Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-24 00:00:00

Позивач звернулася до суду з даним позовом, в обґрунтування якого зазначила, що вона є дочкою [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до інформації, яка міститься в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно, житловий будинок, з господарськими будівлями та спорудами, загальною площею 65,9 кв.м, житловою площею 39,1 кв. м, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , перебуває на праві приватної власності у [PERSON] , який помер [INFO] . Після його смерті, [PERSON] , як дружина померлого прийняла спадщину, але не оформила своїх спадкових прав, так як померла [INFO] . Після її смерті позивач, як дочка, успадкувала нерухоме майно відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 25.03.2016 року, зареєстроване в реєстрі за №200. Однак з інформації, отриманої з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, їй стало відомо, що на успадковане нею майно зареєстроване обтяження: реєстраційний номер обтяження 3029696, зареєстровано: 29.03.2006 р. реєстратором - Черняхівська державна нотаріальна контора, підстава обтяження: повідомлення б/н Володарсько-Волинський райпобуткомбінат, об`єкт обтяження: невизначено, склад: ціле, стан; добудоване, статус: жиле, адреса: [ADDRESS] , власник [PERSON] , додаткові дані: архівний номер: 2010678ZITOMIR12, архівна дата: 17.04.2000, дата виникнення: 05.10.1971, № реєстра 40. Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №13871888 від 25.03.2016 року, позивач є власником вказаного житлового будинку. Також зазначає, що в зв`язку з тим, що підставою обтяження є повідомлення Володарсько-Волинський райпобуткомбінат, яке ліквідоване, вона звернулась до архівної установи Хорошівської селищної ради, та отримала відповідь, що в архівному фонді Володарсько-Волинського побутового комбінату дані щодо заборгованості розстрочки по [PERSON] відсутні. Після чого вона звернулась до Черняхівської державної нотаріальної контори з проханням здійснити державну реєстрацію припинення обтяження за номером запису про обтяження: 3029696, заборона на нерухоме майно на житловий будинок [ADDRESS] , на що їй усно було відмовлено. Позивач просить суд скасувати обтяження, а саме заборону на нерухоме майно, реєстраційний номер 3029696, зареєстровану Черняхівською державною нотаріальною конторою 29.03.2006 року, на підставі повідомлення б/н Володарсько-Волинський райпобуткомбінат на об`єкт нерухомого майна: невизначено, склад ціле, стан: добудоване, статус: жиле, адреса: [ADDRESS] та виключити запис з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна. Ухвалою судді Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області від 21 грудня 2021 року відкрито провадження в справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. В судове засідання позивач не прибула, направила до суду заяву про розгляд справи без її участі, позов підтримує в повному обсязі та просить його задовольнити. Представник відповідача Хорошівської селищної ради в судове засідання не з`явився, селищний голова подав до суду заяву про проведення судового засідання за відсутності представника селищної ради, зазначив що позов визнає. Третя особа - представник Черняхівської державної нотаріальної контори будучи належним чином повідомленим про час та місце судового розгляду, на виклик до суду не прибув, про причини неявки суд не повідомив. Згідно ч.3 ст.211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до переконання, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Згідно з ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа мас право звернутися до суду за захистом свого особистого права та інтересу. Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 386 ЦК України встановлено, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. На підставі статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування і розпорядження своїм майном. За змістом ч. 5 ст. 59 Закону України "Про виконавче провадження" арешт може бути знятий за рішенням суду. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно копії свідоцтва про право на спадщину за законом від 25.03.2016 року та інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно №56173248 від 29.03.2016 року власником будинку за адресою [ADDRESS] є [PERSON] , який вона отримала у спадок. Із відомостей з єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна вбачається, що на житловий будинок за адресою [ADDRESS] накладено обтяження у виді заборони №3029696 від 29.03.2016 року, зареєстроване реєстратором Черняхівської державної нотаріальної контори на підставі повідомлення б/н Володарсько-Волинського райпобуткомбінату, дата виникнення 05.10.1971 року, власником майна зазначено [PERSON] , архівний номер: [NUMBER] , архівна дата: 17.04.2000, № реєстра 40. Відповідно до архівної довідки Архівної установи Хорошівської селищної ради №413 від 26.09.2019 року дані щодо заборгованості розстрочки по [PERSON] відсутні. Із копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] слідує, що [PERSON] помер [INFO] . Суд враховує, що згідно ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Відповідно до ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. У рішенні Європейського суду з прав людини по справі «East/West Alliance Limited» проти України», яке набрало статусу остаточного 02.06.2014 р., в п. 167 рішення Суд наголошує на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним. Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля. У п.168 суд також нагадує, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдається досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар. Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти. Відповідно до сталої практики Європейського суду з прав людини напрацьовано три критерії, які слід оцінювати на предмет сумісності заходу втручання в право особи на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу, а саме: чи є втручання законним; чи переслідує воно «суспільний» «публічний» інтерес; чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям. Якщо хоча б одного із цих критеріїв не додержано, Європейський суд з прав людини констатує у такому випадку порушення статті 1 Першого протоколу. Законність означає, що втручання держави у право власності особи повинно здійснюватися на підставі закону - нормативно-правового акту, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у питаннях застосування та наслідків дії його норм. Сам лише факт, що правова норма передбачає більш як одне тлумачення, не означає, що закон не передбачуваний. Сумніви щодо тлумачення закону, що залишаються, враховуючи зміни в повсякденній практиці, усувають суди в процесі здійснення правосуддя. Втручання держави в право власності особи є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення «суспільного», «публічного» інтересу, при визначенні якого Європейський суд з прав людини надає державам право користуватися «значною свободою (полем) розсуду». Втручання держави в право на мирне володіння майном може бути виправданим за наявності об`єктивної необхідності у формі суспільного, публічного, загального інтересу, який може включати інтерес держави, окремих регіонів, громад чи сфер людської діяльності. Принцип «пропорційності» передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. «Справедлива рівновага» передбачає наявність розумного співвідношення (обгрунтованої пропорційності) між метою, що передбачає для досягнення, та засобами, які використовуються. Необхідний баланс не буде дотримано, якщо особа несе «індивідуальний і надмірний тягар». Відповідно до ст. 44 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» записи до Державного реєстру вносяться держателем або реєстраторами Державного реєстру протягом робочого дня, в який подано заяву обтяжувача. Моментом реєстрації обтяження є день, година та хвилина внесення відповідного запису до Державного реєстру, а моментом припинення реєстрації обтяження є день, година та хвилина реєстрації в Державному реєстрі відомостей про припинення обтяження. Записи зберігаються в Державному реєстрі протягом п`яти років з моменту їх внесення. Обтяжувач має право в будь-який час подати заяву про припинення обтяження і подальше виключення запису або про продовження строку дії реєстрації на не більш як п`ятирічний строк. Після припинення обтяження обтяжувач самостійно або на письмову вимогу боржника чи особи, права якої порушено внаслідок наявності запису про обтяження, протягом п`яти днів зобов`язаний подати держателю або реєстратору Державного реєстру заяву про припинення обтяження і подальше вилучення відповідного запису з Державного реєстру. У разі невиконання цього обов`язку обтяжувач несе відповідальність за відшкодування завданих збитків. Згідно п. 5 гл. 15 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 296/5 ввід 22.02.2012 р., нотаріус знімає заборону відчуження майна, серед іншого, при одержанні повідомлення кредитора про погашення позики, а також за рішенням суду. Враховуючи те що, підставою накладення обтяження №3029696 від 29.03.2006 року на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] було повідомлення б/н Володарсько-Волинського райпобуткомбінату від 05.10.1971 року, з моменту виникнення підстави накладення обтяження минуло 50 років, [PERSON] , права якого обтяжуються помер [INFO] , власником вказаного житлового будинку є [PERSON] , яка внаслідок накладеного обтяження не має можливості розпоряджатись своїм майном, що перешкоджає позивачеві здійснювати всі повноваження власника, відповідач позов визнає та не заперечує щодо задоволення позову, суд виходячи із встановлених обставин, вбачає невідповідність заходу втручання держави в право власності [PERSON] критеріям втручання в право особи на мирне володіння майном, сформованим у сталій практиці Європейського суду з прав людини та відсутність справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави, пов`язаними з втручанням в право власності, та інтересами особи, яка страждає від такого втручання, а тому вважає за можливе задовольнити позовні вимоги позивача.

Outcome: approved