Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-02 00:00:00

До Подільського районного суду міста Києва звернулося Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві (надалі за текстом - позивач) з позовом до [PERSON] (надалі за текстом - відповідач) про стягнення безпідставно отриманих коштів. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідачу, який перебуває на обліку в ГУ ПФУ в м. Києві, за період 01.09.2011 року по 31.05.2017 року було надмірно виплачено кошти в розмірі 70 385, 70 грн. У зв`язку з тим, що вказані кошти є власністю держави і були безпідставно отримані відповідачем, добровільно нею не повернуті, просить стягнути їх в судовому порядку. Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 31 березня 2020 року позовну заяву залишено без руху, надано позивачу строк для усунення недоліків. 17 квітня 2020 року від позивача надійшла заява про усунення недоліків та квитанція про сплату судового збору. Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 12 травня 2020 року відкрито провадження по справі та призначено підготовче судове засідання, встановлено строк для подання відзиву на позовну заяву. Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 17 серпня 2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Представник позивача в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, просив позовні вимоги задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явилася, до суду подала відзив на позовну заяву, в якому позовні вимоги не визнала, просила відмовити у задоволенні позову з викладених у відзиві підстав. Представник відповідача подав до суду заяву про розгляд справи без його участі. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд встановив такі фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. З матеріалів справи судом встановлено, що відповідач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в м. Києві та отримує пенсію за вислугу років, як працівник охорони здоров`я, що не заперечувалось сторонами. Відповідно до ч. 2 п. 21 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», особам, які на день набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» мають вислугу років та стаж, необхідний для призначення пенсії за вислугу років, передбачений ст. ст. 52, 54 та 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», пенсія за вислугу років призначається за їхнім зверненням з дотриманням умов, передбачених Законом України «Про пенсійне забезпечення». Пенсії за вислугу років фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про пенсійне забезпечення», звернення за призначенням пенсії може здійснюватися у будь-який час після виникнення права на пенсію. Пенсії за вислугу років призначаються при залишенні роботи, яка дає право на цю пенсію. Відповідно до п. 2.4 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1, пенсії за вислугу років призначаються у разі звільнення з роботи, що дає право на цей вид пенсії. У разі зарахування після призначення пенсії за вислугу років на роботу, яка дає право на цей вид пенсії, виплата пенсії припиняється і поновлюється з дня, що слідує за днем звільнення з роботи. Постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 № 909 затверджено Перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років. Як вбачається з матеріалів справи, 15.05.2017 року відповідач звернулась до позивача із заявою про призначення/перерахунок пенсії з метою повідомлення даних про працевлаштування (а. с. 17). У зв`язку з працевлаштуванням відповідача на посаду, робота на якій дає право на пенсію за вислугу років, позивачем було припинено виплату пенсії та розраховано суму надміру отриманих відповідачем без правових підстав коштів (пенсії). Відповідно до довідки про розмір призначеної та фактично отриманої пенсії № 49 в період з 01.09.2011 по 31.05.2017 відповідачу було надмірно виплачено відповідачу кошти у розмірі 70 385, 70 грн. (а. с. 17). Відповідач, відповідно до запису в трудовій книжці, була зарахована з 01.09.2011 року на посаду вихователя у спецшколі - інтернаті № 5, робота на якій дає право на пенсію за вислугу років відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України № 909 від 04.11.1993 (а. с. 10). З матеріалів справи судом встановлено, що 10 жовтня 2011 року відповідачем на ім`я начальника управління Пенсійного фонду в Подільському районі м. Києва було подано заяву про зміну даних трудової книжки (а. с. 50). До заяви була додана копія трудової книжки позивача, що підтверджується листом Центрального об`єднаного управління Пенсійного фонду України (а. с. 54). Крім того, як вбачається з розпорядження Подільського РУ ПФУ № 144497 від 19.01.2012 року та листа УПФУ в Подільському районі м. Києва № 2084/06, позивачу було перераховано пенсію за період з 01.10.2011 року до 29.02.2012 року (а. с. 52; 53) у зв`язку з несвоєчасним повідомленням про працевлаштування та переплатою. Відповідно до ч. 1 ст. 1212 Цивільного кодексу України (надалі за текстом - ЦК України), особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Предметом регулювання інституту безпідставного набуття чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна та які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок іншої особи, в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акту, правочину або інших підстав, передбачених ст. 11 ЦК України). Відповідно до ст. 1215 ЦК України не підлягає поверненню безпідставно набуті: 1) заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача. Тлумачення цієї норми свідчить, що законодавцем передбачені два винятки із цього правила: по-перше, якщо виплата відповідних грошових сум є результатом рахункової помилки зі сторони особи, яка проводила таку виплату; по-друге, у разі недобросовісності зі сторони набувача виплати. Вказаний правовий висновок викладений у Постанові Верховного Суду України від 02 липня 2014 року у справі № 6-91цс14 та у Постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2019 року у справі № 545/163/17. Правильність виконаних розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, отже, зазначене у ст. 1215 ЦК України майно підлягає поверненню у разі наявності цих фактів. Відповідно до п. 2 Порядку повернення сум пенсій, виплачених надміру, та списання сум переплат пенсій, що є безнадійними до стягнення, затвердженого Постановою Пенсійного фонду України від 21.03.2003 № 6-4 (надалі за текстом - Порядок № 6-4), переплата пенсії - сума пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткових пенсій, цільової грошової допомоги, сум індексації та інших доплат до пенсій), виплачена з різних причин понад розмір, визначений законодавством. Згідно частини першої ст. 50 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку. Статтею 102 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачено, що пенсіонери зобов`язані повідомляти органу, що призначає пенсії, про обставини, що спричиняють зміну розміру пенсії або припинення її виплати. У разі невиконання цього обов`язку і одержання у зв`язку з цим зайвих сум пенсії пенсіонери повинні відшкодувати органу, що призначає пенсії, заподіяну шкоду. Суми пенсії, надміру виплачені пенсіонерові внаслідок зловживань з його боку (в результаті подання документів з явно неправильними відомостями, неподання відомостей про зміни у складі членів сім`ї тощо), стягуються на підставі рішень органу, що призначає пенсії (ч. 1 ст. 103 Закону України «Про пенсійне забезпечення»). Таким чином, механізм повернення надмірно сплачених сум пенсій передбачає стягнення зазначених сум лише у випадку, якщо така надмірна сплата відбулась з вини пенсіонера, а саме через його зловживання. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказів рахункової помилки з боку позивача при нарахуванні пенсії, як і доказів недобросовісного набуття відповідачем коштів, або зловживань з боку відповідача, суду не надано. Також судом встановлено, що відповідач, відповідно до вимог законодавства, вчасно в письмовій формі надавала позивачу дані про своє працевлаштування. На основі повно та всебічно з`ясованих обставин справи, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, суд приходить до висновку, що позивач добросовісно користувалася своїми правами та належно виконувала свої обов`язки щодо отримання пенсії. Установивши відсутність двох умов, за наявності яких можливе повернення безпідставно виплаченої пенсії, а саме: рахункової помилки з боку позивача і недобросовісності, зловживань з боку відповідача, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed