Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-24 00:00:00

У вересні 2021 року адвокат Загарія О.Д. в інтересах позивачів звернувся до Першотравневого районного суду м.Чернівці із вказаним вище позовом до Чернівецької міської ради. У позові посилався на те, що позивачі є співвласниками по 1/2 частці квартири [ADDRESS] . Вказана квартира знаходиться в двоквартирному житловому будинку, який на підставі рішення виконавчого комітету Чернівецької міської ради від 28.12.2004р. № 1124/24 «Про передачу нерухомого майна, затвердження акта визначення вартості допоміжного приміщення, зняття будинків з балансу житлового фонду комунальної власності територіальної громади м.Чернівців», знято з балансу житлового фонду комунальної власності територіальної громади м.Чернівці та передано у власність власникам квартир, якими на той момент були позивачі [PERSON] , [PERSON] , а також [PERSON] , яка померла [INFO] і її частка успадкована позивачами. Відповідно до підпункту 2.1. пункту 2 вказаного рішення виконкому вирішено КЖРЕП № 5, КЖРЕП № 7, КЖРЕП № 11, КЖРЕП № 12 (будинок позивачів належав до нього) і КЖРЕП № 13 зняти з балансу житлового фонду комунальної власності територіальної громади м. Чернівців будинки, зазначені в додатках 1, 2, 3, 4, 5, 6 і 7 до цього рішення і внести відповідні зміни в облікові документи. Згідно підпункту 4.1. пункту 4 цього ж рішення Чернівецькому міському бюро технічної інвентаризації при зверненні власників будинків (квартир) доручено замінити наявні правовстановлюючі документи на свідоцтва про право власності на житло з урахуванням переданих у власність власника квартир допоміжних приміщень, господарських будівель і споруд згідно з додатками 1, 2, 3, 4, 5, 6 і 7 та зареєструвати їх в установленому законом порядку. Пунктом 35 додатку №2 до Рішення виконкому №1124/24 передбачено, що будинок по [ADDRESS] включено до переліку двоквартирних будинків, які знімаються разом з допоміжними приміщеннями, господарським будівлями та спорудами з балансу житлового фонду комунальної власності територіальної громади м.Чернівці та передаються у власність власникам квартир. 26.01.2005 представниками КЖРЕП-12 проведено інвентаризацію всіх допоміжних приміщень будинку [ADDRESS] та надвірних будівель, споруд, що відносяться до даного домоволодіння. При інвентаризації встановлено, що в будинку є у наявності наступні допоміжні приміщення, господарські будівлі та споруди, що використовуються, а саме: підвали № І, ІІ, ІІІ, IV, V та два сарай літ.Б, який належить квартирі [ADDRESS] . На виконання Рішення виконкому № 1124/24 від 28.12.2004р. ТОВ «Торговий дім Укрвторресурс», яке є правонаступником КЖРЕП 12, на підставі акту від 31.10.2013р. передало у власність квартири [ADDRESS] ( [PERSON] , [PERSON] ) підвальні та господарські приміщення, а саме: сарай літ.Б, підвальні приміщення № ІІ і № IV. Вказаний акт підписано директором ТОВ «ТД Укрвторресурс» М.Тихоновичем, техніком О.Дворською та головним спеціалістом виробничо-технічного відділу Департаменту житлово-комунального господарства Чернівецької міської ради О.Кравчишином. За весь час проживання в квартирі [ADDRESS] позивачі відкрито безперервно користувалися допоміжними приміщеннями. Проте 07.02.2008 [PERSON] внаслідок необізнаності та юридичної неграмотності, надала заяву на ім`я директора департаменту економіки Чернівецької міської ради про надання їй в оренду гаража, що розташований по [ADDRESS] . Вказана заява була підписана й начальником виробничо-технічного відділу КЖРЕП № 12 (балансоутримувачем), що на думку, позивачів, є абсурдним, адже будинок разом із допоміжними приміщеннями, господарськими будівлями та спорудами, в т.ч. і з сараєм літ.