Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-01 00:00:00

Процедура (рух справи): У червні 2021 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за спожиту теплову енергію, яка постачалась в квартиру [ADDRESS] за період з 01 жовтня 2017 року по 01 червня 2021 в розмірі 40 634,68 грн. - основний борг, 4756,87 грн. - втрати від інфляції, 2362,28 грн. - 3% річних, судового збору в розмірі 2270 грн. та 5000 грн. витрат на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч.4 ст.274 ЦПК України ухвалою суду від 23 липня 2021 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та постановлено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Представник позивача - адвокат Новак Ю.П. надав суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, зазначивши, що позовні вимоги підтримує та просить суд їх задовольнити. Відповідачка, [PERSON] , подала заяву про розгляд справи за її відсутності. Відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України в зв'язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу судом не здійснюється. Аргументи позивача, Спільного підприємства Товариства з обмеженою відповідальністю «Світловодськпобут»: Позовні вимоги позивач мотивує тим, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] на підставі договору купівлі- продажу квартири від 28 серпня 2020 року. Відповідно до п.4.3.2 договору купівлі-продажу квартири, покупець зобов'язалася сплатити всю заборгованість по комунальним та іншим платежам по вказаній квартирі. 04 листопада 2020 року між СП ТОВ "Світловодськпобут" та [PERSON] було укладено договір про надання послуг постачання теплової енергії. Відповідачка користується послугами СП ТОВ "Світловодськпобут" та частково сплачувала послуги теплопостачання. СП ТОВ «Світловодськпобут» відповідно до рішення виконавчого комітету Світловодської міської ради від 15.08.2012 року за № 742 «Про визначення виконавці житлово-комунальної послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання (копію додано) є виконавцем послуг з централізованого опалення в м. Світловодськ і проводить забезпечення тепловою енергією багатоквартирні будинки. Позивачем надано відповідачу послуги з централізованого опалення квартири [ADDRESS] . Позивач проводив та проводить нарахування відповідно до постанов Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг про встановлення тарифів та рішень виконавчого комітету Світловодської міської ради про встановлення тарифів. За отриману послугу з постачання теплової енергії відповідачка сплачує кошти не в повному розмірі, у зв'язку із чим виникла заборгованість за опалення квартири, яка за період з 01 жовтня 2017 року по 01 червня 2021 року становить 40 634 грн. 68 коп. Крім цього, згідно розрахунку трьох відсотків річних становить 2362,28 грн., а сума на яку збільшився розмір внаслідок інфляційних процесів за вказаний період становить 4756,87 грн. Крім того, представник позивача - адвокат Новак Ю.П. подав заяву про відшкодування судових витрат, а саме судового збору у розмірі 2270 грн. та витрат на правничу (професійну допомогу) у розмірі 5000 грн. На підставі викладеного, просить задовольнити позов про стягнення з відповідачки, [PERSON] , нарахованої заборгованості. В обґрунтування позовних вимог позивач, СП ТОВ «Світловодськпобут», надав суду письмові докази. Аргументи відповідачки, [PERSON] : Відповідачка позов визнала частково в сумі 25 307 грн., на підтвердження чого надала довідку СП ТОВ «Світловодськпобут» №33 від 24 січня 2022 року про розмір заборгованості станом на 24 січня 2022 року у розмірі 25 307 грн. Розглянувши справу в порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши матеріали справи та зміст заяв сторін по суті справи, оцінивши у єдності та в сукупності надані позивачем докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, проаналізувавши норми права, які регулюють спірні правовідносини, суд дійшов наступного висновку. Встановлені судом обставини справи: Спільне підприємство товариство з обмеженою відповідальністю «Світловодськпобут» відповідно до рішення виконавчого комітету Світловодської міської ради за №742 від 15 серпня 2012 року є виконавцем послуг з централізованого опалення в м. Світловодську та проводить забезпечення тепловою енергією багатоквартирні будинки. Згідно рішень виконавчого комітету Світловодської міської ради та наказів СП ТОВ «Світловодськпобут», у м. Світловодську у період з 2017 по 2021 роки було проведено опалювальні сезони. [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] на підставі договору купівлі- продажу квартири від 28 серпня 2020 року. Відповідно до п.4.3.2 договору купівлі-продажу квартири, покупець [PERSON] зобов'язалася сплатити всю заборгованість по комунальним та іншим платежам по вказаній квартирі. 