Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-26 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом про визначення місця проживання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , разом з нею як матір`ю дитини. Мотивуючи свої вимоги тим, що вона з відповідачем перебувала в зареєстрованому шлюбі з 19 грудня 2014 року по 17 липня 2017 року. Під час шлюбу мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Шлюб між ними розірвано. Після розірвання шлюбу, вона з дитиною проживає у будинку її батьків, де мають окрему кімнату. У неї з відповідачем періодично виникає спір щодо визначення місця проживання їх спільного сина. Відповідач погрожує, що забере у неї сина та не віддасть, наполягає на тому, що дитина повинна проживати з ним. З березня 2017 року вона доглядає за дитиною, кормить, одягає, займається лікуванням та вихованням, навчає його малювати, розрізняти кольори, говорити, читати книжки, та інше. Проживання сина окремо він неї неможливо, оскільки негативно вплине на його психічний та фізичних стан. Вона психічно та фізично здорова, забезпечує дитину усім необхідним для його гармонійного розвитку. [PERSON] звернувся до суду з зустрічним позовом, відповідно до якого просить визначити місце проживання дитини [PERSON] , [INFO] разом з ним, як батьком дитини. Мотивуючи свої вимоги тим, що він з відповідачкою перебував в зареєстрованому шлюбі. Фактично шлюбні відносини припинені з 04 липня 2017 року. Вони не ведуть спільного господарства, проживають окремо, мають різні погляди на життя та виховання дитини. За весь час, після розірвання шлюбу, він з відповідачкою не можуть знайти порозуміння щодо місця проживання спільної дитини. Дитина постійно тягнеться до нього, як за батьком, прагне батьківської уваги і інколи відмовляється повертатися додому своєї матері, відповідачки по справі. Він ніколи не погрожував відповідачці, що має намір забрати дитину до себе та не повертати його. Весь час наполягав на спілкування з дитиною та прийнятті участі у його вихованні, оскільки він як батько, розуміє, що дитина повинна проживати разом з матір`ю, але сину не комфортно в будинку де він зараз проживає з матір`ю і він постійно прагне проживати у його будинку разом з ним. За його ініціативою, виконавчим комітетом Миколаївської міської ради визначено його участь у вихованні сина, надавши йому можливість побачень з дитиною. Він забезпечений власним житлом, дитина має окрему кімнату з усіма необхідними іграшками та спальним ліжком, має відмінні умови проживання. Він офіційно працевлаштований у НП «Миколаївському обласному будинку дитини», має величезний опит спілкування з дітьми. Його не влаштовує те, як відповідачка доглядає, виховує та утримує дитину, оскільки вона не дозволяє дитині спілкуватися із іншими дітьми, відвідувати дитячий садок, водить його до різних сектантських служб на віросповідання до будинку молитви. Дитина стає стурбованим, дратівливим. Ухвалою суду від 20.08.2019, позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено справу до підготовчого судового засідання в порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 04.11.2020, об`єднано цивільну справу № 489/5390/20 з цивільною справою № 489/4120/19 та призначено підготовче судове засідання в порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 15.02.2021, закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду по суті. Ухвалою суду від 02.06.2021, витребувано докази. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, у відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, є дата складання повного судового рішення. Згідно вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З`ясувавши обставини та дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що встановлені наступні факти та відповідні правовідносини. Сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 19.12.2014 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 04.07.2017 року, шлюб між сторонами розірвано. Прізвище [PERSON] змінено на дошлюбне " [PERSON] ". Від шлюбу сторони мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] . З розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 16.07.2019 року за вих. № 48530, вбачається, що з [PERSON] на користь [PERSON] стягуються аліменти на утримання малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/4 частки від усіх видів його заробітку, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідно віку, починаючи з 14.10.2017 