Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-24 00:00:00

у жовтні 2020 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу (затримки видачі трудової книжки з вини відповідача) за кожен робочий день з 13.02.2020 року по дату винесення рішення суду з розрахунку 212, 20 грн. за день, а також стягнути з відповідача на його користь 125000 грн. моральної шкоди. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 04.06.2019 року згідно розпорядження № 20-К [PERSON] було звільнено з Полтавської обласної спілки споживчих товариств обласної спілки споживчих товариств. Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 12.02.2020 року стягнуто з Полтавської обласної спілки споживчих товариств обласної спілки споживчих товариств на користь [PERSON] невиплачену заробітну плату , вихідну допомогу і середній заробіток з дня звільнення по 12.02.2020 року включно. Постановою Полтавського апеляційного суду від 22.04.2020 року рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 12.02.2020 року залишено без змін. Позивач вказує, що вищевказаними рішеннями суду встановлено, що середній заробіток позивача перед звільненням складав 212, 20 грн. 14.02.2020 року позивач направив на адресу відповідача лист в якому просив виконати рішення Полтавського апеляційного суду в частині видачі йому трудової книжки. Проте, на даний час рішення Полтавського апеляційного суду від 02.12.2019 року в частині видачі [PERSON] залишається невиконаним, трудова крижка не повернута. У зв`язку з чим, позивач вимушений звернутися до суду з даним позовом про стягнення з відповідача середнього заробітку за час вимушеного прогулу (затримки видачі трудової книжки з вини відповідача) та стягнення моральної шкоди. Ухвалою суду від 13.10.2020 року відкрито загальне позовне провадження по справі. 27.11.2020 року представник відповідача Полтавської обласної спілки споживчих товариств подав до суду письмовий відзив на позовну заяву в якому заперечував проти задоволення позову, посилаючись на те, що під час роботи [PERSON] на підприємстві у відповідача дійсно перебувала трудова книжка серії [NUMBER] , проте, на початку 2013 року позивач звернувся до сектору кооперативно-організаційної роботи та кадрів щодо видачі йому трудової книжки для пред`явлення з особистих питань, однак позивачем не було повернуто вказану трудову книжку. Після звільнення [PERSON] засобами поштового зв`язку надіслано на його адресу трудову книжку серії [NUMBER] із записами за 2013 рік, яка зберігалася у Облспоживспілці від часу його переведення на останню посаду. Ураховуючи викладене відповідач просив відмовити у задоволенні позову. 18.08.2021 року ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Представник позивача у судовому засіданні підтримав позовні вимоги, просив задовольнити позов. Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти позову, просив відмовити у його задоволенні з підстав викладених у письмовому відзиві. Заслухавши пояснення сторін, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дослідивши та перевіривши усі обставини справи, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що відповідно до розпорядження Полтавської обласної спілки споживчих товариств обласної спілки споживчих товариств № 20-К від 04.06.2019 року позивача [PERSON] звільнено з підприємства. Відповідно до рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 01.10.2019 року розпорядження № 20-К від 04.06.2019 року про звільнення [PERSON] з Полтавської обласної спілки споживчих товариств обласної спілки споживчих товариств скасовано. Постановою Полтавського апеляційного суду м. Полтави від 02.12.2019 року рішення Окябрського районного суду м. Полтави від 01.10.2019 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким: зобов`язано Полтавську обласну спілку споживчих товариств надати [PERSON] трудову книжку серії [NUMBER] із записом про звільнення з 20.05.2019 року за ч. 3 ст. 38 КЗпП України; зобов`язано Полтавську обласну спілку споживчих товариств надати [PERSON] копію наказу про звільнення з 20.05.2019 року за ч. 3 ст. 38 КЗпП України, копії всіх наказів про надання йому відпусток, в також довідку із зазначенням спеціальності, кваліфікації, посади, часу роботи і розміру заробітної плати за весь період його роботи. 12.02.2020 року рішенням Октябрського районного суду м. Полтави з Полтавської обласної спілки споживчих товариств на користь [PERSON] стягнуто невиплачену при звільненні заробітну плату, вихідну допомогу і середній заробіток з дня звільнення по 12.02.2020 року включно. Постановою Полтавського апеляційного суду від 22.04.2020 року рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 12.02.2020 року залишено без змін. Як вбачається з матеріалів справи, 14.02.2020 року позивач звертався до Полтавської обласної спілки споживчих товариств із заявою від 13.02.2020 року про видачу йому трудової книжки серії [NUMBER] , проте дана трудова книжка [PERSON] не видана. Відповідно до ч. 1 ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний видати працівнику в день звільнення належно оформлену трудову книжку. Відповідно до вимог статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Як встановлено в судовому засіданні, що також підтвердив представник відповідача, з часу винесення наказу про звільнення позивача, а саме з 20.05.2019 трудова книжка серії [NUMBER] з внесеним до неї відповідним записом про звільнення, на час розгляду справи, [PERSON] не була вручена. Разом з цим, судом встановлено, що відповідачем на адресу позивача була надіслана інша трудова книжка серії [NUMBER] з датою заповнення від 2013 року, яка зі слів представника відповідача зберігалася у Облспоживспілці від часу переведення [PERSON] на останню посаду, проте з наданої позивачем довідки ДП «Поліграфічний комбінат «Зоря» вбачається, що виготовлення бланку трудової книжки [NUMBER] було виготовлено у другому кварталі 2018 року, що в свою чергу вказує на відмінність трудових книжок позивача при його працевлаштуванні та звільненні. При цьому, доводи представника відповідача, про те, що вини Полтавської обласної спілки споживчих товариствв затримці видачі [PERSON] вищевказаної трудової книжки не має, а також те, що дана трудова книжка раніше вже видавалася позивачу, а останній її не повернув суд не бере до уваги, оскільки суду не надано жодних належних та допустимих доказів таким фактам та обставинам. Крім цього, суд зауважує, що обов`язок щодо видачі працівнику в день звільнення належно оформленої трудової книжки, покладається саме на власника або уповноваженого ним органу. Відповідно до ч. 5 ст. 235 КЗпП України, у разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. Отже, для застосування цієї норми права необхідна наявність таких умов: затримка у видачі трудової книжки; вина власника або уповноваженого ним органу; вимушений прогул, викликаний затримкою видачі трудової книжки. Згідно з абзацом 1 статті 1.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерством юстиції України та Міністерством соціального захисту населення № 58 від 29 липня 1993 року, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Пунктом 4.1 Інструкції передбачено, у разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів. При цьому для осіб працездатного віку необхідно вказати час, тривалість та місце проходження підвищення кваліфікації, яке пройшов працівник за останні два роки перед звільненням. Власник або уповноважений ним орган зобов`язаний видати працівнику його трудову книжку в день звільнення з внесеним до неї записом про звільнення. При затримці видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органа працівникові сплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. Днем звільнення в такому разі вважається день видачі трудової книжки. Про новий день звільнення видається наказ і вноситься запис до трудової книжки працівника. Раніше внесений запис про день звільнення визнається недійсним у порядку, встановленому пунктом 2.10 цієї Інструкції. Відповідно до статті 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору до суду у справах про звільнення - у місячний строк з дня вручення йому копії наказу про звільнення або з дня видачі йому трудової книжки. Пунктом 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» роз`яснено, що встановлені статтями 228, 233 КЗпП строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін. У кожному випадку суд зобов`язаний перевірити і обговорити причини пропуску цих строків, а також навести у рішенні мотиви, чому він поновлює або вважає неможливим поновити порушений строк. Передбачений ст. 233 КЗпП місячний строк поширюється на всі випадки звільнення незалежно від підстав припинення трудового договору. Оскільки невидача трудової книжки працівникові є триваючим порушенням, початком перебігу 3-місячного строку для звернення до суду з позовом про видачу трудової книжки та стягнення середнього заробітку за час затримки її видачі слід вважати дату фактичної видачі трудової книжки або день, коли працівник відмовився від її отримання . Таку правову позицію висловив Верховний суд України. Зокрема, в ухвалі Верховного суду України у справі № 6-1785св09 від 01 червня 2011 року зазначено, що відповідно до статті 235 КЗпП України у разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. Згідно зі статтею 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права. Початком перебігу місячного строку для звернення особи до суду з позовом про стягнення грошової компенсації за затримку видачі трудової книжки слід вважати дату фактичної видачі трудової книжки, або день, коли працівник відмовився від її отримання. Таким чином, з відповідача підлягає стягненню середній заробіток за час вимушеного прогулу з 13.10.2020 р. по день ухвалення рішення у справі або по день фактичної видачі трудової книжки, якщо таке відбудеться раніше (ч. 5 ст. 235 КЗпП України). Відповідно до рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 12.02.2020 року, яке набрало чинності, встановлено, що розмір середньомісячної зарплати [PERSON] , складає 212,20 грн. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відтак середній заробіток, за час вимушеного прогулу який втрачено позивачем, у зв`язку із затримкою у видачі трудової книжки становить добуток середньоденної заробітної плати (212,20грн.) та кількості робочих днів за період з 13.10.2020 року по 25.01.2022 року, що становить 97 064,15 грн. Щодо вимоги про стягнення з відповідача моральної шкоди суд зазначає про таке. Відповідно до ч.1, 2, 3 ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає , зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів . Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема, у приниженні честі, гідності, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Згідно з ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Позивач зазначає, що своїми діями відповідач спричинив йому моральну шкоду, яку останній оцінює в 125000 грн., чим порушилися його звичний спосіб життя, порушений душевний спокій, адже за відсутності у нього трудової книжки позивач втратив можливість приймати участь у конкурсах на інші посади та підтвердити свій загальний трудовий стаж на вимогу роботодавця. Суд вважає, що у результаті затримки видачі [PERSON] вчасно після звільнення трудової книжки останньому було завдано відповідачем моральну шкоду, яка полягала у відповідних моральних стражданнях. Згідно роз`яснень, викладених у п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування суд визначає у межах заявлених позовних вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачу фізичних та моральних страждань, з урахуванням в кожному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Аналізуючи зібрані докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення моральної шкоди у розмірі 125000 грн., про який вказує позивач, не знайшли свого обґрунтованого підтвердження в судовому засіданні. Беручи до уваги характер, обсяг і тривалість заподіяних [PERSON] моральних страждань, тривалість зміни обстановки у його житті, а також вину відповідача й інші обставини, та виходячи з принципу розумності і справедливості, суд вважає, що сума моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню, має бути зменшена до 30000 грн. Враховуючи вищевикладене, позов підлягає частковому задоволенню. Щодо вирішення питання про розподіл судових витрат, суд виходить з такого. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України,судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На виконання вимог ст.141 ЦПК України, беручи до уваги, що позивач згідно з вимогами п.1 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави витрати по сплаті судового збору в сумі 1681,60 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved