Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-25 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав, третя особа - Орган опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради, посилаючись на те, що вони разом із відповідачем є батьками неповнолітньої доньки - [PERSON] , [INFO] . Оскільки відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків, не піклується про дитину, позивач вимушена звернутись до суду з позовом про позбавлення батьківських прав. Позивач та представник позивача в судове засідання з`явились, позовні вимоги підтримали, просили суд їх задовольнити. Відповідач та представник відповідача в судове засідання з`явилися, позовні вимоги не визнали, заперечували проти задоволення позову. Представник третьої особи, органу опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради, в судове засідання не з`явилась, подала заяву, відповідно до якої справу просила розглянути без їхньої участі та прийняти рішення відповідно до наданого ними висновку про доцільність позбавлення батьківських прав. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає що заявлені вимоги не обґрунтовані та не підлягають задоволенню. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками неповнолітньої доньки - [PERSON] , [INFO] . Відповідно до довідки №1004 від 28 жовтня 2019 року [PERSON] прописана та проживає за адресою: [ADDRESS] разом з матір`ю. Рішенням Малиновського районного суду міста Одеси від 03 листопада 2011 по справі №2-6226/2011 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Рішенням Малиновського районного суду міста Одеси від 15 травня 2014 року по справі №521/10400/13-ц з [PERSON] стягнуто на користь [PERSON] аліменти на утримання доньки [PERSON] у розмірі 700 гривень щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Постановою державного виконавця Другого Малиновського відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Гульчак А.С. від 01 березня 2021 року відкрито виконавче провадження №64657862 з виконання виконавчого листа №521/10400/13-ц, який був виданий Малиновським районним судом міста Одеси 24 лютого 2021 року. Позивач звернулася до суду з позовною заявою про позбавлення батьківських прав [PERSON] 07 вересня 2020 року. Тобто [PERSON] звернулася до суду з заявою про видачу виконавчого листа про стягнення аліментів та до виконавчої служби з заявою про примусове виконання рішення Малиновського районного суду міста Одеси від 15 травня 2014 року по справі №521/10400/13-ц після звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав. Відповідно до розрахунку заборгованості із сплати аліментів по ВП №64657862 станом на 02 квітня 2021 року заборгованість становила 65 800 (шістдесят п`ять тисяч вісімсот) гривень. Відповідно до розрахунку заборгованості із сплати аліментів по ВП №64657862 заборгованість станом на 02 червня 2021 року становила 67 200 (шістдесят сім тисяч двісті) гривень. Відповідно до висновку органу опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради №0490/01-20 від 04 березня 2021 року про доцільність позбавлення [PERSON] , [INFO] , батьківських прав відносно його неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , орган опіки та піклування вважає, що це є обґрунтованим та доцільним. Частиною 6 ст.19 СК України визначено, що суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Так, даний висновок надається на підставі засідань комісії органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення батьківських прав, який проводить відповідну перевірку щодо підстав для надання відповідного висновку. Для підготовки цього висновку комісія спілкується з обома батьками, вивчає наявність підстав для позбавлення батьківських прав. Відповідач у своєму відзиві та в судових засіданнях вказує на те, що не погоджується з висновком органу опіки та піклування, вважає, що він складений формально та посилання у висновку на те, що він не заперечує проти позбавлення його батьківських прав не відповідає дійсності, його висловлення вирвані з контексту та не правильно витлумачені. Відповідно до ч. 2 ст. 19 СК України рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання, якщо протягом десяти днів від часу його винесення заінтересована особа не звернулася за захистом своїх прав або інтересів до суду, крім випадку, передбаченого частиною другою статті 170 цього Кодексу. У даному випадку висновок, а не рішення було надане органом опіки та піклування в порядку ч. 4, 5 ст. 19 СК України і він оскарженню не підлягає та носить рекомендаційний характер, тому суд може постановити рішення інше ніж пропонує орган опіки та піклування. Згідно з ч.2, 4 ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до ч.1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. У ст. 7 СК України визначено необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 19 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), держава вживає усіх необхідних заходів з метою захисту дитини від відсутності піклування або недбалого ставлення до неї з боку батьків. За положеннями ч. 1, 2 ст. 27 цієї Конвенції кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно з ч.1, 2 ст. 3 Конвенції передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Відповідно до п. п. 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. У постанові Верховного Суду від 29.09.2021 року по справі № 459/3411/17 зазначено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Як вбачається із матеріалів справи, судом не встановлено вини в діях батька за наявних доказів та обставин справи. Згідно ч. 1 ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Суд на перше місце має ставити «якнайкращі інтереси дитини», оцінка яких включає знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, правові наслідки позбавлення батьківських прав визначено статтею 166 СК України. Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращий бік неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків. Пунктом 1 статті 9 Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону та процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо та необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Європейський суд з прав людини зазначав, що позбавлення батьківських прав має бути виправдане інтересами дитини, і тоді інтереси повинні мати переважний характер над інтересами батьків, між інтересами дитини та інтересами батьків має існувати справедлива рівновага. Вирішення питання позбавлення батьківських прав має грунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки. Згідно з частинами першою-третьою статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). [PERSON] під час розгляду справи зазначає, що доводи позивача не відповідають дійсності, він займається вихованням дитини, з донькою бачиться, спілкується, надає матеріальну допомогу, піклується про її духовний та фізичний розвиток. В матеріалах справи відсутні беззаперечні докази того що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, або свідомо ними нехтує. За таких обставин суд не вважає можливим позбавити [PERSON] батьківських прав відносно його неповнолітньої доньки - [PERSON] , [INFO]

Outcome: dismissed