Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-06 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить суд зобов`язати КП КМР "Центральні тепломережі" скасувати заборгованість у розмірі 48572,56 грн. за житлово-комунальні послуги по особовому рахунку № [NUMBER] відкритому за адресою: [ADDRESS] на ім`я [PERSON] , витрати покласти на відповідача. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що він є власником квартири за адресою: [ADDRESS] загальною площею 42 кв.м. на підставі договору дарування квартира від 26.05.2021 року. Згідно даних сайту EasyPay (easypay.ua) за вказаною адресою по особовому рахунку № [NUMBER] обліковується заборгованість за опалення в розмірі 48 572, 56 грн., яка сформувалась до набуття позивачем вказаної квартири. Позивач як власник вказаної квартири є споживачем послуг відповідача з моменту набуття права власності на вказану квартиру після 26.05.2021 року. Позивач не може переоформити особовий рахунок через наявність заборгованості, а також сплачувати поточні платежі через неможливість визначення їх розміру. До придбання квартири позивач не був власником цього житла, а також не отримував, як споживач послуг, які надавав відповідач по теплопостачанню цієї квартири. Позивач не вчиняв правочинів щодо зобов`язання сплати боргу по оплаті послуг за теплопостачання попереднього власника квартири. Діючим законодавством не передбачено обов`язку покупця квартири сплачувати борги попередніх власників (наймачів) квартири за отримані ними раніше житлово-комунальні послуги, якщо це прямо не оговорено в договорі купівлі-продажу. У договорі дарування квартири за вказаною вище адресою від 26.05.2021 прямо не оговорено про те, що покупець зобов`язується сплатити борги продавця за надані послуги з теплопостачання житла. Таким чином, на позивача не може бути покладено обов`язок по сплаті заборгованості за надані послуги з теплопостачання квартири в період часу до 26.05.2021 року, тобто до укладення договору дарування квартири. Відповідно до ч. 4 ст.19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні. Відповідно до ст. 274 ч. 1 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 30 серпня 2021 року було відкрито провадження по справі, призначено справу до розгляду у порядку спрощеного провадження без виклику сторін та надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву (а.с.17-18). 11 жовтня 2021 року на адресу суду надано відзив на позовну заяву КП КМР "Центральні тепломережі" в якому зазначено, що в зв`язку з тим, що особовий рахунок відкривається не за особою, а за житловим приміщенням переоформлення відбувається лише в ПІБ власника або квартиронаймача. При переоформленні особового рахунку квартиронаймача або власника відбувається перехід заборгованості за послуги попередніх власників. Тому списати, не обліковувати, не включати або виключити з особового рахунку заборгованість попередніх власників у КП КМР "Центральні тепломережі" не має жодних правових підстав. Особовий рахунок, відкритий в КП КМР "Центральні тепломережі" є документом внутрішньогосподарського обліку господарських операцій відповідача і списання з цього внутрішнього господарського документа будь-яких сум є правом кредитора, тобто відповідача. Чинним законодавством не визначено механізму його списання, а тому така заборгованість зазначається в довідках про стан заборгованості. Крім того посилалися, що позивачем був обраний невірний спосіб захисту своїх прав і не надав доказів, що КП КМР "Центральні тепломережі", якимось чином його права порушили. У задоволенні позову [PERSON] просять відмовити повністю (а.с. 27-29). 06 грудня 2021 року на адресу суду від [PERSON] надійшла відповідь на відзив згідно якої позивач наголошував, що Верховний Суд неодноразово розглядав позови за зверненням фізичних осіб до організації - надавача відповідних комунальних послуг з вимогою про зобов`язання не нараховувати заборгованість за послуги теплопостачання, яка виникла з вини попередніх власників квартири та зобов`язати виключити із суми заборгованості за послуги теплопостачання заборгованість попередніх власників. Так, зокрема, у постановах від 01.09.2020 у справі "№ 686/6276/19, від 15.10.2020 у справі № 522/19127/18, Верховний Суд дійшов висновку, що зобов`язання відповідача вчинити дії щодо виключення суми із загальної заборгованості узгоджується із абз. 12 частини 2 статті 16 ЦК України, яким передбачено, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. При цьому діючим законодавством не передбачено обов`язку покупця квартири сплачувати борги попередніх власників (наймачів) квартири за отримані ними раніше житлово-комунальні послуги, якщо це прямо не обумовлено в договорі на її придбання. Договір дарування квартира від 26.05.2021, згідно з яким позивач став власником квартири не містить застережень про переведення боргу попереднього власника й не містить згоди кредитора на таку заміну, що узгоджується з положеннями статті 520 ЦК України. Позивач не вчиняв правочинів щодо прийняття боргу по оплаті послуг за теплопостачання попереднього власника вказаної квартири. За таких обставин, на позивача не може бути покладено обов`язок по сплаті заборгованості за послуги теплопостачання, надані відповідачем попереднім власникам, що нараховані до 26.05.2021, тобто до укладення ним договору купівлі-продажу цієї квартири. Тож, позивач як власник вказаної квартири є споживачем послуг відповідача з моменту набуття права власності на вказану квартиру після 26.05.2021 року, а до цієї дати сформована заборгованість має погашатись тим власником, хто ці послуги отримував. Позовні вимоги просив задовільнити у повному обсязі. Сторони у судове засідання не з`явилися. Представник позивача адвокат Нугаєва В.В. надіслала заяву про розгляд справи за її відсутність та відсутності позивача, позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечували. Представник Комунального підприємства Кам`янської міської ради "Центральні тепломережі" в судове засідання не з`явився, належним чином про час та місце судового розгляду повідомлений, 09.11.2021 року, 30.11.2021 року, 17.01.2022 року надавались суду заяви про відкладення розгляду справи. 