Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-31 00:00:00

01.12.2021 року до суду звернулось Комунальне підприємство «Джерело» Новосанжарської селищної ради з позовом до [PERSON] та просило стягнути з відповідача заборгованість по оплаті послуг водопостачання в розмірі 9 364,33 грн. В позовній заяві посилався на те, що між Комунальним підприємством «Джерело» Новосанжарської селищної ради та відповідачкою встановилися фактичні відносини з приводу надання комунальних послуг з водопостачання за адресою: [ADDRESS] . Станом на 30 вересня 2021 року у зв`язку з несплатою за надані послуги з водопостачання виникла заборгованість, яка становить 9 364 грн 33 коп., що складається із заборгованості по оплаті послуг - 4333 грн 18 коп., 3 % річних - 498 грн 24 коп., пені - 3 261 грн 61 коп. та інфляційних витрат - 1 271 грн 30 коп. На письмові вимоги позивача про повернення коштів, надіслані на адресу відповідачки, остання не відреагувала. Враховуючи наведене, позивач просив суд стягнути з [PERSON] на його користь заборгованість за послуги з водопостачання, а також судові витрати по справі. Ухвалою Новосанжарського районного суду Полтавської області від 17 грудня 2021 року відкрито провадження у справі, призначено судове засідання, в порядку спрощеного позовного провадження (а.с. 48). Представник позивача в судове засідання не з`явився, у наданій до суду письмовій заяві просив справу розглянути за його відсутності, позов підтримав, не заперечував проти ухвалення заочного рішення (а.с. 51). Відповідачка в судове засідання повторно не з`явилася і не повідомила суд про причини неявки, заяви про розгляд справи без її участі чи відзиву на позов не надала. Про час, дату та місце розгляду справи відповідачка була повідомлена належним чином. Ухвалою суду від 18 січня 2022 вирішено провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. За вказаних обставин, відповідно до положень ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Згідно з частиною 3 статті 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Суд, відповідно до частини 1 статті 223 ЦПК України вважає за можливе розглянути справу у відсутність учасників справи, які не з`явилися. Згідно з частиною 2 статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази, встановив такі обставини справи та відповідні їм правовідносини. Між КП «Джерело» Новосанжарської селищної ради та [PERSON] укладено договір про надання послуг з централізованого постачання холодної води за адресою: [ADDRESS] , в якому міститься підпис [PERSON] (а.с. 8-10). Відповідно до умов даного договору виконавець (КП «Джерело») зобов`язався своєчасно надавати споживачеві відповідної якості послуги з централізованого постачання води та водовідведення, а споживач зобов`язався своєчасно оплачувати надані послуги за встановленими тарифами у строки і на умовах, що передбачені договором. Згідно з умовами, визначеними пунктом 8 договору, розрахунковим періодом є календарний місяць. За цим договором застосовується щомісячна система оплати послуг. Платежі вносяться споживачем не пізніше 10 числа місяця, що настає за розрахунковим. Пунктом 29 договору визначено, що він укладається на один рік і набирає чинності з дня його укладання. Договір вважається щороку продовженим, якщо за місяць до закінчення строку його дії однією із сторін не буде письмово заявлено про його розірвання або необхідність перегляду. Позивачем направлені відповідачу досудові повідомлення від 05.10.2021 № 334 та від 20.10.2021 №346 про повернення суми заборгованості за період з грудня 2017 року по вересень 2021 року в сумі 4 333 грн 18 коп. (а.с. 11, 14). Відповідно до частини 1 статті 76 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України)доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з частиною 2 статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до частини 1 статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Положеннями статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до частини 1 статті 14 ЦК України, цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Згідно з частиною 1 статті 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини 1 статті 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до статті 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини; 2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; 3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; 4) інші юридичні факти. Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства або договором, підставою виникнення цивільних прав та обов`язків може бути настання або ненастання певної події. Згідно з частиною 1 статті 14 ЦК України, цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Відповідно до статті 67 Житлового кодексу Української РСР, плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Згідно зі статтею 162 Житлового кодексу Української РСР, плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги. Відповідно до пункту 5 частини 1 статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг. Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами. Відповідно до пункту 6 частини 1 статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги. Згідно з частиною 4 статті 23 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», послуга з централізованого водопостачання надається згідно з умовами договору, що укладається з урахуванням особливостей, визначених цим Законом, та вимогами правил надання послуг з централізованого водопостачання, що затверджуються Кабінетом Міністрів України, якщо інше не передбачено законом. Відповідно до пунктів 1, 2 частини 1 статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач має право одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів; без додаткової оплати одержувати від виконавця житлово-комунальних послуг інформацію про ціни/тарифи, загальну вартість місячного платежу, структуру ціни/тарифу, норми споживання та порядок надання відповідної послуги, а також про її споживчі властивості. Згідно з частиною 2 статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний, зокрема, 1) укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом; 5) оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Відповідно до статті 9 вищезазначеного Закону, споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. За бажанням споживача оплата житлово-комунальних послуг може здійснюватися шляхом внесення авансових платежів згідно з умовами договору про надання відповідних житлово-комунальних послуг. Дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг. Структура плати виконавцю комунальної послуги визначається згідно з договором про надання відповідної комунальної послуги, укладеним за вимогами цього Закону. Споживач щомісяця (або з іншою періодичністю, визначеною договором) вносить однією сумою плату виконавцю комунальної послуги (крім послуг з постачання та розподілу природного газу та електричної енергії), у тому числі якщо вона складається з окремих складових, передбачених відповідним договором, укладеним відповідно до цього Закону. При цьому виконавці комунальних послуг забезпечують деталізацію інформації щодо складових плати у рахунках споживачів. Згідно зі статтею 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Суд зазначає, що відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості за період з грудня 2017 року по вересень 2021 року, заборгованість за послуги з централізованого водопостачання за адресою: [ADDRESS] , складає 4333,18 грн (а.с. 12-13). Доказів погашення заборгованості та спростування розрахунку заборгованості до суду відповідачкою не надано. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення/невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. В свою чергу боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання і у разі прострочення на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за увесь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. Інфляційні витрати обраховуються шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на добуток індексів інфляції за період прострочення (сукупний індекс інфляції). Три проценти річних розраховуються по формулі: сума богу х 3 х кількість днів прострочення платежу/365/100. Відповідно до наданого позивачем розрахунку його інфляційні витрати складають 1 271 грн 30 коп., а три проценти річних від простроченої суми - 498 грн 24 коп. Вказаний розрахунок був виконаний за вірними формулами з урахуванням статистичних даних про індекси інфляції за період прострочення, який не заперечувався та не спростовувався відповідачем. Щодо вимоги про стягнення пені. Згідно з пунктом 3 частини 1 статті 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки. Статтею 549 ЦК України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Формами неустойки є штраф і пеня. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина 3 статті 549 ЦК України). Згідно з ч.2 ст.551 ЦК України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі, якщо таке збільшення не заборонено законом. Так, відповідно ч. 1 ст. 26 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» у разі несвоєчасного здійснення платежів за житлово-комунальні послуги споживач зобов`язаний сплатити пеню в розмірі, встановленому в договорі, але не вище 0,01 відсотка суми боргу за кожен день прострочення. Загальний розмір сплаченої пені не може перевищувати 100 відсотків загальної суми боргу. Також, відповідно до договору про надання послуг з централізованого постачання холодної води укладеного між КП «Джерело» Новосанжарської селищної ради та [PERSON] від 16.08.2021 року, вбачається, що споживач зобов`язаний у разі несвоєчасного внесення плати за послуги сплачувати пеню у встановленому законом та договором розмірі (п.п. 6 п. 15), а виконавець має право нараховувати у разі несвоєчасного внесення споживачем плати за надані послуги пеню у розмірі, встановленому законом та цим договором (п.п.1 п. 16). Згідно з пунктом 12 вищевказаного договору, за несвоєчасне внесення плати із споживача стягується пеня у розмірі 0,01 відсотків. Тобто розмір пені, визначений в умовах договору, становить 0,01 відсотка суми боргу, а не в розмірі подвійної ставки НБУ, про що зазначено позивачем в позові та, виходячи з якого позивачем й був наданий розрахунок (а.с.18). Таким чином посилання позивача на стягнення пені за несвоєчасне внесення плати в розмірі подвійної ставки НБУ є безпідставним та необгрунтованим, оскільки як умовами договору, так і вимогами Закону, визначений розмір пені - 0,01 відсотка суми боргу за кожен день прострочення. Та виходячи саме з вказаного розміру пені й має бути здійснений розрахунок за несвоєчасне внесення плати із відповідача. Враховуючи вищевикладене, вимоги позивача щодо стягнення заборгованості за пенею за несвоєчасну оплату підлягають частковому задоволенню в розмірі 360,52 грн., з такого розрахунку: 4 333,18 грн. (сума боргу) х 0,01% (розмір пені) х 832 (кількість днів прострочення)/100. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ст. 4 Закону України «Про судовий збір», із позовних заяв майнового характеру, поданих юридичною особою, справляється судовий збір в розмірі 1,5% ціни позову, але не менше одного розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. З матеріалів справи вбачається, що при зверненні до суду позивачем був сплачений судовий збір у сумі 2379 грн. З відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати по сплаті судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (позовні вимоги підлягають задоволенню на 69,01 % з розрахунку: 6463,24 грн. (сума задоволених позовних вимог) х 100% : 9364,33 грн. (сума заявлених позовних вимог) = 69,01 % (відсоток задоволених позовних вимог). Сума судового збору, що підлягає стягненню з відповідача складає 1641,75 грн. з розрахунку: 2379 грн. (сума сплаченого судового збору) х 69,01 % (відсоток задоволених позовних вимог) : 100%. На підставі викладеного,

Outcome: partial