Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-23 00:00:00

Регіональний ландшафтний парк «Тилігульський» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування шкоди, заподіяної природно - заповідному фонду. Обгрунтовуючи вимоги поданого позову вказує на те, що 02.04.2020 року [PERSON] знаходячись на схіли масиву «Дорожник» РЛП «Тилігульський» Калинівської сільської ради Одеської області, не маючи відповідних дозвільних документів, незаконно випиляв ручною пилкою кущі «Гліду» в кількості 20 шт., а також деревину «Акація» діаметром 10 см., на зрізі у корі біля шийки кореню. Таким чином, відповідач своїми незаконними діями заподіяв природно - заповідному фонду України шкоду у загальному розмірі 5033,00 грн., розмір якої обчислюється відповідно до Додатку № 1 Постанови КМ від 24.07.2013 року № 541 «Про затвердження такс для обчислення розміру шкоди заподіяної порушенням законодавства про природно - заповідний фонд. У зв`язку з цим, просить суд задовольнити даний позов та ухвалити рішення, яким стягнути [PERSON] на користь держави в особі Регіонального ландшафтного парку «Тилігульський» спричинену природно - заповідному фонду України шкоду у розмірі 5033,00 грн. Суд констатує, що від відповідача [PERSON] надійшли до суду заперечення на позовну заяву, які суд розцінює як відзив на позову заяву, в якому відповідач просить суд відмовити в задоволенні даного позову. Згідно правил ч. 6 ст. 19 ЦПК України зазначений спір є малозначним, а тому відповідно до вимог ст. 274 ЦПК України справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження. Ухвалою судді про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі від 09.09.2021 року було постановлено проводити розгляд справи у спрощеному провадженні із повідомлення та участю сторін. Представник позивача Богорел О.В. в судове засідання не з`явився. Однак, до поданої позовної заяви представником позивача було долучено заяву, в якій позовній вимоги підтримує в повному обсязі, просить суд провести розгляд справи за його відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився. Однак, надав суду заяву, в якій заперечує проти задоволенні даного позову. Згідно приписів до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, надавши оцінку наявним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу окремо шляхом їх всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до п. 1.2 Статуту Регіонального ландшафтного парку «Тилігульський» даний парк є природоохоронним рекреаційним об`єктом місцевого значення, щодо якого встановлюється особливий режим охорони, відтворення і використання та який входить до складу природно - заповідного фонду України. Відповідно до ЗУ «Про природно - заповідний фонд України» природно-заповідний фонд становлять ділянки суші і водного простору, природні комплекси та об`єкти яких мають особливу природоохоронну, наукову, естетичну, рекреаційну та іншу цінність і виділені з метою збереження природної різноманітності ландшафтів, генофонду тваринного і рослинного світу, підтримання загального екологічного балансу та забезпечення фонового моніторингу навколишнього природного середовища. У зв`язку з цим законодавством України природно-заповідний фонд охороняється як національне надбання, щодо якого встановлюється особливий режим охорони, відтворення і використання. Україна розглядає цей фонд як складову частину світової системи природних територій та об`єктів, що перебувають під особливою охороною. Відповідно до ч. 3 ст. 7 ЗУ «Про природно - заповідний фонд України» на землях природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного або історико-культурного призначення забороняється будь-яка діяльність, яка негативно впливає або може негативно впливати на стан природних та історико-культурних комплексів та об`єктів чи перешкоджає їх використанню за цільовим призначенням. По справі встановлено, що 02.04.2020 року [PERSON] знаходячись на схіли масиву «Дорожник» РЛП «Тилігульський» Калинівської сільської ради Одеської області, не маючи відповідних дозвільних документів, незаконно випиляв ручною пилкою кущі «Гліду» в кількості 20 шт., а також деревину «Акація» діаметром 10 см., на зрізі у корі біля шийки кореню. Постановою Комінтернівського районного суду Одеської області від 24.04.2020 року [PERSON] встановлено, що вказаними вище діями відповідач порушив вимоги ст. 7 ЗУ «Про природно - заповідний фонд України» та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 91 КпАП України, за що останнього було притягнуто до адміністративної відповідальності. Даний факт підтверджується наявною в матеріалах справи копією постанови Комінтернівського районного суду Одеської області від 24.04.2020 року за результатами розгляд справи № 504/1019/20. Згідно ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Згідно ч. 1 ст. 64 Закону України «Про природно-заповідний фонд» порушення законодавства України про природно-заповідний фонд тягне за собою дисциплінарну, адміністративну, цивільну або кримінальну відповідальність. Відповідно до положень ч. 1 ст. 64 Закону України «Про природно-заповідний фонд» відповідальність за порушення законодавства про природно-заповідний фонд несуть особи, винні у: а) нецільовому використанні територій та об`єктів природно-заповідного фонду, порушенні вимог проектів створення та організації територій природно-заповідного фонду; б) здійсненні в межах територій та об`єктів природно-заповідного фонду, їх охоронних зон забороненої господарської діяльності; в) організації на територіях та об`єктах природно-заповідного фонду, в їх охоронних зонах господарської діяльності без попереднього здійснення оцінки впливу на довкілля або з порушенням оцінці впливу на довкілля; г) невжитті заходів щодо попередження і ліквідації екологічних наслідків аварій та іншого шкідливого впливу на території та об`єкти природно-заповідного фонду; д) порушенні строків і порядку розгляду клопотань про створення територій та об`єктів природно-заповідного фонду; е) порушенні вимог щодо використання територій та об`єктів природно-заповідного фонду; є) перевищенні допустимих хімічних, фізичних, біотичних та інших впливів і антропогенних навантажень, порушенні вимог наданих дозволів на спеціальне використання природних ресурсів у межах територій та об`єктів природно-заповідного фонду; ж) псуванні, пошкодженні чи знищенні природних комплексів територій та об`єктів природно-заповідного фонду та зарезервованих для включення до його складу; з) самочинній зміні меж, відведенні територій та об`єктів природно-заповідного фонду для інших потреб. Законодавством України може бути встановлена відповідальність і за інші порушення законодавства про природно-заповідний фонд. Відповідно до приписів ст. 3 ЗУ «Про охорону навколишнього природного середовища» одним із основних принципів охорони навколишнього природного середовища є компенсація шкоди, заподіяної порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища. Відповідно до приписів ч. 4 ст. 68 та ч. 1 ст. 69 ЗУ «Про охорону навколишнього природного середовища» підприємства, установи, організації та громадяни зобов`язані відшкодовувати шкоду, заподіяну ними внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, в порядку та розмірах, встановлених законодавством України. Шкода, заподіяна внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, підлягає компенсації в повному обсязі. Суд констатує, що розмір шкоди, заподіяної порушенням законодавства про природно-заповідний фонд внаслідок незаконної рубки або пошкодження дерев та рослин, що мають здерев`яніле стебло, до ступеня припинення росту передбачений Додатком № 1 постанови Кабінету Міністрів України №541 від 24 липня 2013 року «Про затвердження такс для обчислення розміру шкоди, заподіяної порушенням законодавства про природно-заповідний фонд» nа становить у степовій зоні за кожний кущ, ліану - 247, а за діаметр дерева у корі біля шийки кореня 10 см. - 93. Таким чином, суд констатує, що відповідачем [PERSON] було заподіяно шкоду природно - заповідному фонду України у розмірі 5033,00 грн. Відповідно до ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Згідно приписів ст. 80 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З огляду на вищевикладене, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Згідно ч. 1, ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. А тому, на виконання вимог ч. 6 ст. 141 ЦПК України з відповідача в дохід держави слід стягнути судовий збір в розмірі 2270 грн., встановлений Законом України «Про судовий збір» від 08.07.2011 року № 3674-VІ. На підставі наведеного,

Outcome: approved