Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-01 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до Буринської міської ради про визнання права власності на земельну частку (пай) в порядку спадкування за заповітом. Позов мотивує тим, що [INFO] помер [PERSON] , після його смерті відкрилася спадщина на належне йому майно, до складу якої, в тому числі, увійшло право на земельну частку (пай) розміром 4,58 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі на місцевості на території колишньої Гвинтівської сільської ради Буринського району Сумської області (на даний час в адміністративних межах Буринської міської ради), яке належало йому особисто, відповідно сертифікату на право на земельну частку (пай) серії СМ №0243871. За життя [PERSON] склав заповіт, яким все своє майно заповів своїй дружині [PERSON] , яку вона прийняла шляхом вступу в фактичне володіння спадковим майном, але право на земельну частку (пай) юридично за життя не оформила і померла [INFO] . Після її смерті відкрилася спадщина на належне їй майно та майно успадковане нею після смерті [PERSON] , в тому числі і на земельну частку (пай) відповідно сертифікату серії СМ №0243871. За життя [PERSON] склав заповіт, яким все своє майно заповіла [PERSON] .. Також, зазначає, що вона прийняла спадщину після смерті [PERSON] , шляхом подання нотаріусу відповідної заяви у визначений законом строк для прийняття спадщини. Проте, отримати свідоцтво про право на спадщину за заповітом на вищезазначену земельну частку (пай), вона не може, оскільки [PERSON] не оформила спадкових на земельну частку (пай) серії СМ №0243871. На підставі викладеного, [PERSON] просила визнати за нею право власності на вищезазначену земельну частку (пай) в порядку спадкування за заповітом. Ухвалою судді Буринського районного суду Сумської області [PERSON] від 09.08.2021 року відкрито провадження у даній справі та призначено підготовче судове засідання. Рішенням Вищої ради правосуддя від 14.09.2021 року № 1978/0/15-21 суддю [PERSON] звільнено з посади судді Буринського районного суду Сумської області у зв`язку з поданням заяви про відставку. Відповідно до розпорядження керівника апарату Буринського районного суду Сумської області від 30.09.2021 року №110 проведено повторний автоматизований розподіл, згідно якого головуючим суддею для розгляду даної справи визначено суддю Гука Т.Р. Ухвалою судді Буринського районного суду Сумської області Гука Т.Р. від 05.10.2021 року цивільну справу прийнято до провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Буринського районного суду Сумської області від 25.11.2021 року закрито підготовче провадження в цивільній справі та призначено її до судового розгляду по суті. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася, при цьому нею було направлено до суду заяву про розгляд справи без її участі, в якій позовні вимоги вона підтримує в повному обсязі. Від представника заінтересованої особи Буринської міської ради до суду надійшла заява, в якій просив справу розглянути без участі представника, по суті поданої заяви [PERSON] не заперечує. З врахуванням положень ст.223 ЦПК України, суд визнав за можливе справу розглянути у відсутності учасників справи. В зв`язку з розглядом справи за відсутності учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у відповідності до ч. 2 ст.247 ЦПК України. Повно та всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення її по суті, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що 29.09.1957 року було зареєстровано шлюб між [PERSON] , 1931 року народження, та [PERSON] , 1937 року народження. Після укладення шлюбу присвоєно прізвища: чоловікові - [PERSON] , дружині - [PERSON] Відповідно до дублікату заповіту, що має силу оригіналу, посвідченого 26.07.1995 року, [PERSON] , секретарем виконавчого комітету Гвинтівської сільської Ради народних депутаті Буринського району Сумської області та зареєстрованого в реєстрі за №89, [PERSON] все своє майно, де б воно не було із чого б воно не складалось і на що він за Законом матиме право заповів дружині - [PERSON] (а.с.8). [INFO] [PERSON] помер. 19.03.1997 року на ім`я [PERSON] було видано сертифікат серії СМ №0243871 на право на земельну частку (пай), розміром 4,58 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), про що було зроблено запис в Книзі реєстрації сертифікатів на право за земельну частку (пай) за №871, що підтверджується копією сертифікату на право на земельну частку (пай) (а.с.5). Відповідно роз`яснень п.11 постанови Пленуму Верховного суду України "Про судову практику у справах про спадкування" від 30.05.2008 року № 7 при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат на право на земельну частку (пай). Якщо спадкодавець мав право на земельну частку (пай) але за життя не одержав сертифіката на право на земельну частку (пай) або помилково не був включений (безпідставно виключений) до списку, доданого до державного акта на право колективної власності на землю відповідного сільськогосподарського підприємства, товариства, тощо, при вирішення спору про право спадкування на земельну частку (пай) суд застосовує положення чинного на час існування відповідних правовідносин Земельного Кодексу України 1990 року, Указу Президента України "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам та організаціям" від 08.08.1995 року № 720/95 та відповідні норми ЦК УРСР. У цьому разі слід ураховувати, що згідно з пунктом 17 Перехідних положень Земельного кодексу України від 25.10.2001 року сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам таких часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. Згідно вимог ч.9 ст.5 ЗК України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) кожний член колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства у разі виходу з нього має право одержати свою частку землі в натурі (на місцевості), яка визначається в порядку, передбаченому частинами шостою і сьомою статті 6 цього Кодексу. Право на земельну частку може бути передано у спадщину в порядку і на умовах, передбачених цивільним законодавством щодо успадкування майна, та статутом відповідного колективного підприємства. Пунктом 1 Указу Президента України "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" від 08.08.1995 року № 720/95 встановлено, що паюванню підлягають сільськогосподарські угіддя, передані у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі створеним на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств. Паювання земель радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств здійснюється після перетворення їх на колективні сільськогосподарські підприємства. Відповідно до п. 2 вказаного Указу право на частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишилися членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. З наведених норм матеріального права вбачається, що особа набуває право на земельний пай за наявності таких умов: перебування в числі членів колективного сільськогосподарського підприємства на час паювання; включення до списку осіб, доданого до державного акта на право колективної власності на землю; одержання колективним сільськогосподарським підприємством цього акта. Сама по собі видача сертифікату після смерті особи, яка була членом колективного сільськогосподарського підприємства та була включена до списку осіб, доданого до державного акта на право колективної власності на землю, не може бути підставою для виключення права на земельну частку (пай) із спадкової маси, оскільки сертифікат є лише документом, що підтверджує належність такого права. Аналогічний за змістом правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 15.04.2020 року у справі № 178/982/18-ц (провадження № 61-19801св19). Відповідно до п.п. 1, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 "Про судову практику у справах про спадкування" відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР. Відповідно до пунктів 4, 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України 2004 року Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Правила книги шостої Цивільного кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. Згідно з положеннями ст.ст.524, 525 ЦК УРСР, який діяв на час відкриття спадщини після смерті [PERSON] , спадкоємство здійснювалося за законом і за заповітом. Часом відкриття спадщини визнавався день смерті спадкодавця. Відповідно до ст.534 ЦК УРСР кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. Заповідач може у заповіті позбавити права спадкоємства одного, кількох або всіх спадкоємців за законом. Згідно ст.548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Статтею 549 ЦК УРСР передбачено, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. 10.09.1997 року державним нотаріусом Чернишем Д.М. [PERSON] видано свідоцтва про право на спадщину за заповітом (а.с.9). Отже, спадщину після смерті [PERSON] прийняла його дружина [PERSON] , яка на частину спадкового майна отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом, але право на земельну частку (пай) юридично за життя не оформила і померла [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серія [NUMBER] (а.с.6). Таким чином, до складу спадщини, яка відкрилась після смерті [PERSON] , увійшло право на земельну частку (пай), розміром 4,58 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), яке належало її чоловіку [PERSON] на підставі сертифікату серії СМ №0243871. Згідно зі ст.ст.1216, 1218 ЦК України (в редакції, чинній на момент відкриття спадщини після смерті [PERSON] ) спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла, до інших осіб. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Статтею 1217 ЦК України, передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. У відповідності до ст.1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Згідно ст.1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу (ч.1, 2 ст. 1223 ЦК України). Відповідно до ст.1245 ЦК України частина спадщини, що не охоплена заповітом, спадкується спадкоємцями за законом на загальних підставах. До числа цих спадкоємців входять також спадкоємці за законом, яким інша частина спадщини була передана за заповітом. У ст.1258 ЦК України визначено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Відповідно до ч.ч. 1, 5 ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Частиною 1 ст.1269 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч.1 ст.1270 ЦК України). Із спадкової справи заведеної після померлої року [PERSON] вбачається, що за життя остання склала заповіт, посвідчений 04.11.2010 року секретарем виконавчого комітету Гвинтівської сільської ради Буринського району Сумської області Громовою Г.М. та зареєстрований в реєстрі за №143, згідно якого [PERSON] належну їй земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходиться на території Гвинтівської сільської ради та належні їй грошові вклади, що знаходяться в Буринському ощадбанку 3050 заповіла [PERSON] (а.с. 65). [PERSON] прийняла спадщину за заповітом після смерті [PERSON] , подавши у встановлений законом строк до нотаріальної контори заяву про її прийняття, та на спадкове майно вказане у заповіті, а саме земельні ділянки та грошові вклади, що належали [PERSON] особисто, отримала свідоцтва про право на спадщину за заповітом (а.с.63, 68, 100,102, 111). Однак, земельна частка (пай), право на яку належало [PERSON] відповідно сертифікату серії СМ №0243871, та було успадковане [PERSON] , не охоплене заповітом складеним останньою на користь [PERSON] . Жодних доказів, що [PERSON] є спадкоємцем будь-якої із черг спадкування за законом після смерті [PERSON] позивачкою суду не надано та позовні вимоги про визнання за нею права на вказану земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом не заявлялись. Докази того, що [PERSON] зверталась до нотаріуса із заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину на вищевказану земельну частку (пай) та їй було відмовлено у його видачі, в матеріалах справи також відсутні. Враховуючи викладене суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] є необгрутованими та безпідставними, в зв`язку з чим задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed