Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-02 00:00:00

позивачка звернулася до суду зазначеним позовом, в якому просить стягнути з відповідача на свою користь, а також [PERSON] моральну шкоду по 400 000грн кожній. Обгрунтовує вимоги таким. 23.01.2020р біля станції "Дружківка", 1059 км, електропоїзд № 6017 (ЕРТ2Т-7142), під керуванням машиніста [PERSON] , скоїв наїзд на [PERSON] , який від отриманих травм помер. 24.01.2020р за фактом настання цієї події було внесено відомості до єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12020050000000085 та розпочато досудове розслідування. Постановою слідчого від 24.04.2020р кримінальне провадження, внесене до ЄРДР 12020050000000085 , було закрито. Факт наїзду було встановлено в ході досудового розслідування кримінального провадження, тому між наїздом на [PERSON] електропоїздом, та смертю останнього, наявний причинно-наслідковий зв"язок. Власником електропоїзду є структурний підрозділ "Лиманське моторвагонне депо" регіональної філії "Донецька залізниця", Акціонерного товариства Українська залізниця". Машиніст вказаного електропоїзду [PERSON] , працює у структурному підрозділі "Лиманське моторвагонне депо", регіональної філії "Донецька залізниця" АТ "Укрзалізниця" на посаді машиніст електропоїзда з 17.03.1997року по теперішній час. Позивачка [PERSON] втратила чоловіка, людину з якою жила однією сім"єю 20років, і з якою була надзвичайно близька. Цей факт свідчить про стійкість життєвих зв"язків між чоловіком і дружиною. Вони в шлюбі народили та виховували двох дітей, допомагали та підтрмували одне одного. Позивачка є інвалідом третьої групи з дитинства, їй протипоказана важка робота. позивачці важко забезпечувати своє життя та життя неповнолітньої дочки, яка навчається на денній формі навчання у ДПТНЗ "Краматорський центр професійно - технічної освіти" на 2 курсі за професією "Оператор з обробки інформації та програмного забезпечення". Загиблий [PERSON] працював у ПрАТ "Дружківське рудоуправління" в залізничному цеху на посаді машиніста екскаватора . Тепер позивачка позбавлена можливості розраховувати на підтрмку та допомогу чоловіка, вона сама змушена займатися всіма побутовими справами, доглядом за дочкою, матеріально її забезпечувати. Вагомий фінансовий вклад в її життя робив чоловік. Крім втрат, пов"язаних з втратою допомоги, та виникненням додаткових обов"язків, жінка втратила особистісне - чоловіка, якого любила, людину з якою можна говорити та проводити разом час, а також робити інші сімейні справи. Позивачка повинна докладати подвійних зусиль для організації свого життя, тому що тепер вона змушена не лише забезпечувати сім"ю, а й більше приділяти уваги дочці, оскільки та позбавлена батьківської турботи. Внаслідок смерті батька, дочка позбавлена можливості отримувати допомогу та підтримку від батька. Вони були близькими, адже проживали разом. [PERSON] піклувався про неї, матеріально забезпечував. [PERSON] стала напівсиротою в юномі віці, що свідчить не лише про особливий характер страждань, а й про глибину та тяжкість втрати. Більшу частину життя дівчина проведе без батька. У [PERSON] виникла необхідність докладати додаткових зусиль для організації свого життя, а також необхідність докладати такі зусилля і в майбутньому, оскільки вона не зможе розраховувати на батьківську підтрмку. Життя [PERSON] непоправно змінилося і жодні зусилля з її боку не зможуть виправити ситуацію, що склалась. Смертю батька порушено право [PERSON] на гідний рівень життя, адже вона втратила свого годувальника, що безумовно впливає на її забезпечення. Позивачка та її дочка втратили найближчу людину, голову сім"ї, вони позбавлені підтрмки батька та чоловіка, його любові та допомоги. Попередній стан ніколи не може бути відновлений, оскільки смерть є невідворотньою і непоправною втратою. Будь-які зусилля з боку позивача не призведуть до позитивних змін в її житті та житті дочки, оскільки вони втратили чоловіка та батька назавжди. Їхні страждання є "триваючими", тому що втрата близької людини є непоправною трагедією в їхньому житті. Позивач оцінює розмір грошового відшкодування завданої їй та неповнолітній дочці загиблого моральної шкоди у грошовому еквіваленті - 800 000грн, то б то по 400 000грн на кожного. Такий розмір на їхню думку є розумним і справедливим і зможе хоча б частково допомогти в організації свого життя після тяжкої втрати. Ухвалою суду від 16 листопада 2021року прийнято до розгляду позовну заяву [PERSON] та відкрито провадження у цивільній справі. Розгляд справи проводити в загальному порядку позовного провадження. Призначено підготовче засідання. (а.с. 43-44) Ухвалою суду від 25 січня 2022р закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу до судового розгляду по суті. (а.с.71) В судове засідання сторони не з"явилися. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Представник позивача адвокат Таргоній В.М. надав суду заяву про розгляд справи за відсутності учасників справи. Відповідач надав суду відзив, в якому просить в задоволені позову відмовити, посилаючись на таке. Позовна заява не враховує всі обставини транспортної події та положення ч.5 ст. 1187 ЦК України.Факт смертельного травмування [PERSON] відбувся через власну необережність, недотримання вимог п.