Б, знятий з балансу житлового фонду комунальної власності територіальної громади м. Чернівців та передано у власність власникам квартир. На підставі рішень виконавчого комітету Чернівецької міської ради від 18.11.2008р. № 832/22 та від 23.12.2014р. № 692/22 між [PERSON] та Департаментом розвитку міської ради укладено договори оренди нерухомого майна (гаража, він же ж сарай) від 01.12.2008р. № 106/Г та від 21.01.2015р. № 9/Г по [ADDRESS] , термін дії якого закінчився 19.11.2020р. В квітні 2021 року Департамент розвитку Чернівецької міської ради звернувся з позовом до [PERSON] про стягнення неустойки за несвоєчасне звільнення приміщення у сумі 2 339,81 грн. та звільнення цього приміщення (справа перебуває у провадженні Першотравневого районного суду м. Чернівців за № 725/2807/21). В якості додатка до позовної заяви додано копію свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 27.12.2013р., з якого вбачається, що нежитлове приміщення - гараж літ. Б, площею 21.20 кв.м. по [ADDRESS] належить до комунальної власності Територіальної громади м. Чернівці, тобто Чернівецької міської ради. Таким чином, позивачі вважають, що визнання за Чернівецькою міською радою права власності на приміщення сараю (пізніше неправомірно перейменованого в «нежитлове приміщення, гараж»), володільцями якого є вони, є незаконним, а тому, останнє підлягає скасуванню. 26 жовтня 2021 року від представника Чернівецької міської ради надійшов відзив на позовну заяву, де представник відповідача просив у задоволенні позову відмовити. Виходячи з наступного: Так, нежиле приміщення гаражу літ.Б, що розташоване по [ADDRESS] , перебуває у власності територіальної громади м.Чернівці, що підтверджується свідоцтвом про право власності від 27.12.2013 року. Посилання позивачів на те, що Чернівецька міська рада безпідставно передала їм в оренду нежитлове приміщення, як гараж, спростовується рішенням Виконавчого комітету міської ради №1124 від 28.12.2004, із додатку 2 якого вбачається, що з балансу знято двоквартирний будинок за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 127,6 кв.м., однак відсутнє посилання на те, які саме допоміжні приміщення зняті з балансу. Вважає, що доданий до позовної заяви акт від 26.01.2005 не може бути підтвердженням наявності допоміжних приміщень будинку по [ADDRESS] , оскільки його було складено 26.01.2005, тобто після зняття з балансу будинку відповідно до вказаного вище рішення Виконкому. Необґрунтованим, на її думку, є й твердження позивачів, щодо того, що в 2008 році Чернівецька міська рада безпідставно розпорядилась сараєм літ Б, оскільки згідно рішення Виконавчого комітету міської ради №863/22 від 18.11.2008, [PERSON] було передано в оренду приміщення гаражу за адресою [ADDRESS] площею 18 кв.м., що не відповідає попередньо зазначеної площі сараю - 30,2 кв.м. Рішенням Чернівецької міської ради від 29.08.2013 №942 уточнено перелік об`єктів нерухомого майна комунальної власності, які на той момент перебували у власності Чернівецької міської ради. Цим рішенням визначено, що у власності територіальної громади м.Чернівці перебуває нежитлове приміщення (гараж) літ Б, загальною площею 21,2 кв.м., що також не відповідає попередньо зазначеній площі гаражу 30,2 кв.м. Таким чином, наведеними позивачами доказами, на її думку, не доведено, що Чернівецькою міською радою оформлювалось свідоцтво про право власності саме на те приміщення, яке позивачі вважають «гаражем». Крім того, вважає, що позивачами пропущено строк позовної давності на звернення до суду із вказаним позовом, адже про те, що гараж належить Чернівецькій міській раді позивачам достовірно було відомо в 2015 році, коли [PERSON] підписувала договір оренди нерухомого майна (гаража) №9Г від 21.01.2015. Умовами цього договору передбачено, що вказаний гараж належить до комунальної власності територіальної громади м.Чернівці. Просила у задоволенні позову відмовити, застосувавши строк позовної давності. 09 листопада 2021 року від представника позивачів - адвоката Загарії О. надійшла відповідь на відзив, де він зазначив, що обставини, викладені у відзиві не відповідають дійсності, адже допоміжні приміщення, у тому числі й гараж, були зняті з балансу житлового фонду комунальної власності та передано власникам будинку як єдине ціле. Твердження відповідача про відмінність площ спірного сараю (гаража) не має відношення до вирішення вказаного спору, оскільки у різний період часу та у різних документах площа вказаного об`єкта нерухомості була різною. Однак мова йде про один і той же об`єкт. Крім того, представник позивача вказував, що не вважає, що його довірителями пропущено строк для звернення до суду із вказаним позовом, адже ними оспорюється свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 27.12.2013, посилання на яке відсутнє у договорі оренди, укладеного з [PERSON] . Більше того, співвласником квартири є й [PERSON] , яка на момент укладення договору оренди гаража була неповнолітньою, а тому, очевидно, не могла знати про наявність спірних правовідносин. 