Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-31 00:00:00

30 травня 2018 року Київський національний університет імені Тараса Шевченка, звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення суми завданої майнової шкоди. В обґрунтування позовних вимог представник позивача посилається на те, що наказом ректора КНУ імені Тараса Шевченка від 23.11.2015р. №820-34 було зараховано [PERSON] до аспірантури факультету соціології університету на навчання з відривом від виробництва за державним замовленням за спеціальністю 22.00.01 «Теорія та історія соціології» з 1 грудня 2015 року. Відповідно до п.17 Положення про підготовку науково-педагогічних і наукових кадрів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.03.1999 року №309, яке діяло на момент вступу відповідача до аспірантури, взаємозобов`язання аспіранта, підготовка якого здійснюється за державним замовленням, та вищого навчального закладу визначаються в типовій угоді, форма якої визначена цією ж постановою. На виконання вказаної норми між аспірантом [PERSON] та Київським національним університетом імені Тараса Шевченка було укладено Угоду про підготовку аспіранта, який навчається в аспірантурі з відривом від виробництва, за рахунок державного замовлення, від 01.12.2015 року №332. На підставі рішення кафедри та у зв`язку із невиконанням індивідуального навчального плану, вченою радою економічного факультету Київського національного університету імені Тараса Шевченка (протокол №4 від 26.10.2016р.) прийнято рішення про відрахування [PERSON] , аспірантки факультету соціології першого року навчання з відривом від виробництва. Наказом ректора від 07.11.2016 року №844-34 [PERSON] , аспірантку 1 року навчання з відривом від виробництва (спеціальність 22.00.01 - теорія та історія соціології) відраховано 31.10.2016 року зі складу аспірантів факультету соціології у зв`язку з невиконанням індивідуального плану роботи аспіранта без поважних причин. Паспортом бюджетної програми університету, що затверджується спільним наказом Міністерства освіти і науки України та Міністерства фінансів України щорічно, визначаються середні витрати на підготовку 1 аспіранта, який навчається з відривом від виробництва, у поточному році. Так, згідно паспортів бюджетної програми на 2015-2016 роки, середня вартість підготовки 1 аспіранта становила: у 2015 році - 68 907,4 грн.; у 2016 році - 73 935,2 грн. Отже, вартість підготовки відповідача склала: 1 місяць 2015 року - 5 742,3 грн.; 10 місяців 2016 року - 61 612,7 грн.; Всього - 67 355,0 грн. 19 вересня 2018 року представник позивача Л.В. Кузіна звернулася із заявою про зменшення позовних вимог, а саме просила стягнути із відповідачки 49850,36 гривень майнової шкоди, яка складається із:39242,40 грн. - отриманої стипендії за період навчання та 10607,96 грн. виплачена заробітна плата науковому керівнику. Представник позивача - Ю.І. Крилова в судовому засіданні позовні вимоги підтримала. Відповідачка [PERSON] як в судовому засіданні, так і у відзиві на позовну заяву проти позову заперечила та суду пояснила, що позовна заява подана до Білогірського районного суду із порушенням правил підсудності, оскільки вона як відповідачка зареєстрована з 2015 року у [ADDRESS] . Крім того вказала, що не погоджується з підставою для відрахування з університету, оскільки в цей час в неї було загострення хвороби, вона проходила лікування, а тому фізично не змогла виконати план роботи аспіранта. Зазначила, що не виконала індивідуальний план, оскільки має інвалідність третьої групи, а також, аспіранти мають право на переривання навчання з поважних причин з подальшим його продовженням. Крім цього, витяг з протоколу засідання вченої ради №4 від 26.10.2016 р. не розкриває підстав, змісту та обсягу невиконання індивідуального плану. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи, доводи та заперечення, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що наказом ректора КНУ імені Тараса Шевченка від 23.11.2015р. №820-34 було зараховано [PERSON] до аспірантури факультету соціології університету на навчання з відривом від виробництва за спеціальністю 22.00.01 «теорія та історія соціології» з 1 грудня 2015 року. На виконання вказаної норми між аспірантом [PERSON] та Київським національним університетом імені Тараса Шевченка було укладено Угоду про підготовку аспіранта, яка навчається в аспірантурі з відривом від виробництва, за рахунок державного замовлення, від 01.12.2015 року №332. На підставі рішення кафедри та у зв`язку із невиконанням індивідуального навчального плану, вченою радою факультету соціології Київського національного університету імені Тараса Шевченка (протокол №4 від 26.10.2016р.) прийнято рішення про відрахування [PERSON] , аспірантки факультету соціології першого року навчання з відривом від виробництва. Наказом ректора від 17.11.2016 року №844-34 [PERSON] , аспірантку 1 року навчання з відривом від виробництва (спеціальність 22.00.01 - теорія та історія соціології) відраховано 31.10.2016 року зі складу аспірантів факультету соціології у зв`язку з невиконанням індивідуального плану роботи аспіранта без поважних причин. Паспортом бюджетної програми університету, що затверджується спільним наказом Міністерства освіти і науки України та Міністерства фінансів України щорічно, визначаються середні витрати на підготовку 1 аспіранта, який навчається з відривом від виробництва, у поточному році. Так, згідно паспортів бюджетної програми на 2015-2016 роки, середня вартість підготовки 1 аспіранта становила: у 2015 році - 68 907,4 грн.; у 2016 році - 73 935,2 грн. Згідно довідки про доходи №1040 від 30 серпня 2018 року КНЕУ ім..Тараса Шевченка [PERSON] аспірант за період з 01.12.2015 року по 31.10.2016 року отримала стипендію в розмірі 39242,40 грн. Крім того, згідно разрахунку оплати праці наукового керівника аспіранта [PERSON] факультету соціології за період з 01.12. 2015 року по 31.10.2016 року оплата праці наукового керівника [PERSON] складала 10607,96 грн. Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Вимогами ст.10 ЦПК України передбачено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Відповідно до вимог ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно з п. 4 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами : письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Статтею 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно зі ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. Згідно зі ст.15 ЦК України кожна сторона має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Частиною 1 статті 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 177 ЦК України об`єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші та цінні папери, інше майно, майнові права, результати робіт, послуги, результати інтелектуальної, творчої діяльності, інформація, а також інші матеріальні і нематеріальні блага. Відповідно до Угоди про підготовку аспіранта, який навчається в аспірантурі з відривом від виробництва, за рахунок державного замовлення, відповідачка зобов`язувалася: 1) дотримуватися всіх умов Положення про підготовку науково-педагогічних та наукових працівників. В разі відрахування за наслідками атестації, невиконання індивідуального плану без поважних причин, грубе порушення Правил внутрішнього розпорядку університету відшкодувати вартість навчання згідно з чинним законодавством; 2) оволодіти науковими знаннями, практичними навичками, професійною майстерністю згідно з обраною спеціальністю; 3) виконати індивідуальний план роботи; 4) звітувати про хід написання дисертації та індивідуального плану; 5) подавати відділу підготовки та атестації науково-педагогічних кадрів індивідуальний план роботи, результати атестації та інші необхідні документи; 6) упродовж навчання в аспірантурі опублікувати не менше 10-ти статей за темою дисертаційного дослідження у наукових фахових виданнях, серед яких не менше однієї статті у виданнях інших держав або у виданнях України, які включені до міжнародних науко метричних баз; в усіх публікаціях, підготовлених під час навчання в аспірантурі, місцем роботи (навчання) вказувати Київський національний університет імені Тараса Шевченка; 7)своєчасно вносити перелік опублікованих наукових праць до бази публікацій університету; 8) відпрацювати не менше трьох років у Хмельницькому національному університеті. Згідно з пунктом 16 Положення №309 про підготовку науково-педагогічних і наукових кадрів (яке було чинним на час виникнення спірних правовідносин) аспіранти і докторанти зобов`язані: дотримуватися вимог законодавства, моральних, етичних норм поведінки; глибоко оволодівати знаннями, практичними навичками, професійною майстерністю, підвищувати загальний культурний рівень; опанувати методологію проведення наукових досліджень; виконувати індивідуальний план роботи над дисертацією. Індивідуальний план роботи аспіранта передбачає складання кандидатських іспитів із спеціальності, іноземної мови та філософії, а у разі необхідності - додаткового іспиту, визначеного рішенням спеціалізованої вченої ради закладу, установи, де передбачається захист дисертації, і заліків з дисциплін, визначених рішенням вченої ради вищого навчального закладу, наукової установи з урахуванням профілю підготовки, а також педагогічна практика; звітувати про хід виконання дисертації на засіданні кафедри, відділу, лабораторії, вченої ради вищого навчального закладу, наукової установи; у встановлений термін захистити дисертацію або подати її спеціалізованій вченій раді; дотримуватися статуту і правил внутрішнього розпорядку вищого навчального закладу, наукової установи. Згідно з пунктом 41 Положення № 309 аспірант працює за індивідуальним планом роботи, не менше ніж два рази на рік звітує про його виконання на засіданні кафедри, відділу, лабораторії і щорічно атестується науковим керівником. За результатами атестації відповідним наказом керівника вищого навчального закладу, наукової установи аспірант переводиться на наступний рік навчання або відраховується з аспірантури. Пунктом 22 Положення № 309 встановлено, що аспірант або докторант може бути відрахований з аспірантури або докторантури за грубе порушення правил внутрішнього розпорядку вищого навчального закладу, наукової установи, за вчинення протиправних дій, а також за невиконання індивідуального плану роботи без поважних причин, передбачених пунктом 19 цього Положення. Рішення про відрахування аспіранта або докторанта приймає вчена рада вищого навчального закладу, наукової установи. На підставі рішення вченої ради аспірант або докторант відраховується з аспірантури або докторантури наказом керівника вищого навчального закладу, наукової установи. В силу ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ст. 71 Закону України «Про вищу освіту», фінансування державних закладів вищої освіти здійснюється за рахунок коштів державного бюджету. Згідно п. 9.3 Статуту, фінансування Університету здійснюється за рахунок, зокрема, коштів загального фонду державного бюджету. Напрями використання бюджетних коштів, що спрямовуються на досягнення мети та забезпечують виконання завдань університету, визначаються паспортом бюджетної програми, який щорічно затверджується у порядку, визначеному наказом Міністерства фінансів України 29.12.2002 № 1098 «Про паспорти бюджетних програм». Відповідачкою не надано до суду доказів на спростування заявлених вимог позивачем. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову.

Outcome: approved