Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-24 00:00:00

12.11.2021 року позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, в якому зазначила, що з 03.08.1996 року перебуває з відповідачем у зареєстрованому Відділом реєстрації актів громадянського стану міськвиконкому м. Запоріжжя, актовий запис № 684, шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу. Від шлюбу сторони мають двох дітей, одна із яких неповнолітня донька: [PERSON] , [INFO] , яка проживає з позивачем і на утримання якої відповідач надає матеріальну допомогу добровільно. Позивач мотивує свої позовні вимоги тим, що подружнє життя з відповідачем не склалося, шлюбні відносини між ними припинені в вересні 2021 року через втрату почуття взаємною любові та поваги, несумісність поглядів на спільне життя та сімейні відносини. Спір, щодо розподілу спільного майна подружжя, відсутній. Відновлення сімейних стосунків і збереження шлюбу, на думку позивача, неможливе. Після розірвання шлюбу позивач просить залишити їй шлюбне прізвище « [PERSON] ». У судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена судом своєчасно та належним чином, надала заяву, в якій просить суд розглянути справу без її участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений судом своєчасно та належним чином, надав заяву, в якій просить суд розглянути справу без його участі, позовні вимоги визнає у повному обсязі. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Зважаючи, що всі учасники справи заявили клопотання про розгляд справи за їх відсутності, суд вважає можливим розглянути справу на підставі наявних у суду матеріалів, яких достатньо для ухвалення рішення. Враховуючи, що розгляд справи відбувався у відсутність сторін, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 03.08.1996 року, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] , виданим Відділом реєстрації актів громадянського стану міськвиконкому м. Запоріжжя, про що зроблено відповідний актовий запис за № 684 (а.с. 8). Від шлюбу сторони мають двох дітей, одна із яких неповнолітня донька: [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим Комунарським відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції (а.с. 9). На момент подачі позовної заяви сторони припинили подружні стосунки, спільного господарства не ведуть, понад два роки мешкають окремо. Спору щодо поділу майна, що є спільною власністю подружжя, визначення місця проживання дитини, не має. Згідно зі ст. 51 Конституції України та ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Шлюб може укладатися тільки при вільній і повній згоді сторін, що одружуються. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Встановлено, що позивач та відповідач наполягають на розірванні шлюбу. Згідно зі ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. З`ясовано, що немає згоди позивача та відповідача на продовження шлюбу, тобто не має їх вільної і повної згоди на шлюб. При дослідженні судом фактичних взаємин між сторонами, дійсних причин розірвання шлюбу встановлено, що подальше спільне життя чоловіка й дружини та збереження шлюбу буде суперечити інтересам подружжя за відсутності їх згоди на продовження шлюбу. З урахуванням зазначеного, суд, приходить до висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] про розірвання шлюбу, оскільки побудова сімейних відносин повинна здійснюватися на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги і підтримки, яких за твердженням позивача не має. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Оскільки позивач у своїй заяві просила не стягувати з відповідача на її користь понесені нею судові витрати під час подачі позову до суду, то розподіл судових витрат, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, не проводиться.

Outcome: approved