Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-23 00:00:00

У грудні 2019 року до Центрального районного суду м. Миколаєва надійшов позов [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Заводський відділ державної виконавчої служби м. Миколаїв Головного управління юстиції у Миколаївські області, у якому позивач просить звільнити її від сплати заборгованості по аліментам на утримання доньки [PERSON] , стягнутих за рішенням суду за період з вересня 2018 року до вересня 2019 року у сумі 11 616 грн 00 коп. Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 02 січня 2020 року відкрито провадження у справі. Від відповідача надійшов відзив на позов, у якому він просить відмовити у задоволенні позовних вимог з огляду на їх необґрунтованість. У період з грудня 2019 року до 16 лютого 2021 року справа перебувала у провадженні іншого складу суду. Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12 лютого 2021 року визначено головуючого по справі суддю Шолох Л.М. Ухвалою судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 23 лютого 2021 року справу прийнято до свого провадження суддею Шолох Л.М. та призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 16 серпня 2021 року, постановлену без виходу до нарадчої кімнати, підготовче провадження у справі закрито та призначено справу до розгляду по суті. У судове засідання з`явився представник позивача адвокат Власенко С.О., відповідач та його представник адвокат Пазурчик В.Д. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, не з`явився з невідомих суду причин. Представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити. Відповідач та його представник [PERSON] позов не визнали, просили відмовити у його задоволенні. Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, судом встановлено таке. Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 13 березня 2019 року задоволено позов [PERSON] та стягнуто із [PERSON] аліменти на утримання доньки [PERSON] 20 грудня 2005 року у розмірі 1/6 частини усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи з 03 жовтня 2018 року і до досягнення дитиною повноліття. Рішення набрало законної сили та звернуто до примусового виконання, яке здійснюється Заводський відділ державної виконавчої служби м. Миколаїв Головного управління юстиції у Миколаївські області. Відповідно до довідки головного державного виконавця за період з жовтня 2018 року до жовтня 2019 року заборгованість [PERSON] по сплаті аліментів складає 13 258 грн 00 коп. Вирішуючи питання щодо обґрунтованості позовних вимог, суд зазначає таке. Відповідно до часини першої статті 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з частиною другою\~статті 197 СК України, за позовом платника аліментів суд може звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Вказана правова норма не встановлює конкретного, вичерпного переліку обставин, які можуть бути підставою для звільнення (повного або часткового) від сплати заборгованості за аліментами. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд. Повне або часткове звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами можливе лише за його позовом. За наявності встановлених судом обставин, що мають істотне значення, платник аліментів може бути повністю або частково звільнений від сплати заборгованості за ними на підставі судового рішення. Згідно з роз`ясненнями, викладеними у пункті 2\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», суд може зменшити розмір неустойки з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів, а за передбачених\~статтею 197 СК України\~умов - повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості. Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України\~\~від 27 лютого 1991 року № 789ХІІ (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно із статтею 8\~Закону України «Про охорону дитинства»\~\~кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. У справі, що розглядається, позивач має заборгованість зі сплати аліментів, розмір якої ним не оспорюється. При цьому [PERSON] не заперечує свого обов`язку брати участь у вихованні дітини [PERSON] , проте посилається на тяжке матеріальне становище та неможливість влаштування на роботу у зв`язку із відсутністю такої. Позивач зазначає, що вона мала дохід: у вересні 2018 року 427 грн 00 коп.; у жовтні 2018 року 2206 грн 98 коп.; у листопаді 2018 року 2134 грн 98 коп.; у грудні 2018 року 2161 грн 43 коп., у січні 2019 року 929 грн 38 коп.; у лютому 2019 року 291 грн 07 коп.; у березні 1331 грн 57 коп.; у квітні 2019 року 1630 грн 00 коп. коштів виплачених Миколаївським міським центром зайнятості (перебувала на обліку як безробітна у період з 18 вересня 2018 року до 11 вересня 2019 року). Відповідно до довідки Пенсійного фонду України у 2018 році позивачка мала дохід у розмірі 30 964 грн 81 коп. (у вересні 3679 грн 95 коп.; у жовтні та листопаді 0 грн; у грудні 2479 грн 68 коп.). В обґрунтування своїх позовних вимог позивач вказує на те, що вона не змогла працевлаштуватися не зі своєї вини, їй у Миколаївському міському центрі зайнятості не запропонували роботу. При цьому під час розгляду справи судом встановлено, що позивач є працездатною особою, позивачем та її представником зазначено, що будь-якого захворювання, яке б заважало позивачу працевлаштуватися та отримувати дохід, відсутні. Позивач та її представник зазначали, що позивача самостійно шукала роботу. Однак не змогла знайти її протягом періоду з вересня 2018 року до вересня 2019 року. Будь-яких доказів на підтвердження зазначеного позивачем не надано. Позивачем не було зазначено, яку саме роботу вона шукала, до яких роботодавців зверталася та не надано доказів відмови таких роботодавців у прийнятті її на роботу. За таких обставин, суд вважає, що у даному випадку матеріальне становище позивача не є підставою, визначеною статтею 197 Сімейного кодексу України для звільнення позивача від сплати заборгованості по аліментам за період з вересня 2018 року до вересня 2091 року. Підсумовуючи викладене, суд дійшов висновку про необхідність відмовити у задоволенні позову. Судові витрати у справі відсутні.

Outcome: dismissed