траву біля будинку та вони разом з позивачкою приїхали на зупинку "Дублянщина", де [PERSON] присіла на зупинці аби перепочити. В цей час до них підійшла невідома жінка, запитала у [PERSON] , чи дійсно вона "відсиділа в тюрмі 5 років, від дзвінка до дзвінка за шахрайство, побудувала будинок, забрали будинок у чоловіка". [PERSON] заперечила та спитала, звідки вона таке чула, жінка повідомила, що це казала [PERSON] . Після цього [PERSON] стало зле, вона випила таблетку та вони вирішили повернулися додому. Через кілька днів він зателефонував [PERSON] аби поцікавитися її станом здоров`я, остання повідомила, що перебуває в лікарні, а тому не може розмовляти. Свідок вказав, що [PERSON] є чесною, сумлінною жінкою, він може її охарактеризувати лише з гарного боку, вона підтримує дружні стосунки з сусідами, але є люди, які їй заздрять. Таким чином, не викликає сумніву, що відомості, які позивач вважає такими, що принижують її честь та гідність та є підставою для відшкодування моральної і як наслідок матеріальної шкоди, позивач і свідок дізнались від особи, яка їм невідома. Саме ця особа нібито назвала [PERSON] як джерело інформації. При цьому, перевірити достовірність вказаних відомостей суд позбавлений можливості з огляду на невстановлення даних такої особи. Разом з тим, не викликає сумніву той факт, що ані позивач, ані свідок [PERSON] не були очевидцями розповсюдження негативної інформації про [PERSON] саме відповідачем у даній справі [PERSON] . Як встановлено в ст. 90 ЦПК України, показання свідка - це повідомлення про відомі йому обставини, які мають значення для справи. Не є доказом показання свідка, який не може назвати джерела своєї обізнаності щодо певної обставини. Якщо показання свідка ґрунтуються на повідомленнях інших осіб, то ці особи повинні бути також допитані. За відсутності можливості допитати особу, яка надала первинне повідомлення, показання з чужих слів не може бути допустимим доказом факту чи обставин, на доведення яких вони надані, якщо показання не підтверджується іншими доказами, визнаними допустимими згідно з правилами цього Кодексу. Таким чином, на переконання суду, позивачем не надано жодних належних та допустимих доказів на підтвердження обставин, на які вона посилається в обґрунтування позовних вимог, у зв`язку з чим приходить до висновку про недоведеність факту розповсюдження відповідачем [PERSON] негативної, тим паче недостовірної, інформації про позивача. Інші документи, надані позивачем, в тому числі, постанова про закриття кримінального провадження слідчого ВП № 2 ПВП ГУНП в Полтавській області від 03.11.2016 року, лист Октябрського РВ ПМУ УМВС України в Полтавській області за вих. № 1071-Ш від 25.11.2014 року, лист ГУНП в Полтавській області НП України за вих. № 720-Ш від 12.07.2017 року, гарантійний лист Полтавського регіонального управління КБ "ПриватБанк" за вих. № 3514 від 12.11.1998 року, висновок по будівництву індивідуального житлового будинку по [ADDRESS] , рішення Ленінського районного народного суду м. Полтави від 11.11.1986 року в справі за позовом виконкому Ленінської районної Ради народних депутатів м. Полтави до [PERSON] про безоплатне вилучення жилого будинку, виписка з рішення № 109 виконкому Ленінської районної Ради народних депутатів від 19.03.1991 року щодо надання дозволу [PERSON] здати будинок за адресою: [ADDRESS] до експлуатації, рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 20.06.2011 року в справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , виконавчого комітету Полтавської міської ради, виконавчого комітету Ленінської районної у м. Полтаві ради, ПП ПБТІ "Інвентаризатор" про визнання спільною сумісною власністю подружжя домоволодіння та самочинного будівництва, визнання права власності на частину самочинного будівництва та частину будинку, поділ земельної ділянки, стягнення коштів та відшкодування моральної шкоди, як і характеристики позивача, датовані 1992 роком та 2015 роком, - не містять фактичних даних, на підставі яких суд може встановити наявність або відсутність обставин (фактів), що підтверджують заявлені позовні вимоги та мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Як встановлено в ч. 1 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. За змістом положень ч. 2 вказаної норми, моральна шкода може полягати у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. В п. 