Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-02 00:00:00

Представник позивача [PERSON] 24 вересня 2021 року через засоби поштового зв`язку звернувся до суду з позовною заявою в інтересах [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дочки, яка продовжує навчання.Позовну вимогу він мотивує тим, що 17 березня 2008 року шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано. Під час шлюбу у подружжя народилася [PERSON] , [INFO] . [PERSON] досягла повноліття, але продовжує навчання в Харківському національному технічному університеті сільського господарвста імені Петра Василенка, термін навчання з 07 вересня 2020 року по 30 червня 2024 року, плата за надання освітніх послуг складає 10500,00 на рік. Позивач постійно витрачає кошти на навчання, харчування, одяг, лікування дитини та інше. Кожного дня позивач несе витрати на утримання дочки, які пов`язані з навчанням, а саме: 40 грн. в день на проїзд до місця навчання, що в місяць складає 880 грн.; 80 грн. в день на харчування в університеті, що складає 1780 грн. у місяць. Відповідач працює в ПАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» ВСП «ШУ Тернівське». Просить стягнути з відповідача на користь[PERSON] на утримання повнолітньої дочки, яка продовжує навчання, [PERSON] , [INFO] , аліменти в розмірі 1/3 частини його заробітку (доходів) щомісяця, на весь час її навчання, але не більше ніж до досягнення 23 років; стягнути з відповідача на користь[PERSON] додаткові витрати на повнолітню дитину в розмірі 5250,00 грн. (у розрахунку 1/2 від фактичних додаткових витрат на повнолітню дитину) та витрати на правову допомогу у сумі 5000 грн. Відповідач надав суду відзив на позовну заяву (в порядку ст. 178 ЦПК України), в якому позовні вимоги визнає частково, а саме в розмірі 1/4 частки його доходів. В іншій частині позовні вимоги не визнає, оскільки правила ст. 185 СК України не застосовуються для повнолітньої дитини, яка продовжує навчання. Крім того, з його заробітної плати за його заявою сплачувалися аліменти на утримання дочки [PERSON] . Позивач в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі з наведених в позові підстав. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково в розмірі 1/4 частини його доходів, з наведених у відзиві на позовну заяву підстав. В іншій частині позовні вимоги не визнає. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги визнала частково в розмірі 1/4 частини його доходів, з наведених у відзиві на позовну заяву підстав. В іншій частині позовні вимоги не визнає, витрати на правову допомогу просить задовольнити відповідно до задоволених вимог. Третя особа в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином. Суд, вислухавши представника позивача, відповідача, представника відповідача, дослідивши письмові докази, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Так, в судовому засіданні встановлено, що позивач та відповідач є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого відділом реєстрації актів громадянського стану Тернівського міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис № 136, та свідоцтвом про розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON] , свідоцтвом про шлюб між [PERSON] та [PERSON] . Своє батьківство відповідач по справі не оспорює. Відповідно до довідки Державного біотехнологічного університету за вих. № 102 від 17 вересня 2021 року [PERSON] навчається в Державному біотехнологічному університеті на денному відділенні за за спеціальністю 275 «Транспортні технології» факультету економічних відносин та фінансів, за рахунок коштів фізичних осоіб. Термін навчання з 07 вересня 2020 року по 30 червня 2024 року. Згідно договору № 013-275/1-20 від 07 вересня 2020 року про надання освітніх послуг, укладеного між державним закладом Харківським національним технічним університетом сільського господарвста імені Петра Василенка та [PERSON] , предметом договору є надання освітньої послуги [PERSON] за денною формою за період з 07 вересня 2020 року по 30 червня 2024 року за спеціальністю 275 «Транспортні технології», загальна вартість освіти на весь період навчання складає 4200,00 грн., тобто по 10500,00 грн. в рік. Відповідно до довідки ШУ «Тернівське» ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» за вих. № 708 від 28 грудня 2021 року, з [PERSON] на користь [PERSON] стягувалися аліменти по червень 2021 року включно, щомісячний дохід [PERSON] за період з червня 2020 року по листопад 2021 року склав в середньому 31845,93грн. У відповідності до ст. 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий та неупереджений розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно ст.ст. 12, 13 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбаченому цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України в редакції, чинній на момент розгляду справи судами попередніх інстанцій, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. У відповідності до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Відповідно до ч.1 ст. 199 Сімейного кодексу України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення 23 років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Згідно з ч. 1 ст. 200 Сімейного кодексу України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 цього Кодексу. Згідно статті 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів судом враховуються наступні обставини: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Як роз`яснено у п. 20 Постанови Пленуму ВСУ від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Згідно ч. 1 ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно до ч. 2 ст. 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. В постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 серпня 2018 року у справі № 748/2340/17 зроблено висновок по застосуванню статті 199 СК України, який полягає в тому, що «обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: походження дитини від батьків або наявність між ними іншого юридично значущого зв`язку (усиновлення); досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину)». Зазначена постанова підтримана постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 червня 2019 року по справі № 754/866/18. Судом приймається до уваги ту обставину, що відповідач працює та отримує щомісячний дохід, який за період з червня 2020 року по листопад 2021 року склав в середньому 31845,93 грн. Крім того, судом враховується та не оспорюється ні відповідачем ні третьою особою те, що позивач надає дочці допомогу в добровільному порядку. Натомість, відповідач не надав суду жодного належного та допустимого доказу надання ним добровільної матеріальної допомоги повнолітній дочці, яка продовжує навчання. А з довідки ШУ «Тернівське» ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» за вих. № 708 від 28 грудня 2021 року, вбачається, що з [PERSON] на користь [PERSON] стягувалися аліменти по червень 2021 року включно, тобто до повноліття дитини [PERSON] , [INFO] . Отже, матеріалами справи доведена обов`язкова сукупність таких юридичних фактів: походження [PERSON] від відповідача, досягнення нею 18 років, але її вік є меншим 23 років, продовження нею навчання, потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі, наявність у відповідача можливості надавати таку допомогу (оскільки він отримує заробітну плату в середньому розмірі 31845,93 грн., що дозволяє йому утримувати себе та свою повнолітню дочку). При визначені розміру аліментів, що мають бути стягнуті, судом приймаються до уваги та обставини, що відповідач позовні вимоги визнає частково, а саме в розмірі 1/4 частин його доходів, працює та отримує заробітну плату, тобто має можливість надавати матеріальну допомогу на утримання повнолітньої дочки, яка продовжує навчання, та у зв`язку з чим потребує матеріальної допомоги, третім особам аліменти не сплачує, а тому, з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін, у суду є всі підстави для часткового задоволення позовних вимог позивача та стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання повнолітньої дочки у зв`язку з продовженням нею навчання, в розмірі 1/4 частини всіх видів доходів відповідача щомісячно, починаючи з 24 вересня 2021 року та до закінчення навчання, але не більше ніж до досягнення нею 23 років. Згідно ст.430 ЦПК України суд вважає необхідним допустити негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць. Щодо позовних вимог щодо стягнення додаткових витрат в розмірі 5250,00 грн. суд зазначає наступне. Згідно із частиною першою статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Отже, виходячи з аналізу статті 185 СК України додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема необхідністю в розвитку дитини за наявності в неї здібностей, талантів, у зв`язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. Разом з тим, статтею 199 СК України передбачений обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання; право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. На відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах на дитину (стаття 185 СК України), правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). У визначенні розміру аліментів необхідно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами. Таким чином, у випадках, коли дитина потребує матеріальної допомоги у зв`язку з навчанням до досягнення нею двадцяти трьох років, правила статті 185 СК України (додаткові витрати на дитину) не застосовуються, зазначені правовідносини регулюються статтею 199 цього Кодексу (утримання дитини, яка продовжує навчання). Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду по справі 622/373/16 від 29 січня 2018 року. Отже, в задоволені позовних вимог щодо стягнення додаткових витрат в розмірі 5250,00 грн. слід відмовити. Стосовно стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правову допомогу суд приходить до наступного. Представником позивача на підтвердження витрат на правову допомогу надано ордер на надання правничої (правової) допомоги; рахунок-фактура від 21 вересня 2021 року, в якій зазначені послуги та їх вартість: консультація 500 грн., підготовка та направленні позовної заяви 1000,00 грн., підготовка та відправлення адвокатського запиту 500,00 грн., участь у трьох судових засіданнях по 1000,00 грн. за одне судове засідання, а загалом 3000,00 грн. Всього 5000,00 грн.; квитанція до прибуткового касового ордеру №4 від 21 вересня 2021 року про сплату [PERSON] 5000,00 грн. за договором про надання правової допомоги № 37 від 21 вересня 2021 року. Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до частини четвертої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 137 ЦПК України). Відповідно до частини п`ятої статті 137 ЦПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи. Такая правова позиція узгоджується із постановою ВС ВС від 13.01.2021 по справі № 596/2305/18. Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, наведеного в частині четвертій статті 141 ЦПК України, визначені також положеннями частин шостої, сьомої, дев`ятої статті 141 цього Кодексу. Таким чином, у разі недотримання вимог частини п`ятої статті 137 ЦПК України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (частини п`ята, шоста статті 137 ЦПК України). Вказана правова позиція щодо права суду зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони узгоджується із правовою позицією, викладеною: в постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19; у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: від 03 червня 2020 року у справі № 211/1674/19 (провадження № 61-2679св20), від 19 серпня 2020 року у справі № 195/31/16-ц (провадження № 61-15811св19); у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду: від 18 листопада 2020 року у справі № 922/3706/19, від 17 грудня 2020 року у справі № 922/3708/19. Крім того, в постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, провадження № 12-171гс19 зазначено, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Так, представником позивача до позовної заяви надано ордер на надання правничої (правової) допомоги; рахунок-фактура від 21 вересня 2021 року, в якій зазначені послуги та їх вартість: консультація 500 грн., підготовка та направленні позовної заяви 1000,00 грн., підготовка та відправлення адвокатського запиту 500,00 грн., участь у трьох судових засіданнях по 1000,00 грн. за одне судове засідання, а загалом 3000,00 грн. за участь у трьох судових засіданнях. Всього 5000,00 грн.; квитанція до прибуткового касового ордеру №4 від 21 вересня 2021 року про сплату [PERSON] 5000,00 грн. за договором про надання правової допомоги № 37 від 21 вересня 2021 року. Натомість, в матеріалах справи відсутні докази про підготовку та відправлення адвокатського запиту. Крім того, представник позивача брав участь в одному судовому засіданні, а не втрьох, як зазначено в рахунку-фактурі від 21 вересня 2021 року. Представник відповідача позовні вимоги в частині стягнення витрат на правничу допомогу просив розподілити відповідно до задоволених вимог. На підставі вищезазначеного, враховуючи критерії реальності та розумності адвокатських витрат та фінансового стану обох сторін, дослідивши всі надані докази у їх сукупності на підтвердження здійснення таких послуг, з урахуванням того, що позовні вимоги задовлено частково, суд, відповідно до ст.ст. 137,141 ЦПК, вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 1500,00 грн. Крім того, згідно ст. ст. 4, 5 Закону України «Про судовий збір» підлягає до стягнення з відповідача на користь держави судовий збір в сумі 992,40 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial