Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-31 00:00:00

20.08.2021 року позивач [PERSON] звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому просить: 1) звільнити [PERSON] від аліментів, присуджених за рішенням Білоцерківського міськрайонного суду від 22.04.2010 року на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] , [INFO] , починаючи з 01.03.2021 року; 2) стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/4 частини її доходів, але не менше 50% від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з моменту подання позову і до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позову вказував, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі та від спільного проживання мають сина [PERSON] , [INFO] . Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду від 22.04.2010 року з позивача стягуються аліменти на користь відповідача на утримання сина, однак з початку 2021 року дитина почала проживати періодично то у позивача, то у відповідача, а з березня 2021 року син став остаточно проживати у позивача, місце реєстрації дитини також за адресою позивача. Всі обов`язки по вихованню та утриманню дитини залишились за позивачем, відповідач участі в утриманні не приймає, однак аліменти продовжують стягуватись. 20.08.2021 року відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями вказану справу передано на розгляд судді Цуранову А.Ю. 30.09.2021 року ухвалою судді відкрито провадження в даній справі та призначено розгляду в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи. 01.02.2022 року від представника позивача на адресу суду надійшла заява про розгляд справи без участі позивача та його представника, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить задовольнити з дня подачі позову, а саме з 20.08.2021 року. 01.02.2022 року від відповідача [PERSON] на адресу суду надійшла заява, в якій вона позовні вимоги визнала у повному обсязі, просить проводити розгляд справи за її відсутності. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Сторони у справі з 17.09.2005 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано Відділом реєстрації актів цивільного стану Білоцерківського міськрайонного управління юстиції Київської області, актовий запис № 602 від 07.08.2008 року. Від спільного проживання сторони мають сина [PERSON] , [INFO] . Відповідно до копії виконавчого листа Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 31.05.2010 року у справі № 2-2964/2010, виданого на виконання рішення суду від 22.04.2010 року, суд вирішив стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 01.05.2010 року і до повноліття дитини. Позивачу на праві спільної часткової власності належить 1/4 частина квартири [ADDRESS] , що підтверджується копією свідоцтва про право власності Комунальної служби приватизації державного житлового фонду м. Біла Церква від 09.09.2004 року та витягом про реєстрацію права власності № 4920128 від 01.10.2004 року. Згідно з витягом з реєстру Білоцерківської міської територіальної громади № 15.2-03/19659 від 27.07.2021 року, [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] з 24.01.2003 року. Відповідно до довідки ПП «Комфорт меблі» № 74 від 28.07.2021 року, [PERSON] дійсно працює на даному підприємстві на посаді верстатника деревообробних верстатів з 26.09.2018 року. [PERSON] працює в ПП «Торговий дім Донат» з 26.04.2021 року, займає посаду укладальник-пакувальник, дохід за період з 26.04.2021 року по 30.06.2021 року склав 12 633,10 грн., що підтверджується довідкою № ТД000000004 від 19.07.2021 року. Вказані обставини підтверджуються наявними в матеріалах справи письмовими доказами. При вирішенні справи суд виходить з наступного. Відповідно до статті 3 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року (яка була ратифікована постановою Верховної Ради України №789-XII від 27 лютого 1991 року і набула чинності для України 27.09.1991 року) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Способи захисту сімейних прав та інтересів встановлені ч. 2 ст. 18 СК України, згідно з нормами якої способами захисту сімейних прав та інтересів, зокрема є припинення правовідношення, а також його анулювання. За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (ч. 3 ст. 181 СК України). Відповідно до п. 17 постанови № 3 Пленуму Верховного Суду України від 15.03.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України» при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів право на звернення до суду із заявою про стягнення аліментів і, відповідно, право на отримання аліментів має той з батьків, з ким проживає дитина. Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Аналогічна вимога кореспондується з положеннями ст. 273 СК України, якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-кого з них змінити встановлений розмір аліментів або звільнити від їх сплати. Суд може звільнити від сплати аліментів осіб, зазначених у статтях 267 - 271 цього Кодексу, за наявності інших обставин, що мають істотне значення. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч. 3ст. 181 СК України) та на підстави припинення сплати аліментів. Стаття 192 СК України вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом, а ст. 273 СК України додатково вказує на підстави припинення виплати аліментів. Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження, а відсутність імперативної заборони на припинення виплати аліментів, за положеннями ст. 273 СК України має на меті скасування їх присудження. З аналізу вказаних статей вбачається, що припинення стягнення аліментів можливим є у тому випадку, коли одержувач аліментів, наприклад, мати дитини не витрачає отримувані нею аліменти на дитину. У такому випадку відбувається припинення стягнення аліментів на ім`я одержувача аліментів - матері дитини. При цьому обов`язок батька - платника аліментів утримувати дитину не припиняється. Судом встановлено, що у сторін є спільна дитина - [PERSON] , [INFO] , який після розірвання шлюбу залишився проживати з матір`ю та рішення суду від 22.04.2010 року стягнуто з позивача на користь відповідача аліменти на утримання хлопчика до досягнення ним повноліття. До березня 2021 року дитина проживала з матір`ю, однак з березня 2021 року син сторін, якому у січні 2021 року виповнилось 14 років, став проживати з батьком та знаходиться на його утриманні. Вказане повністю відповідає положенням ч. 3 ст. 160 Сімейного кодексу, відповідно до якої, якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. В той же час відповідач отримувала аліменти на утримання сина і користувалась ними на власний розсуд, фактично не витрачаючи їх на утримання дитини. Враховуючи встановлені судом обставини, що означає зміну сімейного стану особи, яка сплачує аліменти, та особи, яка їх одержує, тому, враховуючи загальні принципи регулювання сімейних відносин, способи захисту сімейних прав, суд вважає за необхідне захистити порушене право позивача шляхом звільнення його від сплаті аліментів. Приписами ст. 191 СК України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Отже, саме з моменту звернення з відповідним позовом до суду, суб`єктивні права позивача підлягають захисту в судовому порядку. За таких обставин, позовні вимоги підлягають задоволенню з часу звернення позивача до суду, тобто з 20.08.2021 року. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. На підставі викладеного та з огляду на те, що відповідач позов визнала, суд вважає, що позов підлягає задоволенню повністю. Згідно вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною 1 ст. 142 ЦПК України передбачено, що у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Враховуючи зміст наведених правових норм, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 50 відсотків від ставки сплаченого позивачем судового збору за подання до суду позовної заяви фізичною особою, тобто в розмірі 454 грн., іншу частину судового збору повернути позивачу. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved