Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-31 00:00:00

В листопаді 2021 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до ТОВ «Цикл Фінанс» про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, на обґрунтування своїх вимог посилалася на таке: відповідно до договору кредиту №008-07526-120313 від 12.03.2013 року позивачу в ПАТ «Дельта Банк» була відкрита кредитна лінія на суму 40900 гривен строком на 364 календарних дня. 20.02.2018 року між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія` було укладено договір №248/К купівлі-продажу майнових прав, відповідно до якого ПАТ «Дельта Банк» відступило ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія», а ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» набуло право вимоги за договорами кредиту, у тому числі за договором кредиту № 008-07526-120313 від 12.03.2013 року, укладеним з [PERSON] 12.04.2021 року між ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія` та ТОВ «Цикл Фінанс» укладений наступний Договір про відступлення прав вимоги за кредитними договорами № 248/1 від 12.04.2021 року, відповідно до якого ТОВ «Цикл Фінанс» набуло право вимоги до [PERSON] за кредитним договором № 008-07526-120313 від 12.03.2013 року. 19.05.2021 року ТОВ «Цикл Фінанс» звернувся до приватного нотаріуса Остапенко Є.М. з заявою про вчинення виконавчого напису в рахунок погашення простроченої заборгованості за період з 08.06.2018 року по 15.10.2019 року в сумі 91647 (дев`яносто одна тисяча шістсот сорок сім) гривен 31 копійка, що складається: з простроченої заборгованості за сумою кредиту - 49036 (сорок дев`ять тисяч тридцять шість) гривен 21 копійка; прострочена заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом в сумі 41561 (сорок одна тисяча п`ятьсот шістдесят одна) гривня 10 копійок; заборгованість по пені в сумі 1050 (одна тисяча п`ятдесят) гривен; вартість вчинення виконавчого напису - 50 (п`ятдесят) гривен. Отримавши заяву ТОВ «Цикл Фінанс», приватний нотаріус Остапенко Є.М. вчинив виконавчий напис №46566, за яким вирішив задовольнити вимоги ТОВ «Цикл Фінанс» шляхом стягнення з [PERSON] коштів на рахунок стягувача у розмірі 91647 (дев`яносто одна тисяча шістсот сорок сім) гривен 31 копійка, що складається: з простроченої заборгованості за сумою кредиту - 49036 (сорок дев`ять тисяч тридцять шість) гривен 21 копійка; прострочена заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом в сумі 41561 (сорок одна тисяча п`ятьсот шістдесят одна) гривня 10 копійок; заборгованість по пені в сумі 1050 (одна тисяча п`ятдесят) гривен; вартість вчинення виконавчого напису - 50 (п`ятдесят) гривен. 21.10.2021 року на адресу приватного виконавця Проценко Д.Ю. від ТОВ «Цикл Фінанс» надійшла заява від 16.07.2021 року (вих.№3985) «Про відкриття виконавчого провадження» на підставі виконавчого напису від 19.05.2021 року, р.№46566 Постановою приватного виконавця Проценко Д.Ю. від 25.10.2021 року відкрито ВП№67255077 (ідентифікатор доступу: «[NUMBER]»). Місцем відкриття виконавчого провадження за виконавчим написом №46566 від 19.05.2019 року є офіс: 69041, місто Запоріжжя, Дніпровський район, бульвар Вінтера, будинок№26, офіс 1.2. В свою чергу, місцем виконання виконавчого напису №46566 від 19.05.2019 року є місце провадження виконавчих дій з його примусового виконання за місцем проживання боржника, місцем його перебування, за місцем знаходженням майна [PERSON] в Шевченківському районі м. Запоріжжя. Позивач вважає, що виконавчий напис є безпідставним, вчиненим з порушенням вимог закону, і, відповідно, таким, що не підлягає виконанню, оскільки нотаріус не переконався, що заборгованість позивачки перед банком є безспірною. Окрім того, позивач посилається на неотримання письмових вимог про усунення порушень за кредитним договором, що є обов`язковою умовою вчинення виконавчого напису відповідно до Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. В зв`язку наведеним просить суд визнати вказаний виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню, вирішити питання про розподіл судових витрат. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 24.11.2021 року відкрите спрощене провадження по справі, розгляд якої призначений на 13.12.2021 року о 15-40 годин. Позивачем у судове засідання 13.12.2021 року надано заяву про розгляд справи без його участі, наполягав на задоволенні позовних вимог, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Розгляд справи за відсутності сторони узгоджується з положеннями ч.1 ст.211 ЦПК України. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причина неявки суду не відома, відзиву на позов не подавав. Треті особи приватний виконавець та приватний нотаріус у судове засідання не з`явились, причини неявки суду не повідомили, про день, час та місце розгляду справи судом повідомлені належним чином. У відповідності до ст.ст. 174, 178 ЦПК України відповідач не скористався своїм процесуальним правом та не направив суду відзив на позовну заяву, із викладенням заперечень проти позову. Заяви та клопотання до матеріалів справи до початку її розгляду від відповідача та третіх осіб не надходили. У відповідності до ст.ст. 211, ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних в матеріалах справи доказів, що відповідає положенням ч. 4 ст. 223 та ч. 1 ст. 280 ЦПК України. Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу у зв`язку із розглядом справи за відсутності учасників справи, не здійснюється згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України. У відповідності до ч. 8 ст. 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Від третіх осіб - заперечень щодо заявлених позовних вимог та інших заяв, клопотань на адресу суду не надійшло. Дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у позовній заяві, суд встановив такі обставини та визначені відповідно до них правовідносини. Відповідно до договору кредиту № 008-07526-120313 від 12.03.2013 року позивачу в ПАТ «Дельта Банк» відкрита кредитна лінія на суму 40900 гривен строком на 364 календарних дня. 20.02.2018 року між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» укладений договір №248/К купівлі-продажу майнових прав, відповідно до якого ПАТ «Дельта Банк» відступило ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія», а ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» набуло право вимоги за договорами кредиту, у тому числі за договором кредиту № 008-07526-120313 від 12.03.2013 року, укладеним з [PERSON] 12.04.2021 року між ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» та ТОВ «Цикл Фінанс» укладений наступний Договір про відступлення прав вимоги за кредитними договорами №248/1 від 12.04.2021 року, відповідно до якого ТОВ «Цикл Фінанс» набуло право вимоги до [PERSON] за кредитним договором № 008-07526-120313 від 12.03.2013 року. 19.05.2021 року ТОВ «Цикл Фінанс» звернувся до приватного нотаріуса Остапенко Є.М. з заявою про вчинення виконавчого напису в рахунок погашення простроченої заборгованості за період з 08.06.2018 року по 15.10.2019 року в сумі 91647 (дев`яносто одна тисяча шістсот сорок сім) гривен 31 копійка, що складається: з простроченої заборгованості за сумою кредиту - 49036 (сорок дев`ять тисяч тридцять шість) гривен 21 копійка; прострочена заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом в сумі 41561 (сорок одна тисяча п`ятьсот шістдесят одна) гривня 10 копійок; заборгованість по пені в сумі 1050 (одна тисяча п`ятдесят) гривен; вартість вчинення виконавчого напису - 50 (п`ятдесят) гривен. Отримавши заяву ТОВ «Цикл Фінанс», приватний нотаріус Остапенко Є.М. вчинив виконавчий напис №46566, за яким задовольнив вимоги ТОВ «Цикл Фінанс» шляхом стягнення з [PERSON] коштів на рахунок стягувача у розмірі: -91647 (дев`яносто одна тисяча шістсот сорок сім) гривен 31 копійка, що складається: з простроченої заборгованості за сумою кредиту - 49036 (сорок дев`ять тисяч тридцять шість) гривен 21 копійка; прострочена заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом в сумі 41561 (сорок одна тисяча п`ятьсот шістдесят одна) гривня 10 копійок; заборгованість по пені в сумі 1050 (одна тисяча п`ятдесят) гривен; вартість вчинення виконавчого напису - 50 (п`ятдесят) гривен. 21.10.2021 року на адресу приватного виконавця Проценко Д.Ю. від ТОВ «Цикл Фінанс» надійшла заява від 16.07.2021 року (вих.№3985) «Про відкриття виконавчого провадження» на підставі виконавчого напису від 19.05.2021 року, р.№46566 Постановою приватного виконавця Проценко Д.Ю. від 25.10.2021 року відкрито ВП№67255077 (ідентифікатор доступу: «[NUMBER]»). Місцем відкриття виконавчого провадження за виконавчим написом №46566 від 19.05.2021 року є офіс: 69041, місто Запоріжжя, Дніпровський район, бульвар Вінтера, будинок№26, офіс№1.2. В свою чергу, місцем виконання виконавчого напису №46566 від 19.05.2021 року є місце провадження виконавчих дій з його примусового виконання за місцем проживання боржника, місцем його перебування, за місцем знаходженням майна [PERSON] в Шевченківському районі м.