року. Станом на 01.06.2019 року заборгованість становить 33,95 грн. [PERSON] працювала у ФОП [PERSON] в "Домі Кави" на посаді продавця-консультанта, що підтверджується довідкою ФОП [PERSON] від 12.11.2019 року № 1/12-11. Згідно довідки ПП «РС Точка» від 31.05.2021 за вих. № 41, [PERSON] працює у приватному підприємстві «РС Точка» на посаді касира з 19.04.2021 по даний час. Характеристикою ФОП [PERSON] "Дім кави" , [PERSON] за час роботи проявила себе як працелюбний і відповідальний співробітник. Суворо дотримується внутрішнім нормам поведінки та розпорядку дня. Претензій та зауважень збоку керівництва немає. У відповідності до довідки з Обласного наркологічного диспансеру від 01.08.2019 року за вих. № 482, [PERSON] на обліку у наркодиспансері не знаходиться. Згідно довідки Миколаївського противотуберкульозного диспансеру від 25.09.2019 року б/н, [PERSON] на обліку у противотуберкульозному диспансері не перебуває. Відповідно до довідки Комунального некомерційного підприємства «Миколаївський обласний центр психічного здоров`я» Миколаївської обласної ради від 11.06.2021 за вих. № 2541, [PERSON] , за даними реєстратури та архіву на психіатричному та наркологічному обліку не знаходиться, за медичною допомогою не звертався. Право власності на квартиру [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 02.06.2006 року, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 02.06.2006 року. Відповідно до довідки Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Північ-2" від 18.11.2019 року за № 1/11-2019, у квартирі [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] ; [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Характеристикою з місця проживання ОСББ "Північ-2", [PERSON] за місцем проживання проявила себе з позитивної сторони. [PERSON] розлучена, має малолітнього сина [PERSON] . До виховання сина вона відноситься відповідально, всіляко підтримує його розвиток та здійснює його потреби. У неї дружня родина, що також приймає участь у вихованні [PERSON] . Характеристикою від Громадської організації «Доброта» від 29.10.2020, за час вступу та лекційних занять та заходів сином [PERSON] , [PERSON] проявила себе як турботлива мати, яка піклується про дитину, його стан здоров`я, виконує завдання для досягнення дитиною кращих успіхів. Відповідно до довідки Дошкільного навчального закладу № 22 від 27.11.2020 за вих. № 62, [PERSON] , [INFO] , дійсно відвідував ДНЗ № 22 з вересня 2018 року. В жовтні 2018 року [PERSON] забрала документи та свого сина [PERSON] з ДНЗ. Як вбачається з довідки Миколаївського центру практичної психотерапії «Карат», 30 січня 2021 року [PERSON] пройшов психологічне обстеження, відповідно до якого рекомендовано звернутися до психіатра та забезпечити психічну допомогу хлопчику. Згідно листа Управління охорони здоров`я Миколаївської міської ради КНП ММР "Центр первинної медико-санітарної допомоги № 4" від 30.07.2019 року за вих. № 346/5-01.06, [PERSON] , [INFO] , обслуговується лікарем педіатром сімейної амбулаторії № 3 [PERSON] , Під час звернення за медичною допомогою з дитиною завжди з дитиною присутня тільки мати [PERSON] .. Лікування, закупівлю ліків та виконання рекомендацій лікаря-педіатра здійснює мати. Дитина доглянута, охайна. Присутність батька не була помічена жодного разу. Як вбачається з медичного висновку на дитину - інваліда віком до 18 років з Комунального некомерційного підприємства «Миколаївський обласний центр психічного здоров`я» Миколаївської обласної ради від 11.03.2021 за вих. № 21, [PERSON] має існуюче захворювання, що відповідають розділу Х пункту 1 підпункту 1.1 «Переліку медичних показань, що дають право на одержання державної соціальної допомоги дітей - інвалідів віком до 18 років» затвердженому наказом Міністерства охорони здоров`я України, Міністерства праці та соціальної політики України, Міністерства фінансів України від 08 листопада 2001 року № 454/471/516. Рішенням виконавчого комітету Миколаївської міської ради № 370 від 12.05.2017, визначено участь [PERSON] у вихованні дитини [PERSON] , [INFO] , надавши йому можливість побачень з дитиною. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснила, що дитина [PERSON] проживає з позивачкою за первісним позовом, його бабусею (матір`ю позивачки) та тіткою (сестрою позивачки), яка пізніше змінила місце проживання. Коли вона забрала дитину на вихідні до себе, зрозуміла, що поведінка дитини змінилася, у зв`язку з чим звернулася до лікарні, яка розташована у [ADDRESS] . Стаття 51 Конституції України закріплює рівність прав і обов`язків подружжя у шлюбі та сім`ї та однакову охорону державою як материнства, так і батьківства в цілях забезпечення охорони сім`ї та дитинства, що знайшло свій розвиток у ч. 2,3 ст. 11 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком є забезпечення інтересів своєї дитини. Згідно ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. За змістом ч. 1 ст. 161 Сімейного кодексу України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. У принципі 6 Декларації прав дитини проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Відповідно до ч.4 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Отже, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона проживає. Місце проживання дитини цього віку визначається за згодою батьків. При цьому не має значення, чи знаходяться батьки у шлюбі між собою, чи проживають вони спільно. Крім того, питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватися не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все з урахуванням прав та законних інтересів дитини - її права на належне батьківське виховання, яке повною мірою може бути забезпечене тільки обома батьками; права на безперешкодне спілкування з кожним з батьків, здійснення обома батьками якого є запорукою нормального психічного розвитку дитини. За змістом статті 31 ЦК України малолітньою особою є дитина віком до чотирнадцяти років. З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що у тому разі, коли батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все, з урахуванням прав та законних інтересів дитини. Крім того, суд при ухваленні рішення враховує практику Верховного Суду (постанова КЦС ВС у справі № 343/1500/15-ц від 30 травня 2018 року) та Європейського суду з прав людини: Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. За правилами статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада1989 року держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Ухвалюючи рішення в справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13), Європейський суд з прав людини наголосив, що в таких справах основне значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. При цьому Європейський суд з прав людини зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. Найкращі інтереси дитини можуть, залежно від їх характеру та серйозності, перевищувати інтереси батьків. Принципом Декларації прав дитини проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Стаття 19 СК України передбачає, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою (ч.4). Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи (ч.5). Висновком виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 1.03.2021 за вих. № 1580/02.02.01-22/25/14/21, орган опіки та піклування виконавчого комітету Миколаївської міської ради визнано доцільним визначити місце проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] разом з матір`ю. Згідно ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Метою законодавчого закріплення права батьків на спілкування з дитиною і є насамперед захист інтересів дитини. Здійснення батьками своїх прав і виконання обов`язків повинно ґрунтуватися на повазі до прав дитини і її людської гідності. Відповідачем не доведено належними та достатніми доказами, що проживання дитини разом з матір`ю несе в собі загрозу життю, здоров`ю чи емоційному стану дитини. Дослідженими доказами встановлено, що [PERSON] працює, на обліках у лікаря психіатра чи нарколога не заходиться, має задовільні умови для життя та виховання дитини, доказів іншого [PERSON] на надав. Приймаючи до уваги відсутність домовленості між батьками щодо визначення місця проживання дітей, вік дітей, ставлення батьків до своїх батьківських обов`язків, створені умови для проживання та виховання дитини, суд погоджується із висновком виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 12.03.2021, а також враховуючи інтереси дитини для забезпечення стабільних та гармонійних умов його життя, повного та всебічного розвитку, суд приходить до висновку, про необхідність визначення місця проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] разом з матір`ю [PERSON] , [INFO] . Згідно із ч. 1 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому з відповідача за первісним позовом на користь позивача за первісним позовом підлягає стягненню судовий збір у розмірі 768 грн. 40 коп.

Outcome: approved