Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-24 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документу. Зазначив, що він є власником будинку [ADDRESS] , має свідоцтво № [NUMBER] на право особистої власності на жилий будинок від 20.12.1991, видане на підставі рішення виконкому Ладижинської міської ради народних депутатів від 28.11.1986 № 213, зареєстроване в КП «Тульчинське МБТІ» 20.12.1991 під Р№ 123. Він вирішив відчужити свій будинок, але нотаріус повідомила, що це свідоцтво на право особистої власності на жилий будинок не є дійсним, адже у вищевказаному правовстановлюючому документі відсутній підпис Голови виконкому Ладижинської міської Ради народних депутатів В.В. Кондрицького та відсутня печатка Ладижинської міської ради народних депутатів. Правовстановлюючий документ - свідоцтво не відповідає вимогам Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», а саме: оригінал свідоцтва не скріплений підписом керівника органу, що його видав і печаткою органу, що його видав. 14.09.2021 він звернувся до міського голови м. Ладижин Вінницької області з заявою з проханням видати дублікат вищевказаного свідоцтва, який буде містити відповідний підпис і печатку. На цю заяву отримав лист № 2.4-04Г-356-1 від 13.10.2021, в якому зазначено, що це неможливо, адже видача дубліката свідоцтва про право власності на житло можливе лише у випадку його втрати або зіпсування. 21.10.2021 він звернувся до міського голови м. Ладижин Вінницької області з заявою з проханням виправити допущені у вищевказаному правовстановлюючому документі на жилий будинок помилки. На цю заяву отримав лист № 2.4-04Г-408-1 від 22.10.2021, в якому зазначено, що це неможливо у зв`язку відсутністю правових підстав для цього. Встановлення факту належності йому правовстановлюючого документа - свідоцтва № [NUMBER] на право особистої власності від 20.12.1991 на жилий будинок за адресою: [ADDRESS] , виданого на підставі рішення виконкому Ладижинської міської ради народних депутатів від 28.11.1986 № 213, необхідно йому для оформлення договору дарування в нотаріальній конторі. У зв`язку із чим виникає необхідність звернення з даною заявою до суду для встановлення факту належності правовстановлюючого документу. В судове засідання заявник [PERSON] та його представник [PERSON] не з`явились, однак представник подала до суду заяву в якій просила розглянути справу у її відсутність та у відсутність заявника, заявлені вимоги підтримують, просять їх задовольнити. Представник заінтересованої особи Ладижинської міської ради Вінницької області, будучи належним чином повідомленим, в судове засідання не з`явився, подав до суду клопотання в якому просив розгляд справи проводити за його відсутності, не проти задоволення судом заяви [PERSON] .. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява підлягає задоволенню, виходячи з такого. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 р. передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Як роз`яснено в п.12 постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Разом з тим, цей порядок не застосовується, якщо виправлення в таких документах належним чином не застережені або ж їх реквізити нечітко виражені внаслідок тривалого використання, неналежного зберігання, тощо. Це є підставою для вирішення питання про встановлення факту, про який йдеться в документі, відповідно до чинного законодавства. Суд встановив, що заявник [PERSON] є власником будинку [ADDRESS] . Будинок належить заявнику на підставі Свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок, яке було видано 20.12.1991 на підставі рішення виконкому Ладижинської міської ради народних депутатів від 28.11.1986 № 213. Однак, видане свідоцтво не відповідає вимогам Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», а саме: оригінал свідоцтва не скріплено підписом керівника органу, що його видав і печаткою органу, що його видав. На даний час орган, який видав документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Встановлення факту належності правовстановлюючого документа - свідоцтва № [NUMBER] на право особистої власності від 20.12.1991 на жилий будинок за адресою: [ADDRESS] , виданого на підставі рішення виконкому Ладижинської міської ради народних депутатів від 28.11.1986 № 213, необхідно заявнику для підтвердження права власності на будинок. Ці факти стверджуються сукупністю доказів. З копії довідки № 739 від 07 вересня 2021 року, виданої КП «Тульчинське МБТІ» вбачається, що станом на 31.12.2012, згідно архівних даних, власником нерухомого майна, яке розташоване за адресою: [ADDRESS] , є [PERSON] на підставі свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок від 20.12.1991 № [NUMBER], виданого згідно рішення виконкому Ладижинської міської Ради народних депутатів від 28.11.1986 № 213, зареєстрованого в КП «Тульчинське МБТІ» 20.12.1991 під Р№ 123 в реєстрову книгу ФЖ1. З копії технічного паспорту на житловий будинок [ADDRESS] вбачається, що він виданий власнику будинка [PERSON] 30.11.1991. З копії домової книги вбачається, що [PERSON] проживав та був зареєстрованим у буд. [ADDRESS] в період з 28.02.1978 по 27.09.2013. З копії державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯИ № 012532 від 04.02.2010 та копії державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯИ № 012533 від 04.02.2010 вбачається, що [PERSON] є власником земельних ділянок для індивідуального житлового, гаражного і дачного будівництва та для ведення особистого селянського господарства за адресою: [ADDRESS] . Заявник вказує, що має намір оформити договір дарування будинку. Однак, відсутність в свідоцтві про право особистої власності на жилий будинок підпису керівника органу і печатки органу, що його видав, перешкоджають в реалізації його прав. При цьому, враховуючи позицію заінтересованої особи судом встановлено відсутність спору про право, пов`язаного із встановленням даного факту. Виходячи із наведеного, суд вважає, що обставини, викладені в заяві знайшли своє підтвердження в судовому засіданні і тому заява підлягає задоволенню.

Outcome: approved