Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-26 00:00:00

13.05.2021 року до суду звернувся позивач [PERSON] , з позовом про визнання права на земельну ділянку (пай) до відповідача Верхівцевської міської ради Кам`янського району Дніпропетровської області , третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: відділ у Верхньодніпровському районі Головного управління держгеокадастру у Дніпропетровській області 14.05.2021 року ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області відкрите провадження у справі та справу призначено до розгляду за правилами загального провадження в підготовче судове засідання на 22.07.2021 року. 22.07.2021 року в підготовчому судовому засіданні оголошена перерва до 13 вересня 2021 року. 13.09.2021 року розгляд справи в підготовчому судовому засіданні відкладений до 29.11.2021 року в зв`язку з неявкою учасників розгляду справи. 29.11.2021 року проведене підготовче судове засідання. Справа призначена до розгляду в судовому засіданні на 27.01.2022 року. Учасникам розгляду справи роз`яснені права та обов`язки відповідно до ст.. 43, 44, 49 ЦПК України. 27.01.2022 року в судовому засіданні оголошена вступна та резолютивна частина рішення. Згідно заявлених позовних вимог позивач просить визнати за ним право на земельну частку (пай) площею 7 умовних кадастрових гектарів без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) на території Верхівцевської міської ради Кам`янського району ( раніше Верхньодніпровський район) Дніпропетровської області як колишньому члену відкритого акціонерного товариства «Племзавод «Любомирівка». В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на наступне: він є громадянином України, зареєстрований та проживає за адресою: [ADDRESS] . До України на постійне місце проживання він переїхав у 1998 році, згодом у 2005 році набув громадянства України. В період з 15.05.1998 року по 09.02.2006 року він був членом Держплемзавод «Любомирівка» Дніпропетровської області (наступна назва ВАТ «Племзавод «Любомирівка») працював скотарем дійної бригади. У 2004 році проводилось розпаювання земель даного підприємства, у зв`язку з чим він звернувся за отриманням паю, але отримав відмову, бо на той момент ще не набув громадянства України. Після набуття громадянства України, пай він також не отримав. Відповідно до відповіді відділу у Верхньодніпровському районі Головного управління Держгеокадастру в Дніпропетровській області, він не значиться у списках працюючих членів та пенсіонерів з числа ВАТ «Племзавод Любомирівка» на території Верхівцевської міської ради Верхньодніпровського району. Розпаювання земель ВАТ «Племзавод Любомирівка» відбулося згідно п. 8 ст. 10 перехідних положень Земельного кодексу України. Вважає, що він має право на земельну частку (пай), оскільки був членом ВАТ «Племзавод Любомирівка» в період з 15.05.1998 року по 09.02.2006 року, що й стало підставою звернення до суду. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав за підставами, викладеними в позовній заяві. Відповідач, представник Верхівцевської міської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області, в судове засідання не з`явився, про дату час і місце розгляду справи повідомлений належним чином. Представник третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області в судове засідання не з`явилась, про дату час і місце розгляду справи повідомлена належним чином. Відповідно до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до вимог ст. 55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку , встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України Про судоустрій і статус суддів є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України. За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту. Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом, права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені, невизнані або оспорювані особою, до якої пред`явлений позов, тобто, законодавець пов`язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених, невизнаних або оспорюваних суб`єктивних прав або законних інтересів позивача. Суд, з`ясувавши зміст позовних вимог,заслухавши учасників розгляду справи, вивчивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до таких висновків. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що згідно даних трудової книжки позивач працював у Держплемзаводі «Любомирівка» ( в подальшому ВАТ «Племзовод «Любомирівка» скотарем дійної бригади з 15.05.1998 року по 09.02.2006 року Позивач в поданій позовній заяві та в судовому засіданні посилається на те, що він має право земельну ділянку (пай) площею 7 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), що розташована на території Верхівцевської міської ради оскільки на час паювання земель був членом ВАТ «Племзавод «Любомирівка». Відповідно до п. 2 Указу Президента України «Про паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» від 8 серпня 1995 року N 720/95 - Право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Як встановлено в судовому засіданні позивач працював в Держплемзаводі Любомирівка, яке в подальшому було перетворене на ВАТ «Племзавод Любомирівка». Відповідно до ч. 1 ст. 24 ЗУ «Про господарські товариства» -Акціонерним визнається товариство, яке має статутний (складений) капітал, поділений на визначену кількість акцій рівної номінальної вартості, і несе відповідальність за зобов`язаннями тільки майном товариства. З аналізу даних правових норм вбачається, що право земельну частку (пай) мають члени сільськогосподарського акціонерного товариства, тобто особи, які прийняті в члени сільськогосподарського акціонерного товариства і які мають визначену кількість акцій цього товариства. З наданої позивачем трудової книжки та архівної довідки КЗ «Верхньодніпровський трудовий архів Верхньоднірпвоської міської ради» № 256 від 05.11.2021 року вбачається, що позивач був прийнятий на роботу в Держплемзавод «Любомирівка» в подальшому ВАТ «Племзавод «Любомирівка», проте відсутні записи про те, що позивач при перетворенні даного підприємства у відкрите акціонерне товариство був прийнятий в члени цього акціонерного товариства та мав відповідну кількість акцій даного акціонерного товариства. Будь-яких доказів які підтверджують, членство позивача у ВАТ «Племзавод «Любомирівка» суду не надано. У позивача з`ясовувалось питання чи мав акції ВАТ «Племзавод «Любомирівка», але останній цю обставину не підтвердив та не надав доказів, які б свідчили про наявність у позивача акцій даного товариства і таким чином підтвердили б його членство у вищевказаному акціонерному товаристві. У відповідності до листа відділу у Верхньодніпровському районі Головного управління держгеокадастру у Дніпропетровській області від 19.04.2021 року № 7/133-21 встановлено, що [PERSON] не значиться у списках працюючих членів та пенсіонерів з числа ВАТ «Племзавод Любомирівка» на території Верхівцевської міської ради Верхньодніпровського району. Розпаювання земель ВАТ «Племзавод Любомирівка» відбулося згідно п. 8 ст. 10 перехідних положень Земельного кодексу України, що підтверджується копією листа. Проте, наявність права на отримання земельної частки(паю) згідно п. 2 Указу Президента України «Про паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» визначається не фактом внесення або не внесення особи до списку осіб до Списку працюючих членів та пенсіонерів з числа акціонерного товариства. А фактом членства у даному товаристві на час розпаювання земель, або фактом, що особа була членом зазначеного акціонерного товариства та на час розпаювання земель або є пенсіонером із числа зазначеного господарства. Згідно ст. 76 ЦПК України - Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.. У відповідності до ч. 1 ст. 81 ЦПК України - Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 6 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно вимог ч. 1 ст. 76 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є , показання свідків, письмові докази, речові, електронні докази і висновки експертів. Відповідно до ст.ст 77-78 ЦПК України - Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Враховуючи, що позивачем не надано доказів того, що станом на час розпаювання земель він був членом ВАТ «Племзавод Любомирівка». Оскільки факт роботи у акціонерному товаристві і факт членства у акціонерному товариства є різними поняттями. Виходячи з вищевикладеного суд приходить до висновку, що у [PERSON] , не виникло право на земельну частку (пай) земель бувшого ВАТ «Племзавод «Любомирівка», оскільки позивачем не доведений факт членства у цьому товаристві. На підставі вищевикладеного суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в повному обсязі. Так як судом ухвалюється рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, у відповідності до ст. 141 ЦПК України, понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору в сумі 908.00 грн., покладаються на позивача та не відшкодовуються за рахунок відповідача

Outcome: dismissed