Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-06 00:00:00

06 січня 2022 року [PERSON] , в інтересах якого діє адвокат Оснач О.П., звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому просить визнати за ним права на завершення приватизації земельної ділянки та отримання правовстановлюючого документа на земельну ділянку площею 2,96 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва в межах Балаклеївської сільської ради Смілянського району Черкаської області, кадастровий номер 7123780500:02:001:0188, у порядку спадкування за заповітом після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] . Позовні вимоги обґрунтовує тим, що [INFO] у с. Балаклея Смілянського району Черкаської області померла [PERSON] , яка є матір`ю позивача. За життя [PERSON] розпорядилася належним їй майном та склала заповіт, яким заповіла все своє майно позивачу. До смерті [PERSON] та станом на дату смерті останньої позивач проживав разом з нею за адресою: [ADDRESS] , та після смерті матері залишився проживати за вказаною адресою. З своє життя [PERSON] розпочала процедуру приватизації земельної ділянки (пай) на підставі сертифіката на земельну частку (пай) серії [NUMBER]. За результатами розпочатої [PERSON] процедури приватизації земельної ділянки, Смілянською райдержадміністрацією на підставі розпорядження від 07 вересня 2004 року №356 виданий державний акт на ім`я [PERSON] на право власності на земельну ділянку серії ЯБ №169667, зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди за №184 від 20 вересня 2004 року. Земельна ділянка розташована в межах Балаклеївської сільської ради Смілянського району Черкаської області площею 2,96 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Державний акт на право власності на земельну ділянку не був отриманий [PERSON] , оскільки був виданий та зареєстрований після її смерті, тобто [INFO] . Враховуючи викладене, [PERSON] було розпочато, але не завершено процедуру приватизації в розумінні ст.125, 126 ЗК України. 17 вересня 2019 року постановою нотаріуса позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на вказану земельну ділянку, в зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу. Таким чином, позивач має право на завершення приватизації зазначеної земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України та право на отримання правовстановлюючого документа на своє ім`я, в зв`язку з чим звернувся до суду з даним позовом. Ухвалою судді від 10 січня 2022 року відкрито загальне позовне провадження у вказаній справі та призначено підготовче судове засідання. Позивач [PERSON] та його представник - адвокат Оснач О.П. у підготовче судове засідання не з`явилися, остання звернулася до суду із заявою, в якій просив розгляд справи проводити без її та позивача участі, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Представник відповідач Балаклеївської сільської ради у підготовче судове засідання не з`явився, сільський голова звернувся до суду з заявою, в якій просить розгляд справи проводити без представника сільської ради, проти задоволення позовних вимог не заперечує. Враховуючи, що розгляд справи відбувався за відсутності учасників судового процесу, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснювалось, що відповідає вимогам ч.2 ст.247 ЦПК України. Згідно ч.3 ст.200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Суд, врахувавши позицію сторін, яка викладена в їх заявах про розгляд справи без їх участі, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого Балаклеївською сільською радою Смілянського району Черкаської області 11 березня 2003 року, [PERSON] , померла [INFO] у віці 80 років в с. Балаклея Смілянського району Черкаської області, про що 11 березня 2003 року в книзі реєстрації актів про смерть зроблено запис №29 (а.с.16). Відповідно до сертифіката на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER], виданого Смілянською районною державною адміністрацією 20 січня 1997 року члену колективного сільськогосподарського підприємства КСП «Дружба» [PERSON] , яка проживає в с. Балаклея Смілянського району Черкаської області, в тому, що, на підставі рішення Смілянської районної державної адміністрації від 03 жовтня 1996 року №541, їй належить право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП «Дружба», у розмірі 3,18 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості). Даний сертифікат зареєстровано 21 січня 1997 року у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за №122 (а.с.14-15). Згідно ст.125 ЗК України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають із моменту державної реєстрації цих прав. Відповідно до абз.2 п.1 розділу Х «Перехідні положення» ЗК України, рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняті органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України від 28 грудня 1992 року «Про приватизацію земельних ділянок», є підставою для виготовлення та видачі цим громадянам або їх спадкоємцям державних актів на право власності на земельну ділянку за технічною документацією щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку. Як вбачається з листа №149/119-19 від 10 червня 2019 року Міськрайонного управління у Смілянському районі та м. Смілі Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області, у Державному фонду документації із землеустрою Міськрайонного управління у Смілянському районі та м. Смілі Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області зберігається державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯБ №169667, зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №184 від 20 вересня 2004 року на ім`я [PERSON] , земельна ділянка розташована в адміністративних межах Балаклеївської сільської ради Смілянського району Черкаської області площею 2,96 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Державний акт на право власності на земельну ділянку не отриманий, про що свідчить відсутність підпису про отримання. Копія вищевказаного державного акту додається до даного листа (а.с.21). Згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯБ №169667 від 20 вересня 2004 року, [PERSON] , на підставі розпорядження Смілянської райдержадміністрації від 07 вересня 2004 року №356, є власником земельної ділянки площею 2,96 га, кадастровий номер 7123780500:02:001:0188, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована в межах Балаклеївської сільської ради Смілянського району Черкаської області (а.