п.2.3, 2.6 Правил безпеки громадян на залізничнму транспорті України при перетинанні залізниці (він не переконавшись у безпечній відстані до поїзда, хоч об"єктивно повинен був вжити заходи з безпечного перетинання залізничної колії, чим піддав себе смертельній небезпеці) та, що не маловажно, був у стані алкогольного сп"яніння. Вважають, що в діях [PERSON] низька соціальна відповідальність: знаючи, що його дружина є інвалідом з дитинства, та є неповнолітня дитина, стабільний дохід, який забезпечував саме загиблий, був джерелом їхнього існування, він в стані алкогольного сп"яніння в зоні підвищеної небезпеки перетинав залізничну колію перед їдучим електропоїздом, наразивши себе на смертельний випадок. Поведінка загиблого свідчить про умисну спробу самогубства, а з урахуванням положень ч. 5 ст. 1187 ЦК України, відповідач, як особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, не відповідає за завдану шкоду так як її завдано внаслідок непереробної сили та умислу загиблого. Вважають, що позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди не відповідають принципам розумності, справедливості та співмірності, та не враховують фактичні обставини справи, відсутність вини відповідача та порушення потерпілим положень Правил. (а.с.72-76) Суд прийняв рішення про розгляд справи у відсутність сторін. Судом встановлені такі фактичні обставини. Позивачка [PERSON] є дружиною [PERSON] , [INFO] (а.с.14). Позивачка [PERSON] є особою з інвалідністю з дитинства безстроково (а.с.19-20) Батьками [PERSON] , [INFO] , є позивачка [PERSON] та [PERSON] (а.с.22) Самойлови проживали однією сім"єю в [ADDRESS] (а.с.25,15-18, 37-38) [PERSON] помер [INFO] у м. Дружківка Донецької області. (а.с.13) Причиною смерті став наїзд на нього електропоїзда №6017 у районі пікету №8 залізничної колії вихідної горловини станції "Дружківка". Цей факт не оспорюється відповідачем. За фактом цієї події, 24.01.2020 були внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12020050000000085 та розпочате досудове розслідування за ознаками злочину, передбаченого ч.3 ст.276 КК України. У зв`язку з відсутністю факту порушення правил експлуатації залізничного транспорту, що спричинило загибель людини, кримінальне провадження постановою слідчого від 24.04.2020 було закрито підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України. З постанови слідує, що при судово-токсичному дослідженні крові з трупа [PERSON] виявлений етиловий спирт у концентрації 1,50%. (а.с.8-10). З копії акту службового розслідування аварії від 23.01.2020 вбачається, що [PERSON] кинувся під потяг. Машиність електропоїзда, при швидкості руху 28км/год, застосував екстренне гальмування, подаючи сигнал великої гучності. Наїзду на людину запобігти не вдалося через малу відстань до перешкоди руху. Причиною травмування [PERSON] є порушення постраждалим п. 2.3, п.2.6 "Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України" (а.с. 77-80) Електропоїзд ЕРТ2Т-7142 перебуває на балансі структурного підрозділу «Лиманське мотовагонне депо» регіональної філії «Донецька залізниця» АТ "УкрЗалізниця", а машиніст електропоїзда [PERSON] , який керував ним в момент наїзду на [PERSON] , з 17.03.1997року по теперішній час працює у структурному підрозділі "Лиманське моторвагонне депо". (а.с.12) Мотиви з яких виходить суд. Відповідно до статті 3 Конституції України, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Статтею 55 Конституції України визначено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Згідно приписів ч.1 статті 4 ЦПК України, яка регламентує право на звернення до суду за захистом, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, завдання моральної шкоди іншій особі (пункт 3 частини другої статті 11 ЦК України). Відшкодування шкоди - один з найважливіших інститутів сучасної правової науки. У законодавстві України передбачено два види шкоди, що підлягає відшкодуванню - шкоду матеріальну і шкоду моральну. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди (пункт 9 частини другої статті 16 ЦК України). Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Вимоги частин 2 та 3 статті 23 ЦК України передбачають, що моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (частина третя статті 23 ЦК України). Відповідно до роз`яснень, наведених у пункті 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. За змістом пункту 1 частини 2 статті 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Відповідно до частини 2 статті 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю. Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо - і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, є юридична або фізична особа, що експлуатує такий об`єкт в силу наявності права власності, користування (оренди), повного господарського відання, оперативного управління або іншого речового права. Не вважається володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки в силу трудових відносин з таким володільцем (водій, машиніст, оператор тощо). Відповідно до частини першої статті 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Для покладення на юридичну особу відповідальності, передбаченої статтею 1172 ЦК України, необхідна наявність як загальних умов деліктної відповідальності (протиправна поведінка працівника; причинний зв`язок між такою поведінкою і шкодою; вина особи, яка завдала шкоду), так і спеціальних умов (перебування у трудових відносинах з юридичною особою або фізичною особою - роботодавцем незалежно від характеру таких відносин; завдання шкоди під час виконання працівником своїх трудових (службових) обов`язків). Під виконанням працівником своїх трудових (службових) обов`язків необхідно розуміти виконання роботи згідно з трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоч і виходить за межі трудового договору або посадової інструкції, але доручається роботодавцем або викликана невідкладною виробничою необхідністю як на території роботодавця, так і за її межами протягом усього робочого часу. З аналізу змісту глави 82 ЦК України вбачається, що законодавець розрізняє поняття «особа, яка завдала шкоду» та «особа, яка відповідає за шкоду». За наявності вини особи, яка завдала шкоду, особа, яка є відповідальною за шкоду, на підставі частини першої статті 1191 ЦК України набуває права зворотної вимоги (регресу) до винної особи в розмірі виплаченого відшкодування. Виходячи з наведених норм права, шкода, завдана внаслідок ДТП із вини водія, який виконував трудові обов`язки та на відповідній правовій підставі керував транспортним засобом, що належить роботодавцю, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм. Аналогічний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 25 листопада 2020 року у справі № 760/28302/18-ц (провадження № 61 - 12464св20), від 02 листопада 2020 року у справі № 133/1238/17 (провадження № 61 - 19345св19). Відповідно до ч.4 статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, апеляційний суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постанові Верховного Суду від 21.04.2021 року у справі №450/4163/18, провадження №61-69св21. Якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого, якщо інше не встановлено законом, розмір відшкодування з особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, має бути зменшено (частина друга статті 1193 ЦК України). Судом встановлено, що причиною нещасного випадку на залізниці стала груба необережність [PERSON] , а саме порушення ним Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України. Оскільки судом встановлено, що чоловік позивачки загинув внаслідок ДТП, яка мала місце на залізниці, відтак, АТ «Українська залізниця», з яким машиніст перебував у трудових відносинах, має нести відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. Головною особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду, як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки. Разом із цим, відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого. Під умислом потерпілого слід розуміти усвідомлене бажання особи заподіяти шкоду. При цьому особа повинна розуміти значення своїх дій та мати змогу керувати ними. Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається також на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди. Доводи відповідача про те, що саме умисел потерпілого [PERSON] , який перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, нехтуючи Правилами безпеки громадян на залізничному транспорті скоїв спробу покінчити життя самогубством є непереконливими, оскільки не підтверджуються належними та допустимими доказами. Приписами ч.1,ч.6 статті 81 ЦПК України, яка регламентує обов`язок доказування і подання доказів, визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, у спірному випадку ДТП мала місце внаслідок експлуатації джерела підвищеної небезпеки та поведінки потерпілого, а не внаслідок умислу потерпілого, як про це помилково стверджує відповідач. Головною особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду, як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки. Разом із цим, відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого. Під умислом потерпілого слід розуміти усвідомлене бажання особи заподіяти шкоду. При цьому особа повинна розуміти значення своїх дій та мати змогу керувати ними. Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається також на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди. Дані правові висновки викладені Верховним Судом у постанові від 05.06.2019 року у справі №466/4412/15-ц, провадження №61-37654св18. Моральна шкода позивач[PERSON] та [PERSON] завдана смертю їх чоловіка та батька відповідно, що спричинило та буде спричиняти протягом усього життя душевні страждання; зазначені обставини істотно змінюють життя [PERSON] , тягнуть за собою зараз та потягнуть у подальшому додаткові зусилля на організацію свого життя. Відновити становище, яке існувало до смерті чоловіка та батька у житті Самойлових неможливо. За наслідками смерті Самойлови позбавлені моральної підтримки з боку померлого у житті в майбутньому. За матеріалами справи не встановлено, за яких обставин потерпілий опинився на залізничній колії, як не встановлено і факту свідомого порушення потерпілим Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України. АТ «Українська залізниця» не наведено будь-яких даних, які б свідчили, що [PERSON] передбачав, бажав чи свідомо допускав настання ДТП зі смертельним наслідком, а тому посилання відповідача на відсутність підстав для відшкодування шкоди у зв`язку із умислом потерпілого є безпідставним. При цьому суд також враховує, що смерть [PERSON] спричинена також у зв`язку з його особистою необережність та перебуванням на залізничній колії, а отже однією з причин загибелі є недотримання померлим правил поведінки на залізничному транспорті, що тягне за собою зменшення суми відшкодування. З огляду на вищевикладене та з урахуванням зазначених обставин, глибини душевних страждань, вимог розумності і справедливості, стягненню підлягає сума у розмірі 400 000 грн., по 200 000грн кожній, що на думки суду є належним відшкодуванням у цьому випадку. В решті позову необхідно відмовити. Враховуючи те, що на підставі п.2 ч.1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" позивачка звільнена від сплати судового збору при зверненні до суду, з відповідача на підставі ст. 141 ЦПК України, підлягає стягненню на користь держави судовий збір в розмірі, згідно п.2 ч.2 ст.4 Закону України "Про судовий збір" : з позовної заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою - 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 908грн.

Outcome: partial