Запоріжжя. При вчиненні напису нотаріус не отримував ні від відповідача, ні від позивача первинні бухгалтерські документи щодо видачі кредиту та здійснення його часткового погашення (квитанції, платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо), тому у нотаріуса були відсутні підстави вважати, що розмір заборгованості перед банком, суми відсотків, зазначені у написі, є безспірними. Істотним є також те, що виконавчий напис вчинений не на оригіналі кредитного договору. Виконавчий напис №46566 від 19.05.2021 року вчинений поза межами трирічного строку, не на оригіналі кредитного договору, без перевірки приватним нотаріусом оригіналів первинних документів, без отримання доказів надсилання (отримання) позичальником вимоги кредитодавця (стягувача), за наявністю спору про розмір заборгованості. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має права на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно частин 1 та 2 статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання правочину недійсним. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно із ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється у порядку іншого судочинства. Відповідно до положень ч. 2 ст. 27 ЦПК України, позови до юридичних осіб пред`являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань. Отже, за загальними правилами підсудності, з відповідним позовом позивач має право звернутись до Шевченківського районного суду м. Київ, оскільки місцезнаходження відповідача ТОВ «Цикл Фінанс» територіально відноситься до Шевченківського району м. Київ, на який розповсюджується територіальна юрисдикція зазначеного вище суду. Відповідно до положень ч. 12 ст. 28 ЦПК України, позови до стягувача про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, або про повернення стягненого за виконавчим написом нотаріуса можуть пред`являтися також за місцем його виконання. Визначення змісту категорії місця виконання рішення наведене у статті 24 Закону України «Про виконавче провадження». За правилами частин першої та другої наведеної статті виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. Право вибору місця відкриття виконавчого провадження між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії щодо виконання рішення на території, на яку поширюються їхні функції, належить стягувачу. Приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника-фізичної особи, за місцезнаходженням боржника-юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника. Виконавчі дії у виконавчих провадженнях, відкритих приватним виконавцем у виконавчому окрузі, можуть вчинятися ним на всій території України. Виходячи зі змісту статті 24 Закону України «Про виконавче провадження» місцем виконання виконавчого документа є місце провадження виконавчих дій з його примусового виконання. Такі виконавчі дії провадяться за місцем проживання боржника, місцем його перебування, роботи або за місцем знаходженням його майна. Такий висновок міститься в постанові Верховного Суду від 29.10.2020 року у справі №263/14171/19. Отже, законодавець пов`язує місце виконання рішення не з місцем знаходження кабінету/офісу державного/приватного виконавця, а з місцем вчинення виконавчих дій. Відповідно до ст.18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону України «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 р., №296/5 (далі - Порядок). Так, згідно зі статтею 87 ЗУ «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Захист прав боржника в процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається в спосіб, передбачений підпунктом 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку, - шляхом надіслання стягувачем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень боржнику. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, ст. 50, 87, 88 ЗУ «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Виконавчий напис не є документом, який породжує для стягувача будь-яке право на отримання коштів, а лише підтверджує, що таке право виникло раніше, про що зазначено в постанові Верховного Суду від 14.08.2019 року (справа№569/8884/17). Підставами оскарження виконавчих написів може бути як порушення нотаріусом процедури вчинення напису (наприклад, неповідомлення боржника про вимогу кредитора), так і неправильність вимог боржника. Згідно з п. 2. 