Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-01 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідачки [PERSON] , третя особа: Виконавчий комітет Миргородської міської ради Полтавської області як орган опіки і піклування , про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів . Позовні вимоги обґрунтовує тим, що з березня 2020 року відповідачка як мати малолітнього [PERSON] [INFO] повністю самоусунулась від виховання сина , дитина проживає разом із ним (батьком) - та бабусею і дідусем , (батьками позивача) та повністю перебуває на його утриманні . Відповідачка покинула дитину коли синові було приблизно 7-8 місяців і поїхала у Польщу на заробітки. Дитина відвідує дитячий садок , у нього є все необхідне . Позивач зазначає, що відповідачка ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, по вихованню та утриманню сина , не піклується про його фізичний та духовний розвиток, не цікавиться життям сина , не бажає з ними спілкуватись та приймати участь у їх вихованні, притягувалася судом до адміністративної відповідальності за неналежне виховання дітей, тобто дитина повністю перебуває на його утриманні . Враховуючи вищевикладене та покликаючись на ст.ст. 141,150,157,164 СК України, просить суд позбавити [PERSON] батьківських прав щодо малолітнього сина [PERSON] [INFO] та стягти аліменти з відповідачки на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] в розмірі 1/6 частки всіх видів її заробітків доходів щомісяця . Ухвалою судді від 02 грудня 2021 року було відкрито спрощене позовне провадження та розгляд справи призначено на 28.12.2021 року, та було відкладено за клопотанням третьої особи . 02.02.2022 року в судове засідання з`явився позивач [PERSON] , також представник третьої особи від виконавчого комітету Миргородської міської ради Полтавської області як органу опіки та піклування Кириченко Ю.С. , відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилась , відзиву та заперечень не надала , повідомлена належним чином за місцем реєстрації ( а.с.35) . В судовому засідання позивач [PERSON] позовну заяву підтримав в повному обсязі та суду повідомив, що у нього та відповідачки [PERSON] народився син [PERSON] [INFO] , батьками у свідоцтві записані він та відповідачка [PERSON] . Якийсь час після того як народився син всі вони та дочка [PERSON] - [PERSON] 2015 року народження проживали за адресою [ADDRESS] , це квартира батьків позивача . Коли Маркові виповнилось десь місяців 7-8 [PERSON] сама вирішила поїхати на заробітки до Польщі , оскільки їй не вистачало грошей , його думку не брала до уваги. Приїхала через 4 місяці , але вже відносини у позивача з відповідачкою припинились як між подружжям і [PERSON] забрала сина та свою дочку старшу в перебралась на орендовану квартиру . Позивач вказав, що коли прийшов у вересні місяці 2021 року провідати та поспілкуватися із сином на квартиру , то [PERSON] не знайшов, діти були з якоюсь її подругою , в квартирі безлад і він викликав поліцію , [PERSON] з`явилась в нетверезому стані і відносно неї був складений протокол про адміністративне правопорушення за неналежне виховання дітей . Позивач в той же вечір забрав свого сина до себе додому де він проживав з батьками і з того часу відповідачки не бачив взагалі , з дитиною вона не спілкується і не надає коштів . Виплати на дитину від держави до 3 років вона отримує особисто , саму ж картку віддала позивачу , але кошти знімає через приложення у телефоні , тобто коштів не надає на дитину а використовує на себе. Позивач вказав що на сьогодні він проживає з дитиною удвох в орендованій квартирі за адресою [ADDRESS] , там же орган опіки і піклування проводив огляд та складав акт обстеження умов проживання, працює та отримує мінімальну заробітну плату , допомагають батьки , дитина відвідує дитячий садок та у нього є все необхідне . Прохав позбавити [PERSON] батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON] та стягти з відповідачки аліменти у розмірі 1/6 частини її доходів але не менше 50% прожиткового мінімуму оскільки у неї ще є одна дитина на утриманні. Представник третьої особи від виконавчого комітету Миргородської міської ради як органу опіки та піклування Кириченко Ю.С. яка діє відповідно довіреності надала до суду висновок про доцільність позбавлення батьківських прав відповідачки [PERSON] , також надала акт обстеження умов проживання та вказала що [PERSON] була повідомлена про засідання комісії з питань захисту прав дитини але в телефонному режимі повідомила що знаходиться в Польщі та не заперечує щодо позбавлення її батьківських прав щодо сина , оскільки не любить дитини та надіслала їм фотокопію заяви через телефонну мережу вайбер( яку суд оглянув в судовому засіданні. ) Свідок в судовому засіданні - [PERSON] [INFO] проживає за адресою [ADDRESS] , знаходиться вдома по догляду за дитиною, попереджена про кримінальну відповідальність за ст. 384, 385 КК України суду пояснила, що знає позивача [PERSON] і відповідачку [PERSON] , оскільки із своїм чоловіком спілкувались із цією сім`єю коли вони проживали разом , і на сьогодні продовжує спілкуватись із позивачем . [PERSON] поїхала в Польщу на заробітки і покинула [PERSON] зовсім маленького та батька , діда та бабусю , як мати [PERSON] зовсім не займається дитиною та не надає кошти на його утримання , останній раз свідок її бачила ще перед від`їздом останньої на заробітки. Дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення з таких підстав. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частинами першою, другою статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Стаття 9 Конвенції покладає на держави-учасниці обов`язок забезпечувати те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання і у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків. Відповідно до статті 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.Відповідно до ч.3 ст.166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Згідно ч.1 ст.180, 181 Сімейного кодексу України(далі - СК України) батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частинами 1, 2 ст.183 СК України визначено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття.В ст.182 СК України зазначено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Судом встановлено , що позивач [PERSON] [INFO] зареєстрований за адресою [ADDRESS] , фактично проживає за адресою [ADDRESS] ., ідентифікаційний номер платника податків [NUMBER] ( а.с. 5-6,8, 38 ) , має сина [PERSON] [INFO] , батьками записані позивач [PERSON] та відповідачка [PERSON] ( а.с. 7) , [PERSON] відвідує дитячий садок ДНЗ № 2 «Оленка» , мати дитини [PERSON] дитячий навчальний заклад не відвідує, з вихователями не спілкується та не цікавиться життям дитини ( а.с. 9) відповідно до листа - підтвердження голови будинкового комітету та інспектора сектора по роботі з органами самоорганізації населення вбачається, що [PERSON] проживає разом із батьком [PERSON] та його батьками , а матір дитини [PERSON] поїхала працювати у Польщу коли дитині було приблизно 8-9 місяців від роду. ( а.с. 10) , 15.10.2020 року [PERSON] була притягнута до адміністративної відповідальності постановою Миргородського міськрайонного суду за те, що 13.09.2020 року ухилялася від виконання батьківських обов`язків щодо виховання малолітнього сина [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] , а саме не забезпечила належних умов життя та виховання малолітніх дітей , вживала алкогольні напої та залишила дітей без свого нагляду. ( а.с. 11) . орган опіки та піклування при виконавчому комітеті Миргородської міської ради надав висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно її малолітнього сина [PERSON] ( а.с. 37) , з акту обстеження умов проживання вбачається, що [PERSON] [INFO] проживає з батьком в квартирі з належними умовами ( а.с. 38) Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава до позбавлення батьківських прав можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Згідно ч. 2,3 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про стан здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, а також забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України ухилення батьків від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей є підставою для позбавлення їх батьківських прав щодо дітей. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. За змістом роз`яснень, викладених у п.п. 15,16,17 постанови Пленуму ВСУ № 3 від 30.03.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Не можна позбавити батьківських прав особу, яка не виконує своїх батьківських обов`язків унаслідок душевної хвороби, недоумства чи іншого тяжкого захворювання (крім хронічного алкоголізму чи наркоманії) або з інших не залежних від неї причин. При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьками обов`язків по вихованню, а також встановити, що вони ухиляються від їх виконання свідомо, тобто, що вони систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжують не виконувати свої батьківські обов`язки. Позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними. Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі неповнолітньої дитини. Позбавлення батьківських прав допускається тоді, коли змінити ставлення батьків до виховання дитини неможливо (ухвала ВССУ від 01.11.2017 у справі № 211/559/16-ц). В рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» зазначено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов`язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. За таких обставин, суд приходить до переконання, що свідоме і тривале нехтування відповідачкою своїми батьківськими обов`язками щодо малолітнього сина ,( оскільки відповідачка як мати покинула дитину зовсім у маленькому віці та на сьогодні з інформації органу опіки та піклування , які спілкувались з нею в телефонному режимі - спокійно не заперечує проти позбавлення її батьківських прав та свідомо вказує що не любить дитини)- є наслідком винної поведінки відповідачки та є підставою для позбавлення її батьківських прав та стягнення з відповідачки аліментів на користь позивача на утримання малолітнього сина в розмірі 1/6 частини оскільки відповідачка є здоровою та працездатною , відповідно до матеріалів справи - на утриманні має малолітню дочку [PERSON] [INFO] . З огляду на вищевикладене суд дійшов висновку про обґрунтованість позову про позбавлення батьківських прав відповідачки відносно її малолітнього сина [PERSON] [INFO] , оскільки судовим розглядом встановлено факт ухилення [PERSON] від виконання своїх батьківських обов`язків щодо сина та стягнення аліментів . Також суд зазначає, що у відповідності до вимог ст.169 СК України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Судові витрати підлягають стягненню з відповідачки .

Outcome: approved