Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-27 00:00:00

позивач звернулась до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] у якому просила вселити її в квартиру [ADDRESS] та виселити [PERSON] з квартири [ADDRESS] . Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що [INFO] померла [PERSON] . Після її смерті відкрилася спадщина на спадкове майно, а саме на квартири [ADDRESS] . Позивач вказує, що вона була єдиним спадкоємцем [PERSON] , оскільки 26.12.2011 року [PERSON] склала заповіт, яким заповідала позивачу все майно, яке буде належати їй на день смерті. Цей заповіт було посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу за реєстром № 2866. 18.04.2016 року позивач звернулася до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кривошия Н.А. з заявою про прийняття спадщини після померлої [INFO] [PERSON] . Нотаріусом була заведена спадкова справа за № 03/2016. Однак, в кінці грудня 2016 року, позивач дізналася про те, що, нібито, 22.02.2012 року [PERSON] подарувала квартиру [PERSON] . Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності договір було зареєстровано державним реєстратором КП «Солом`янка-Сервіс» лише 12.12.2016 року вже після смерті дарувальника [PERSON] . В подальшому, 21.01.2017 року спірна квартира була відчужена [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом КМНО Сташковою А Г. за реєстровим № 155. Позивач посилається на те, що рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 07.02.2020 року позов [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) та Комунального підприємства «Солом`янка-Сервіс», треті особи - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Курковська Яна Леонідівна та приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Сташкова Анастасія Григорівна, про визнання недійсним договору дарування, визнання права власності та витребування майна з чужого незаконного володіння було задовольнити частково - вирішено визнати недійсним договір дарування квартири [ADDRESS] , укладеного між [PERSON] та [PERSON] 02.02.2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Курковською Я.Л. за реєстром №463, та скасувати його державну реєстрацію, здійснену державний реєстратором КП «Солом`янка- Сервіс» за №17976221 12.12.2016 року. Постановою Київського апеляційного суду від 21.10.2020 року апеляційну скаргу [PERSON] було задоволено, рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 07.12.2020 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо визнання права власності та витребування майна з чужого незаконного володіння скасовано та ухвалено в цій частині нове судове рішення, яким визнано за [PERSON] право власності на квартиру [ADDRESS] за правом спадкування за заповітом. Витребувано у [PERSON] на користь [PERSON] квартиру [ADDRESS] та скасовано державну реєстрацію відносно вказаної квартири, здійснену державним реєстратором приватним нотаріусом КМНО Сташковою А.Г. за №18651523 від 21.01.2017 року, на підставі договору купівлі-продажу від 21.01.2017 року, посвідченого приватним нотаріусом КМНО Сташковою А.Г. Позивач стверджує, що потрапити до своєї квартири вона не може, оскільки там проживає відповідач, в квартирі знаходяться його речі, а в квартирі змінені замки, з огляду на що вона звернулась до суду за захистом свого порушеного права. Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 11.12.2020 року відкрито провадження у справі, розгляд якої призначено здійснювати в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 19.10.2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду. Від представника позивача надійшла заява, про розгляд справи за відсутності позивача та її представника, а також надано дозвіл на проведення заочного розгляду справи. Відповідач повторно в судове засідання не з`явився, про місце і час судового розгляду повідомлявся за місцем проживання. На момент розгляду справи від відповідача відзив на позовну заяву не надходив. На підставі положень ст.280 ЦПК України суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі наданих доказів. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 07.02.2020 року, по справі №752/1567/17, позов [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) та Комунального підприємства «Солом`янка-Сервіс», треті особи - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Курковська Яна Леонідівна та приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Сташкова Анастасія Григорівна, про визнання недійсним договору дарування, визнання права власності та витребування майна з чужого незаконного володіння задоволено частково - визнано недійсним договір дарування квартири [ADDRESS] , укладеного між [PERSON] та [PERSON] 02.02.2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Курковською Я.Л. за реєстром №463, та скасовано його державну реєстрацію, здійснену державним реєстратором КП «Солом`янка- Сервіс» за №17976221 12.12.2016 року. Постановою Київського апеляційного суду від 21.10.2020 року апеляційну скаргу [PERSON] було задоволено, рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 07.12.2020 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо визнання права власності та витребування майна з чужого незаконного володіння скасовано та ухвалено в цій частині нове судове рішення, яким визнано за [PERSON] право власності на квартиру [ADDRESS] за правом спадкування за заповітом. Витребувано у [PERSON] на користь [PERSON] квартиру [ADDRESS] та скасовано державну реєстрацію відносно вказаної квартири, здійснену державним реєстратором приватним нотаріусом КМНО Сташковою А.Г. за №18651523 від 21.01.2017 року, на підставі договору купівлі-продажу від 21.01.2017 року, посвідченого приватним нотаріусом КМНО Сташковою А.Г. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, не визнання або оспорювання. Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 310 ЦК України фізична особа має право на місце проживання. Фізична особа має право на вільний вибір місця проживання та його зміну, крім випадків, встановлених законом. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно з ч. 2 ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачити можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Статтями 77, 78, 79, 80 ЦПК України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обгрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. Як встановлено судом, позивач позбавлена можливості вільно користуватись та розпоряджатись своїм майном, оскільки в квартирі проживає відповідач, там знаходяться його речі, про що вона звернулась до Голосіївського УП ГУ НП у м.Києві. Голосіївським УП ГУ НП у м.Києві була надана відповідь, що питання, які піднімаються у зверненні, стосуються виконання судового рішення, що не відноситься до компетенції поліції. Аналізуючи надані докази, встановлені в суді обставини, суд приходить до висновку, що обставини, зазначені позивачем в позовній заяві, знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду, не спростовані відповідачем, а отже позов підлягає задоволенню. Питання щодо судових витрат суд вирішує на підставі положень ст. 141 ЦПК України та, з огляду на задоволення позовних вимог, понесені позивачем судові витрати у справі, що складаються з судового збору покладаються на відповідача.

Outcome: approved