2 гл. 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року, №296/5, визначено, що вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надіслання письмової вимоги на адресу боржника про усунення порушень. Верховний Суд у справах№6-158цс15, постанова від 20.05.2015 року; №310/9293/15-ц від 23.01.2018 р., - дійшов таких висновків: що умовою для вчинення нотаріусом виконавчого напису є безспірність наявності боргу та його розміру. Згідно п. 10 узагальнення "Про судову практику розгляду справ про оскарження нотаріальних дій або відмову в їх вчиненні" винесеного ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 р. роз`яснено, що судам слід мати на увазі, що, вчиняючи виконавчий напис, нотаріус не розглядає спір про право. Виконавчий напис вчиняється виключно за документально оформленими вимогами, які викладені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів тільки за наявності всіх умов, передбачених Законом № 3425-XII. Безспірність вимог визначається не нотаріусом або стягувачем відповідно до Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала не необхідності керуватися однією з аксіом цивільного судочинства: «Placuit in omnibus rebus praecipuum esse iustitiae aequitatisque quam stricti iuris rationem», що означає: «У всіх юридичних справах правосуддя й справедливість мають перевагу перед строгим розумінням права». Правові аксіоми визначають як загальні положення, які сприймаються як самоочевидні істини, не потребують доведення та відображають загальнолюдський зміст права Під час розгляду справи суд враховує правові висновки, викладені Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 15.01.2020 р. у справі № 305/2082/14-ц, в постанови від 02.07.2019 р. у справі №916/3006/17 (пр.№12-278гс18), - у яких зазначено, коли виконавчий напис нотаріуса визнають таким, що не підлягає виконанню. Виконавчий напис не є документом, який породжує для стягувача будь-яке право на отримання коштів, а лише підтверджує, що таке право виникло раніше, про що зазначено в постанові Верховного Суду від 14.08.2019 року (справа №569/8884/17). Підставами оскарження виконавчих написів може бути як порушення нотаріусом процедури вчинення напису (наприклад, неповідомлення боржника про вимогу кредитора), так і неправильність вимог боржника. Згідно з п.2.2 гл.16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 р., №296/5, визначено, що вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надіслання письмової вимоги на адресу боржника про усунення порушень. Такого висновку дійшов Верховний Суд у справі №6-158цс15 від 20.05.2015 р. Такого ж правового висновку дійшов ВСУ у справі №310/9293/15-ц від 23.01.2018 р., що умовою для вчинення нотаріусом виконавчого напису є безспірність наявності боргу та його розміру. Нотаріусом при вчинення виконавчого напису не було враховано те, що «Право вимоги» щодо повного дострокового погашення кредиту не є тотожним «праву вимоги» щодо сплати відповідного чергового платежу. Приватним нотаріусом не було перевірено надіслання вимоги стягувачем і отримання її позивачем, що унеможливило подання останнім нотаріусу обґрунтованих заперечень щодо вчинення виконавчого напису або письмової згоди. Виконавчий напис нотаріуса визнається таким, що не підлягає виконанню при відсутності оригіналів фінансового чеку та опису вкладення, які підтверджують направлення боржнику вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання (Справа № 22-620). Законодавством не визначений вичерпний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника (позивача) і оцінки наданих ним доказів (правова позиція викладена у постанові ВС від 21.03.20018 р. зі справи № 910/5413/17). Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в рамках справи №751/3731/20, пр.№61-6810св21 - серед іншого досліджував питання щодо правової можливості вчинення виконавчого напису нотаріусом на кредитному договорі. Постанова КМУ за №662 від 26.11.2014 р. «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» відповідно до Постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 р. в справі № 826/20084/14, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року та Постановою Великої Палати Верховного Суду від 20.06.2018 року, - визнана судом незаконною та нечинною. Тобто, «Перелік…» передбачає можливість вчинення виконавчого напису лише на підставі оригіналу нотаріально посвідченого договору. З огляду на викладене до аналогічних правовідносин підлягає застосуванню постанова КМУ «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» №1172 в редакції, яка діяла до моменту доповнення Переліку п. 2 Розд. «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин». Аналогічного висновку дійшов Верховний суд у своїй постанові у справі № 910/13233/17 від 29.01.2019 р. Суди першої або апеляційної інстанції не мають права відступати від правової позиції, викладеної в постановах ВС/ВСУ, можливість відступу від них надається лише суду касаційної інстанції (Верховному Суду). На переконання суду - надані позивачем докази і фактичні обставини справи свідчать про наявність підстав вважати, що при вчинені виконавчого напису, приватним нотаріусом не були дотримані вимоги діючого законодавства щодо його вчинення, що є підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, - тобто - підставою для задоволення позовних вимог. Щодо витрат на професійну правничу допомогу суд зазначає наступне. У постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 379/1418/18 (провадження № 61-9124св20) вказано, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесені витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення. Згідно з вимог ст.137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони,крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява N 19336/04). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Таким чином, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи. Так, із матеріалів справи вбачається, що, позивач [PERSON] , усвідомлюючи факт порушення своїх прав у зв`язку з безпідставним вчиненням виконавчого напису, був вимушений звернутися за правничею допомогою до фахівця у галузі права, уклав договір про надання правничих послуг від 09.11.2021 року, після чого у безготівковій формі завчасно 25.11. та 29.11.2021 року сплатив обумовлений (погоджений) розмір адвокатських послуг на загальну суму 9100 гривен, склав акт надання/отримання послуг від 30.11.2021 року, на підтвердження чого надав належним чином посвідчені копії банківських документів на загальну суму 9100 гривен, яка складається зі сплати: 25.11.2021 року - 4600 гривен (квіт.№483439; № 483431 - на ); - 29.11.2021 року - 4500 гривен (квіт.№548863, 548868), що, на переконання суду, слід віднести до співмірних (у порівнянні з сумою, що підлягала стягненню за виконавчим написом - 91647 гривен 31 копійку) витрат за надання правничої допомоги (ст. 137 ЦПКУ). Звертаючись з позовною заявою, [PERSON] сплатив 908 гривен - судовий збір за звернення з позовом; 454 гривні - судовий збір за звернення з заявою про забезпечення позову. Позивач заявив до стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу у суді першої інстанції, надав докази виконання вимог, передбачених ч. 5 ст. 49ЦПК України. Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала не необхідності керуватися однією з аксіом цивільного судочинства: «Placuit in omnibus rebus praecipuum esse iustitiae aequitatisque quam stricti iuris rationem», що означає: «У всіх юридичних справах правосуддя й справедливість мають перевагу перед строгим розумінням права». Правові аксіоми визначають як загальні положення, які сприймаються як самоочевидні істини, не потребують доведення та відображають загальнолюдський зміст права Під час розгляду справи суд враховує зазначені вище правові висновкі, викладені Великою Палатою Верховного Суду, Верховного, у яких зазначено, коли виконавчий напис нотаріуса визнають таким, що не підлягає виконанню. Суди першої або апеляційної інстанції не мають права відступати від правової позиції, викладеної в постановах ВС/ВСУ, можливість відступу від них надається лише суду касаційної інстанції (Верховному Суду). На переконання суду - надані позивачем докази і фактичні обставини справи свідчать про наявність підстав вважати, що при вчинені виконавчого напису, приватним нотаріусом не були дотримані вимоги діючого законодавства щодо його вчинення, що є підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, - тобто - підставою для задоволення позовних вимог. У статті 133 ЦПК України наведені види судових витрат, які складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з витребуванням доказів, про забезпечення позову, пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. У рішенні Конституційного Суду України від 30.09.2009 р. № 23рп/2009, правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права. У постанові Верховного Суду від 30.09.2020 р. у справі №379/1418/18 (пр. № 61-9124св20); у постанові від 25 травня 2021 року (Справа N 910/7586/19) вказано, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги», входить до предмета доказування у справі. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020р., справа №904/4507/18 (пр.№12-171гс19) виходила з того, що домовленості про сплату гонорару за надання правничої допомоги є такими, що склалися між адвокатом та клієнтом, у межах правовідносин між якими і може розглядатися питання щодо обов`язковості такого зобов`язання. У контексті вирішення судом питання про розподіл судових витрат суд повинен оцінювати розумність витрат, їх співмірність із ціною позову, складністю справи та її значенням для позивача. Зазначений висновок відповідає позиції Європейського суду з прав людини, який у рішенні від 19.10.2000 р. у справі «Іатрідіс проти Греції» тлумачить «гонорар успіху» як домовленість, згідно з якою клієнт зобов`язується виплатити адвокату як винагороду певний відсоток від присудженої йому судом грошової суми, якщо рішення буде на користь клієнта. Якщо такі угоди є юридично дійсними, то визначені суми підлягають сплаті клієнтом (§55). Водночас відшкодування судових витрат передбачає, що встановлена їх реальність, необхідність і, крім того, умова розумності їх розміру. За наявності таких угод при вирішенні питання відшкодування судових витрат ЄСПЛ керується не ними, а іншими наведеними вище чинниками, які стосуються роботи адвоката, насамперед принципом розумності судових витрат, що відображено також у справі «Пакдемірлі проти Туреччини». Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у справі № 911/4242/15, зазначив, що проти розміру витрат на правничу допомогу має заперечувати обов`язково інша сторона і якщо вона не заперечує, то у суду відсутні підстави надавати оцінку кількості часу, витраченому адвокатом на виконання робіт. Окрім цього, ВС наголосив, що зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи. Тому у відповідності до ст. 141 ЦПКУ понесені позивачем судові витрати слід покласти на відповідача. Витрати на оплату правничої допомоги підлягають відшкодуванню незалежно від того, чи їх сторона уже сплатила чи їх вона ще має сплатити. Такі висновки були неодноразово зроблені Верховним судом у постановах 03.10.2019 р. (справа № 922/445/19 ), від 09.06.2020 р. (справа № 5020-961/2012) та від 02.09.2020 р. (справа № 329/766/18). Окреслені висновки є обов`язковими в силу ст. 263 ЦПК України. У рішенні (щодо справедливої сатисфакції) від 19 жовтня 2000 року у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece, заява № 31107/96) ЄСПЛ вирішував питання обов`язковості для цього суду угоди, укладеної заявником зі своїм адвокатом стосовно плати за надані послуги, що співставна з «гонораром успіху». ЄСПЛ указав, що йдеться про договір, відповідно до якого клієнт погоджується сплатити адвокату як гонорар відповідний відсоток суми, якщо така буде присуджена клієнту судом. Такі угоди, якщо вони є юридично дійсними, можуть підтверджувати, що у заявника дійсно виник обов`язок заплатити відповідну суму гонорару своєму адвокатові. Отже, за наявності угод, які передбачають «гонорар успіху», слід керуватися загальними критеріями при присудженні судових та інших витрат. Велика Палата Верховного Суду вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц). Застосований розподіл судових витрат відповідає актуальним правовим позиціям Верховного Суду Великої палати Верховного Суду, Конституційного суду, Європейського суду. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до матеріалів справи, позивачем сплачено судовий збір за розгляд судом позовної заяви 908,00 грн., 454,00 грн. - судовий збір за звернення з заявою про забезпечення позову та 9100,00 грн. - витрати, сплачені за надання правничої допомоги. Вказані витрати документально підтверджені, тому підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Тому у відповідності до ст. 141 ЦПКУ понесені позивачем судові витрати покладаються на відповідача.

Outcome: approved