04 листопада 2020 року між СП ТОВ "Світловодськпобут" та [PERSON] було укладено договір про надання послуг постачання теплової енергії. Внаслідок часткової сплати відповідачем платежів за отримані послуги з централізованого опалення за період з 01 жовтня 2017 року по 01 лютого 2021 року утворилася заборгованість. Згідно довідки про розмір платежів за послуги СП ТОВ «Світловодськпобут», за період з 01 жовтня 2017 року по 01 червня 2021 року заборгованість [PERSON] становить 40 634 грн. 68 коп. Крім цього, згідно розрахунку трьох відсотків річних за період01 жовтня 2017 року по 01 червня 2021 року становить 2362,28 грн., а сума на яку збільшився розмір внаслідок інфляційних процесів за вказаний період становить 4756,87 грн. У червні 2021 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за спожиту теплову енергію, яка постачалась в квартиру [ADDRESS] за період з 01 жовтня 2017 року по 01 червня 2021 в розмірі 40 634,68 грн. - основний борг, 4756,87 грн. - втрати від інфляції, 2362,28 грн. - 3% річних, судового збору в розмірі 2270 грн. та 5000 грн. витрат на професійну правничу допомогу. Згідно довідки №33 від 24 січня 2022 року СП ТОВ «Світловодськпобут», наданої відповідачкою, заборгованість за спожиту теплову енергію за адресою: [ADDRESS] станом на 24 січня 2022 року становить 25 307 грн. Вказані обставини справи підтверджуються належними та допустимими доказами. Оцінка суду (джерела права): Відповідно до ч. 2 ст. 6 Закону України «Про житлово-комунатьні послуги від 09.11.2017 № 2189-VIII (далі - Закон № 2189-VIII) виконавцем комунальної послуги постачання теплової енергії є теплопостачальна організація. Відповідно до ч. 2 ст. 6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017 № 2189-VIII (далі - Закон № 2189-VIII) виконавцем комунальної послуги з постачання теплової енергії є теплопостачальна організація. Статтями 20, 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004 № 1875-IV (далі - Закон № 1875-IV) (чинний на час виникнення спірних правовідносин) визначені обов`язки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг. Зокрема, обов`язком споживача є укладення договору на надання житлово-комунальних послуг, а також оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом, а обов`язком виконавця - надання послуг вчасно та відповідної якості згідно із законодавством та умовами договору. Статтями 7, 8 Закону № 2189-VIII визначені обов`язки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг. Зокрема, обов`язком індивідуального споживача є укладення договору про надання житлово-комунальних послуг, а також оплачувати надані житлово- комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідним договором, а обов`язком виконавця - надання послуг вчасно, безперервно та відповідної якості згідно із законодавством та умовами договору. Надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах, що передбачено ч. 1 ст. 12 та ч. 6 ст. 21 Закону № 2189-VIII та п. 13 Правил надання послуги з постачання теплової енергії, затверджених постановою КМУ від 21.08.2019 № 830. Послуга з постачання теплової енергії надається згідно з умовами договору, що укладається з урахуванням особливостей, визначених Законом № 2189-VIII, та вимогами правил надання послуг з постачання теплової енергії, що затверджуються Кабінетом Міністрів України, якщо інше не передбачено законом. Обов`язок індивідуального споживача укласти договір на постачання теплової енергії також передбачений абзацом першим частини 3 статті 24 Закону України «Про теплопостачання» та пп. 1 п. 46 Правил надання послуги з постачання теплової енергії, затверджених постановою КМУ від 21.08.2019 № 830. Відповідно до статті 319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном, власність зобов`язує. Статтею 322 ЦК України передбачено, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ч.1 ст.10 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», ціни (тарифи) на житлово-комунальні послуги встановлюються за домовленістю сторін, крім випадків, коли відповідно до закону ціни (тарифи) є регульованими. У такому разі ціни (тарифи) встановлюються уповноваженими законом державними органами або органами місцевого самоврядування відповідно до закону. З огляду на зміст правовідносин, що існують між сторонами, вони по своїй суті є грошовим зобов`язанням, в якому серед інших прав та обов`язків сторін, на боржника як споживача послуг покладено цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право кредитора, як виконавця комунальної послуги, вимагати