Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-06 00:00:00

Позивач звернулася до суду з даним позовом, вказуючи, що [INFO] померла її мати - [PERSON] . Після її смерті залишилось спадкове майно, а саме земельна ділянка площею 2,28 га, що розташована на території Давидівської сільської ради Хорошівського району Житомирської області. Позивач є спадкоємцем майна за заповітом. Рішенням Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області від 28.10.2021 року позивачу було визначено додатковий строк для подання нею заяви про прийняття спадщини після смерті матері. Звернувшись у встановлений строк до приватного нотаріуса Хорошівського районного нотаріального округу Косинського С.О. з питанням оформлення спадщини, [PERSON] отримала відмову, оскільки державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯА №880184 був виготовлений та виданий після смерті [PERSON] . Просила визнати за нею в порядку спадкування за законом право власності на вказану земельну ділянку, яка належала [PERSON] . Ухвалою судді Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області від 16 грудня 2021 року відкрито провадження в справі та призначено підготовче судове засідання. В підготовче судове засідання позивач не прибула, направила до суду заяву про розгляд справи без її участі, заяву підтримує в повному обсязі та просить позов задовольнити. Представник відповідача Хорошівської селищної ради в судове засідання не з`явився, селищний голова подав до суду заяву про проведення судового засідання за відсутності представника селищної ради, зазначив що позов визнає. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем; ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі визнання позову проводиться в порядку, встановленому ст. 206 цього Кодексу. Відповідно до ст.206 ч.4 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно ч.3 ст.211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити в підготовчому засіданні. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до переконання, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] підтверджується, що [PERSON] померла [INFO] (а.сп.9). Згідно копії державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯА №880184 виданий 29 липня 2005 року, земельна ділянка площею 2,28 га, що знаходиться на території Давидівської сільської ради, Хорошівського району, Житомирської області належить [PERSON] . Із копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] та копії свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] слідує, що [PERSON] є дочкою померлої [PERSON] (а.сп.10-11). Позивач є спадкоємцем померлої [PERSON] за заповітом. Вказане підтверджується копію заповіту від 25.12.1995 року посвідченого секретарем Давидівської сільської ради народних депутатів Володарсько-Волинського району Житомирської області (а.сп.8). Рішенням Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області від 28.10.2021 року, справа №276/1522/21, [PERSON] визначено додатковий строк, для подання нею заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON] терміном в один місяць після набрання рішенням суду законної сили (а.сп.14-15). Відповідно до листа приватного нотаріуса Хорошівського районного нотаріального округу Косинського Сергія Олександровича від 01.12.2021 року вих. №323/02-14, після смерті [PERSON] 1926 року народження, яка померла [INFO] , заведена спадкова справа за №191/2021, єдиний спадкоємець по даній справі за заповітом є дочка [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ) (а.сп.8). Також, згідно з вищезазначеним листом приватного нотаріуса, [PERSON] повідомлено про неможливість видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку 2,28 га (кадастровий номер: 1821181200:02:002:0204), оскільки державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯА №880184 був виданий 29.07.2005 року, тобто після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] (а.сп.8). Із довідок виконавчого комітету Хорошівської селищної ради №319 та №320 від 09.08.2021 року слідує, що [PERSON] , яка померла [INFO] , була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , разом з нею за шість місяців до смерті, на день її смерті та за вказаною адресою на протязі 6 місяців після її смерті ніхто не проживав та не був зареєстрований (а.сп.18-19). Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно ст. 1216 ЦК України спадкування є перехід прав і обов`язків від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинялися внаслідок його смерті. Згідно ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за законом або заповітом. На підставі ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Згідно ст. 1220 ЦК України часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця. Як убачається з ч. 5 ст. 1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до вимог ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутись до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно, тобто зміна власника майна, що підлягає державній реєстрації, неможлива без перереєстрації права власності. Тому свідоцтво про право на спадщину є обов`язковим, коли об`єктом спадкування є нерухоме майно, що підлягає обов`язковій державній реєстрації. В силу ст.116 ЗК України громадяни набувають право власності на земельні ділянки із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. Відповідно до ст.125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають із моменту державної реєстрації цих прав. Право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом (ст.126 ЗК України). Статті 81,131 ЗК України передбачають, що громадяни мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі прийняття спадщини, міни, дарування, успадкування та інших цивільно-правових угод. Набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів: ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю, укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельні ділянки; виготовлення технічної документації на земельні ділянки; визначення меж земельної ділянки в натурі; погодження із суміжними землевласниками та землекористувачами; одержання у встановленому порядку Державного акта на землю; реєстрація права власності на земельну ділянку. В судовому засіданні встановлено, що позивач, як спадкоємець за заповітом не має можливості реалізувати свої спадкові права після померлої [PERSON] оскільки правовстановлюючий документ на земельну ділянку був виданий вже після смерті спадкодавця. Державний акт, виданий після смерті спадкодавця [PERSON] , свідчить про набуття нею права власності на земельну ділянку. Оскільки [PERSON] не встигла оформити за життя правовстановлюючий документ - державний акт на набуте нею майно через обставини, які від неї не залежали, зазначене перешкоджає позивачу реалізувати право спадкування на нього і отримати свідоцтво про право на спадщину. Відповідно до статті 1 першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенції) кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини під майном також розуміються майнові права. Згідно зі ст. 8 Конвенції, кожен має право на повагу до свого приватного та сімейного життя, до свого житла та кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Невчасне оформлення майнових прав за особою й неможливість їх успадкування внаслідок цього має розцінюватися як невиправдане втручання в приватну сферу особи, є порушенням її прав, які потребують захисту в судовому порядку, а тому за наявності правовстановлюючого документу на земельну ділянку спадкодавця, ефективним способом захисту, який є адекватним змісту порушеного права і не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України), є саме визнання права власності на спірну земельну ділянку за позивачем в порядку спадкування за заповітом. Як спадкоємець, що прийняв спадщину, позивач має право на оформлення спадкових прав, тому позовні вимоги підлягають до задоволення, порушене право позивача підлягає судовому захисту. Визнання права власності за позивачем на вказану земельну ділянку буде відповідати принципу пропорційності в питанні захисту права власності позивача, як спадкоємця. На підставі викладеного,

Outcome: approved