Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-23 00:00:00

Описова частина 27.02.2020 Керівник Бердичівської окружної прокуратури (правонаступник Бердичівської місцевої прокуратури) Білошицький О. звернувся до суду з позовом, в інтересах держави в особі Семенівської сільської ради Бердичівського району, у якому просить: - визнати незаконним та скасувати розпорядження Бердичівської районної державної адміністрації № 211 від 21.05.2012 про надання дозволу [PERSON] на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки; - визнати незаконним та скасувати наказ Головного управління Держземагентства в Житомирській області (на даний час Головне управління Держгеокадастру в Житомирській області) від 15.07.2014 № 6- 747/14- 14 СГ яким затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду [PERSON] загальною площею 33,3306 га, для ведення фермерського господарства, розташованої на території Іванковецької сільської ради Бердичівського району Житомирської області, за межами населених пунктів; - визнати недійсним договір оренди № 382/06 від 30.07.2014, що укладений між Головним управлінням Держгеокадастру в Житомирській області та [PERSON] ; - зобов`язати [PERSON] повернути до земель запасу Іванковецької сільської ради Бердичівської району Житомирської області земельну ділянку площею 33,3306 га., яка знаходяться на території Іванковецької сільської ради за межами населеного пункту, шляхом підписання акту прийому-передачі, кадастровий номер 1820882400:05:000:0475. Стислий виклад позиції позивача, заперечень відповідачів На обґрунтування позову керівник Бердичівської окружної прокуратури вказав, що в порядку ст. 23 ЗУ «Про прокуратуру» Бердичівською окружною прокуратурою встановлено, що розпорядженням голови Бердичівської районної державної адміністрації від 21.05.2012 № 211 [PERSON] надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду орієнтовною площею 28 га для ведення фермерського господарства на території Іванковецької сільської ради, за межами населеного пункту (с. Семенівка) Бердичівського району Житомирської області. Наказом Головного управління Держземагентства в Житомирській області (на даний час Головне управління Держгеокадастру в області) від 15.07.2014 № 6-747/14- 14-СГ затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду [PERSON] загальною площею 33,3306 га для ведення фермерського господарства, розташованої на території Іванковецької сільської ради Бердичівського району Житомирської області, за межами населених пунктів та надано [PERSON] в оренду земельну ділянку загальною площею 33,3306 га. (кадастровий номер 1820882400:05:000:0475) для ведення фермерського господарства, із земель державної власності сільськогосподарського призначення, яка розташована на території Іванковецької сільської ради Бердичівського району Житомирської області. На підставі вказаного наказу 30.07.2014 між Головним управлінням Держгеокадастру в Житомирській області та [PERSON] , як фізичною особою, укладено договір № 382/06 оренди землі, з кадастровим номером 1820882400:05:000:0475, площею 33,3306 га, відповідно до якого, Головне управління Держгеокадастру в області надало [PERSON] в оренду на 25 років вищезгадану земельну ділянку сільськогосподарського призначення для ведення фермерського господарства на території Іванковецької сільської ради Бердичівського району Житомирської області, за межами населених пунктів. Місцевою прокуратурою встановлено, що 25.03.2019 право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 1820882400:05:000:0475, площею 33,3306 га зареєстровано за Семенівською сільською радою. Розпорядження голови Бердичівської районної державної адміністрації від 21.05.2012 №211 та наказ Головного управління Держгеокадастра в області 15.07.2014 № 6-747/14-14-СГ суперечать вимогам законодавства, є протиправними та такими, що підлягають скасуванню. 18.04.2012 [PERSON] звернувся із заявою до Бердичівської районної державної адміністрації про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду орієнтовною площею 28 га для ведення фермерського господарства на території Іванковецької сільської ради Бердичівського району Житомирської області. В заяві про надання дозволу на розробку проектів землеустрою [PERSON] формально обґрунтував надання земельних ділянок такого розміру, та жодним чином не обґрунтував перспектив діяльності вказаного фермерського господарства, в тому числі щодо наявності трудових і матеріальних ресурсів, наявність у нього відповідної сільськогосподарської техніки, бажання та можливості обробляти земельні ділянки великої площі, що надаються безкоштовно. До заяви не долучено документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі. Крім того, [PERSON] немає необхідної техніки і агрегатів для обробітку землі, відповідно до інформації Головного управління Держпродспоживслужби у Житомирській області, за [PERSON] зареєстровано тільки трактор колісний ЮМЗ-6КЛ 1992 року випуску. Тобто в порушення вимог ст. 7 Закону України «Про фермерське господарство» майбутній фермер [PERSON] не обґрунтував розмірів земельних ділянок загальною площею 28 га,з урахуванням можливості їх обробітку та не зазначив при цьому самі перспективи діяльності фермерського господарства, в тому числі щодо наявності трудових і матеріальних ресурсів. Майбутній фермер для отримання земельних ділянок не довів, що новостворене фермерське господарство матиме змогу самостійно, силою та працею членів фермерського господарства, обробляти отримані у користування землі та має достатню кількість техніки та для обробітку землі та взагалі не надав документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі. Крім того, [PERSON] , уклавши договір оренди спірної земельної ділянки № 382/06 від 30.07.2014, зареєструвавши його, отримавши у користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення, по сьогоднішній день не заснував (створив) як того вимагає (ла) ст. 8 Закону України «Про фермерське господарство» юридичну особу (фермерське господарство). [PERSON] є засновником ФГ «Агрозермін», запис про реєстрацію фермерського господарства «Агрозермін» вчинено 04.05.2012, керівником та підписантом фермерського господарства є [PERSON] з 01.03.2012. Вищевикладене підтверджує той факт, що спірна земельна ділянка, отримувались у користування [PERSON] як громадянином, з метою уникнення процедури земельних торгів та розширення площ земельних ділянок, які використовуються ФГ «Агрозермін» для вирощування сільськогосподарських культур. Згідно норм діючого законодавства на час прийняття оскаржуваного рішення, наказу та укладання договору оренди, фермерське господарство після державної реєстрації має право на отримання додаткової земельної ділянки, але як юридична особа, а не як громадянин з метою створення фермерського господарства. Право прокурора звертатися із цим позовом мотивовано бездіяльністю Семенівської сільської ради, яка як представницький орган територіальної громади протягом тривалого часу не вчинила жодних дій для відновлення порушеного права, не скористалася своїм правом на звернення до суду, не вчинила жодних дій, які мала б вчинити за законом. Вказані обставини підтверджуються тим, що на повідомлення прокурора в порядку ст. 23 ЗУ « Про прокуратуру» про вжиття заходів Семенівською сільською радою, остання відповіді не надала. Порушення інтересу держави полягає у тому, що місцевий бюджет недоотримує грошові кошти від здачі в оренду земельної ділянки, яка мала бути передана в оренду на земельних торгах за найвищу плату за користування нею. У відзиві на позову заяву представник Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області Федосюк В.О. просить відмовити у задоволенні позову із тих підстав, що при прийнятті спірного наказу Головним управлінням було дотримано вимоги ст. 122,123, 124 ЗК України, оскільки земельна ділянка виділялася фізичний особі для ведення фермерського господарства. Посилання у позові на відсутність сільськогосподарської техніки у [PERSON] є безпідставним, оскільки діючим законодавством не заборонено використовувати найману техніку та працівників. Крім того, прокуратура не є власником спірної земельної ділянки, не була стороною договору, а отже не має права ініціювати визнання договору оренди недійсним. Також прокурор у позові не обґрунтував в чому полягає порушення інтересу держави та необхідність захисту цього інтересу прокурором. Матеріали справи не містять доказів виконання прокурором приписів ч. 4 ст. 23 ЗУ «Про прокуратуру». Оскаржуваний наказ є актом індивідуальної дії, оскільки виданий Головним управлінням Держгеокадастру у Житомирській області та не містять загальновідомих правил поведінки, а передбачають індивідуалізовані приписи щодо співвідповідача, не регулюють певний вид суспільних відносин, а спрямовані на виникнення конкретних правовідносин між сторонам, не розраховані на багаторазове застосування, а вичерпують дію після реєстрації права. За таких обставин, оскаржувати наказ має право особа, щодо якої він прийнятий, тобто співвідповідач (а.с.11-120 том 1). 14.04.2020 Головним управлінням Держгеокадастру у Житомирській області подано заяву про застосування наслідків спливу строку позовної давності (а.с. 121-122, том 1). У відповіді на відзив Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області в.о. керівник Бердичівської місцевої прокуратури Кожухар В. вказав, що земельна ділянка мала бути передана в оренду за результатами земельних торгів. Земельні торги не проводяться у відповідності до ст.. 134 ЗК України при передачі земельної ділянки громадянам для ведення фермерського господарства. Орган державної влади, надаючи земельну ділянку має пересвідчитися в дійсності волевиявлення заявника, наявності у нього бажання створити фермерське господарство та спроможності вести господарство такого виду. Проте відповідачі не пересвідчилися в дійсності волевиявлення [PERSON] на створення фермерського господарства. За змістом ч. 1 ст. 8 ЗУ «Про фермерське господарство» після одержання засновником державного акта на право власності на земельну ділянку або укладення договору оренди земельної ділянки та його держаної реєстрації, фермерське господарство підлягає державній реєстрації. Проте [PERSON] створив фермерське господарство ще до отримання земельної ділянки в користування як громадянином, з метою уникнення процедури земельних торгів та розширення площ земельної ділянки, яка використовується ФГ «Агрозермін» (а.с. 147-157). У відзивах на позову заяву, поданими відповідачем [PERSON] та його представником адвокатом Березовенком В.П. ( а.с.61-62 Том 1, а.с. 159-181 Том 1, а.с. 580 ) кожен просять відмовити у позові із таких підстав. З моменту прийняття [PERSON] рішення про створення фермерського господарства відбулися зміни в діючому законодавстві та не всі питання були чітко регламентовані. Земельна ділянка надавалася із дотриманням діючого законодавства. Земельну ділянку [PERSON] просив надати не безкоштовно, а в оренду зі сплатою орендної плати. Перед створенням фермерського господарства він пройшов відбір на засіданні професійної комісії із питань створення фермерського господарства Бердичівської РДА, де було підтверджено його освіту та кваліфікацію та надано статус фермера. Норми закону не містять імперативної вказівки, що рахувати обґрунтованим надання земельної ділянки такого розміру, наявність яких трудових та матеріальних ресурсів є необхідним, яка необхідна відповідна сільськогосподарська техніка, чим підтверджено бажання обробляти землю. Ним були дотримані всі вимоги, передбачені ст.7 ЗУ « Про фермерське господарство». До створення фермерського господарства він приступив після звернення до Бердичівської РДА із заявою про надання земельної ділянки в оренду. Для отримання земельної ділянки він подав відповідну заяву, яку вимагав компетентний орган. Будь-яких заперечень не отримав, його заява була задоволена. Ризик будь-якої помилки державного органу покладається на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються. Принцип «належного урядування» визначено у рішенні ЄСПЛ «Рисовський проти України». Спірну земельну ділянку він використовує для ведення фермерського господарства більше п`яти років та сплачує орендну плату. Обов`язок особи, яка подала заяву на надання згоди на розроблення проекту землеустрою створити в подальшому фермерське господарство є його зобов`язанням на майбутнє і не може впливати на законність розпорядження Бердичівської РДА чи наказу Держземагенства у Житомирській області на момент винесення ними своїх рішень. Позивач не обґрунтував у чому полягає інтерес держави. Спірна земельна ділянка на час передання йому в оренду мала цільове використання та у відповідності до абзацу 16 ч. 2 ст. 134 ЗК України не могла бути наділена за результатами прилюдних торгів. Він сплачує орендну плату, як і будь-який інший орендар. Семенівська сільська рада має можливість розпорядитися земельною ділянкою, розірвавши договір оренди. Те, що земельна ділянка мала бути передана в оренду на земельних торгах прокурор не доведено доказами. Те, що орендна плата могла бути більшою також не доведено доказами. Повноваження щодо надання дозволу на розробку проекту землеустрою чи надання мотивованої відмови у його наданні є дискреційними повноваженнями відповідного органу. Статтею 123 ЗК України визначено виключні підстави для відмови органом державної влади чи органом місцевого самоврядування відмовити у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою, проте прокурор таких підстав у позов не навів. Вимагаючи визнати незаконним наказ ГУ Держземагенства у Житомирській області № 6-747/14-14 СГ від 15.07.2014 прокурор не навів аргументів та не надав доказів його незаконності. Прокурор не довів свого права на представництво інтересів держави в особі Семенівської сільської ради. Направлення повідомлення Семенівській сільській раді відбулося практично одночасно із поданням позову. Семенівській сільській раді не було надано достатнього часу для підготовки обґрунтованої відповіді прокурору на його повідомлення. Крім того, у відзиві зазначено, що строк позовної давності сплив. Прокурор міг довідатися ще із серпня 2014 року про прийняті рішення та передачу земельної ділянки в оренду, так як ці відомості були відкритими та доступними для загального огляду. Крім того, Семенівська сільська рада, яка є правонаступником Іванковецької сільської ради, на користь якої сплачувалася орендна плата ще із серпня 2014 року знала на яких умовах і ким передано в оренду спірну земельну ділянку. У відповіді на відзив прокурор (а.с. 98-100), серед іншого, вказав, що про виявлені порушення Бердичівській місцевій прокуратурі стало відомо із листа Управління служби безпеки України в Житомирській області від 11.12.2019 № 20/2636, який надійшов на адресу прокуратури 12.12.2019, тому строк позовної давності не сплив. [PERSON] є засновником ФГ «Агрозермін», запис про реєстрацію фермерського господарства вчинено 04.05.2012, керівником та підписантом фермерського господарства [PERSON] є з 01.03.2012, а заяву до Бердичівської РДА подано 18.04.2012. Зави, клопотання, процесуальні рішення у справі Ухвалою суду від 17.03.2020 у справі відкрито загальне позовне провадження (а.с. 58, том 1). Протокольною ухвалою суду від 14.06.2021 підготовче провадження закрито, справу призначено до судового розгляду (а.с. 116-117 том 2) У судовому засіданні прокурор Дем`янчук М.О. підтримав позов. Представник Семенівської сільської ради Попова Л.І. вказала, що прокурорам не було надано достатньо часу з тим, щоб сільська рада визначилася із правовою позицією. 25 лютого 2020 року Семенівською сільською радою на адресу Бердичівської місцевої прокуратури направлено листа, у якому сільська рада просила повідомити правову позицію прокуратури. Проте прокурор не надав відповіді, а направив позов до суду. Лист був направлений простою поштовою кореспонденцією. Сільській раді не було надано можливості проаналізувати чинне законодавства та вивчити фактичні обставини. В подальшому у 2020 році сільською радою було укладено додаткову угоду до спірного договору оренди, за яким сільська рада є орендодавцем. Вважає, що оскільки прокурор не довів права представництва інтересів сільської ради, у задоволенні позову має бути відмовлено, або ж позов залишено без розгляду. Заяву про залишення позову без розгляду чи заяву про відмову від позову представник сільської ради не подавала до суду. Крім того, у підготовчому засіданні 17.05.2021 - позов сільською радою був підтриманий. Представник Бердичівської РДА Куленюк В.В. заперечила проти задоволення позову. Відповдіач [PERSON] та його представник адвокат Олексієнко М. просили відмовити у позові і з підстав наведених у відзиві. На запитання суду відповідач [PERSON] пояснив, що для створення фермерського господарства ним, крім спірної, була отримана ще одна земельна ділянка, орієнтовною площею 10 га. 2. Мотивувальна частина Фактичні обставини, встановлені судом Судом встановлено, що 18.04.2012 [PERSON] звернувся із заявою на ім`я голови Бердичівської РДА, із проханням надати дозвіл на розроблення проекту відведення земельних ділянок орієнтовною площею 28,0 га для отримання ним в оренду, із метою ведення фермерського господарства за межами населеного пункту с. Семенівка із земель запасу сільськогосподарських угідь, терміном на 25 року. Додатками у заяві вказано: витяг із рішення Іванковецької сільської ради № 168 від 28.02.2012 (15 га), Рішення Іванковецької сільської ради № 185 від 11.04.2012 (13 га), викопіровку по Іванковецькій сільській раді на земельну ділянку, загальною площею 28 га (а.с. 23, том 1). Протоколом № 17 засідання професійної комісії з питань створення фермерських господарств від 24.05.2011 у зв`язку із наявністю вищої освіти за спеціальністю «Ветеренарія», наявністю до досвіду роботи 2,5 роки у сільському господарстві комісія вирішила надати дозвіл на отримання статусу фермера [PERSON] (а. с.65 -66,67, том1). Із витягу із Державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань державну реєстрацію Фермерського господарства «Агрозерміт», керівником та підписантом якого є із 01.03.2012 є [PERSON] проведено 04.05.2012 року (а.с. 47-52). Розпорядженням голови Бердичівської районної державної адміністрації від 21.05.2012 № 211 [PERSON] надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду із земель запасу сільськогосподарського призначення Іванковецької сільської ради, за межами населеного пункту (с. Семенівка) Бердичівського району Житомирської області, орієнтовною площею 28 га для ведення фермерського господарства (а.с. 12, том1). Наказом Головного управління Держземагентства в Житомирській області (на даний час Головне управління Держгеокадастру в області) від 15.07.2014 № 6-747/14-14-СГ: - затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду [PERSON] загальною площею 33,3306 га для ведення фермерського господарства, розташованої на території Іванковецької сільської ради Бердичівського району Житомирської області, - надано [PERSON] в оренду земельну ділянку загальною площею 33,3306 га (кадастровий номер 1820882400:05:000:0475) для ведення фермерського господарства строком на 25 років із земель державної власності сільськогосподарського призначення державної власності, яка розташована на території Іванковецької сільської ради Бердичівського району Житомирської області (а.с. 26). На підставі наказу Головного управління Держземагентства в Житомирській області від 15.07.2014 № 6-747/14-14-СГ 30.07.2014 між Головним управлінням Держгеокадастру в Житомирській області та [PERSON] , як фізичною особою, укладено договір № 382/06 оренди землі, з кадастровим номером 1820882400:05:000:0475, площею 33,3306 га, відповідно до якого, Головне управління Держгеокадастру в області надало [PERSON] в оренду на 25 років вищезгадану земельну ділянку сільськогосподарського призначення для ведення фермерського господарства на території Іванковецької сільської ради Бердичівського району Житомирської області, за межами населених пунктів ( а.с. 27-32, том 1). Актом приймання-передачі, який не містить дати, на підставі договору оренди від 30.07.2014 земельна ділянка з кадастровим номером 1820882400:05:000:0475, площею 33,3306 га передана [PERSON] (а.с. 33, том 1). Державну реєстрацію права оренди земельна ділянки з кадастровим номером 1820882400:05:000:0475, площею 33,3306 га, відповідно до наведеного вище договору оренди № 382/06 від 30.07.2014 за [PERSON] проведено 13.08.2014 (а.с. 34). Право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 1820882400:05:000:0475, площею 33,3306 га. зареєстровано за Семенівською сільською радою, що вбачається із інформаційної довідки Державного земельного кадастру про право власності на земельну ділянку (а.с. 36). Відповіло до уніфікованої бази даних сільськогосподарської техніки за [PERSON] зареєстрована одна одиниця техніки - трактор колісний, дата реєстрації - 01.12.2011 (а.с. 39, том 1). Управлінням служби безпеки України в Житомирській області Керівнику Бердичівської місцевої прокуратури Житомирської області 11.12.2019 спрямовано лист, отриманий прокуратурою 12.12.2019, відповідно до змісту якого повідомлено, що на час укладення договору оренди земельної ділянки, площею 33 га, строком на 25 років [PERSON] уже був засновником фермерського господарства, що покладало на нього обов`язок отримати земельну ділянку на земельних торгах, відповідно до приписів ст.. 124 ЗК України. Отримання земельної ділянки на позаконкурсній основі здійснено всупереч закону та це призводить до концентрації та монополізації земель сільськогосподарського призначення державної форми власності в інтересах окремих громадян, що створює передумови до нанесення шкоди інтересам держави в сфері земельних відносин ( а.с. 21-22, том 1). Листом від 24.02.2020 Керівник Бердичівської місцевої прокуратури Білошицький О. повідомив Семенівську сільську раду, що Бердичівською місцевою прокуратурою встановлено, що розпорядження голови Бердичівської РДА від 21.05.2012 № 112 та наказ Головного управління Держгеокадастру в області від 15.07.2014 № 6-747/14-14- СГ підлягають визнанню недійсними та скасуванню, а договір оренди землі із [PERSON] визнанню недійсним, як такі, що суперечать вимогам Земельного та Цивільного кодексів, статей 1, 7, 8 ЗУ «Про фермерське господарство». Бердичівською місцевою прокуратурою підготовлено відповідний позов в інтересах держави в особі Семенівської сільської ради Бердичівського району до Бердичівської районної державної адміністрації Житомирської області, Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області, [PERSON] про визнання незаконними і скасування розпорядження та наказу, визнання недійсним договору оренди землі та повернення земельної ділянки. Прокурор просив повідомити чи звертатиметься сільська рада із відповідним позовом до суду. У разі не звернення із позовом, прокурор просив повідомити чи не заперечує сільська рада в разі звернення прокурора із вказаним позовом. Інформація очікується до 24.02.2020 (а.с. 53, 54 Том 1). Рішенням тридцять сьомої сесії Семенівської сільської ради № 886 від 29.04.2020 вирішено внести зміни до чинного договору оренди земельної ділянки від 30.07.2014, площею 33,3306 га, кадастровий номер 1820882400:05:000:0475 шляхом укладання додаткової угоди: 1.1. про зміну сторони в договорі - Орендодавця - Головне управління Держземагенство у Житомирській області на нового орендодавця Семенівську сільську раду Бердичівського району, 1.2. про внесення змін в розділ « 2 Об`єкт оренди:.. 1.3. про внесення змір в розділ « 4 Орендна плата»… … 3. Доручити сільському голові Семенюк Н.В. у визначеному законом порядку укласти від імені Семенівської сільської ради додаткові угоди до договорів оренди (а.с. 7). Додатковою угодою № 1 від 14 травня 2020 року до договору оренди землі № 382/06 від 30.07.2014, укладеного між орендодавцем Семенівською сільською радою та орендарем [PERSON] внесено зміни до договору оренди, відповідно до якої, серед іншого орендодавця згідно договору «Головне управління дерземагенства у Житомирській області» замінено на нового орендаря Семенівську сільську раду Бердичівського району (а.с. 6, том 2). Відповідно до копій квитанцій [PERSON] , як фізичною особою було внесено орендну плату за 2016 рік у розмірі 53391, 59 грн, у жовтні 2014 рок сплачено 1193, 73 грн орендної плати, у серпні 2015 сплачено 4798 грн орендної плати ( а.с. 8-10 том 2). Відповідно до довідки Сільського голови Семенівської сільської ради від 13.05.2020 № 152 за період із 2017 до 2019 від [PERSON] надійшло коштів за кожен рік по 47 216,83 грн, як орендна плата із фізичних осіб. Семенівська сільська рада (об`єднана територіальна громада) утворена 30.12.2016, відповідно до ЗУ «Про добровільне об`єднання територіальних громад». Відомостями про сплату орендної плати за 2014-2016 рр. сільська рада не володіє (а.с. 11, том 2). Відповідно до листа сільського голови Семенівської сільської ради № 192 від 25.02.2020 на № 31-94-1148 вих-20від 24.02.2020, копію якого представником сільської ради долучено до матеріалів справи у судовому засіданні 28.09.2021 та отримання Бердичівською окружною прокуратурою заперечується - сільською радою повідомлено Бердичівську місцеву прокуратуру, що подане повідомлення в порядку ст. 23 ЗУ «Про прокуратуру» щодо звернення з позовом в інтересах держави в особі Семенівської сільської ради Бердичівського району до Бердичівської районної державної адміністрації Житомирської області, Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області, [PERSON] про визнання незаконними і скасування розпорядження та наказу, визнання недійсним договору оренди землі та повернення земельної ділянки - розглянуто. Для надання обґрунтованої відповіді на вказане повідомлення та зазначення позиції сільської ради з даного приводу просили офіційно направити на адресу Семенівської сільської ради сформовану правову позицію прокуратури, а також копії документів та інших матеріалів, які стали підставою для підготовки позову (а.с. 140, том 2). Релевантні норми права, судова практика Верховного Суду, аналіз доводів сторін, висновки суду За положеннями частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до статті 31 ЗК України землі фермерського господарства можуть складатися із: земельної ділянки, що належить на праві власності фермерському господарству як юридичній особі; земельних ділянок, що належать громадянам членам фермерського господарства на праві приватної власності; земельної ділянки, що використовується фермерським господарством на умовах оренди. Згідно з частинами першою та другою статті 93 ЗКУ країни право оренди земельної ділянки це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Земельні ділянки можуть передаватися в оренду громадянам та юридичним особам України, іноземцям і особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним об`єднанням і організаціям, а також іноземним державам. Відповідно до частини першої статті 124 ЗК України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки. Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється за результатами проведення земельних торгів, крім випадків, встановлених частинами другою, третьою статті 134 цього Кодексу (частина друга ст.124 ЗК України). Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, громадянам, юридичним особам, визначеним частинами другою, третьою статті 134 цього Кодексу, здійснюється в порядку, встановленому статтею 123 цього Кодексу (частина третя ст.124 ЗК України). Згідно з частиною другою ст.134 ЗК України, яка діяла у редакції на час звернення [PERSON] із заявою від 18.04.2012 про надання дозволу на виготовлення проекту відведення в оренду земельної ділянки до Бердичівської РДА та прийняття головою РДА розпорядження від 21.05.2012, не підлягали продажу на конкурсних засадах (земельних торгах), зокрема, земельні ділянки державної чи комунальної власності або права на них у разі передачі громадянам земельних ділянок для ведення фермерського господарства. Відповідно до частин другої, третьої статті 123 ЗК України особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проєктом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки. У клопотанні зазначаються орієнтовний розмір земельної ділянки та її цільове призначення. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування та розмір земельної ділянки, письмова згода землекористувача, засвідчена нотаріально (у разі вилучення земельної ділянки). Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у користування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею. Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови в наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проєктів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. Отже, статтею 123 ЗК України врегульовано загальний порядок надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування в тих випадках, коли згідно із законом земельні торги не проводяться; визначено вимоги до змісту клопотання про надання дозволу на розроблення проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки; заборонено компетентним органам вимагати не передбачені цією статтею матеріали та документи; установлено загальні підстави для відмови в наданні такого дозволу. Разом із тим відносини, пов`язані зі створенням, діяльністю та припиненням фермерських господарств, регулюються, крім положень Земельного кодексу України, положеннями Закону України від 19 червня 2003 року №973-IV«Профермерське господарство» (надалі - Закон №973-IV) та іншими нормативно-правовими актами України (стаття 2 цього Закону). У спірних правовідносинах Закон України «Про фермерське господарство» є спеціальним нормативно-правовим актом, а Земельний кодекс України загальним. Відповідно до частин першої та другої статті 1 Закону України «Про фермерське господарство» фермерське господарство є формою підприємницької діяльності громадян із створенням юридичної особи, які виявили бажання виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, займатися її переробкою та реалізацією з метою отримання прибутку на земельних ділянках, наданих їм для ведення фермерського господарства, відповідно до закону. Фермерське господарство може бути створене одним громадянином України або кількома громадянами України, які є родичами або членами сім`ї, відповідно до закону. Можливість реалізації громадянином права на створення фермерського господарства безпосередньо пов`язана з наданням (передачею) йому земельних ділянок для ведення фермерського господарства, що є обов`язковою умовою для державної реєстрації фермерського господарства (стаття 8 Закону України «Про фермерське господарство»). Згідно з частиною першою статті 7 Закону України «Про фермерське господарство» (у редакції станом на час звернення [PERSON] із заявою до Бердичівської ДРА) для отримання (придбання) в оренду земельної ділянки державної власності з метою ведення фермерського господарства громадяни звертаються до відповідної районної державної адміністрації. У заяві зазначаються: бажаний розмір і місце розташування ділянки, кількість членів фермерського господарства та наявність у них права на безоплатне одержання земельних ділянок у власність, обґрунтування розмірів земельної ділянки з урахуванням перспектив діяльності фермерського господарства. До заяви додаються документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі. Перелік документів, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві, затверджується Кабінетом Міністрів України за поданням спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади у сфері аграрної політики. Заяву громадянина про надання земельної ділянки у власність або в оренду районна або міська державні адміністрації або орган місцевого самоврядування розглядають у місячний строк і в разі її задоволення дають згоду на підготовку землевпорядною організацією проекту відведення земельної ділянки. Громадянам України - членам фермерських господарств передаються безоплатно у власність надані їм у користування земельні ділянки у розмірі земельної частки (паю) члена сільськогосподарського підприємства, розташованого на території відповідної ради. Це положення не поширюється на громадян, які раніше набули права на земельну частку (пай). Земельні ділянки, розмір яких перевищує розмір, встановлений у частині 5 цієї статті, передаються громадянам у приватну власність для ведення фермерського господарства на підставі цивільно-правових угод. Земельні ділянки надаються громадянам для ведення фермерського господарства єдиним масивом з розташованими на них водними джерелами та лісовими угіддями, наближеними до існуючих шляхів, електро- і радіотелефонних мереж, газо- і водопостачальних систем та інших видів інженерної інфраструктури. За таких обставин, спеціальний Закон України «Про фермерське господарство» визначає обов`язкові вимоги до змісту заяви про надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства, які відрізняються від загальних вимог, передбачених статтею 123 ЗК України, до змісту клопотання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Зокрема, у заяві про надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства потрібно зазначити не лише бажаний розмір і місце розташування ділянки та кількість членів фермерського господарства, але й зазначити наявність у них (якщо це навіть один громадянин - наявність у нього) права на безоплатне одержання земельних ділянок у власність та обґрунтувати розміри земельної ділянки з урахуванням перспектив діяльності фермерського господарства. Зазначені вимоги відповідають загальним принципам земельного законодавства (стаття 5 ЗК України) та меті регулювання земельних відносин у сфері діяльності фермерських господарств, яка полягає у створенні умов для реалізації ініціативи громадян щодо виробництва товарної сільськогосподарської продукції, її перероблення та реалізації на внутрішньому і зовнішньому ринках, а також для забезпечення раціонального використання й охорони земель фермерських господарств, правового та соціального захисту фермерів України (преамбула Закону України «Про фермерське господарство»). Отже, при вирішенні вимог про законність рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування щодо надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства застосуванню підлягає порядок надання (передачі) земельних ділянок для ведення фермерського господарства, визначений статтею 7 Закону України «Про фермерське господарство», як спеціального щодо статті 123 ЗК України. Із аналізу змістів статей 1, 7, 8 Закону України «Про фермерське господарство» слідує, що заява громадянина про надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства повинна містити сукупність передбачених частиною першою статті 7 цього Закону відомостей і обставин. У свою чергу, розглядаючи заяву громадянина по суті, орган виконавчої влади чи місцевого самоврядування (а в разі переданого на судовий розгляд спору суд) повинен дати оцінку обставинам і відомостям, зазначеним у заяві, перевірити доводи заявника наведені на обґрунтування розміру земельної ділянки, з урахуванням перспектив діяльності фермерського господарства, у тому числі щодо наявності трудових і матеріальних ресурсів. За наслідками зазначеної