18 листопада 2021 року від представника Чернівецької міської ради надійшли письмові пояснення, з яких вбачається, що позовні вимоги відповідач не визнає з підстав викладених у відзиві. Просить у задоволенні позову відмовити. 25 листопада 2021 року представник позивачів - адвокат Загарія О.Д. подав до суду нову редакцію позовної заяви, в якій доповнив позов новою вимогою про витребування з незаконного володіння Територіальної громади м.Чернівці приміщення гаража літ.Б загальною площею 21,2 кв.м., що розташований за адресою [ADDRESS] , у власність позивачів [PERSON] та [PERSON] . Вказана позовна вимога мотивована тим, що позивачі набули право власності на спірне майно в силу Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду». В подальшому це майно вибуло з володіння позивачів поза їх волею, так як будь-яких правочинів на його відчуження ними не укладалось, а реєстрація права власності на спірне майно за відповідачем відбулась без їх згоди. За таких обставин наявні підстави для витребування спірного майна від міської ради на користь позивачів, що в подальшому буде підставою для реєстрації за ними права власності. В судовому засіданні представник позивачів - адвокат Загарія О.Д. підтримав позовні вимоги, а також уточнену позовну заяву. Просив позов задовольнити з підстав, викладених у позові. Представник відповідача - Чернівецької міської ради Іванович Л.Є. під час розгляду справи просила у задоволенні позову відмовити, виходячи з обставин, викладених у відзиві. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши та проаналізувавши письмові докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов обґрунтований, однак підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного: Судом встановлено, що позивачі є співвласниками по 1/2 частці квартири [ADDRESS] (а.с.14-16). Згідно із вимогами ч.2 ст.382 ЦК України власникам квартири у дво- або багатоквартирному житловому будинку належать на праві спільної сумісної власності приміщення загального користування, опорні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання за межами або всередині квартири, яке обслуговує більше однієї квартири, а також споруди, будівлі, які призначені для забезпечення потреб усіх власників квартир, а також власників нежитлових приміщень, які розташовані у житловому будинку. Квартира позивачів знаходиться в двоквартирному житловому будинку, який на підставі рішення виконавчого комітету Чернівецької міської ради від 28.12.2004р. № 1124/24 «Про передачу нерухомого майна, затвердження акта визначення вартості допоміжного приміщення, зняття будинків з балансу житлового фонду комунальної власності територіальної громади м.Чернівців», знято з балансу житлового фонду комунальної власності територіальної громади м.Чернівці та передано у власність власникам квартир, якими на той момент були позивачі [PERSON] , [PERSON] , а також [PERSON] , яка померла [INFO] і її частка успадкована позивачами Відповідно до підпункту 2.1. пункту 2 вказаного рішення виконкому вирішено КЖРЕП №5, КЖРЕП №7, КЖРЕП №11, КЖРЕП №12 (будинок позивачів належав до нього) і КЖРЕП №13 зняти з балансу житлового фонду комунальної власності територіальної громади м. Чернівців будинки, зазначені в додатках 1, 2, 3, 4, 5, 6 і 7 до цього рішення і внести відповідні зміни в облікові документи. Згідно підпункту 4.1. пункту 4 цього ж рішення Чернівецькому міському бюро технічної інвентаризації при зверненні власників будинків (квартир) доручено замінити наявні правовстановлюючі документи на свідоцтва про право власності на житло з урахуванням переданих у власність власника квартир допоміжних приміщень, господарських будівель і споруд згідно з додатками 1, 2, 3, 4, 5, 6 і 7 та зареєструвати їх в установленому законом порядку. Пунктом 35 додатку №2 до Рішення виконкому №1124/24 передбачено, що будинок по [ADDRESS] включено до переліку двоквартирних будинків, які знімаються разом з допоміжними приміщеннями, господарським будівлями та спорудами з балансу житлового фонду комунальної власності територіальної громади м.Чернівці та передаються у власність власникам квартир (а.с.8-11). 26.01.2005 представниками КЖРЕП-12 проведено інвентаризацію всіх допоміжних приміщень будинку [ADDRESS] та надвірних будівель, споруд, що відносяться до даного домоволодіння. При інвентаризації встановлено, що в будинку є у наявності наступні допоміжні приміщення, господарські будівлі та споруди, що використовуються, а саме: підвали № І, ІІ, ІІІ, IV, V та два сарай літ.Б, який належить квартирі [ADDRESS] (а.с.12). На виконання Рішення виконкому № 1124/24 від 28.12.2004р. ТОВ «Торговий дім Укрвторресурс», яке є правонаступником КЖРЕП 12, на підставі акту від 31.10.2013р. передало у власність квартири [ADDRESS] ( [PERSON] , [PERSON] ) підвальні та господарські приміщення, а саме: сарай літ.Б, підвальні приміщення № ІІ і № IV. Вказаний акт підписано директором ТОВ «ТД Укрвторресурс» М.Тихоновичем, техніком О.Дворською та головним спеціалістом виробничо-технічного відділу Департаменту житлово-комунального господарства Чернівецької міської ради О.Кравчишином (а.с.13). Отже, з наведено слідує, що позивачам [PERSON] та [PERSON] після приватизації квартири [ADDRESS] було передано у власність і допоміжні приміщення, у тому числі й сарай літ.Б. Незважаючи на це, 07.02.2008 [PERSON] звернулася із заявою на ім`я директора департаменту економіки Чернівецької міської ради про надання їй в оренду гаража, що розташований по [ADDRESS] (а.с.23). У подальшому на підставі рішень виконавчого комітету Чернівецької міської ради від 18.11.2008р. №832/22 та від 23.12.2014р. №692/22 між [PERSON] та Департаментом розвитку міської ради укладено договори оренди нерухомого майна (гаража, він же ж сарай) від 01.12.2008р. № 106/Г та від 21.01.2015р. № 9/Г по [ADDRESS] , термін дії яких закінчився в листопаді 2020 року (а.с.24,27-36). З матеріалів справи вбачається, що рішенням Чернівецької міської ради від 29.08.2013 №942 уточнено перелік об`єктів нерухомого майна комунальної власності, які на той момент перебували у власності Чернівецької міської ради. Тобто вказаним рішенням визначено, що у власності територіальної громади м.Чернівці перебуває нежитлове приміщення (гараж) літ Б, загальною площею 21,2 кв.м. (а.с.27-28). Таким чином, на підставі вказаного рішення органу місцевого самоврядування, за територіальною громадою м.Чернівці було зареєстровано право власності на спірний гараж літ.Б, що знаходиться по [ADDRESS] та фактично належав позивачам (а.с.31-32). Згідно п.2 ст.10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» власники квартир багатоквартирних будинків є співвласниками допоміжних приміщень будинку, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою і зобов`язані брати участь у загальних витратах, пов`язаних з утриманням будинку і прибудинкової території відповідно до своєї частки у майні будинку. Допоміжні приміщення (кладовки, сараї та ін.) передаються у власність квартиронаймачів безоплатно і окремо приватизації не підлягають. Офіційне тлумачення положень пункту 2 статті 10 вказаного Закону наведено у рішенні Конституційного Суду від 02.03.2004 N 4-рп/2004 зі змінами згідно з рішенням Конституційного Суду від 09.11.2011 NN14-рп/2011. Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 02.03.2004р. № 4-рп/2004 (справа про права співвласників на допоміжні приміщення багатоквартирних будинків), допоміжні приміщення (підвали, сараї, кладовки, горища, колясочні та ін.) передаються безоплатно у спільну власність громадян одночасно з приватизацією ними квартир (кімнат у квартирах) багатоквартирних будинків. Власник (власники) неприватизованих квартир багатоквартирного будинку є співвласником (співвласниками) допоміжних приміщень нарівні з власниками приватизованих квартир. Підтвердження права власності на допоміжні приміщення не потребує здійснення додаткових дій, зокрема створення об`єднання співвласників багатоквартирного будинку, вступу до нього. Так, у рішенні Конституційного Суду України від 02.03.2004 N 4-рп/2004 визначено: "1.1. Допоміжні приміщення (підвали, сараї, кладовки, горища, колясочні та ін.) передаються безоплатно у спільну власність громадян одночасно з приватизацією ними квартир (кімнат у квартирах) багатоквартирних будинків. Підтвердження права власності на допоміжні приміщення не потребує здійснення додаткових дій, зокрема створення об`єднання співвласників багатоквартирного будинку, вступу до нього.". Допоміжні приміщення, відповідно до пункту 2 статті 10 Закону, стають об`єктами права спільної власності співвласників багатоквартирного будинку, тобто їх спільним майном, одночасно з приватизацією громадянами квартир. Для підтвердження набутого в такий спосіб права не потребується вчинення будь-яких інших додаткових юридичних дій. Власникам квартир немає необхідності створювати з цією метою об`єднання співвласників багатоквартирного будинку. Аналогічні приписи містить частина 2 статті 382 ЦК України, згідно з якою власникам квартири у дво- або багатоквартирному житловому будинку належать на праві спільної сумісної власності приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), опорні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання за межами або всередині квартири, яке обслуговує більше однієї квартири, а також споруди, будівлі, які призначені для забезпечення потреб усіх власників квартир, у тому числі і власників нежитлових приміщень, які розташовані у житловому будинку. У багатоквартирних жилих будинках розташовуються і нежилі приміщення, які призначені для торговельних, побутових та інших потреб непромислового характеру і є самостійним об`єктом цивільно-правових відносин, до житлового фонду не входять (частина третя статті 4 Житлового кодексу Української РСР) і в результаті приватизації квартир такого будинку їх мешканцями право власності в останніх на ці приміщення не виникає. Отже, нежиле приміщення - це приміщення, яке належить до житлового комплексу, але не відноситься до житлового фонду і є самостійним об`єктом цивільно-правових відносин (постанова Великої Палати Верховного Суду від 15.05.2019 у справі N 552/7636/14-ц). При вирішенні даного спору ключовим є визначення правового статусу спірних приміщень, а саме встановлення того, чи відносяться вказані приміщення до допоміжних чи є нежитловими приміщеннями в структурі житлового будинку. При цьому допоміжними приміщеннями є всі без винятку приміщення багатоквартирного житлового будинку, незалежно від наявності або відсутності в них того чи іншого обладнання, комунікацій, адже їх призначенням є обслуговування не лише будинку, а й власників квартир, підвищення життєвого комфорту і наявність різних способів задоволення їх побутових потреб, пов`язаних із життєзабезпеченням. І лише приміщення, що з самого початку будувалися як такі, використання яких мало інше призначення (магазини, перукарні, офіси, поштові відділення тощо), залишаються тими, що не підпадають під правовий режим допоміжних приміщень. Вказаний правовий висновок викладений Верховним Судом у постанові від 08.04.2020 у справі №915/1096/18. Аналізуючи наведені вище вимоги закону та судової практики, слід дійти висновку про те, що спірне нежитлове приміщення гаража (сарай) літ.Б перейшло у власність позивачів разом із набуттям у власність квартири [ADDRESS] , у зв`язку із чим, суд приходить до висновку про те, що рішення Чернівецької міської ради 39 сесії VI скликання від 29.08.2013р. № 942 «Про уточнення переліку об`єктів нерухомого майна комунальної власності територіальної громади м.Чернівців» в частині передачі об`єкта нерухомого майна - нежитлового приміщення гаража літ.Б по [ADDRESS] до комунальної власності територіальної громади м.