Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-01 00:00:00

У березні 2020 року ТОВ «Жилсервіс» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, в обґрунтування якого зазначило, що відповідач є власником квартири [ADDRESS] . Квартира знаходиться в багатоквартирному житловому будинку, безпосередньо утриманням, експлуатацією та управлінням яким займається ТОВ «Жилсервіс» на підставі Договору про управління житлового будинку від 01.10.2006 року, укладеного позивачем з забудовником АТ «Агросервіс - Україна». Відповідач отримує комунальні послуги від позивача на підставі договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій від 01.01.2010 року. Однак відповідач не виконує належним чином умови договору, не сплачує у повному обсязі кошти в рахунок погашення заборгованості. 13.04.2016 між сторонами укладено Додаткову угоду про реструктуризацію та порядок погашення заборгованості, за умовами якої відповідач визнав заборгованість у розмірі 11080,32 грн та зобов`язався сплатити борг у повному обсязі до 14 квітня 2017 року. Відповідач частково погасив заборгованість у сумі 4500 грн після чого за комунальні послуги не сплачує, та має заборгованість у загальному розмірі 24017,11 грн, які позивач у позовній заяві просив стягнути з урахуванням індексу інфляції та 3% річних за весь час прострочення, а саме заборгованість у загальному розмірі 29349,23 грн. В подальшому позовні вимоги було зменшено до 20132,24 грн. Відповідач у відзиві на позовну заяву проти первісних позовних вимог заперечував з підстав їх необґрунтованості та безпідставності розрахунку заборгованості, оскільки в первісних позовних вимогах не враховано стягнуту заборгованість за судовим наказом, неправильно обраховано заборгованість з урахуванням сплаченої суми у розмірі 4500 грн. Крім того позивач не довів, що він є управителем будинку, долучені до позову докази не доводять правомірність встановлення і підвищення тарифів на комунальні послуги. З цих підстав відповідач просив у задоволенні як первісних, так і зменшених позовних вимог відмовити. В судовому засіданні представник позивача просив зменшені позовні вимоги задовольнити та стягнути з [PERSON] 20132,24 грн. Відповідач у задоволенні позовних вимог категорично заперечував та просив відмовити. Заслухавши сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , загальною площею 96 кв.м., що підтверджується Договором купівлі-продажу нерухомого майна від 29 серпня 2006 року. На підставі Договору про здійснення управління житлового будинку від 01 жовтня 2006 року АТ «Агросервіс-Україна» як будівельна компанія передала ТОВ «Жилсервіс» в управління будинок [ADDRESS] , для здійснення управління цими будинками, а ТОВ «Жилсервіс» прийняло цей будинок згідно акту приймання-передачі та забезпечує його постійну та належну експлуатацію відповідно до закону. 01.10.2010 року між ТОВ «Жилсервіс» та [PERSON] укладено Договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, пунктом 2 якого встановлено, що розмір щомісячної плати за надані послуги на дату укладення договору складає 146,98 грн, в т.ч. ПДВ 24,50 грн. Згідно з п. 20 Договору договір набирає чинності з моменту його підписання і діє до 31.12.2010 року. У разі коли за місяць до закінчення дії цього договору однією зі сторін не заявлено у письмовій формі про розірвання договору або необхідність його перегляду, цей договір вважається щороку продовженим. Додатковою угодою від 13 квітня 2016 року відповідач визнав заборгованість за період з 01.06.2012 року до 13.04.2016 року у розмірі 11080,32 грн та зобов`язався її сплатити до 14 квітня 2017 року. Крім того пунктом 1.3. договору визначено розмір щомісячної плати за попередній період 248,26 грн. Відповідно до Протоколу №1 загальних зборів співвласників житлового будинку і нежитлових приміщень багатоквартирного житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , від 12 вересня 2018 року, збільшено та встановлено розмір витрат з управління та утримання будинку, спорудами та прибудинкової території у розмірі 5,153 грн за 1 кв.м. загальної площі у квартирі у даному будинку. Відповідно до виписки по особовому рахунку № [NUMBER] , відкритому за адресою: [ADDRESS] , на ім`я [PERSON] , заборгованість споживача за період з січня 2016 року до лютого 2020 року складає 23646,88 грн. Визнана сторонами заборгованість у розмірі 11080,38 грн за період до 13.04.2016 року доказуванню не підлягає. З виписки по особовому рахунку вбачається, що відповідач у жовтні 2016 року та у грудні 2016 року сплачував заборгованість у розмірі 2000 грн кожного разу, а також сплатив 500 грн у березні 2017 року. Суд відхиляє доводи відповідача про те, що заборгованість станом на 14 квітня 2017 року, з урахуванням сплачених ним грошових коштів у сумі 4500 грн, повинна складати 6580,32 грн (11080,32-4500=6580,32 грн), з тих підстав, що наявність у нього визнаного ним боргу, не звільняє його від обов`язку поточної оплати комунальних послуг, наданих