Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-02 00:00:00

До Індустріального районного суду м. Дніпропетровська звернувся [PERSON] з позовом до [PERSON] про визнання особистої приватної власності подружжя. В обґрунтування позовної заяви [PERSON] зазначає, 24.02.2004 року ним та [PERSON] була придбана житлова квартира, що розташована за адресою: [ADDRESS] . Грошові кошти на купівлю даної квартири у сумі 23\~000 грн. він взяв борг у своїх батьків. Грошові кошти в розмірі 37\~000 грн. було взято в кредит шляхом укладення договору про іпотечний кредит від 24.02.2004 року, де стороною договору з акціонерним комерційним банком «Аркада» була [PERSON] 09.11.2005 року шлюб між ним та відповідачем було розірвано. Всі зобов`язання відносно сплати іпотечного кредиту та зобов`язання щодо сплати боргу його батькам виконувалося ним особисто. З моменту купівлі квартири він постійно проживає в ній та несе всі витрати по її утриманню, сплачує комунальні послуги. Просив суд припинити право власності за [PERSON] на квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS] та визнати за [PERSON] право особистої приватної власності на квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] та його представник позов підтримали та просили задовольнити. [PERSON] повідомив суду, що після розірвання шлюбу відповідач не проживала в квартирі та не сплачувала грошові кошти за договором іпотеки. Грошові кошти надані його батьками в борг він також повернув самостійно. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, повідомлялася про час і місце розгляду справи, причину неявки не повідомила, відзив на позов не надала, у зв`язку з чим судом проведено заочний розгляд справи на підставі наявних доказів. В судовому засіданні в якості свідків було допитано [PERSON] , [PERSON] які є батьками позивача. Зазначили, що надали сину для купівлі квартири за адресою: [ADDRESS] у борг 22\~000 грн. Грошові кошти син повертав особисто. З відповідачем [PERSON] перестав проживати через рік після придбання квартири, та остання ніколи не проживала в зазначеній квартирі. В судовому засіданні в якості свідка було допитано [PERSON] , якій повідомив суду, що [PERSON] після розірвання шлюбу не проживала у квартирі за адресою: [ADDRESS] . Позивач самостійно сплачував усі платежі за договором іпотеки та грошові кошти надані в борг батьками. Суд, з`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, приходить до висновку, що позовна заява\~ [PERSON] підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне. [PERSON] та [PERSON] перебували в шлюбі з 17.02.1990 року. Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 12.09.2005 року шлюб між\~ [PERSON] до [PERSON] розірвано. У період перебування у зареєстрованому шлюбі сторони придбали квартиру за адресою: [ADDRESS] , право власності на яку зареєстровано за [PERSON] , що підтверджується договором купівлі продажу квартири від 24.02.2004 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Кулініч С.А. та витягом № 3218052 від 30.03.2004 року про реєстрацію права власності на нерухоме майно. Спірна квартира придбана за рахунок кредитних коштів, отриманих\~\~на підставі договору про іпотечний кредит № А391/03, укладеного 24.02.2004 року між ПАТ «АКБ «Аркада» та [PERSON] . Згідно розписки від 25.12.2003 року [PERSON] взяв в борг грошові кошти у сумі 22\~000 грн. у [PERSON] , [PERSON] для купівлі квартири за адресою: [ADDRESS] . Зобов`язався повернути грошові кошти до 25.12.2012 року. Відповідно до наданих копій прибуткових касових ордерів та копій квитанцій позивач [PERSON] з березня 2005 року по липень 2019 року здійснював погашення кредиту за договором про іпотечний кредит № А391/03 від 24.02.2004 року. Згідно довідки № 78/20 від 25.07.2019 року, яка видана АТ АКБ «Аркада», позичальник [PERSON] 24.07.2019 року повністю достроково виконала свої зобов`язання за договором про іпотечний кредит № А391/03 від 24.02.2004 року. Згідно із\~статтею 60 СК України\~майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно зі статтями\~69,\~70 СК України\~дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно із частинами першою, другою, четвертою, п`ятою\~статті 71 СК України\~майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.\~Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема, на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених\~ЦК України. Відповідно до частини третьої\~статті 368 ЦК України\~майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі\~статтею 372 ЦК України\~у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Конструкція норми\~статті 60 СК України\~свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Отже, у сімейному законодавстві діє принцип спільності майна подружжя\~\~\~\~та частки чоловіка і дружини є рівними. За загальним правилом застосування презумпції спільності майна подружжя, згідно зі\~статтею 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя. Презумпція спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу, може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того\~\~\~з подружжя, який її спростовує. Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17. Позивачем презумпція спільності права власності подружжя на придбане в період шлюбу майно (спірну квартиру)\~\~не спростована. Установлено, що спірна квартира придбана в період зареєстрованого шлюбу, за згодою позивача та за кредитні кошти та кошти надані за договором позики, які використані\~в інтересах та для потреб сім`ї на придбання житла, а тому воно підлягає поділу між сторонами в рівних частинах. Належних і допустимих доказів на спростування презумпції спільності права власності подружжя на майно позивачем не надано, у тому числі не доведено факту внесення частини особистих коштів на придбання спірної квартири. Позивачем не доведено підстав для відступу від рівності часток\~у спільному сумісному майні, а також, що його частка є більшою за рахунок внесення за придбання цього майна особистих коштів. Посилання позивача на те, що після розірвання шлюбу кредит погашався ним особисто, не спростовують правового режиму спільного сумісного майна\~на спірну квартиру, придбану в період шлюбу в інтересах сім`ї.\~\~ Розірвання шлюбу не тягне за собою зміну правового статусу майна подружжя. Таке майно залишається їхньою спільною сумісною власністю. Якщо один із колишнього подружжя в повному обсязі виконав зобов`язання, то він відповідно до частини першої\~статті 544 ЦК України\~має право\~на зворотну вимогу (регресу) до іншого з подружжя у відповідній частині. Суд роз`яснює, що [PERSON] після повного погашення заборгованості за кредитним договором не позбавлений права звернутися до [PERSON] з вимогою про відшкодування нею половини коштів, сплачених ним в рахунок погашення боргу за кредитним договором та розпискою в період з моменту фактичного припинення шлюбних відносин до моменту повного розрахунку за вказаним договором. Враховуючи те, що спірна квартира є об`єктом спільної сумісної власності сторін, суд приходить до висновку про часткове позовних вимог та у порядку поділу спільного майна подружжя вважає необхідним визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину квартири за адресою: [ADDRESS] та у порядку поділу спільного майна подружжя визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину квартири за адресою: [ADDRESS] .

Outcome: partial