Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-02 00:00:00

\~ \~ \~ \~У листопаді 2021 року позивач звернувся із вказаним позовом до Приватного акціонерного товариства "Центральний гірничозбагачувальний комбінат" (надалі - ПрАТ «ЦГЗК»), посилаючись на те, що в період часу з 17.08.1995 року по 25.01.2000 року працював на посаді підземного машиніста електровозу шахти ім. Орджонікідзе ВАТ ЦГЗК, з 25.01.2000 року по 01.10.2004 року гірником очисного забою шахти ім. Орджонікідзе ВАТ ЦГЗК. Під час виконання трудових обов`язків на вказаних робочих місцях він підпав під шкідливий вплив на організм концентрації аерозолю переважно фіброгенної дії у повітрі робочої зони, а також працював в умовах важкої фізичної праці. У зв`язку із чим отримав хронічні професійні захворювання: радикулопатія попереково-крижова L5, S1; хронічне обструктивне захворювання легень, що підтверджується актом П-4 Розслідування хронічного професійного захворювання від 22.03.2021 року. Згідно вказаного акту причиною виникнення професійних захворювань є важка фізична праця (переміщення вручну вантажу, маса якого перевищує допустиму на 10 кг;\~періодичне перебування у позі стоячи, час якого перевищує ГДП), а також перевищення ГДК пилу переважно фібро генної дії в повітрі робочої зони. Висновком МСЕК від 08.06.2021 року позивачу первинно встановлено 35% втрати професійної працездатності у зв`язку з професійним захворюванням до 01.06.2023 року. Позивач вважає, що з вини підприємства, яке не створило безпечних умов праці, він втратив своє здоров`я, завдана моральна шкода, яка полягає в тому, що внаслідок професійного захворювання позивач не може вести звичайний спосіб життя, позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання, постійно відчуває задишку при незначному фізичному навантажені, біль у грудній клітці, порушення сну, головного болю, запаморочення, постійного відчуття втоми та слабкості. Позивача також, турбує стійких біль та обмеження рухів у шийному та попереково-грижовому відділах хребта, хронічне захворювання легень істотно підвищує ймовірність зараження позивача серйозними вірусними захворюваннями та їх перенесення у складаних формах, розуміння даного факту викликає у позивача відчуття тривоги та переживання за майбутнє. У зв`язку із отриманим професійним захворюваннями йому заподіяна моральна шкода, розмір якої оцінює в 2100 000 грн., яку просив стягнути з відповідача. Ухвалою від 06 грудня 2021 року судом відкрито провадження у справі з призначенням судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін за наявними у справі доказами. Від представника відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву в якій зазначила, що шахта ім.Орджонікідзе, яка була структурним підрозділом ПАТ Криворізький залізорудний комбінат, де працював позивач, на підставі договору оренди від 30.12.1998 року на правах оренди перебувала у складі ПАТ Центральний ГЗК з 01.01.1999 року. Наведене свідчить про те, що позивач перебував у трудових відносинах з ПрАТ ЦГЗК не з 1995 року, як вказує у позовній заяві, а з 1999 року. При цьому, із копії трудової книжки позивача вбачається, що останній з 24.11.2001 року по 24.10.2002 року перебував на обліку в Державному центрі зайнятості, як безробітний. Тобто у вказаний період позивач не підпадав під дію шкідливих виробничих факторів на підприємстві, оскільки до виконання своїх посадових обов`язків не приступив. Крім того, причиною виникнення професійного захворювання позивача є його робота не лише на підприємстві відповідача, а й на ДВО Кривбасруда в умовах впливу шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу, що свідчить про те, що шкоду здоров`ю позивача було завдано й іншими підприємствами. Також зазначає, що рішенням Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 08.07.2021 року (справа № 212/5085/21) з ПАТ Криворізький залізорудний комбінат на користь позивача вже було стягнуто 110\~000 грн. Крім того, сума моральної шкоди є необґрунтованою, а її розмір моральної шкоди у розмірі 210 000 грн., заявлений у позові, є безпідставно завищеним. Крім того, у випадку задоволення позову, ПрАТ "ЦГЗК" зобов`язаний утримати податок на доходи фізичних осіб із суми такого доходу та за рахунок Позивача, про що судом повинно бути зазначено в рішенні. Суд, відповідно до ч. 5 ст. 279\~ЦПК України, вважає можливим ухвалити рішення у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін на підставі наявних у справі доказів. Справа розглядається за відсутності учасників справи, тому у відповідності до ст. 247 ч. 2\~ЦПК України фіксування\~судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні правовідносини. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивач [PERSON] працював на підприємстві відповідача з 17.08.1995 року по 25.01.2000 року підземним машиністом електровозу на шахті ім. Орджонікідзе; з 25.01.2000 року по 01.10.2004 року гірником очисного забою шахті ім. Орджонікідзе (копія трудової книжки а.с.33-36). Позивачу 16.02.2021 року Висновком ЛЕК Українського Науково-дослідного інституту промислової медицини м. Кривого Рогу № 386, встановлено професійне захворювання за діагнозом: радикулопатія попереково-крижова L5, S1 з вираженими статико-динамічними порушеннями, рецидивуючий перебіг зі стійким больовим, м`язово-тонічним та периферичним нейросудинним синдромами, нейродистрофією у вигляді остеоартрозу колінних суглобів (ПФ першого-другого ступеня). Хронічне обструктивне захворювання легень першої стадії (пиловий бронхіт першої стадії, емфізема легень першої стадії), група А. ЛП першого ступеня (а.с.21-23). Згідно Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 22.03.2021 року встановлено обставини виникнення професійного захворювання, зокрема під час роботи з 17.08.1995 року по 25.01.2000 року - підземним машиністом електровозу шахти ім. Орджонікідзе ВАТ Центральний ГЗК; з 25.01.2000 року по 01.10.2004 року гірником очисного забою шахті ім. Орджонікідзе ВАТ Центральний ГЗК. Причиною виникнення професійного захворювання стало: важкість праці - маса вантажу, що підіймається постійно та переміщується вручну, перевищувала на 10 кг і складала 40 кг при допустимій до 30 кг; періодичне перебування у робочій позі стоячи 60,2% при допустимому до 60% та пил переважно фіброгенної дії: концентрація пилу переважно фіброгенної дії з вмістом вільного діоксиду кремнію від 10 до 70% в повітрі робочої зони перевищувала гранично-допустиму в 1,25 рази і складала 2,5 мг/м? при ГДК 20 мг/м3 згiдно вимог ГОСТ 12.1.005-88 «Общие санитарно-гигиенические требования к воздуху рабочей зоны». Відповідно до п. 20 Акту розслідування професійного захворювання від 22.03.2021 року встановлено, що враховуючи роботу [PERSON] впродовж 19 років 10 місяців років в шкідливих умовах та неодноразову зміну підприємства міста та керівництва, визначити конкретних посадових осіб, які порушили законодавство про охорону праці, гігієнічні регламенти і нормативи неможливо (а.с.14-18). Висновком МСЕК\~від 08.06.2021\~року позивачу\~первинно встановлено 35% втрати професійної працездатності, з яких 25% - радикулопатія, 10 % - ХОЗЛ у зв`язку з професійним захворюванням з 31.05.2021 року до 01.06.2023 року. (а.с.10-11). У зв`язку з отриманими професійними захворюваннями позивач звертався до закладу медичного лікування, що підтверджується наявними в матеріалах справи виписками із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого (а.с. 24-29). З наведеного вбачається, що між сторонами склалися трудові правовідносини, оскільки професійне захворювання отримано позивачем під час виконання ним трудових обов`язків, а отже наявні у зв`язку з цим підстави, передбачених ст.ст.\~153,\~237-1 КЗпП України, для відшкодування моральної шкоди, виходячи з наступного. Статтею 3\~Конституції України передбачається, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. Частина 4 статті 43, частина 1 статті 46\~Конституції України передбачають, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Відповідно до\~статті 153 КЗпП України\~забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.\~Статтею 173 КЗпП України\~закріплено за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків. Згідно частин 1,3 ст. 13 Закону України «Про охорону праці», роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець\~несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Статтею 237-1\~КЗпП України передбачено проведення відповідно до законодавства власником або уповноваженим ним органом відшкодування моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. У зв`язку з тим, що відповідно до положень\~ст. 237-1 КЗпП України\~відшкодувати працівнику моральну шкоду у випадку, передбаченому даною статтею, покладено на власника або уповноважений ним орган, і, як встановлено судом, втрата працездатності позивача настала внаслідок професійного захворювання, спричиненого негативними виробничими факторами під час виконання позивачем трудових обов`язків, і моральну шкоду йому заподіяно ушкодженням здоров`я, пов`язаним із виконанням трудових обов`язків, а роботодавець не забезпечив створення безпечних умов праці, суд дійшов висновку про необхідність відшкодування позивачу моральної шкоди за рахунок відповідача. Зупиненням, а в подальшому й скасуванням права громадян, що потерпіли від нещасних випадків на виробництві, на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду, яке вони мали відповідно