йому, на умовах договору від 01.10.2010 року. Таким чином позивачем правомірно зі сплачених споживачем коштів у розмірі 2000, 2000 та 500 грн кожного разу було вирахувано вартість комунальних послуг за поточний місяць у розмірі 247,49 грн, 244,44 грн та 240,90 грн відповідно. Сторонами визнається, що судовим наказом від 18.08.2016 року №638/10292/15, стягнуто з відповідача на користь ТОВ «Жилсервіс» заборгованість у розмірі 8477,64 грн. Постановою державного виконавця Шевченківського ВДВС ГТУЮ у Харківській області від 01 листопада 2019 року закінчено виконавче провадження №52025757 щодо виконання даного судового наказу у зв`язку з його повним виконанням. Позивач зазначає, що грошові кошти на банківський рахунок стягувача було зараховано 13 жовтня 2021 року, у зв`язку з чим розмір заборгованості відповідача у цій справі було зменшено на суму 8477,64 грн, до 15169,24 грн. Таким чином заборгованість відповідача зі сплати комунальних послуг станом на кінець лютого 2020 року, з урахуванням стягнутих грошових коштів за оспорюваний період та нарахованої заборгованості за вивіз побутових відходів, відповідно складає 15380,47 грн. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У статті 536 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини 1 статті 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Згідно частини 1 статті 903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги. Згідно з пунктом 5 частини 2 статті 7 указаного Закону індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Згідно ст. 67 ЖК України плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Відповідно до ст. 68 ЖК України наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Відповідно до ч. 1 ст.10 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» ціни (тарифи) на житлово-комунальні послуги встановлюються за домовленістю сторін, крім, випадків, коли відповідно до закону ціни (тарифи) є регульованими. У такому разі ціни (тарифи) встановлюються уповноваженими законом державними органами або органами місцевого самоврядування відповідно до закону. Згідно ст. 162 ЖК України плата за комунальні послуги у жилому приміщенні, що належить громадянинові, береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами, у строки, визначені угодою сторін. Наймач зобов`язаний своєчасно вносити плату за комунальні послуги. З матеріалів справи вбачається, і це не спростовано відповідачем, що позивач належним чином виконав умови укладеного договору і надав відповідачу передбачені ним послуги. Суд відхиляє доводи відповідача про неправомірність підняття тарифів, оскільки з Протоколу №1 загальних зборів співвласників житлового будинку і нежитлових приміщень багатоквартирного житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , від 12 вересня 2018 року, вбачається, що в письмовому опитуванні взяли участь 50 осіб, яким належать квартири та/або нежитлові приміщення загальною площею 2940,22 кв.м., тоді як загальна площа усіх квартир та/або нежитлових приміщень 5189,02 кв.м. Тобто в письмовому опитуванні взяли участь власники понад 56% від загальної площі приміщень. Відомостей про оскарження чи визнання недійсним рішення загальних зборів співвласників будинку [ADDRESS] , затвердженого даним протоколом, матеріали справи не містять, а тому у суду відсутні підстави для неврахування його при вирішенні спору. З тих самих підстав суд відхиляє доводи відповідача про невідповідність вимогам закону Договору від 01.10.2010 року. Правовідносини, які склалися між сторонами на підставі договору про надання житлово-комунальних та інших послуг, є грошовими зобов`язаннями, у яких, серед інших прав і обов`язків сторін, на боржника покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (ч. 1 ст. 509 ЦК України) вимагати сплату грошей за надані послуги. Таким чином, виходячи з юридичної природи правовідносин як грошових зобов`язань, на них поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК України як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання. Аналогічний висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 квітня 2018 року по справі №758/1303/15-ц. Частиною 2 статті 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох відсотків річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. У зв`язку із простроченням сплати житлово-комунальних та інших послуг за період з 01.04.2017 до 01.01.2020 з відповідача на користь позивача підлягають сплаті 3% річних від простроченої суми та інфляційних втрат у розмірі 1254 грн та 3497,77 грн відповідно. З урахуванням викладеного, суд задовольняє позовні вимоги ТОВ «Жилсервіс» про стягнення з [PERSON] заборгованості у розмірі 20132,24 грн, з яких заборгованість за житлово-комунальні послуги - 15380,47 грн, інфляційні втрати 3499,77 грн, 3% річних 1254,00 грн. Згідно вимог\~ст.\~141\~ЦПК України\~судові витрати\~в розмірі\~2102,00\~грн підлягають\~стягненню з\~відповідача на\~користь позивача.

Outcome: partial