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України в "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" № 1 від 27 лютого 2009 року передбачено, що способами захисту гідності, честі чи ділової репутації від поширення недостовірної інформації можуть бути, крім права на відповідь та спростування недостовірної інформації, також і вимоги про відшкодування збитків та моральної шкоди, заподіяної такими порушеннями як фізичній, так і юридичній особі. Зазначені вимоги розглядаються у відповідності до загальних підстав щодо відповідальності за заподіяння шкоди. Згідно з п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" № 4 від 31.03.1995 року, відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Обґрунтовуючи позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди, завданої поширенням [PERSON] про неї недостовірної інформації, позивач послалась на те, що такі її дії призвели до погіршення стану здоров`я та хвороби серця. На підтвердження вищевказаних обставин позивач надала суду ряд медичних документів, в тому числі, виписку із медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого № 2571, видану 4-ою МКЛ м. Полтави, відповідно до якої в період з 24.06.2019 року по 05.07.2019 року [PERSON] перебувала на лікуванні з діагнозом ІХС: нестабільна стенокардія (з 24.06.2019 року), стенокардія напругу ТФК (з 26.06.2019 року) П/інфарктний кардіосклероз (12.2018 р.), СЕТАФКТ, ГЛТ 2 ст., ризик IV XXН: хронічний пієлонефрит стадія загострення ХННО. СКХ лівої нирки, хронічний гастродуоденіт, стадія загострення з невизначеною кислоутворюючою функцією шлунка ЖКХ; епікриз історії хвороби № 6188, відповідно до якого [PERSON] в період часу з 06.09.1988 року по 04.11.1988 року знаходилась в травматологічному відділенні № 2 1-ої міської лікарні м. Полтави з травмами, отриманими внаслідок ДТП.; довідки КП "Центр первинної медико-санітарної допомоги № 2" Полтавської міської ради № 305/7 від 04.01.2019 року та № 379/7 від 13.08.2018 року, згідно яких [PERSON] страждає на ДОА колінних, кульшових суглобів ендопротезування лівого кульшового суглобу (2013 р.), ХХН: пієлонефрит ускладнений СКХ ХННО. Гіпотиреоз середнього ст. важкості. ІХС: стенокардія напруги стаб. ФК - ІІ, НК - ІІ-А; ГХ-ІІІ, ст. 3 ризик високий, кардіосклероз постінфарктний (2017 року); виписку з медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого № 2471, згідно якої [PERSON] в період з 09.10.2017 року по 20.10.2017 року перебувала на стаціонарному лікуванні в Полтавському обласному клінічному кардіологічному диспансері з діагнозом: ІХС: Нестабільна прогресуюча стенокардія (з 08.10.2017 року по 16.10.2017 року). Стабільна стенокардія напруги ІІІ ф.к (третій, клінічно). Кардіосклероз післяінфарктний (2010 року). СН 1 ст. зі збереженою систологічною функцією ЛШ (ФВ-48% ЕхоКС від 10.10.2017 року). Гіпертонічна хвороба ІІІ ст., 3 ступінь, ризик 4; виписний епікриз з історії хвороби № 1146, відповідно до якого [PERSON] в період з 08.08.2017 року по 17.08.2017 року перебувала на стаціонарному лікуванні в Полтавському обласному клінічному кардіологічному диспансері з діагнозом: гіпертонічна хвороба ІІ ст.3 ст. Неускладнений гіпертонічний криз (08.08.2017 року) ризик 4. ІХС: Дифузний кардіосклероз, синусова тахікардія ст. 1. Вузловий зоб 1 ст. Дифузні зміни в печінці. Хронічний холецистопанкреатит ст. ремісія. Полівалентна алергія. Вказані документи підтверджують факт наявності у позивача ряду захворювань, які носять тривалий характер. Разом з тим, жоден з цих документів не містить обґрунтованих та переконливих даних на підтвердження того, що погіршення стану здоров`ю позивача та наявні у неї захворювання пов`язані з розповсюдженням відносно неї будь-якої негативної та неправдивої інформації. Крім вищевказаного, суд в ході розгляду справи дійшов висновку про недоведеність належними та допустимими доказами факту розповсюдження відповідачем [PERSON] неправдивих негативних відомостей про позивача [PERSON] у січні та у червні 2019 року за обставин, якими позивач обґрунтовує позовні вимоги. А тому суд не знаходить підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] та стягнення з [PERSON] коштів в рахунок відшкодування моральної шкоди в загальному розмірі 36054 грн. 00 коп. З цих же підстав суд вважає такими, що не підлягають задоволенню, позовні вимоги [PERSON] про стягнення з відповідача на її користь витрат у розмірі 1133 грн. 20 коп., понесених на лікування у червні 2019 року. Поряд з цим суд не знаходить підстав для задоволення клопотання позивача [PERSON] про винесення окремої ухвали щодо представника відповідача адвоката Лучко Т.І. за подання нею суду двох газет "Зоря Полтавщини" зі статтями, що містять, на думку позивача, неправдиву інформацію про будівництво будинку по [ADDRESS] , що позивач вважає збиранням без її згоди інформації. За змістом ч. 2 ст. 262 ЦПК України, суд може постановити окрему ухвалу у випадку зловживання процесуальними правами, порушення процесуальних обов`язків, неналежного виконання професійних обов`язків (в тому числі, якщо підписана адвокатом чи прокурором позовна заява містить суттєві недоліки) або іншого порушення законодавства адвокатом або прокурором. Разом з тим, наведені позивачем [PERSON] обставини не містять даних, що є підставою для винесення окремої ували відносно адвоката Лучко Т.І., яка як представник відповідача має право подавати суду докази у порядку, визначеному цивільним процесуальним законодавством, надала суду копії статей з газети "Зоря Полтавщини", що є засобом масової інформації та містить інформацію, яка має загальнодоступний характер та за відповідність дійсності якої відповідальності не несе. Порушень законодавства адвокатом Лучко Т.І., які можуть стати підставою для винесення окремої ухвали, в ході судового розгляду справи не встановлено. З урахуванням того, що суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову [PERSON] у повному обсязі, питання про застосування при вирішенні спору строку позовної давності за клопотанням представника відповідача адвоката Лучко Т.І. судом не вирішується. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного. Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать в тому числі і витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи те, що суд дійшов висновку про відмову у повному обсязі у задоволенні позовних вимог [PERSON] , підстав для стягнення з відповідача [PERSON] судового збору не вбачається. В свою чергу, відповідач надала суду документи, що підтверджують понесення нею витрат на правову допомогу. З матеріалів цивільної справи вбачається, що представництво інтересів відповідача [PERSON] під час судового розгляду справи судом першої інстанції здійснювала адвокат Лучко Т.І., якою на підтвердження повноважень представника разом з відзивом на позов 10.06.2019 року надано суду ордер на надання правової допомоги ПТ № 130096 від 07.06.2019 року, виписаний на підставі договору № б/н від 04.06.2019 року. При цьому, у відзиві в порушення п. 8 ч. 3 ст. 178 ЦПК України представником відповідача на наведено попередній )орієнтовний розрахунок суми судових витрат, які відповідач понесла та очікує понести у зв`язку із розглядом справи. Разом з відзивом на заяву про збільшення позовних вимог 29.07.2019 року представником відповідача адвокатом Лучко Т.І. суду надано довідку-розрахунок оплати правничої допомоги адвоката від 29.06.2019 року разом з квитанцією № 08/ЛТ від 08.04.2019 року про прийняття від [PERSON] коштів в сумі 10000 грн. 00 коп. Безпосередньо перед судовими дебатами представником відповідача до справи приєднано довідку-розрахунок оплати правничої допомоги адвоката від 25.01.2022 року разом з квитанціями № 08/ЛТ від 08.04.2019 року на суму 8000 грн. 00 коп., № 20/ЛТ від 20.04.2020 року на суму 10000 грн. 00 коп., № 10/ЛТ від 10.04.2021 року на суму 10000 грн. 00 коп., № 30/ЛТ від 30.09.2021 року на суму 5000 грн. 00 коп. Відповідно до довідки-розрахунку оплати правничої допомоги адвоката від 29.06.2019 року на виконання угоди адвокатом проведена наступна робота: надано консультацію з приводу норм Конституції України, Цивільного кодексу України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, витрачено часу 2 години 30 хвилин; вивчення позовної заяви та додатків, вивчення судової практики