Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-31 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про зменшення розміру аліментів, посилаючись на те, що 22 червня 2018 року Святошинським районним у м. Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м. Києві було укладено шлюб між ним і [PERSON] , про що складено відповідний актовий запис № 585. Наразі на розгляді у Святошинському районному суді м. Києва відкрито провадження у справі про розірвання шлюбу між [PERSON] і [PERSON] .. [INFO] у [PERSON] і [PERSON] народився син [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 08 травня 2018 року Святошинським районним у м. Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м. Києві, про що складено відповідний актовий запис № 2932. 14 травня 2021 року Святошинським районним судом м. Києва було видано судовий наказ у справі № 759/9699/21, яким призначено стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі ј частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи щомісячно з 12 травня 2021 року і до досягнення дитиною повноліття. Однак, позивач вказував, що заявник [PERSON] у своїй заяві про видачу судового наказу зазначала про те, що у [PERSON] немає на утриманні інших осіб. Натомість, він має на утриманні трьох дітей від першого шлюбу. Позивач вказував, що на даний час він не має офіційного працевлаштування та заробляє на життя періодичними підробітками. Таким чином, він перебуває у скрутному матеріальному становищі. Крім того, він має трьох дочок від першого шлюбу, а саме: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] .. Позивач вказував, що він сплачує аліменти на утримання дітей від першого шлюбу в добровільному порядку, що підтверджується виписками з банківської картки [PERSON] .. Таким чином, позивач зазначав, що на даний час він позбавлений можливості виконувати належним чином судовий наказ Святошинського районного суду м. Києва від 14.05.2021 року щодо сплати аліментів на утримання дитини [PERSON] в розмірі ј частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 12 травня 2021 року і до досягнення дитиною повноліття. Однак, він не відмовляється від виконання рішення Святошинського районного суду м. Києва від 14.05.2021 року у справі № 759/9699/21. Він просить внаслідок виникнення важких життєвих обставин та скрутного матеріального становища зменшити розмір стягнення аліментів на утримання сина [PERSON] з ј до 1/6 з усіх видів заробітної плати (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Враховуючи викладене, позивач [PERSON] з посиланням на вимоги ст. ст. 175, 182, 192 Сімейного кодексу України, просив зменшити розмір аліментів, що стягуються за рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 14 травня 2021 року з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , до 1/6 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили і до досягнення дитиною повноліття. В судове засідання сторони не з`явились, подали до суду заяви про розгляд справи за їх відсутності, позивач позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що судовим наказом судді Святошинського районного суду м. Києва від 14 травня 2021 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі ј частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 12 травня 2021 року і до досягнення дитиною повноліття. З матеріалів справи вбачається, що позивач [PERSON] ще має трьох дочок, а саме: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копіями свідоцтв про народження дітей. Позивач вказував, що він сплачує аліменти на утримання дітей від першого шлюбу в добровільному порядку, що підтверджується виписками з банківської картки [PERSON] .. Таким чином, позивач зазначав, що на даний час він позбавлений можливості виконувати належним чином судовий наказ Святошинського районного суду м. Києва від 14.05.2021 року щодо сплати аліментів на утримання дитини [PERSON] в розмірі ј частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 12 травня 2021 року і до досягнення дитиною повноліття. Однак, він не відмовляється від виконання рішення Святошинського районного суду м. Києва від 14.05.2021 року у справі № 759/9699/21. Він просить внаслідок виникнення важких життєвих обставин та скрутного матеріального становища зменшити розмір стягнення аліментів на утримання сина [PERSON] з ј до 1/6 з усіх видів заробітної плати (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Надаючи правову оцінку відносинам, що склались між сторонами спору, суд виходить із наступного. Статтею 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст. 27 Конвенції про права дитини, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України, ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 3 ст. 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів (ч. 2 цієї статті). Частинами 1, 2, 3 ст. 183 СК України визначено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Частина 1 ст. 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Отже, за змістом ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Разом з тим, ст. 192 СК України вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів лише за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я платника або одержувача аліментів. Згідно ст. ст. 12, 80 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Матеріали справи свідчать про те, що факт зміни матеріального становища платника аліментів є доведеним, оскільки наявність у нього ще трьох дітей, яких він відповідно до закону зобов`язаний утримувати, свідчить про погіршення його фінансового стану. Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Враховуючи викладене, суд приходить до переконання, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Outcome: approved