04.02.2022 року до суду вкотре надійшла заява від представника відповідача, про відкладення розгляду справи, в якій посилався, на ст. 29 ЗУ України "Про захист населення від інфекційних хвороб" з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19. З цих підстав підприємство не в змозі забезпечити присутність свого представника. Суд вважає вказане клопотання таким, що не підлягає задоволенню, оскільки ухвалою суду від 30.08.2021 року визначено, що вказана справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними у справі матеріалами, клопотань від учасників справи про інше, до суду не надходило. Крім того, суд вважає, що Комунальним підприємством Кам`янської міської ради "Центральні тепломережі", не надано доказів на підтвердження неможливості забезпечення явки свого представника у судове засідання, з урахуванням яких суд міг би визнати причину неявки поважною. Окрім того, КП КМР "Центральні тепломережі" ухвалу суду від 30 серпня 2021 року в частині витребування доказів, а самедовідки (розрахунок) про розмір заборгованості за житлово-комунальні послуги (теплопостачання) по особовому рахунку № [NUMBER] відкритому за адресою: [ADDRESS] , на ім`я [PERSON] за період до 26.05.2021 року - не виконав, причини не надання доказі до суду не повідомили. Виходячи з наведеного, суд ухвалив провести судове засідання за відсутності сторін на підставі наявних у справі матеріалів без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України та ухвалити заочне рішення. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В тому числі, суд враховує вимоги ст. 80 ЦПК України, зокрема достатність доказів для вирішення справи, наданих до суду. Дослідивши в порядку спрощеного позовного провадження матеріали справи, оцінивши зібрані по справі письмові докази в їх сукупності, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , що підтверджується копією договору дарування квартири серії НРВ 392457 від 26.05.2021 року, посвідченого приватним нотаріусом Солонянського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Супруненко А.М. (а.с. 5). Згідно даних сайту EasyPay (easypay.ua) за адресою: [ADDRESS] по особовому рахунку № [NUMBER] обліковується заборгованість за опалення в розмірі 48 572, 56 грн., яка сформувалась до набуття позивачем вказаної квартири (а.с. 6-7). Відповідно до частини першої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини. Згідно з частиною першою статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його зобов`язання. Відповідно до статті 520 ЦК України боржник у зобов`язанні може бути замінений іншою особою (переведення боргу) лише за згодою кредитора. Частиною першою статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. При цьому такими учасниками є: споживач, виробник, виконавець. Виробник може бути одночасно і виконавцем. Згідно з частиною першою статті 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом (пункт 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»). Відповідно до пункту 6 частини другої статті 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» виконавець (підприємство, яке надає житлово-комунальні послуги) зобов`язаний проводити відповідні перерахунки розміру плати за житлово-комунальні послуги у разі їх ненадання. Пунктом 1 частини першої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Крім того, відповідно до статті 322 ЦК України на власника покладається тягар утримання майна. Частиною другою статті 382 ЦК України встановлено, що усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав. Як вбачається з договору дарування квартири від 26 травня 2021 року, згідно з яким позивач став власником спірної квартири, договір не містить застережень про переведення боргу попереднього власника й не містить згоди кредитора на таку заміну, що узгоджується з положеннями статті 520 ЦК України (заміна боржника у зобов`язанні). Таким чином діючим законодавством не передбачено обов`язку нового власника квартири сплачувати борги попередніх власників (наймачів) квартири за отримані ними раніше житлово-комунальні послуги, якщо це прямо не оговорено в договорі. Аналогічна позиція викладена у рішенні ВС/КЦС у справі №686/6276/19 від 01 вересня 2020 року. Що стосується доводів представника відповідача, то останній не навів доказів виникнення у позивача зобов`язань по погашенню заборгованості за житлово-комунальні послуги, яка виникла у попереднього власника квартири. Посилання представника відповідача на те, що позивач не скористалася правом перевірки наявності заборгованості за комунальні послуги у попереднього власника, суд до уваги не приймає, оскільки відповідно до ст. 12 ЦК України особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд. Також суд не приймає до уваги доводи представника відповідача, що позивачем невірно обраний спосіб захисту своїх прав і що останній не надав доказів на підтвердження такого порушення, оскільки положення Конституції України та Конвенції мають вищу юридичну силу (статті 8, 9 Конституції України), а обмеження матеріального права суперечать цим положенням, порушення цивільного права чи цивільного інтересу підлягають судовому захисту і у спосіб, не передбачений законом, зокрема статтею 16 ЦК України, але який є ефективним засобом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням. Тому у випадку порушення юридичною особою законодавства при нарахуванні плати за постачання централізованого опалення споживач має право оскаржити в судовому порядку такі його дії та вимагати здійснення відповідного перерахунку. Законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55, 124 Конституції України та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Положеннями ч. 2 ст. 14 ЦК України передбачено, що особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї. За таких обставин, суд встановивши, що позивач набув у власність квартиру 26 травня 2021 року, та прийшов до висновку про те, що на нього не може бути покладено обов`язок по сплаті заборгованості за послуги теплопостачання надані попереднім власникам, що нараховані до 26 травня 2021 року. Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, суд стягує з відповідача судові витрати на користь держави. На підставі викладеного,

Outcome: approved