по даній категорії справ - 3 години; збір відповідних доказів, оформлення заяви на отримання доказів, робота в архіві бібліотеки - 5 годин; складання відзиву на позовну заяву - 3 години; складання заперечення на відповідь - 2 години; вивчення документів, надісланих з заявою про збільшення позовних вимог, та складання відзиву на дану заяву - 3 години; участь у судовому засіданні - 1 година. За дану роботу згідно договору та квитанції оплачено 10000 грн. Загалом на надання правничої допомоги згідно угоди від 26.03.2019 року витрачено 19 год. 30 хв. З урахуванням складених документів і оплати послуг на правову допомогу, позивачкою сплачено, відповідно до квитанцій загалом 10000 грн., але часу витрачено в грошовому еквіваленті 14430 грн. На підтвердження факту понесення відповідачем витрат до довідки-розрахунку оплати правничої допомоги адвоката від 29.06.2019 року надано квитанцію № 08/ЛТ від 08.04.2019 року, відповідно до змісту якої адвокатом Лучко Т.І. прийнято від [PERSON] за надання правової допомоги 10000 грн. 00 коп. Згідно довідки-розрахунку оплати правничої допомоги адвоката від 25.01.2022 року, на виконання угоди адвокатом проведена наступна робота: надано консультацію з приводу норм Конституції України, Цивільного кодексу України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, витрачено часу 4 години 30 хвилин; вивчення позовної заяви та додатків, вивчення судової практики по даній категорії справ - 10 годин; складення відзиву на позовну заяву - 3 години, збір відповідних доказів, оформлення клопотань, заяви на отримання доказів - 5 годин; вивчення заперечень, надісланих позивачкою - 3 години; участь в судовому засіданні - 6 годин - 2019 рік, 9 годин - 2020 рік, 8 годин - 2021 року, а всього 23 години, ознайомлення з ухвалою та складання апеляційної скарги на ухвалу від 15.09.2021 року - 4 години; участь в судовому засіданні апеляційної інстанції - 1 година. За дану роботу згідно договору та квитанції оплачено в 2019 році - 8000 грн., за 2020 рік - 10000 грн., за 2021 рік - 10000 грн., за апеляційне оскарження ухвали - 5000 грн. Загалом на надання правничої допомоги згідно угоди від 04.06.2019 року витрачено 53 год. 30 хв. З урахуванням складених документів і оплати послуг на правову допомогу, позивачкою сплачено, відповідно до квитанцій загалом 32000 грн. На підтвердження факту понесення відповідачем витрат до довідки-розрахунку оплати правничої допомоги адвоката від 25.01.2022 року надано квитанції: № 08/ЛТ від 08.04.2019 року на суму 8000 грн. 00 коп., № 20/ЛТ від 20.04.2020 року на суму 10000 грн. 00 коп., № 10/ЛТ від 10.04.2021 року на суму 10000 грн. 00 коп., № 30/ЛТ від 30.09.2021 року на суму 5000 грн. 00 коп., загалом 33000 грн. Як встановлено в ч. 4 ст. 58 ЦПК України, повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність". Таким чином, повноваження адвоката Лучко Т.І. як представника відповідача підтверджені в порядку, встановленому чинним цивільним процесуальним законодавством. За змістом ч. 2, 3, 4, 5 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. У відповідності до статті 26 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність", адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Згідно п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Договір про надання правової допомоги за своєю правовою природою є договором про надання послуг. Статтею 903 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Глава 52 Цивільного кодексу України регулює загальні поняття та принципи будь-якого цивільного договору, включаючи договір про надання послуг. Відповідно до ст. 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництво та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Такий висновок суду ґрунтується також на висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеному у постанові від 27 червня 2018 року по справі № 826/1216/16. Системний аналіз наведених вище норм законодавства дозволяє зробити наступні висновки. Договір про надання правової допомоги є підставою для надання адвокатських послуг та, зазвичай, укладається в письмовій формі. За своєю правовою природою договір про надання правової допомоги є договором про надання послуг, крім цього, на такий договір поширюються загальні норми та принципи договірного права, включаючи, але не обмежуючись главою 52 Цивільного кодексу України. Як будь-який договір про надання послуг, договір про надання правової допомоги може бути оплатним або безоплатним. Ціна в договорі про надання правової допомоги встановлюється сторонами шляхом зазначення розміру та порядку обчислення адвокатського гонорару. Адвокатський гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплати гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв. Адвокатський гонорар (ціна договору про надання правової допомоги) зазначається сторонами як одна із умов договору при його укладенні. Вказане передбачено як приписами цивільного права, так і Законом України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність". Відсутність в договорі про надання правової допомоги розміру та/або порядку обчислення адвокатського гонорару (як погодинної оплати або фіксованого розміру) не дає суду можливості пересвідчитись у співмірності розміру адвокатського гонорару. Тобто, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суд має виходити з встановленого у самому договорі розміру та порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами ст. 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність", нормою ст. 137 ЦПК України. Разом з тим, відповідачем [PERSON] та її представником адвокатом Лучко Т.І. не надано суду укладений ними договір про надання правової допомоги на представництво інтересів у даній справі, відтак не доведено, що квитанції, приєднані до довідок-розрахунків оплати правничої допомоги адвоката від 29.06.2019 року та від 25.01.2022 року, сплачені відповідачем саме за надання правової допомоги в цій справі. Відсутність у розпорядженні суду договору про надання правової допомоги позбавляє можливості з`ясувати його предмет, перевірити чи охоплюються домовленістю його сторін роботи та послуги, зазначені у довідках-розрахунках, що виконані представником відповідача, встановити форму оплати послуг адвоката, розмір гонорару та спосіб його оплати та, як наслідок, перевірити правильність розрахунків вартості наданих представником відповідача послуг. Крім того, суд звертає увагу, що в наданих стороною відповідача документах містяться розбіжності у реквізитах договору про надання правничої допомоги, на підставі якого складені адвокатом відповідні довідки-розрахунки. Так, у довідці-розрахунку оплати правничої допомоги адвоката від 29.06.2019 року вказано що вона складена на підставі договору від 26.03.2019 року, а у довідці-розрахунку оплати правничої допомоги адвоката від 25.01.2022 року зазначено, що підставою для її складання є договір, укладений 04.06.2019 року. Поряд з цим, довідки-розрахунки від 29.06.2019 року та від 25.01.2020 року містять відомості про різний час роботи адвоката, витрачений на виконання однієї і тієї ж роботи, зокрема надання консультації та вивчення законодавства ( 2 год. 30 хв., а також 4 год. 30 хв.), вивчення позовної заяви та додатків до неї і судової практики ( 3 год. та 10 год.), а у довідці-розрахунку оплати правничої допомоги адвоката від 25.01.2022 року зазначено, що сплачена сума за правничу допомогу становить 32000, а до неї додано квитанції на загальну суму 33000 грн. Також наявні в матеріалах справи дві квитанції за 08.04.2019 року за № 08/ЛТ, подані суду представником відповідача, містять розбіжності в сумах, які сплатила адвокату [PERSON], згідно першої, що надана суду 29.06.2019 року, містяться дані про сплату коштів в сумі 10000 грн., тоді як інша, що подана 25.01.2022 року, містить дані про сплату коштів в сумі 8000 грн., що з урахуванням інших наявних розбіжностей у документах, зокрема щодо тривалості виконаних робіт та послуг, щодо дати договору про надання правової допомоги, а також за умови відсутності у розпорядженні суду самого договору, дають підстави для обґрунтованих сумнівів в тому, що частина понесених [PERSON] витрат, на підтвердження яких подано квитанції, стосується саме даної судової справи. З урахуванням вище викладеного, суд не знаходить підстав для стягнення з позивача на користь відповідача витрат на оплату послуг адвоката. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed