Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-26 00:00:00

У квітні 2021 року позивач звернулася до суду із позовом до відповідача [PERSON] про стягнення боргу за борговою розпискою. Свої вимоги мотивувала тим, що 15 грудня 2018 року [PERSON] під розписку позичила у [PERSON] грошові кошти у розмірі 40\~000$ строком на 2 роки та зобов`язалася повернути 15 грудня 2020 року, у зазначений термін відповідач грошові кошти не повернула. А тому просила суд стягнути з відповідача [PERSON] грошові кошти у розмірі 40\~000$, що станом на 13.04.2021 року становить 1\~117\~200 грн. та судові витрати у розмірі 11\~172 грн. Ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 30.06.2021 року відкрито провадження по справі. У судове засідання позивач не з`явилася, представник позивача подав заяву про розгляд справи у його відсутність, просив суд задовольнити позов. У судове засідання відповідач не з`явилася, представник відповідача подав заяву про розгляд справи у його відсутність, позов визнає та проти задоволення не заперечую. Згідно ч. 1\~ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України\~передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до\~ст. 76 ЦПК України\~доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно\~ст. 77 ЦПК України\~Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до вимог\~ст. 1046 ЦК України\~за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За правилами\~ст. 1047 ЦК України\~договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно вимог\~ст.\~1049\~ЦК України\~позичальник\~зобов`язаний\~повернути позикодавцеві\~позику (грошові\~кошти у\~такій же\~сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій же кількості, такого ж роду та такої ж якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, встановлені договором. З матеріалів справи вбачається, що 15.12.2018 року [PERSON] , взяла у борг у [PERSON] грошові кошти у розмірі 40\~000 доларів США, які зобов`язувалась повернути в строк до 15 грудня 2020 року. На підтвердження отримання грошових коштів було укладено боргову розписку. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій же сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій же кількості, такого ж роду та такої ж якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно правових висновків Верховного Суду України, висловлених в постановах від 18 вересня 2013р. по справі № 6-63цс13, від 11 листопада 2015р. по справі № 6-1967цс15, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. Даних, які б свідчили про повернення відповідачем всієї суми заборгованості позивачці судом не встановлено. Згідно положень ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Згідно положень ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Під час розгляду справи встановлено, що відповідач свої зобов`язання за договором позики не виконала, тому у відповідача утворилась заборгованість у розмірі 40 000 дол. США, що за курсом НБУ станом на 13.04.2021 року становить 1\~117 200 грн. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, враховуючи положення ст. ст. 16, 1048 ЦК України; ст. ст. 10, 13 ЦПК України, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню, а саме з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума заборгованості за договором позики (у вигляді боргової розписки) від 15 грудня 2018 року у розмірі 40 000 дол. США, що за курсом НБУ станом на 13.04.2021 року становить 1\~117 200 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню пропорційно до частини задоволених вимог судовий збір у розмірі 11 172 грн.

Outcome: approved