до приписів первинної редакції\~Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», саме право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки\~ст. 237-1 КЗпП України\~їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). Враховуючи встановлені судом обставини, які знайшли підтвердження в наданих доказах, встановлений факт завдання моральної шкоди позивачу підприємством - відповідачем внаслідок порушення вимог законодавства про охорону праці, встановлених нормативів щодо рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу, суд вважає, що причинена моральна шкода підлягає компенсації. Суд відхиляє посилання представника відповідача на обставини роботи позивача в шкідливих умовах на інших підприємствах, оскільки Актом розслідування хронічного професійного захворювання від 22.03.2021 року встановлено та підтверджено виникнення професійного захворювання також і під час роботи на підприємстві відповідача, а саме з 17.08.1995 року по 25.01.2000 року та з 25.01.2000 року по 01.10.2004 року. Доказів на спростування вказаних обставин, представником відповідача суду не надано. Доводи представника відповідача щодо відсутності доказів вини відповідача та відсутності причинного зв`язку між завданою позивачу шкодою і протиправною поведінкою відповідача, судом відхиляються, оскільки, як вбачається з аналізу норм ч. 2 ст.153, ст.173, ч.1 ст.237-1 КЗпП України, до юридичного складу, який є підставою правовідносин по відшкодуванню моральної шкоди, входять моральні страждання працівника або втрата нормальних життєвих зв`язків, або необхідність для працівника додаткових зусиль для організації свого життя. При цьому, вина власника не названа серед юридичних фактів, які входять до такого юридичного складу. Отже, закон не перешкоджає стягненню з власника моральної шкоди за відсутності його вини, якщо є юридичні факти, що складають підставу обов`язку власника відшкодувати моральну шкоду. Як зазначено в п. 4.1. Рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року по справі № 1-9/2004 ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, спричинюють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності. Судом встановлено, що у зв`язку з отриманням професійних захворювань та встановленням втрати працездатності у розмірі 35%, позивачу заподіяно моральну шкоду. Внаслідок отриманих професійних захворювань у позивача змінилися умови життя, він постійно відчуває біль у різних частинах тіла, а його не покидає відчуття тривоги та переживання за майбутнє. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд виходить із засад розумності, виваженості та справедливості, відповідно до п.9Постанови Пленуму Верховного Суду України ''Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди "№ 4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань(фізичних,душевних,психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості,можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, суд враховує період роботи позивача в шкідливих умовах, характер отриманих професійних захворювань, відсоток втрати позивачем професійної працездатності, стан здоров`я потерпілого, тяжкість та невідворотність вимушених змін її життєвих і виробничих стосунках, стаж роботи позивача, і вважає необхідним визначити розмір компенсації в сумі 100 000 грн., що буде відповідати розміру заподіяної моральної шкоди. Щодо вимог позивача про стягнення моральної шкоди саме в розмір 210\~000 гривень, то суд приходить висновку, що така сума належним чином не вмотивована, є значно завищеною і не відповідає тяжкості та характеру завданої позивачеві моральної шкоди. Питання щодо порядку стягнення з відповідача суми моральної шкоди, а саме щодо необхідності вказівки про стягнення податків за рахунок позивача, судом не вирішується, оскільки вказане питання виходить за межі предмету спору та має вирішуватись на стадії виконання судового рішення. Суд також відхиляє посилання відповідача на необхідність вказівки у судовому рішенні про оподаткування суми моральної шкоди, оскільки в даній справі стягуються суми відшкодування збитків, завданих платнику податків ушкодженням здоров`я, а отже вказані відповідачем зміни до податкового законодавства не поширюються на оподаткування сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику внаслідок заподіяння йому шкоди життю та здоров`ю. Вказаного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 25 липня 2018 року у справі № 180/683/13-ц (провадження № 61-14316св18). Відповідно до\~ст. 133 ЦПК України\~судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до\~ст. 141 ЦПК України\~з відповідача підлягає стягненню в дохід держави судовий збір в сумі 1000 гривень.

Outcome: partial