Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-31 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення трьох відсотків річних та інфляції в порядку ст. 625 ЦК України. Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідачеві було надано в борг 312000,00 грн. та на підтвердження укладання договору позики була надана розписка. Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 17.10.2018 року по справі №199/4994/18 його позов було задоволено та з відповідача стягнуто основний борг у сумі 312000 грн. та судові витрати. Постановою Дніпровського апеляційного суду від 20.03.2019 р. по справі №199/4994/18 рішення суду першої інстанції залишено без змін. Виконавчий лист на виконання рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 17.10.2018 року по справі №199/4994/18 був направлений до виконавчої служби та відкрито виконавче провадження. Станом на день звернення з цим позовом боржник не повернув суму боргу, у зв`язку з чим до нього застосовується відповідальність, передбачена ст. 625 ЦК України. Сума трьох відсотків річних за період з 05.05.2018 р. по 01.08.2019 р. (454 днів) складає 11642.30 грн, а інфляції 28080 грн., а всього 39722,30 грн. Позивач просив стягнути з відповідача на користь позивача 3% річних у розмірі 11642,30 грн. інфляцію в розмірі 28080 грн., а всього 39722,30 грн., а також витрати по сплаті судового збору в розмірі 774,40 грн. В судове засідання позивач та його представник не з`явилися, надали суду спільну заяву, в якій просили проводити розгляд справи за відсутності позивача, зазначив, що позивач підтримує позовні вимоги в повному обсязі та просить їх задовольнити. В силу ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд ухвалює рішення на підставі наявних у справі доказів у порядку заочного розгляду справи. Як встановленосудом на підставі доказів, наданих у порядку ст.ст. 76-80 ЦПК України, між позивачем та відповідачем 03.04.2018 року було укладено договір позики, на виконання умов якого позивач передав грошові кошти в розмірі 12000 доларів США, що на час позики було еквівалентно 312000,00 грн., про що сторони зазначили у розписці (а.с. 12). Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 17.10.2018 року по справі №199/4994/18 задоволено позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. Стягнути з відповідача на користь позивача борг за договором позики від 04 квітня 2018 року в розмірі 312000,00 грн., а також судові витрати по справі, що складаються з судового збору в розмірі 3472,40 грн., а всього 315472 (триста п`ятнадцять тисяч чотириста сімдесят дві) гривні 40 коп. (а.с.9). Також вказаним судовим рішенням встановлено, що між сторонами було укладено договір позики від 04.04.2018 року, відповідно до якого відповідач взяв в борг у позивача 12000 доларів США, що на час позики було еквівалентно 312000,00 грн., що підтверджується розпискою відповідача, в якій відповідач зобов`язався повернути вищевказану суму до 04.05.2018 року. Постановою Дніпровського апеляційного суду від 20.03.2019 року по справі №199/4994/18 апеляційна скарга [PERSON] залишена без задоволення, рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 17.10.2018 року залишено без змін (а.с. 13). Постановою приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Русецькою О.О. від 21.05.5019 р. відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа №199/4994/18, виданого 06.05.2019 р., про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] боргу за договором позики від 04.04.2018р. в розмірі 312 000,00 грн., а також судові витрати по справі, що складаються з судового збору в розмірі 3472,40 грн., а всього 315472 (а.с.14-15). Процесуальні дії у справі: -ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 20.08.2019 р. відкрито провадження по справі та справа призначена до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін; -ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 20.11.2019 р., залишеної без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 20.01.2020 р., зупинене провадження у цивільній справі до набрання законної сили рішенням у цивільній справі №175/3625/19 за позовом [PERSON] до [PERSON] , про визнання договору позики, укладеного у вигляді розписки недійсним; -ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 16.12.2021 р. поновлено провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення трьох відсотків та інфляції. Правовідносини між учасниками справи виникли із договору позики та відповідальності за невиконання грошового зобов`язання. Дослідив докази в межах заявле6них суду позовних вимог, суд дійшов до висновку про наявність підстав для задоволення позову частково, виходячи з наступного. Згідно з ч. 4 ст. 81 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ч. 1 ст. 13, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином, обставини щодо укладання між сторонами договору позика та передачі коштів відповідачеві у сумі 12000 доларів США, що на час позики було еквівалентно 312000,00 грн., встановлено рішенням суду та не підлягає доведенню у цій справі. Доказів сплати відповідачем позивачу суми боргу договором позики від 04.04.2018р. сторонами не надано, а відтак суд погоджується з доводами позивача про невиконання позивачем свого зобов`язання з повернення суми позики. Виходячи із системного аналізу статей 525, 526, 599, 611 ЦК України, змісту кредитного договору суд дійшов висновку про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносини сторін кредитного договору, не звільняє боржника та поручителя від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання й не позбавляє права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України. Аналогічний висновок викладений у Постанові Великої Палати Верховного суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18). Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України). Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Позивачем заявлена вимога про стягнення трьох відсотків річних від простроченої суми 320000 грн. (еквівалент 12 000дол. США визначений на день надання позики) за період з 05.05.2018р. по 01.08.2019р. (454 днів) складає 11642.30 грн.= 320000 грн.* (3%/365дн.)* 454 днів. Як встановлено судом, відповідач не виконав свого обов`язку і не повернув позивачеві суму позики, та, враховуючи межи заявлених вимог, позовна вимога про стягнення трьох відсотків річних в сумі 11 642,30 грн. підлягає задоволенню. Не підлягає задоволенню вимога позивача про стягнення інфляційних витрат, виходячи з наступного. За змістом частини другої статті 625 Цивільного кодексу України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних як складова грошового зобов`язання та особлива міра відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання. Аналогічний висновок зроблено Великою Палатою в постанові від 19 червня 2019 року у справі № 703/2718/16-ц (провадження № 14-241цс19), постанові від 19 червня 2019 року у справі № 646/14523/15-ц (провадження № 14-591цс18) і в постанові від 8 листопада 2019 року у справі № 127/15672/16-ц (провадження № 14-254цс19). Проте, оскільки індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, то зазначена норма ЦК України щодо сплати заборгованості з урахуванням установленого індексу інфляції поширюється лише на випадки прострочення виконання грошового зобов`язання, яке визначене договором у національній валюті - гривні, а не в іноземній або в еквіваленті до іноземної валюти, тому індексація у цьому випадку застосуванню не підлягає. У випадку порушення грошового зобов`язання, предметом якого є грошові кошти, виражені в гривнях з визначенням еквівалента в іноземній валюті, втрати від знецінення національної валюти внаслідок інфляції відновлюються еквівалентом іноземної валюти. Таких висновків у подібних правовідносинах дійшов Верховний Суд України у постанові від 01 березня 2017 року у справі № 6-284цс17. Наведений висновок не був змінений, і Верховний Суд від нього не відступав. Крім того цей висновок Верховного Суду України був неодноразово застосований Верховним Судом, зокрема: у постановах Касаційного цивільного суду від 25 листопада 2019 року у справі № 130/1058/16; від 23 жовтня 2019 року у справі № 369/661/15-ц; від 23 вересня 2019 року у справі № 638/4106/16-ц; від 20 лютого 2019 року у справі № 638/10417/15-ц та у постанові Касаційного господарського суду від 11 жовтня 2018 року у справі № 905/192/18. Оскільки сума позики за договором позики, укладеним сторонами 04 квітня 2018 року, виражені в гривнях (320 000,00 грн.) з визначенням еквівалента в іноземній валюті (12 000,00 дол. США), то індексація не застосовується. Витрати позивача від знецінення національної валюти внаслідок інфляції відновлюються шляхом застосування еквівалента іноземної валюти та перерахунку суми боргу з урахуванням зміни курсу гривні до зазначеного в еквіваленті долара США. Проте, позивачем не заявлена вимога щодо перерахунку суми боргу з урахуванням зміни курсу гривні до зазначеного в еквіваленті долара США, а суд, в свою чергу, обмежений позовними вимогами. Таким чином, вимоги позивача про стягнення інфляційних витрат в сумі 28 080,00 грн. задоволенню не підлягають. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційне розміру задоволених позовних вимог. Позов заявлений про стягнення суми у розмірі 39722,30 грн., судовий збір сплачений позивачем у сумі 774,40 грн. (а.с. 5), при цьому позов задоволено у сумі 11 642,30 грн., а у стягненні суми у розмірі 28080,00 грн.,то враховуючи принцип пропорційності відшкодування судових витрат з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у сумі 226, 97 грн. = (11642.30 грн.* 774,40 грн./ 39722,30 грн.).

Outcome: partial