Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-02 00:00:00

У жовтні 2021 р. Товариство з обмеженою відповідальністю «Ковальська-Житлосервіс» (позивач) звернулось до Шевченківського районного в м. Києві суду з позовом до [PERSON] (далі - відповідач), в якому просило стягнути з відповідача 14511,12 грн, з яких: 13145,28 грн - основний борг, 350,28 грн- 3 % річних, 1015,57 грн- інфляційні. Позовні вимоги обгрунтовані тим, що ТОВ «Ковальська-Житлосервіс» надає житлово-комунальні послуги мешканцям будинку по [ADDRESS] . Відповідач є власником квартири [ADDRESS] та користується всіма послугами, що надає ТОВ «Ковальська-Житлосервіс», але не сплачує їх вартість в повному обсязі. Так, розпорядженнями КМДА встановлено тарифи на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, централізованого опалення та постачання гарячої води. За період з 01.05.2018 р. по 01.08.2021 р. у відповідача перед позивачем утворилась заборгованість у розмірі - 13145,28 грн., яку позивач з урахуванням 3 % річних та інфляційних просить стягнути з відповідача на свою користь. У відзиві на позов відповідач заперечує щодо задоволення позову, зазначає, що вона є власником квартири [ADDRESS] з 25.05.2019 р. на підставі свідоцтва про право на спадщину після смерті її чоловіка. Договір з ТОВ Ковальська-Житлосервіс» був укладений з її чоловіком, з позивачем договірні відносини відсутні. Вважає, що ТОВ «Ковальська-Житлосервіс» встановила тариф в розмірі 6,47 грн за 1 кв.м., який суперечить умовам укладеного договору, де зазначено тариф - 4,14 грн на 1 кв.м. Витрати на утримання служби адміністраторів та охорони можуть надаватись виключно на підставі договору та не підпадають під норми Закону України «Про житлово-комунальні послуги». Крім цього, вказаними послугами відповідач не користується. У відповіді на відзив представник позивача зазначає, що факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг не може бути підставою для звільнення споживання від оплати послуг. Відповідач набула право на квартиру, успадкувавши також права і обов`язки спадкодавця. Розпорядженням КМДА №1444 від 15.11.2017 р. встановлено тариф на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій по [ADDRESS] в розмірі 6,71 грн за 1 кв.м. Оголошення про зміну тарифу було опубліковано у газеті КМР «Хрещатик» та на інформаційних стендах під`їзду. В судовому засіданні представник позивача позов підтримала за викладених у позовній заяві обставин, просила його задовольнити. Відповідач позов заперечила щодо задоволення позову. Ухвалою Шевченківського районного суд м. Києва від 07.10.2021 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання. Суд, заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право на спадщину від 21.05.2019 р., що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 01.06.2021 р. ТОВ «Ковальська-Житлосервіс» надає житлово-комунальні послуги та інші послуги в будинку по [ADDRESS] . 12.12.2014 р. між [PERSON] та ТОВ «Ковальська-Житлосервіс» було укладено договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, предметом якого є забезпечення виконавцем надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій у житловому будинку по [ADDRESS] та забезпечення споживачем своєчасної оплати таких послуг за встановленим тарифом. Вказаним договором встановлено розмір тарифів за послуги та передбачено, що у випадку зміни органом місцевого самоврядування розмірів тарифів виконавець при розрахунках застосовує вказаний тариф. 12.12.2014 р. між [PERSON] та ТОВ «Ковальська-Житлосервіс» укладено договір про надання послуг, предметом якого є забезпечення надання послуг з утримання служби адміністраторів; забезпечення силами сторонніх організацій шляхом укладення відповідного договору, контрольно-пропускного режиму на прибудинкову територію за адресою: [ADDRESS] , де знаходиться квартира [ADDRESS] . Згідно п. 1.3 договору розмір щомісячної плати за надані послуги визначається за домовленістю сторін і на дату укладення цього договору становить 1,90 грн за 1 кв.м. загальної площі квартири. Як вбачається з розрахунку заборгованості, наданого позивачем, з травня 2018 р. по серпень 2021 р. відповідачу нараховано за послуги з утримання будинку і прибудинкової території 18102,67 грн, з яких сплачено 10535,35 грн, за утримання адміністраторів/охорони 10094,33 грн, з яких сплачено 5144,97 грн. Відповідно до ч. 4 ст. 319 ЦК України власність зобов`язує, що свідчить про наявне у відповідача зобов`язання, нести витрати на утримання належного йому майна, чого він не робить. Згідно вимог ст.322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до вимог ст.ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Разом з тим, згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 151, 162 Житлового кодексу Української РСР громадяни, які мають у приватній власності жилий будинок (квартиру), зобов`язані забезпечувати його схоронність, провадити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт, утримувати в порядку придомову територію. Плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки визначені Законом України «Про житлово-комунальні послуги». Утримання будинків і прибудинкових територій - господарська діяльність, спрямована на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи щодо забезпечення експлуатації та/або ремонту жилих та нежилих приміщень, будинків і споруд, комплексів будинків і споруд, а також утримання прилеглої до них (прибудинкової) території відповідно до вимог нормативів, норм, стандартів, порядків і правил згідно із законодавством. Відповідно до статті 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо). Відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. У постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15 викладено правовий висновок, з яким також погодилася Велика Палата Верховного Суду у постанові від 20 вересня 2018 року у справі № 751/3840/15-ц, про те, що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Таким чином, відсутність укладеного договору не звільняє відповідача від обов`язку оплачувати надані їй послуги. Тарифи та структури тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій по будинку за адресою: [ADDRESS] , які застосовувались Позивачем при проведенні нарахувань за житлово-комунальні послуги, були встановлені на підставі розпорядження КМДА №1444 від 15.11.2017 р. 6,71 грн за 1 кв.м Судом встановлено, що позивач надавав послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується матеріалами справи, а відповідач належним чином не виконував обов`язок зі сплати вказаних послуг. Щодо нарахування відповідачу заборгованості за послуги з охорони, служби адміністраторів суд зазначає наступне. Порядком формування тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 1 червня 2011 року № 869. визначено розмір та порядок формування тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій. Пунктом 25 цього Порядку встановлено, що вартість інших послуг (утримання служб консьєржів, вбудованих паркінгів, установлення і утримання пристроїв замково-переговорного зв`язку тощо) сплачується понад розмір плати за послуги на підставі договорів, укладених між власниками житлових будинків (гуртожитків), власниками (наймачами) квартир (житлових приміщень у гуртожитку), власниками нежитлових приміщень у житловому будинку (гуртожитку) та відповідними надавачами послуг. Відтак, правовідносини між власником квартири з приводу надання послуг охорони, утримання служби адміністраторів і особою, яка надає такі послуги, виникають на підставі укладеного між ними договору. В судовому засіданні сторони не заперечували наявність укладеного договору про надання послуг від 12.12.2014 р. з чоловіком позивача [PERSON] , за яким погоджено розмір щомісячної плати в розмірі 1,90 грн за 1 кв.м. загальної площі квартири. Відповідно до п. 3.2.3. указаного Договору виконавець має право збільшити розмір щомісячної плати у випадку збільшення витрат на послуги з утримання служби адміністраторів та забезпечення контрольно-пропускного режиму на прибудинкову територію Отже умовами договору не передбачено, що збільшення виконавцем плати потребує обов`язкового узгодження зі споживачем послуг. Закріплене у п. 3.1.3 Договору право споживача на внесення за погодженням з виконавцем у договір змін, що впливають на розмір плати за послуги, жодним чином не обмежує закріплене у п. 3.2.3. указаного Договору право виконавця в односторонньому порядку збільшити розмір щомісячної плати у випадку збільшення витрат на послуги з утримання служби адміністраторів та забезпечення контрольно-пропускного режиму на прибудинкову територію. У матеріалах справи наявний договір від 12.12.2014 р. про надання послуг, зазначений договір відповідачем не оспорювався, а тому підлягає до виконання. У матеріалах справи містяться також рахунки на оплату послуг [PERSON] , в тому числі щодо забезпечення послуг охорони. З рахунків на оплату послуг вбачається, що [PERSON] було відомо про запровадження нового розміру плати за послуги. Судом враховано також, що згідно наданого розрахунку відповідач продовжувала виконувати умови договору про надання послуг від 12.12.2014 р., укладеного з [PERSON] , та сплачувала за послуги з утримання адміністраторів/охорони, а саме: в травні 2019 р. - 621,26 грн, в липні 2019 р. - 414,18 грн, в серпні 2019 р. - 207,09 грн, в січні 2020 р. - 274,51, в лютому 2020 р. - 1048,16 грн, в березні 2020 р. - 274,51 грн, в квітні 2020 р. - 274,51 грн. Наданий позивачем розрахунок заборгованості відповідачем не спростовано та не доведено належне виконання своїх зобов`язань щодо внесення плати за надані житлово-комунальні послуги та послуги з охорони. Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. В заявку з цим, обґрунтованим є стягнення з відповідача суми заборгованості за житлово-комунальні послуги за період з 01 травня 2018 року по 01 серпня 2021 року у розмірі - 13145 грн. 28 коп. Крім цього, статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч.1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором. Частиною другою статті 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Судом було перевірено розмір 3% річних та інфляційних, внаслідок невиконання відповідачем зобов`язання, виходячи з встановленого судом розміру заборгованості. В зв`язку з цим обґрунтованим є стягнення з відповідача інфляційних втрат в сумі - 1015 грн. 57 коп., кошти 3% річних у розмірі - 350 грн. 28 коп. Згідно висновків Європейського суду з прав людини зазначеного у рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 09.12.1994 року №303А, п.2958 - суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються, Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обгрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності,суд дійшов обґрунтованого висновку про необхідність стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Ковальська-Житлосервіс» суму заборгованості за житлово-комунальні послуги за період з 01 травня 2018 року по 01 серпня 2021 року у розмірі - 13145 грн. 28 коп., інфляційні втрати в сумі - 1015 грн. 57 коп., кошти 3% річних у розмірі - 350 грн. 28 коп. Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються: особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю. Відповідно до довідки до акта МСЕК [PERSON] встановлено ІІ групу інвалідності по загальному захворюванню, а отже відповідач звільнена від сплати судового збору. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, судовий збір потрібно компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. На підставі викладеного,

Outcome: approved