Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-06 00:00:00

30.11.2021 року позивач звернувся до суду з позовом, у якому просив визнати виконавчий напис №104494 від 15.07.2021 р., вчинений приватним нотаріусом Бучанського районного нотаріального округу Грисюк Оленою Василівною щодо стягнення заборгованості з [PERSON] в користь ТОВ «Файна Готівка» у сумі 11592,00 грн., таким, що не підлягає виконанню. На обґрунтування своїх вимог зазначив, що він отримав від приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Білий А.М. постанови про відкриття виконавчого провадження, про арешт коштів боржника та про розмір мінімальних витрат від 16.11.2021 р. у виконавчому провадженні ВП №67545713 про стягнення з нього на користь ТзОВ «Файна Готівка» заборгованості згідно кредитного договору №00-348353 від 07.07.2019 року у розмірі 11592 грн. на підставі виконавчого напису №104494 від 15.07.2021 р., вчиненого приватним нотаріусом Бучанського районного нотаріального округу Грисюк О.В. Вказує, що йому не було відомо про наявність виконавчого напису, такий не було йому надіслано. Зазначає, що відсутній документ, який підтверджує безспірність заборгованості, оскільки після закінчення строку дії договору відповідачем нараховано заборговність по відсотках. Чинна редакцій Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, передбачає можливість вчинений виконавчого напису лише на підставі оригіналу нотаріально посвідченого договору. Отже, виконавчий напис вчинено без документів на підтвердження безспірної заборгованості, а також на підставі нормативного акту, який на дату його вчинення був визнаний незаконним та нечинним. Вказані обставини підтверджують неправомірність та незаконність вчинення виконавчого напису. Ухвалою від 01.12.2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження, з повідомленням сторін. Позивач у судове засідання не з`явився, його представник подав клопотання з проханням розглядати справу за його відсутності, зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Представник відповідача та третя особа у судове засідання не з`явилися, будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомили, заяви про розгляд справи за їх відсутності не подали. Відповідач відзиву не подав. Відповідно до реч. 2 ч. 2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Як передбачено ч.1 ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин;відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи вищевикладене, суд ухвалив здійснити заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Згідно з ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. З`ясувавши обставини справи, суд дійшов висновку про задоволення позову з огляду на таке. Установлено, що 07.07.2019 року між позивачем та ТОВ «Качай гроші» укладено кредитний договір № 00-348353, який не був нотаріально посвідчений. 15.07.2021 року за зверненням відповідача приватним нотаріусом Бучанського районного нотаріального округу Грисюк О.В. було вчинено виконавчий напис за реєстровим № 104494, яким на підставі ст. 87-91 Закону України «Про нотаріат» та відповідно до пункту 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 р. № 1172, стягнуто заборгованість з позивача за кредитним договором № 00-348353 від 07.07.2019 року, укладеним з ТОВ «Качай гроші», право вимоги за вказаним договором було відступлено ТзОВ «Фінансова компанія «Ейс», а в подальшому відповідачу за період з 16.06.2021 року по 02.07.2021 року у розмірі 11592, 00 грн., з яких: прострочена заборгованість 4830,00 грн., прострочена заборгованість за відсотками 6762, 00 грн. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ст.87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язані в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до п.п.3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій, безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженимпостановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року № 1172. З оспорюваного виконавчого напису видно, що приватний нотаріус при вчиненні нотаріальної дії керувався ст.87-91 Закону України «Про нотаріат» та пунктом 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженогопостановою КМУ від 29.06.1999 року за № 1172. Відповідно п. 2 Переліку (із змінами внесеними Постановою Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 року № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів»), для одержання виконавчого напису по кредитним договорам, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями подається: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунку боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року, постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 листопада 2016 року скасовано. Визнано незаконною та нечинною Постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», у тому числі в частині доповнення переліку після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості». Постанова набрала законної сили з моменту проголошення. Тобто на момент вчинення оскаржуваного виконавчого напису було скасовано норму, яка дозволяла нотаріусом вчиняти виконавчі написи за кредитними договорами. Відповідно до ст. 124 Конституції України, ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Отже, нотаріусом при вчиненні виконавчого напису не враховано втрати чинності правовою нормою, яка дозволяла нотаріусам вчиняти виконавчі написи за кредитними договорами, які нотаріально не посвідчені, чим порушено положення Закону України «Про нотаріат» та Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про наявність підстав для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, а отже, про задоволення позову. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.1 ст.81 ЦПК України). Суд не бере до уваги доводи позивача про те, що відповідачем нараховано заборгованість за відсотками після закінчення строку дії кредитного договору, оскільки згідно з п.1 кредитного договору № 00-348353 від 07.07.2019 року строк дії такого автоматично продовжується на 30 днів, а загальна кількість пролонгацій не може перевищувати 10 разів. Отже, заборгованість за період з 16.06.2021 року 02.07.2021 року нарахована відповідачем у межах строку дії кредитного договору. Згідно зі ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути 908, 00 грн. (454+454) судового збору. Вирішуючи питання розподілувитрат на професійну правничу допомогу, судом ураховано наступне. Згідно із ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч.4-6 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Позивач стверджує, що понесла витрати на правову допомогу у сумі 4000 грн. На підтвердження розміру таких витрат позивачем надано: договір про надання юридичних послуг від 18.11.2021 року та додаток №1; калькуляцію оплати послуг з надання правової допомоги; квитанцію №18 від 18.11.2021 року на суму 4000 грн. Чинним процесуальним законодавством не передбачено обов`язку сторони, яка заявляє клопотання про відшкодування витрат на правничу допомогу, доводити співмірності їх розміру. Натомість саме на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, покладено обов`язок доведення неспівмірності витрат з наданням відповідних доказів, що відповідачем не здійснено. Враховуючи, що позов задоволено, виходячи з принципу обґрунтованості та пропорційності розміру судових витрат до предмета спору, співмірності розміру судових витрат зі складністю справи та наданих адвокатом послуг, часом, витраченим адвокатом на надання відповідних послуг, обсягом наданих послуг, значенням справи для сторони, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на корить позивача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 4000, 00 грн. Наведене узгоджується із постановою Верховного Суду України у справі №826/2689/15 від 09.04.2019 року.

Outcome: approved