Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом та просив стягнути з відповідача три проценти річних за період з 30.07.2017 по 25.08.2021 роки в розмірі 2 407 доларів 90 центів США. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що рішенням Суворовського районного суду міста Одеси від 20.07.2017 р. по справі №523/246/17 з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто суму боргу в розмірі 19 688,33 доларів США. Рішення суду набрало законної сили 30.07.2017 року, однак на теперішній час не виконано, що стало підставою для звернення до суду з позовними вимогами щодо стягнення трьох процентів річних за невиконання рішення суду. Позивач та його представник в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені судом належним чином, представник позивача надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений судом належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Суд ухвалює заочне рішення за відсутності учасників справи відповідно до ст. 280-283 ЦПК України, про що не заперечував представник позивача. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Так встановлено, що 12.06.2014р. між позивачем та відповідачем укладено письмовий договір позики, згідно якого позивач позичив відповідачу 10 000,00 доларів США із сплатою відсотків у розмірі 0,15% за кожен день користування та кінцевим терміном повернення до 12 вересня 2014р. У зв`язку з тим, що відповідач не повертає отримані кошти, позивач просив суд стягнути з відповідача 10000,00 доларів США боргу, 13695,00 доларів США відсотків за період з липня 2014 року по 2016 рік, 9130,00 доларів США пені, всього 32825,00 доларів США. Рішенням Суворовського районного суду міста Одеси від 12 липня 2017 року по справі №523/246/17 з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто суму боргу в розмірі 19688,33 доларів США в гривневому еквіваленті згідно офіційного курсу НБУ на день здійснення платежу, з них: 10000,00 - сума позики; 1380,00 доларів США - проценти за договором; 4648,33 доларів США - проценти на рівні облікової ставки НБУ; 3660,00 доларів США - пеня. За правилами ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно зі ст. 625 ЦК Україна, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Оскільки ст. 625 ЦК України розміщена в розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України, то вона поширює свою дію на всі зобов`язання, якщо інше не передбачено в спеціальних нормах, які регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 ЦК України. Згідно із частиною другою статті 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є не лише договори, а й інші правочини, завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди іншій особі, інші юридичні факти, а також рішення суду. За змістом ст. 524 ЦК України, грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Отже, три проценти річних повинні нараховуватися на суму основного боргу. Беручи до уваги факт виникнення у відповідача зобов`язань вже на підставі рішення суду, вбачається, що на них поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК України як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання. Передбачене ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахування трьох процентів річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника. Такі висновки містяться, зокрема, у постанові Верховного Суду України від 06 червня 2012 року №6-49цс12. У частині другій статті 625 ЦК України прямо зазначено, що тири процента річних визначаються від простроченої суми за весь час прострочення. Тому при розрахунку трьох процентів річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні. Такого висновку дійшов Верховний Суд в Постанові від 19 січня 2019 року у справі №373/2054/16-ц. Правовий аналіз положень статей 526,599,611,625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 4 червня 2019 року у справі № 916/190/18 (провадження № 12-302гс18). Добровільно виконувати рішення суду боржник відмовився, отже, у кредитора виникло право стягувати заборгованість за весь час невиконання рішення суду про стягнення боргу шляхом подання нового позову, адже на підставі чинного судового рішення від 12.07.2017 р., між позивачем та відповідачами виникло грошове зобов`язання, невиконання якого зумовлює застосування положень частини другої етапі 625 ЦК України. Саме цією нормою, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошових зобов`язань, забезпечені права та інтереси позивача в охоронних правовідносинах, на підставі чинного судового рішення. Таким чином, суд приходить до висновку, що розмір заборгованості у вигляді трьох процентів річних позивачем визначений правильно та підлягає стягненню з відповідача за період з 30.07.2017 по 25.08.2021 роки у розмірі 2 407 доларів 90 центів США. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 908 грн.. На підставі ст. 526,625 ЦК України,

Outcome: approved