перевірки орган державної виконавчої влади чи орган місцевого самоврядування повинен пересвідчитися в дійсності волевиявлення заявника, наявності в нього бажання створити фермерське господарство та спроможності вести господарство такого типу: виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, займатися її переробкою та реалізацією з метою отримання прибутку на земельних ділянках, наданих для ведення фермерського господарства. Разом з тим відсутність належної перевірки, формальний підхід до вирішення заяви громадянина створює передумови для невиправданого, штучного використання процедури створення фермерського господарства як спрощеного, пільгового порядку одержання іншими приватними суб`єктами в користування земель державної чи комунальної власності поза передбаченою законом обов`язковою процедурою - без проведення земельних торгів. Відповідний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду України від 03 лютого 2016 року в справі №6-2902цс15, від 11 травня 2016 року в справі №6-2903цс15, від 18 травня 2016 року в справі №6-248цс16 та в постанові Великої Палати Верховного Суду від 24 квітня 2019 року в справі №525/1225/15-ц. За змістом статті 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Із урахуванням статей 7, 8, 12 Закону України «Про фермерське господарство», статей 116, 118, 121, 123, 134 ЗК України право на безоплатне отримання земельної ділянки державної власності одного виду громадянин може використати один раз. Додатково земельні ділянки громадянин або фермерське господарство можуть отримати на конкурентних засадах через участь у торгах. Відповідний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України, прийнятій у складі судових палат у цивільних та адміністративних справах від 18 травня 2016 року в справі №6-248цс16, в постанові Великої Палати Верховного Суду від 24 квітня 2019 року в справі №525/1225/15-ц та у постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 14 листопада 2018 року в справі № 314/3881/15-ц та від 25 вересня 2019 року в справі № 397/30/17. Подана [PERSON] голові Бердичівської районної державної адміністрації заява від 18.04.2012 не містила відомостей про наявність (відсутність) у [PERSON] , як одного члена фермерського господарства, права на безоплатне одержання земельних ділянок у власність. Крім того, матеріалами справи доведено, що на час подання до Бердичівської РДА заяви про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду для ведення фермерського господарства [PERSON] був керівником та підписантом Фермерського господарства «Агрозермін», Фермерське господарство зареєстровано як юридичну особу 04.05.2012, тобто до видачі оспорюваного Розпорядження голови РДА від 21.05.2012, на наказу Головного управління Держземагентства в Житомирській області (на даний час Головне управління Держгеокадастру в Житомирській області) від 15.07.2014 № 6-747/14-14 СГ, що підтверджено витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, дата та номер запису у реєстрі. У судовому засіданні [PERSON] також пояснив, що для створення з фермерського господарства він одержав в оренду ще одну земельну ділянку, площею орієнтовно 10 га. Тобто є очевидним, що [PERSON] звернувся із заявою про отримання земельної ділянки в оренду не з метою ведення фермерського господарства, яке він мав би створити після отримання земельної ділянки, згідно визначеної законом процедури, що передбачено статтею 8 ЗУ «Про фермерське господарство» лише після отримання земельної ділянки, а задля отримання земельної ділянки в оренду поза межами обов`язкової процедури - земельних торгів. Таке надання земельної ділянки в оренду з порушенням визначеної законом процедури порушує законну мету її отримання в оренду, призводить, серед іншого, до недоотримання до бюджету коштів від проведення земельного аукціону, який є обов`язковим для загального порядку отримання у користування земельних ділянок сільськогосподарського призначення. Прийняття рішення, яким надано дозвіл [PERSON] на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду для ведення фермерського господарства та затвердження проекту землеустрою на території відповідної сільської ради з порушенням законодавства позбавляє Український народ загалом (стаття 13 Конституції України) та конкретну територіальну громаду правомочностей власника землі в тому обсязі, який дозволяє її статус, як землі відповідно державної чи комунальної власності. Правовідносини у цій справі пов`язані з вибуттям об`єкта з державної власності та становлять суспільний та публічний інтерес. Видаючи оспорювані розпорядження та наказ, Голова Бердичівської РДА та ГУ Держгеокадастру в Житомирській області належним чином не встановило дійсності намірів використовувати спірну земельну ділянку за її цільовим призначенням й надало у власність земельну ділянку за пільговим порядком її одержання, тобто без процедури проведення земельних торгів. За таких обставин, слід визнати незаконним та скасувати розпорядження Бердичівської районної державної адміністрації № 211 від 21.05.2012 про надання дозволу [PERSON] на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та наказ Головного управління Держземагентства в Житомирській області (на даний час Головне управління Держгеокадастру в Житомирській області) від 15.07.2014 № 6-747/14-14 СГ, яким затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду [PERSON] загальною площею 33,3306 га, для ведення фермерського господарства. Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно зі статтею 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Визнання угоди недійсною є одним зі способів захисту прав на землю, передбаченим частиною третьою статті 152 ЗК України. Метою інституту недійсності правочину є повне скасування правочину як юридичного факту, а його застосування має приводити до відновлення стану, який існував до укладення правочину, який суперечить законодавству. Наслідком визнання правочину недійсним є недійсність зобов`язання, породженого таким правочином. При цьому правом оспорювати правочин ЦК України наділяє не лише сторону (сторони) правочину, але й інших, третіх осіб, що не є сторонами правочину, визначаючи їх статус як «заінтересовані особи» (статті 215, 216 ЦК України). Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Відповідно до сталої практики Європейського суду з прав людини (серед багатьох інших, рішення у справах «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року, «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» від 21 лютого 1986 року, «Щокін проти України» від 14 жовтня 2010 року, «Сєрков проти України» від 07 липня 2011 року, «Колишній король Греції та інші проти Греції» від 23 листопада 2000 року, «Булвес» АД проти Болгарії» від 22 січня 2009 року, «Трегубенко проти України» від 02 листопада 2004 року, «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року) напрацьовано три критерії, які слід оцінювати на предмет сумісності заходу втручання в право особи на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу до Конвенції, а саме: 1) чи є втручання законним; 2) чи переслідує воно «суспільний», «публічний» інтерес; 3) чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям. Європейський суд з прав людини констатує порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо хоча б одного критерію не буде додержано. Критерій «законності» означає, що втручання держави у право власності особи повинно здійснюватися на підставі закону нормативно-правового акта, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у питаннях застосування та наслідків дії його норм. Сам лише факт, що правова норма передбачає більш як одне тлумачення, не означає, що закон непередбачуваний. Сумніви щодо тлумачення закону, що залишаються, враховуючи зміни в повсякденній практиці, усувають суди в процесі здійснення правосуддя. Втручання держави в право власності особи є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення «суспільного», «публічного» інтересу, при визначенні якого ЄСПЛ надає державам право користуватися «значною свободою (полем) розсуду». Втручання держави в право на мирне володіння майном може бути виправдане за наявності об`єктивної необхідності у формі суспільного, публічного, загального інтересу, який може включати інтерес держави, окремих регіонів, громадчи сфер людської діяльності. Принцип «пропорційності» передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не було дотримано справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. «Справедлива рівновага» передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, що передбачається для досягнення, та засобами, які використовуються. Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа несе «індивідуальний і надмірний тягар». Одним із елементів дотримання принципу «пропорційності» при втручанні в право особи на мирне володіння майном є надання їй справедливої та обґрунтованої компенсації. У сфері земельних правовідносин важливу роль відіграє конституційний принцип законності набуття та реалізації права власності на землю в поєднанні з додержанням засад правового порядку в Україні, відповідно до яких органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Власник земельної ділянки може вимагати усунення порушення його права власності на цю ділянку, зокрема, оспорюючи відповідні рішення органів державної влади чи органів місцевого самоврядування, договори або інші правочини та вимагаючи повернути таку ділянку. Відповідний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 06 червня 2018 року у справі № 372/1387/13-ц (провадження № 14-147цс18). Спірна земельна ділянка передана [PERSON] із порушенням визначеної законом процедури. Втручання держави в право власності [PERSON] є виправданим, оскільки здійснюється з метою задоволення суспільного інтересу на вільне володіння громадянами земельною ділянкою. Втручання у права оренди є пропорційним, оскільки це не позбавить можливості відповідача набути право оренди на спірну земельну ділянку, але із дотриманням процедури земельних торгів. Отже, оскільки земельна ділянка надана в оренду [PERSON] із порушенням законодавства та судом скасовуються розпорядження Голови РДА про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою спірної земельної ділянки та наказу Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області, яким затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду, то суд доходить до висновку про визнання недійсним і договору оренди № 382/06 від 30.07.2014, укладеного між Головним управлінням Держгеокадастру в Житомирській області та [PERSON] щодо передачі в оренду земельної ділянки, кадастровий номер 1820882400:05:000:0475. Щодо позову прокурора в частині зобов`язання [PERSON] повернути до земель запасу Іванковецької сільської ради Бердичівської району Житомирської області земельну ділянку площею 33,330 6 га., яка знаходяться на території Іванковецької сільської ради за межами населеного пункту, шляхом підписання акту прийому-передачі, кадастровий номер 1820882400:05:000:0475 суд зазначає наступне. За положеннями статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Прокурор у позові просить повернути спірну земельну ділянку до земель запасу Іванковецької сільської ради, тоді як згідно матеріалів справи Іванковецька сільська рада ліквідована у грудні 2016 року, шляхом приєднання до Семенівської сільської ради, як є її правонаступником. Тобто прокурор у позові просить зобов`язати відповідача повернути спірну земельну ділянку у власність неіснуючої сільської ради. До закінчення підготовчого провадження прокурор не змінив позовних вимог у цій частині, а суд не має права вийти за межі позовних вимог. Тому із наведених підстав суд відмовляє у задоволенні позову в частині зобов`язати [PERSON] повернути до земель запасу Іванковецької сільської ради Бердичівської району Житомирської області земельну ділянку площею 33,330 6 га., яка знаходяться на території Іванковецької сільської ради за межами населеного пункту, шляхом підписання акту прийому-передачі, кадастровий номер 1820882400:05:000:0475. Суд відхиляє заяви відповідачів [PERSON] та Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області про застосування наслідків спливу строку позовної давності із таких підстав. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Частиною першою статті 261 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За змістом статей 256, 261 ЦК України позовна давність є строком пред`явлення позову як безпосередньо особою, право якої порушене, так і тими суб`єктами, які уповноважені законом звертатися до суду з позовом в інтересах іншої особи - носія порушеного права (інтересу). В частині четвертій статті 267 ЦК України передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові. Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовної вимоги. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє у задоволенні позову через його необґрунтованість. Лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла, і про це зробила заяву інша сторона спору, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем. Наявними у справі доказами доведено, що про виявлені порушення при наданні в оренду спірної земельної ділянки [PERSON] Бердичівській місцевій прокуратурі стало відомо із листа Управління служби безпеки України в Житомирській області від 11.12.2019 № 20/2636, який надійшов на адресу прокуратури 12.12.2019. Таким чином перебіг строку позовної давності належить рахувати із 12.12.2019, який прокурором не пропущено при звернені 27.02.2020 із позовом. Доводи, що суб`єкту власних повноважень, в інтересах якої подано позов, було відомо про порушення законодавства при наданні в оренду земельної ділянки [PERSON] не доведено доказами. Крім того, представник сільської ради у судовому засіданні цього факту не підтвердила. Твердження відповідача про наявність у відкритому доступі окремих відомостей у відповідних державний реєстрах, що не перешкоджало прокурору про них дізнатися, також не може свідчити про пропуск прокурором строку звернення до суду. Законних підстав та повноважень перевіряти відомості щодо дотримання визначеної законом процедури надання відповідачеві в оренду спірної земельної ділянки до отримання листа із Управління СБУ у прокурора не було та прокурор такими повноваженнями не наділений. Щодо заперечень учасників справи про право прокурора на звернення із цим позовом в інтересах Семенівської сільської ради, суд зазначає наступне Відповідно до пункту 3 статті 131-1 Конституції України прокуратура здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом. Питання представництва інтересів держави прокурором у суді врегульовано у статті 23 Закону України від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII «Про прокуратуру», який набрав чинності 15 липня 2015 року. Ця стаття визначає, що представництво прокурором держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів держави, у випадках та порядку, встановлених законом (частина перша). Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження (далі - компетентний орган), а також у разі відсутності такого органу (частина третя). Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень (абзаци перший - третій частини четвертої). Положеннями частин четвертої, п`ятої статті 56 ЦПК України визначено, що прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 185 цього Кодексу. Тобто бездіяльність компетентного органу (нездійснення захисту інтересів держави) означає, що компетентний орган знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, мав повноваження для захисту, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк. Прокурор, звертаючись до суду з позовом, повинен обґрунтувати та довести бездіяльність компетентного органу. У постанові від 26 травня 2020 року у справі № 912/2385/18 Великої Палати Верховного Суду уточнила Правові Висновки Верховного Суду, зазначивши наступне. «Урегульовуючи розбіжності у викладених вище правових позиціях, Велика Палата Верховного Суду уточнює висновки, зроблені у постановах: Великої Палати Верховного Суду від 15 жовтня 2019 року у справі № 903/129/18; Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 06 лютого 2019 року у справі № 927/246/18, від 16 квітня 2019 у справах № 910/3486/18 та № 925/650/18, від 17 та 18 квітня 2019 року у справах № 923/560/18 та № 913/299/18 відповідно, від 13 травня 2019 року у справі № 915/242/18; Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 0440/6738/18. Бездіяльність компетентного органу означає, що він знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк. Звертаючись до відповідного компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення. Прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва. Якщо прокурору відомі причини такого незвернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові. Але якщо з відповіді зазначеного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим. Частина четверта статті 23 Закону України «Про прокуратуру» передбачає, що наявність підстав для представництва може бути оскаржена суб`єктом владних повноважень. Таке оскарження означає право на спростування учасниками процесу обставин, на які посилається прокурор у позовній заяві, поданій в інтересах держави в особі компетентного органу, для обґрунтування підстав для представництва. Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню, тощо.» При прийнятті позовної заяви до розгляду суддею перевірялися підстави для представництва прокурором Семенівської сільської ради та право прокурора на звернення до суду із цим позовом, які суд вважав прийнятними. У судовому засіданні сторони заперечили щодо доведеності прокурором підстав для представництва Семенівської сільської ради та права звернення із цим позовом до суду. Суд відхиляє доводи представників сторін, виходячи із такого. Листом від 24.02.2020 Керівник Бердичівської місцевої прокуратури Білошицький О. повідомив Семенівську сільську раду, що Бердичівською місцевою прокуратурою встановлено протиправність оскаржуваних розпорядження, наказу та договору оренди та прокурор просив повідомити в строку до 24.02.2020 чи звертатиметься сільська рада із відповідним позовом до суду та чи не заперечує сільська рада в разі звернення прокурора із вказаним позовом. Сільською радою не заперечно факту отримання даного листа. Крім того, сільською радою певний час слухання справи підтримувався позов прокурора, проте у судовому засіданні 29.08.2021 представник позивача підтримала позов, але із урахуванням її пояснень щодо недостатності часу для надання відповіді на лист прокурора та ненадання відповіді на лист сільської ради від 25.02.2020. Заяв про відмову від позову або ж залишення позову без розгляду від Семенівської сільської ради до суду не надходило. У судовому засіданні 28.09.2021 представником сільської ради надано лист, № 192 від 25.02.2020 на лист прокурора № 31-94-1148 вих-20від 24.02.2020, у якому сільська рада просила прокурора офіційно направити на адресу Семенівської сільської ради сформовану правову позицію прокуратури, а також копії документів та інших матеріалів, які стали підставою для підготовки позову надання з метою надання обґрунтованої відповіді на вказане повідомлення та зазначення позиції сільської ради з даного приводу. Проте, доказів отримання цього листа Бердичівською окружною прокуратурою представником сільської ради суду не надано. Прокурор у судовому засіданні заперечив факту надходження цього листа до прокуратури. Суд ставить під сумнів факт направлення цього листа прокурору, оскільки про цей лист представник сільської ради повідомив суд через півтора роки після відкриття провадження у справі, представником позивача не надано доказів як направлення, так і отримання цього листа прокуратурою. Крім того вихідний номер листа сільської ради № 192 від 25 лютого 2020 року , тоді як довідка сільської ради про сплату [PERSON] орендної плати від 13 травня 2020 року має вихідний номер № 152 (а.с. 11, том 2). Суд погоджується, що вимагання прокурором відповіді від сільської ради до кінця доби є досить обмеженим строком. Проте суд не вбачає, які перешкоди у сільської ради існували для надання відповіді прокурору в строку будь-яким способом, яким можливо зафіксувати таку відповідь, тому числі через Укрпошту чи на електронну адресу прокуратури. Крім того, таке обмеження строку для відповіді на переконання суду є виправданим, зважаючи на значимість порушення інтересів держави. Більше того сільська рада уже після відкриття провадження у справі, та очевидно знаючи про недотримання вимог чинного законодавства при переданні [PERSON] в оренду спірної земельної ділянки, укладала із [PERSON] додаткову угоду оренди спірної земельної ділянки. Всі наведені вище факти свідчать про неналежний захист інтересів держави Семенівською сільською радою, яка представляє територіальну громаду села Іванківці у спірних правовідносинах, що свідчить про право прокурора на пред`явлення цього позову. Аналізу іншим доводам сторін суд не наводить, як таким, які не впливають на висновки суду щодо часткового задоволення позову із наведених у рішенні підстав.

Outcome: partial