Чернівці (п.60) винесене з порушенням вимог закону та підлягає скасуванню. Окрім того, у зв`язку з існуванням документів, що посвідчують право власності на спірне майно за іншою особою, тобто за відповідачем, позивачі не можуть реалізувати своє право власності на це майно. Згідно правової позиції, висловленої Верховним Судом у постанові від 08.04.2020р у справі № 915/1096/18, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту відповідно до ст.16 ЦК України, за частиною третьою якої суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Державна реєстрація прав не є підставою набуття права власності, а є лише засвідченням державою вже набутого особою права власності, що унеможливлює ототожнення факту набуття права власності з фактом його державної реєстрації. При дослідженні судом обставин існування в особи права власності, необхідним є перш за все встановлення підстави, на якій особа набула таке право, оскільки сама по собі державна реєстрація прав не є підставою виникнення права власності, такої підстави закон не передбачає (постанова Верховного Суду від 24.02.2021 у справі № 367/4613/18-ц). З огляду на викладене, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині визнання незаконним та скасування свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 27.12.2013 на нежитлові приміщення, гараж літ. Б, загальною площею 21,2кв.м за адресою: [ADDRESS] та скасування державної реєстрації права власності за Територіальною громадою м.Чернівці на вказане нерухоме майно. Крім того, обґрунтованою є й позовна вимога в частині витребування з незаконного володіння Територіальної громади м.Чернівці спірного нежитлового приміщення. При цьому суд виходить з наступного: Так, судом встановлено, що позивачі набули право власності на спірне приміщення сараю літ.Б, як на допоміжне приміщення, в силу закону, а саме: пункту 2 ст.10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду». В подальшому це майно вибуло з володіння позивачів поза їх волею, так як будь-яких правочинів на його відчуження ними не укладалось, а реєстрація права власності на спірне майно за відповідачем відбулась без їх відома і згоди. За таких обставин наявні підстави для витребування спірного майна від міської ради на користь позивачів, що в подальшому, є підставою для реєстрації за ними права власності. Наведене узгоджується із висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеному в постанові від 14.11.2018р. у справі 183/1617/16-ц (пункти 114-116), у якому звертається увага на те, що метою віндикаційного позову є забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був незаконно позбавлений. У випадку позбавлення власника володіння нерухомим майном означене введення полягає у внесенні запису про державну реєстрацію за власником права власності на нерухоме майно (див. принцип реєстраційного підтвердження володіння нерухомістю у пункті 89 постанови Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі № 653/1096/16-ц). Однією з підстав державної реєстрації права власності на нерухоме майно є рішення суду, яке набрало законної сили, щодо права власності на це майно (пункт 9 частини першої статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Рішення суду про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння є таким рішенням і передбачає внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. В той же час, суд вважає, що позивачкою [PERSON] пропущено трирічний строк позовної давності для звернення до суду із вказаним позовом, встановлений ст.257 ЦК України. При цьому суд виходить з того, що у Договорі оренди нерухомого майна, укладеним між департаментом економіки Виконавчого комітету Чернівецької міської ради та [PERSON] від 21.01.2015 зазначено, що предметом Договору є нерухоме майно - гараж літ Б по [ADDRESS] , який належить до комунальної власності територіальної громади м.Чернівці (а.с.34). Разом з тим, позивачка [PERSON] не була обізнана про наявність спірних правовідносин з приводу передачі у власність територіальної громади м.Чернівці гаража гараж літ.Б по [ADDRESS] , оскільки на момент ухвалення рішення Чернівецької міської ради 39 сесії VI скликання від 29.08.2013 №942, їй було лише п`ятнадцять років. Враховуючи наведені вище норми закону, висновки судової практики, а також зважаючи на фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що позов в частині позовних вимог [PERSON] підлягає задоволенню. Крім того, з відповідача на користь позивачки [PERSON] підлягають стягненню й судові витрати за звернення до суду із вказаним позовом.

Outcome: partial