с.19). З врахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що за життя [PERSON] висловила волю на приватизацію вищевказаної земельної ділянки, однак померла до прийняття компетентним органом рішення про таку приватизацію, тим самим не набула права власності на земельну ділянку. Відповідно до правових висновків викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі №350/67/15-ц, а також у постановах Верховного Суду від 13 червня 2018 року у справі №128/1911/15, від 30 червня 2020 року у справі №623/633/17, від 25 березня 2020 року у справі №158/1672/17, від 17 квітня 2019 року у справі №723/1061/17, від 29 серпня 2019 року у справі №554/1195/17, якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі ст.125 ЗК України, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, а органами місцевого самоврядування відмовлено спадкоємцям у завершенні процедури приватизації, то спадкоємці мають право звертатися до суду з позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування на завершення приватизації та одержання державного акту на право власності на ім`я спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку. Згідно до ч.1 ст.524 ЦК УРСР, спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Відповідно до ч.1 ст.534 ЦК УРСР, кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. Як вбачається з заповіту від 12 вересня 2002 року, посвідченого секретарем Балаклеївської сільської ради Смілянського району та зареєстрованого в реєстрі за №133, [PERSON] , на випадок її смерті, зробила такне заповідне розпорядження: все своє майно, де б воно не було і з чого б не складалось, все те, що буде належати, і на що за законом матиме право, заповіла своєму сину [PERSON] (а.с.17-18). Відповідно до ст.549 ЦК УРСР, визначається, спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Згідно довідки №2028, виданої виконавчим комітетом Балаклеївської сільської ради Смілянського району Черкаської області 03 серпня 2021 року, [PERSON] , [INFO] , до дня своєї смерті [INFO] була зареєстрована та проживала за адресою: [ADDRESS] . На день смерті [PERSON] в даному домогосподарстві був зареєстрований та проживав її син [PERSON] , 1950 року народження (а.с.25). Відповідно до ст.529 ЦК УРСР, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. З врахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позивач [PERSON] , який є сином [PERSON] , яка померла [INFO] , відтак є спадкоємцем першої черги за законом, а також за заповітом, фактично вступив у володіння та управлення спадковим майном, яке залишилося після смерті його [PERSON] . Згідно Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі №54604179 від 22 грудня 2018 року наданого Смілянською державною нотаріальною конторою, після смерті [INFO] [PERSON] , [INFO] , Смілянською державною нотаріальною конторою заведено 22 грудня 2018 року заведена спадкова справа №588/2018 (а.с.22). Як вбачається з постанови державного нотаріуса Смілянської державної нотаріальної контори Зайцевої О.А від 17 вересня 2019 року про відмову у вчиненні нотаріальної дії, 22 грудня 2018 року [PERSON] , яка діє від імені [PERSON] , звернулася із заявою до Смілянської державної нотаріальної контори, в якій просила видати на ім`я [PERSON] свідоцтво про право на спадщину на земельну ділянку, яка знаходиться в межах Балаклеївської сільської ради Смілянського району Черкаської області, що залишилася після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . На підставі поданої заяви була заведена спадкова справа №588/2018 (а.с.23). Доказів наявності інших спадкоємців, які виявили бажання прийняти спадщину після смерті [INFO] [PERSON] матеріали не містять. Враховуючи вищевикладене, позивач [PERSON] є єдиним спадкоємцем, який виявив бажання отримати свідоцтво про право на спадщину після смерті [INFO] [PERSON] , в зв`язку з чим звернувся до Смілянської державної нотаріальної контори. Відповідно до ч.1 ст.68 Закону України «Про нотаріат», нотаріус або в сільських населених пунктах - посадова особа відповідного органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом перевіряє факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства за законом осіб, які подали заяву про видачу свідоцтва, та склад спадкового майна. Згідно п.4.15 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Відповідно до ч.3 ст.46 Закону України «Про нотаріат», неподання відомостей та документів на вимогу нотаріуса є підставою для відмови у вчиненні нотаріальної дії. Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії нотаріуса Смілянської державної нотаріальної контори Зайцевої О.А. від 17 вересня 2019 року вирішено відмовити [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину, а саме: на земельну ділянку, яка знаходиться в межах Балаклеївської сільської ради Смілянського району Черкаської області, що залишилася після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] (а.с.23). Як вбачається з вказаної постанови, підставою для відмови [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину є те, що [PERSON] не надав правовстановлюючі документи на майно, що належить померлій (а.с.23). Згідно ст.1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом. Відповідно до п.10 постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», відповідно до ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Згідно п. «г» ч. 1 ст. 81 ЗК України, громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Відповідно до п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року №7, у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Враховуючи вищевикладене та приймаючи до уваги, що спадкодавець [PERSON] за життя розпочала і не завершила на час смерті процедуру приватизації вищевказаної земельної ділянки, спадщину після її смерті прийняв позивач [PERSON] , оскільки він фактично вступив в управління та володіння спадковим майном та не заявив про відмову від прийняття спадщини, відповідач позовні вимоги визнав та не заперечує проти їх задоволення, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню у повному обсязі. На підставі викладеного, ст.1, 2, 76, 81, 82, 89, 141, 142, 247, 259, 263-265, 273, 293, 294, 315, 354 ЦПК України,

Outcome: approved