Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-24 00:00:00

[PERSON] звернулась з позовом до [PERSON] , вказуючи, що сторони є батьками неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , який після припинення стосунків між сторонами залишився мешкати разом із матір`ю [PERSON] . Після припинення стосунків між сторонами виникали спори з приводу аліментних зобов`язань, порядку участі у спілкуванні з дитиною, а крім того [PERSON] намагався оспорити своє батьківство щодо сина. Також [PERSON] не надає згоди на реєстрацію місця проживання дитини разом із позивачем, тож наразі дитина не має зареєстрованого місця проживання. Вказуючи, що позивач забезпечена житлом, мешкає разом із дитиною від першого шлюбу та спільним сином сторін, має позитивні характеристики, здатна забезпечити сину належні умови виховання та розвитку, просила визначити місце проживання [PERSON] разом із матір`ю за адресою: [ADDRESS] , а також надати дозвіл на реєстрацію місця проживання малолітнього [PERSON] без письмової згоди [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою суду від 22.03.2021 року позовну заяву [PERSON] було залишено без руху у зв`язку з несплатою судового збору. 12.04.2021 року позивачем подано заяву разом із доказами сплати судового збору. Ухвалою суду від 19.04.2021 року провадження у справі відкрите та справу призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження. 03.06.2021 року [PERSON] звернувся із зустрічним позовом до [PERSON] з вимогою про визначення місця проживання неповнолітнього [PERSON] разом із ним. Ухвалою суду від 17.06.2021 року зустрічну позовну заяву [PERSON] прийнято до спільного розгляду з первісним позовом [PERSON] , підготовче провадження у справі закрите, справу призначено до розгляду, вирішені клопотання про долучення доказів, виклик свідків, відмовлено у задоволенні клопотання про залучення третьої особи без самостійних вимог на предмет спору. Також судом вирішувались клопотання сторін про долучення доказів, поновлення процесуальних строків для подання доказів. В судовому засіданні позивач за первісним позовом [PERSON] позовні вимоги за своїм позовом підтримала, проти зустрічного позову заперечувала, вказавши, що з липня 2019 року вона із [PERSON] мешкали разом, але згодом стосунки зіпсувались та після народження дитини вона переїхала до свого житла, де з того часу мешкає із матір`ю, сином, донькою від першого шлюбу. Вказує, що оскільки син постійно мешкає із нею з моменту народження, вона має житло, а саме трикімнатну квартиру, де для сина наявні умови проживання, планує працювати після завершення відпустки по догляду за дитиною, тож вважає, що інтересам дитини відповідає визначення місця проживання із нею. Проти зустрічного позову [PERSON] заперечувала, вказуючи, що [PERSON] після народження дитини відмовлявся від надання матеріальної допомоги, у зв`язку з чим, вона стягувала аліменти в судовому порядку, при цьому [PERSON] заявив також позов про виключення про себе як про батька відомостей з актового запису про народження [PERSON] та лише після проведення молекулярно-генетичної експертизи залишив позов без розгляду, що свідчить про відсутність емоційної прив`язаності до сина, притаманної батьку. При відвідуванні дитини [PERSON] влаштовує конфлікти, викликає поліцію, натомість з сином фактично не спілкується. Також позивач вказувала, що відповідач не надає згоди на реєстрацію місця проживання дитини, у зв`язку з чим виникають певні побутові складнощі, тож просить надати дозвіл на реєстрацію сина за місцем свого мешкання без письмової згоди відповідача [PERSON] . Представник позивача за первісним позовом та відповідача за зустрічним позовом підтримала первісний позов та заперечувала проти зустрічного, вказуючи, що після народження дитини [PERSON] не виявляв батьківської турботи, не надавав матеріального забезпечення, у зв`язку з чим [PERSON] була вимушена стягувати аліменти на утримання сина в судовому порядку. Після встановлення графіку побачень з дитиною батько [PERSON] під час відвідування дійсної цікавості та турботи до сина не проявляє, при цьому [PERSON] не створює перешкод у спілкуванні сина із батьком. У позивача за первісним позовом наявні належні умови для проживання, вона виявляє турботу про сина, займається його вихованням та розвитком, у зв`язку з чим інтересам дитини відповідатиме проживання сина саме із нею. Також представник позивача наполягала на позовних вимогах щодо надання дозволу на реєстрацію місця проживання [PERSON] разом із матір`ю, вказуючи, що [PERSON] в телефонному режимі спілкувалась з цього приводу із [PERSON] , але останній відмовився надавати дозвіл на реєстрацію місця проживання. Відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом [PERSON] в судовому засіданні проти первісного позову заперечував, підтримав зустрічний позов. По суті вказував, що невдовзі після народження дитини відповідач отримав травму, а саме перелом ноги, а [PERSON] без пояснення причин забрала сина та поїхала від [PERSON] та з того часу створює перешкоди у спілкуванні із сином, оскільки заблокувала [PERSON] у соціальних мережах, на дзвінки не відповідала, спілкуватись не бажала. Відповідач у свою чергу за допомогою кур`єрської служби відправляв позивачці підгузки та дитяче харчування. Після того, як [PERSON] звернулась із позовом про стягнення аліментів, враховуючи її ставлення до [PERSON] та перешкоджання спілкуванню із сином, нетривалість стосунків до вагітності, у [PERSON] виникли сумніви у своєму батьківстві, у зв`язку з чим він заявив позов з метою перевірки свого батьківства щодо сина. Наразі він сумлінно сплачує аліменти та не має заборгованості. В подальшому за рішенням органу опіки [PERSON] був встановлений графік спілкування із сином, якого він дотримувався, прибуваючи вчасно у визначені дні, водночас [PERSON] під час зустрічей влаштовує конфлікти, викликає поліцію, обмежує зустрічі виключно придомовою територією біля свого жила, заперечуючи проти виїзду до культурних чи розважальних закладів. [PERSON] вказував, що мешкає в будинку, який належить його матері та тітці, в даному будинку для сина облаштована окрема кімната, відповідач має офіційне працевлаштування та краще забезпечений в матеріальному сенсі, ніж [PERSON] , працює переважно дистанційно, тож може приділяти сину достатньо уваги та займатись його вихованням, у зв`язку з чим просив визначити місце проживання сина разом із ним. Щодо вимог про надання дозволу на реєстрацію місця проживання дитини, [PERSON] зазначив, що такого дозволу позивачеві дійсно не давав. Представник відповідача за первісним позовом та позивача за зустрічним позовом просила відмовити у задоволенні первісного позову та задовольнити зустрічний, вказуючи, що у сторін на момент звернення до суду був відсутній спір щодо місця проживання сина, адже [PERSON] мешкав разом із матір`ю, натомість саме нею був заявлений первісний позов, що само по собі свідчить про відсутність підстав для судового захисту прав позивача за первісним позовом. Також представник зазначала, що [PERSON] не зверталась із письмовими запитами до [PERSON] щодо надання згоди на реєстрацію місця проживання дитини та не отримувала відповіді, тож її права в даному випадку не були порушені та не підлягають захисту в судовому порядку. Представник третьої особи без самостійних вимог на предмет спору представника в судове засідання не направив, надіслав до суду клопотання про розгляд справи за відсутності представника третьої особи. За клопотанням сторін судом допитані свідки, досліджені письмові докази, аудіо та відеозаписи. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що є сусідкою [PERSON] , яку може охарактеризувати як хорошу мати, діти у неї доглянуті. Перший рік життя [PERSON] свідок не бачила, щоб батько приходив, а потім спостерігала зустрічі, під час яких [PERSON] з сином не спілкується, до нього майже не підходить, а просто спостерігає з відстані, близьких стосунків між батьком та сином немає. Свідок [PERSON] суду повідомила, що є матір`ю [PERSON] та бабусею [PERSON] . Під час вагітності [PERSON] та після народження [PERSON] сторони часто сварились, [PERSON] завжди допомагав доглядати за сином. Свідок бажає спілкуватись з онуком та підтримувати родинний зв`язок. Свідок [PERSON] сповістив, є колишнім чоловіком [PERSON] , з якою вони припинили подружні стосунки у 2017 році. З [PERSON] свідок має спільну доньку, яка мешкає разом із матір`ю, а свідок її відвідує. Оскільки свідок проживає неподалік, то бачив коли [PERSON] приходив до сина, коли він гуляв у дворі із [PERSON] , але [PERSON] до сина майже підходив, а просто перебував поряд. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показала, що являється сусідкою [PERSON] та сестрою [PERSON] . Під час приїздів [PERSON] останній з сином не спілкується, не бере його на руки, [PERSON] також не звертається до батька. Також між [PERSON] та [PERSON] виникають конфлікти, [PERSON] викликає поліцію. При дослідженні письмових доказів судом встановлено наступне. Батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджено копією свідоцтва про народження. Малолітній [PERSON] проживає разом із матір`ю [PERSON] у квартирі [ADDRESS] , яка належить на праві спільної часткової власності [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] (по ј частці) відповідно до свідоцтва на житлоа № [NUMBER] від 01.07.2008 року. Згідно довідки ТОВ «Сандора» [PERSON] працює з 03.05.2018 року на вказаному підприємстві на посаді агента торгівельного, з 04.10.2019 року перебуває у відпустці по догляду за дитиною, за місцем роботи характеризується позитивно. [PERSON] працевлаштований у ТОВ «Сандора» з 2015 року та працює на посаді фахівця у групі розвитку каналів дистриб`юторів, середньомісячний заробіток за період з грудня 2020 року по травень 2021 року склав 64181 гривня, що підтверджено довідками (а.с. 135, 136). Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 06.04.2020 року (а.с. 38) зі [PERSON] на користь [PERSON] на утримання неповнолітнього [PERSON] стягнуто аліменти в розмірі 1/6 частки заробітку, а також кошти на утримання [PERSON] в розмірі 1/8 частку доходу до досягнення [PERSON] трирічного віку. Цим же рішенням суду зі [PERSON] стягнуто аліменти на утримання [PERSON] в розмірі 1/12 частки доходу, а також зі [PERSON] стягнуто аліменти на користь [PERSON] на утримання [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/6 частки від доходу. Відповідно до розрахунку заборгованості по аліментам від 05.03.2021 року (а.с. 86) станом на 28.02.2021 року [PERSON] мав заборгованість по аліментам на користь [PERSON] (надано два розрахунки за одну дату з різними сумами). В судовому засіданні [PERSON] вказувала, що наразі заборгованість по аліментам відсутня. Як вбачається з відомостей кабінету батьків, [PERSON] двічі зареєстровано заявку про прийняття [PERSON] до різних дошкільних навчальних закладів. З переписки сторін (а.с. 199-214), а також звернень [PERSON] та [PERSON] до органів поліції та опіки вбачається, що між [PERSON] та [PERSON] існують конфліктні відносини, в тому числі і з приводу виховання дитини та місця його проживання. Відповідно до висновку фахівця-психолога від 24.02.2021 року інтелект [PERSON] відповідає отриманій освіті і життєвому досвіду, будь-яких індивідуально-психологічних особливостей, які б заважали їй виховувати і проживати разом із сином [PERSON] не виявлено. Суд не враховує зазначений висновок психолога щодо доцільності проживання [PERSON] разом із матір`ю, адже висновок такий здійснений психологом без спілкування із батьком дитини, без з`ясування його ставлення до дитини та дитини до батька, а отже є очевидно необ`єктивним та одностороннім. Відповідно із висновком спеціаліста-психолога від 18.10.2021 року (т. 2 а.с. 52) можна встановити прихильність дитини до матері та зазначити, що батько нехтує інтересами дитини, його потребами, що проявляється байдужим ставленням до емоційних проявів дитини. Зазначений висновок суд оцінює критично та не приймає до уваги, адже під час дослідження психологом не забезпечено присутності батька та не проведено спілкування із ним та з дитиною, що свідчить про необ`єктивність та односторонність висновків. Наданим відеозаписом з бодікамери працівника поліції зафіксовані обставини приїзду працівників поліції за викликом [PERSON] 05.09.2021 року, на якому [PERSON] та [PERSON] висловлюють своє бачення на проведення часу із дитиною. Відеозаписом не зафіксовано того факту, що [PERSON] стоїть осторонь сина, натомість під час спілкування [PERSON] з працівником поліції саме [PERSON] прямує за сином на дитячій площадці. Розпорядженням районної адміністрації Запорізької міської ради по Хортицькому району № 408р від 16.11.2020 року [PERSON] встановлений графік побачень із сином [PERSON] , а саме щонеділі з 10 до 12 години та з 16 до 18 години у присутності матері. Згідно із висновком районної адміністрації Запорізької міської ради по Хортицькому району від 19.07.2019 року доцільним є визначити місце проживання неповнолітнього [PERSON] разом із матір`ю [PERSON] . Судом не оцінюються довідки про виплату [PERSON] допомоги при народженні дитини та соціальних компенсацій, а рівно і довідок про доходи (а.с. 25-27), адже вказаними документами не підтверджено актуального матеріального стану позивача за первісним позовом. Також судом не оцінюється витяг з трудової книжки (а.с. 32), адже невідомо з чиєї саме трудової книжки він зроблений (відсутній перший аркуш). Інші документи, як то свідоцтво про народження [PERSON] та поїздки її разом із батьком за межі України, характеристики на [PERSON] , договір оренди квартири [PERSON] , довідка про реєстрацію місця проживання [PERSON] , судом не оцінюються, адже не містять у собі інформації, яка б мала значення по справі, яка розглядається судом. Судом не оцінюється довідка [PERSON] про те, що [PERSON] відвідує дитячий центр, адже суду не надано відповідного договору щодо надання послуг, а крім того, довідка не засвідчена печаткою та не зрозуміло яку посаду займає [PERSON] та якою діяльністю фактично займається. Суд не оцінює в якості доказу фактичного проживання [PERSON] акт від 02.06.2021 року (а.с. 134), адже голова квартального комітету немає повноважень встановлювати та посвідчувати факт постійного проживання особи за певною адресою. Оцінивши в сукупності досліджені безпосередньо в судовому засіданні докази суд дійшов наступних висновків. Оцінюючи пояснення сторін у сукупності з дослідженими доказами, суд вважає доведеним наявність спору між сторонами з приводу місця проживання неповнолітнього [PERSON] . Доказів того, що [PERSON] перешкоджає [PERSON] у спілкуванні із сином суду не надано, натомість між сторонами виникають суперечки щодо формату такого спілкування та місця проведення спільного часу. З переписки сторін та пояснень відповідача також вбачається і те, що [PERSON] не надав згоди на реєстрацію місця проживання [PERSON] , натомість як [PERSON] з цього приводу до нього зверталась. При вирішенні спору суд виходить з наступного. Як вказує ст. 161 ч. 1 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої 27.02.1991 року (далі Конвенція), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Як вказує ст. 9 ч. 3 Конвенції держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини; поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Відповідно до ст. 18 Конвенції держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно зі статтями 8, 11, 15 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. При визначенні місця проживання дитини у разі окремого проживання батьків застосовується принцип забезпечення якнайкращих інтересів дитини. За змістом статей 150, 155 СК України, здійснюючи свої права та виконуючи обов`язки, батьки повинні передусім дбати про інтереси дитини, усупереч яким не можуть здійснюватись батьківські права. Отже, найкращі інтереси дітей повинні мати першочергове значення. При цьому найкращі інтереси дитини можуть залежно від їх характеру та серйозності перевищувати інтереси батьків (правовий висновок Верховного Суду України від 29 листопада 2017 року в справі № 6-1945цс17). У § 54 рішення ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі "Хант проти України" зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі "Олсон проти Швеції" (№ 2) від 27 листопада 1992 року, [PERSON], № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Незважаючи на принцип ст.6 Декларації Прав дитини, якою передбачено, що малолітня дитина може бути розлучена з матір?ю лише за виняткових обставин, суд при прийнятті рішення надає переваги та керується ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, яка передбачає, що в усіх діях щодо дітей, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Таким чином, суд при вирішенні спору насамперед виходить з принципів рівності прав батьків щодо участі у вихованні дитини, інтересів самого [PERSON] . Так, наразі мати дитини [PERSON] має постійне місце проживання, мешкає у трикімнатній квартирі, співвласницею якої вона є, разом із двома дітьми та матір?ю. [PERSON] належних та допустимих доказів того, що він має своє власне житло не надав, адже виключно з пояснень його матері свідка [PERSON] слідує, що вона є співвласником будинку, натомість письмових доказів на підтвердження цього суду надано не було. При цьому [PERSON] зареєстрований проживаючим за іншою адресою ніж та, де він бажає мешкати разом із сином. Як мати дитини, так і батько офіційно працевлаштовані, наразі [PERSON] перебуває у відпустці по догляду за дитиною. Порівнюючи умови проживання, можливості матеріального забезпечення, належного догляду та виховання дитини, суд дійшов наступного. На момент розгляду справи [PERSON] довела факт наявності у неї житла, в якому створені умови для проживання дитини, натомість [PERSON] належних та допустимих доказів на підтвердження цього надано не було. Наразі до досягнення дитиною трирічного віку [PERSON] існує за рахунок соціальної допомоги, а також аліментів на своє утримання та аліментів на утримання дитини, які сплачуються [PERSON] . Безумовно, враховуючи, що малолітній [PERSON] постійно мешкає із матір`ю, натомість як спілкування із батьком обмежується кількома годинами на тиждень, [PERSON] має більшу прихильність до матері, якою у свою чергу організовано його виховання, розвиток та побут, в той час як з пояснень [PERSON] в судовому засіданні вбачається, що він не обізнаний детально про стан здоров`я сина, розклад його дня, інтереси, тощо та не змін пояснити, в який конкретно спосіб він збирається забезпечувати фізичний та розумовий розвиток дитини. Також суд враховує і те, що різка зміна оточення дитини та кола її спілкування безумовно може негативно відобразитись на психологічному стані дитини, зменшити у неї відчуття безпеки та комфорту. Підсумовуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що в інтересах дитини з метою забезпечення їй найкращих умов є правильним визначити місце проживання [PERSON] разом із матір`ю [PERSON] . Визначення місця проживання дитини з матір`ю в даному випадку не обмежує прав батька на участь у вихованні сина та спілкуванні із ним, адже [PERSON] у разі незгоди з графіком зустрічей, який визначений органом опіки, не позбавлений права звернутись до суду з метою встановлення іншого графіку, який би передбачав як більше часу для спілкування із сином, так і встановлював би формат такого спілкування. На підставі викладеного, суд вбачає підстави для визначення місця проживання [PERSON] разом із матір?ю, тож первісний позов в цій частині належить задовольнити, а у зустрічному позові відмовити. Щодо позовної вимоги первісного позову про надання дозволу на реєстрацію місця проживання [PERSON] за місцем проживання матері без письмової згоди батька, суд виходить з наступного. Статтею 5 ч. 3, 4, ст. 7 ч. 4 Закону України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні» № 1871 від 05.11.2021 року, який набрав чинності 01.12.2021 року, та яким наразі врегульовані питання реєстрації місця проживання, передбачено, що батьки або інші законні представники зобов`язані задекларувати або зареєструвати місце проживання (перебування) новонародженої дитини протягом трьох місяців з дня державної реєстрації її народження. Задекларованим або зареєстрованим місцем проживання (перебування) дитини віком до 10 років є задеклароване або зареєстроване місце проживання (перебування) її батьків або інших законних представників чи одного з них, з яким проживає дитина, за згодою іншого з батьків або законних представників. Декларування місця проживання дитини віком до 14 років здійснюється одним із її батьків або інших законних представників за згодою іншого з батьків або законних представників дитини. Таким чином, враховуючи обов?язок батьків здійснити реєстрацію місця проживання дитини, відсутність згоди між сторонами з цього приводу та визначення судом місця проживання дитини разом із матір`ю, суд вважає, що в даному випадку право [PERSON] може бути захищене у спосіб, про яких просить позивач, а саме шляхом надання дозволу на реєстрацію місця проживання малолітнього [PERSON] разом із матірью [PERSON] за місцем її проживання без письмової згоди батька [PERSON] . З урахуванням положень ст. 141 СК України з відповідача за первісним позовом також належить стягнути судовий збір на користь позивача за первісним позовом. Вимоги про розподіл інших судових витрат сторонами не заявлені, відповідних доказів щодо їх понесення не надано. На підставі викладеного,

Outcome: approved