сплату коштів за фактично надані послуги. Частиною 1 статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За змістом ч.1 ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч.1, 2 ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Згідно ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. З огляду на юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов`язань, на них поширюється дія ч.2 ст.625 ЦК України, як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язань. При цьому передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Відповідно до ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Висновок суду: Суд зазначає, що позивач, СП ТОВ «Світловодськпобут», в тому числі у спірний період, надавав послуги з централізованого теплопостачання до квартири відповідачки, [PERSON] , квартира [ADDRESS] Суд враховує, що відповідачка, [PERSON] , у період з 01 жовтня 2017 року по 01 червня 2021 року за послуги централізованого опалення частково оплачувала, в результаті чого утворилася заборгованість за послуги з централізованого опалення у сумі 40 634 грн. 68 коп. Внаслідок прострочення виконання зобов`язання по сплаті послуг з централізованого опалення відповідачу, згідно розрахунку позивача, також нарахована сума трьох відсотків річних на суму заборгованості, що становить 2362,28 грн., а також сума на яку збільшився розмір заборгованості внаслідок інфляції за вказаний період, що становить 4756,87 грн. Проте, суд враховує, що відповідачкою до суду надано довідку від позивача СП ТОВ «Світловодськпобут», згідно якої, розмір заборгованості станом на 24 січня 2022 року складає 25 307 грн., у зв`язку із частковою сплатою нею заборгованості. Враховуючи викладене, суд вважає, що відповідачка прострочила виконання зобов`язання та має обов`язок сплатити борг за отримані послуги з централізованого опалення, відповідно позовні вимоги в цій частині відповідають частковому задоволенню на суму 25 307 грн. Враховуючи, що позовна вимога в частині стягнення основного боргу підлягає частковому задоволенню, з відповідача також підлягає стягненню втрати від інфляції в сумі 2962,55 грн.та 3% річних в сумі 1471,21 грн. Оцінка суду (джерела права): Положеннями ст. 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Правові засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні визначаються Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність». Згідно зі статтею 1 Закону договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Відповідно до частини першої статті 26 Закону адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги. Згідно із частиною першою статті 27 Закону договір про надання правової допомоги укладається в письмовій формі. До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права (частина третя статті 27 Закону). За своєю правовою природою договір про надання правової допомоги є договором про надання послуг, що регулюється Главою 63 ЦК України та загальними положенням про договір, передбаченими Главою 52 ЦК України. Відповідно до частини першої статті 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до статті 903 ЦК України визначено, що у разі, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору (частина п`ята статті 626 ЦК України). Отже, договір про надання правової допомоги, як і будь-який договір про надання послуг, може бути оплатним або безоплатним. Пунктом 9 ч. 1 ст. 1 Закону № 5076-VI встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні. Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону № 5076-VI). Згідно з статтею 30 Закону, статтею 28 Правил адвокатської етики ( у редакції 2012 року)гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. У постанові від 18 грудня 2019 року у справі № 522/17845/15-ц Верховний Суд зауважує, що адвокатський гонорар є однією із умов, яка визначається сторонами договору про надання правової допомоги, тому відсутність у договорі розміру та/або порядку обчислення адвокатського гонорару (погодинної оплати або фіксованого розміру) не дає підстав вважати, що сторони при укладенні договору про надання правової допомоги погодили розмір адвокатського гонорару. Висновок суду : Суд зазначає, що за змістом ст.141 ЦПК України розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою. У зв`язку з тим, що представником позивача не надано суду документів, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрат необхідних для надання правничої допомоги, суд приходить висновку про часткове задоволення заяви про стягнення з відповідача судових витрат в частині витрат на оплату правничої допомоги в розмірі 500 грн. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial