Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-01 00:00:00

ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № 27107С127 від 06.12.2007 р. в розмірі 38711 доларів США 07 центів та 229603 гривні 26 копійок, з яких: -заборгованість за кредитом - 30912,97 доларів США; -заборгованість за процентами за користування кредитом - 7798,10 доларів США; -пеня за порушення строків погашення кредиту - 153749,36 гривень; -пеня за порушення строків сплати процентів за користування кредитом - 50607,98 гривень; -три проценти річних від простроченої суми боргу за кредитом - 19123,55 гривень; -три проценти річних від простроченої суми боргу за процентами за користування кредитом - 6122,37 гривень. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що між сторонами був укладений Кредитний договір № 27107С127 від 06.12.2007 р., відповідно до умов якого Банк надав позичальнику кредит в розмірі 109940 доларів США, з метою інвестування коштів у будівництво квартири [ADDRESS] , а Позичальник зобов`язався повністю повернути кредит до 05.12.2019 р., а у разі надіслання Банком вимоги про дострокове повернення кредиту - протягом 10 календарних днів з дня отримання такої вимоги Банку; погасити кредит у валюті кредиту у строки та у сумах, визначених Графіком погашення кредиту, щомісячно сплачувати проценти за користування кредитом у валюті кредиту в розмірі річної процентної ставки, яка визначається наступним чином:Libor (12m) +7,10%, але не менше 12,.5 % річних; сплачувати за простроченн виконання грошових зобов`язань пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період за який сплачується пеня. Банк посилається на те, що в повному обсязі виконав свої зобов`язання за Кредитним договором, однак, Позичальник не дотримувався положень договору щодо погашення кредиту згідно з встановленим графіком та у встановлений строк, не виконав свої зобов`язання щодо своєчасної сплати процентів за користування кредитом. Також Позичальником було порушено умови п.2.8.4 Кредитного договору і не виконано обов`язок щодо надання до Банку страхового полісу та/або договору особистого страхування працездатності на весь період дії Кредитного договору та платіжних документів, що підтверджують факт сплати страхового платежу. В зв`язку з порушенням зобов`язань Банк звернувся до відповідача з письмовою вимогою № 040-29-1/2137 від 07.06.2018 р. щодо погашення прострочено заборгованості в повному обсязі. Зазначена вимога виконана не була, з огляду на що 09.07.2018 р. Банк звернувся до Позичальника з вимогою про дострокове повернення кредиту № 040-29-1/2514. Позивач посилається на те, що в зв`язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`зань а Кредитним договором станом на 23.10.2018 рік у нього виникла заборгованість в розмірі 38711 доларів США 07 центів та 229603 гривні 26 копійок, з яких: -заборгованість за кредитом - 30912,97 доларів США; -заборгованість за процентами за користування кредитом - 7798,10 доларів США; -пеня за порушення строків погашення кредиту - 153749,36 гривень; -пеня за порушення строків сплати процентів за користування кредитом - 50607,98 гривень; -три проценти річних від простроченої суми боргу за кредитом - 19123,55 гривень; -три проценти річних від простроченої суми боргу за процентами за користування кредитом - 6122,37 гривень, яку Банк просить стягнути в судовому порядку. На підставі ухвали Голосіївського районного суду м.Києва від 19.11.2018 р. відкрито провадження у справі. Розгляд справи призначено за правилами загального позовного провадження. Відповідачу встановлено строк для подання відзиву. Відповідачем подані письмові пояснення з приводу заявлених позовних вимог, відповідно до яких він вважає спірний кредитний договір недійсним, в зв`язку з невідповідністю його умов вимогам нормативно-правових актів, що діяли на момент укладання договору, заперечує розрахунок заборгованості і зазначає, що Банк втратив право на нарахування відсотків після 09.07.2018 р. після пред`явлення вимоги про дострокове повернення кредиту. Крім того, відповідач зазначає, що він фактично повернув Банку 79353,21 доларів США тіла кредиту, та 77642,27 доларів США відсотків за користування кредитом і порівнявши орієнтовану загальну суму витрат за договором та фактично витрачені грошові кошти на погашення кредиту можна зробити висновок про наявність істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін, що завдають шкоду споживачеві. 20.02.2019 р. [PERSON] подав до суду зустрічну позовну заяву, відповідно до якої просив визнати недійсним кредитний договір № 27107С127 від 06.12.2007 р., посилаючись на те, що Кредитний договір укладений з порушенням вимог законодавства, що діяло на момент укладення договору, тому є недійсним, оскільки він обмежує його права споживача фінансових послуг, заборона на що встановлена приписами ст.ст. 18,19 Закону України «Про захист прав споживачів»; наслідком фіксування Банком мінімального розміру процентної ставки на рівні 12,5% річних є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача, що суперечить принципу добросовісності та свідчить про несправедливість його умов; в Таблиці визначення сукупної вартості кредиту та реальної процентної ставки не передбачено попередження Позичальника про можливі валютні ризики надання кредиту в іноземній валюті, не встановлено значення реальної процентної ставки; фактично він отримав гривнений кредит в розмірі 550800 гривень та в подальшому повертав в іноземній валюті гривневий кредит, видача кредиту в іноземній валюті за Кредитнм договором за бухгалтерською проводкою не відповідає нормативно-правовим актам Національного банку України, позичальник не був повідомлений про сукупний розмір кредиту. Зазначені порушення свідчать про порушення його прав як споживача, що тягне недійсність договору. Ухвалою Голосіївського районного суду м.Києва від 03.05.2019 р. зустрічний позов [PERSON] до ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» про визнання правочину недійсним прийнято впровадження та об`єднано з первісним позовом. 23.05.2019 р. ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» подано відзив на зустрічний позов, відповідно до якого Банк просить відмовити у його задоволенні, оскільки [PERSON] з власної ініціативу звернувся до обраного ним Банку з заявою про видачу кредиту в іноземній валюті, отримав такий кредит і виконував свої зобов`язання протягом восьми років, не звертався з письмовими претензіями та роз`ясненнями умов договору, що підтверджує його обізнаність з його умовами та згоду на них. Позичальник, підписуючи умови договору підтвердив, що перед укладенням йому повідомлено усю необхідну інформацію щодо реквізитів Банку та умов кредитування, що його попереджено про валютні ризики, які він може понести. Кредитний договір містив детальний розпис сукупної вартості кредиту, а отже Банком були дотримані всі умови Закону України «Про захист прав споживачів». 19.02.2021 р. судом вирішено питання про закриття підготовчого провадження. В ході судового розгляду представник позивача підтримав вимоги за первісним позовом, просив їх задовольнити, посилаючись на неналежне виконання своїх зобов`язань за Кредитним договором, а також відмовити у задоволенні зустрічного позову, в зв`язку з його необґрунтованістю і безпідставністю, зазначаючи, що відповідач маючи освіту у сфері банківських послуг сам звернувся до Банку з заявою про отримання кредиту в іноземній валюті, був ознайомлений з усіма його умовами, погодився на них, виконував свої зобов`язання протягом восьми років, однак, в подальшому з метою ухилення від погашення кредиту в повному обсязі звернувся до суду з позовом про визнання правочину недійсним. Крім того, представник Банку заявив про пропуск відповідачем строків позовної давності для звернення з вимогами про визнання Кредитного договору недійсним. Відповідач та його представник заперечували проти задоволення позову Банку, просили задовольнити вимоги за зустрічним позовом, посилаючись на недійсність укладеного між сторонами договору в зв`язку з порушенням вимог чинного законодавства, які регулювали даний вид правовідносин на момент укладення оспорюваного правочину, значний дисбаланс прав та обов`язків сторін. Також відповідач зазначив, що Банк не скористався своїм правом на звернення стягнення на предмет іпотеки і не вжив жодних заходів для захисту прав споживача, реструктуризацію заборгованості, ігноруючи вимоги Позичальника. Вислухавши сторони, дослідивши письмові докази, суд вважає, що первісний позов підлягає задоволенню, у у задоволенні зустрічного позову необхідно відмовити з огляду на наступне. Судом встановлено, що 22.11.2007 р. [PERSON] звернувся до ВАТ «Укрексімбанк» в м.Києві з заявою про видачу кредиту для фінансування будівництва квартири на первинному ринку житла через ФФБ ТОВ «Фінансова установа «Інвестбуд» в сумі 110000 доларів США на термін 12 років, зі сплатою 12,5% річних. В забезпечення виконання зобов`язань за кредитом було запропоновано майнові права на нерухомість, яка є об`єктом будівництва, а саме квартира за адресою: [ADDRESS] , загальною вартістю 810696 гривень. Між Відкритим акціонерним товариством «Державний експортно-імпортний банк України» та [PERSON] був укладений Кредитний договір № 27107С127 від 06.12.2007 із змінами, внесеними Додатковим договором №27107С127-1 від 18.12.2012. Відповідно до умов п.п. 2.1, 2.3 Кредитного договору Банк надає Позичальнику кредит у розмірі 109940,00 доларів США, з метою інвестування коштів у будівництво квартири [ADDRESS] , а Позичальник зобов`язався повністю повернути кредит 05.12.2019, а у разі надіслання Банком вимоги про дострокове нернення кредиту - протягом 10 календарних днів з дня отримання такої вимоги Банку (п.п.2.6.2 Кредитного договору); погасити кредит у валюті кредиту у строки та у сумах, визначених Графіком погашення кредиту за Договором (п. 2.4.1 Кредитного договору, Додаток № 1 до Кредитного договору); щомісячно сплачувати проценти за користування кредитом у валюті кредиту в розмірі річної процентної ставки, яка визначається наступним чином: Libor (12m) + 7,10%, але не менше 12.50% річних. Договором передбачено, що проценти нараховуються на фактичну суму заборгованості за кредитом, із розрахунку фактичної кількості днів періоду нарахування процентів на основі банківського року і підлягають сплаті з 1 по 15 число кожного місяця; протягом цього періоду сплачуються проценти за попередній місяць; Позичальник зобов`язаний в останній день погашення кредиту погасити проценти за користування кредитом (п.п. 2.2.1, 2.5.1 Кредитного договору). Крім того, позичальник зобов`язався сплачувати за прострочення виконання грошових зобов`язань пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня (п.п. 2.4.2, 5.2 Кредитного договору). Згідно з п.п. 2.3.1, 2.3.2 Кредитного договору кредит надається Позичальнику в безготівковій формі у валюті кредиту з одночасним утворенням заборгованості за кредитом на позичковому рахунку Позичальника № [NUMBER] , відкритому у філії АТ «Укрексімбанк» в м. Києві. Кредит надається шляхом продажу кредитних коштів через касу Банку за рахунок Позичальника з подальшим зарахуванням гривневого еквівалента суми кредиту на поточний рахунок Позичальника № [NUMBER] , відкритий у Банку, та перерахуванням на рахунок Управителя ТОВ «ФУ «Інвестбуд» № [NUMBER] у філії АТ «Укрексімбанк» в м. Києві. Судом встановлено, і не заперечувалось відповідачем, що Банк в повному обсязі виконав свої зобов`язання за Кредитним договором, а саме: надав Позичальнику кредит у розмірі 109940,00 доларів США, про що свідчить заява на видачу готівки № 4147 від 06.12.2007, платіжне доручення № 2 від 06.12.2007, а також виписка з позичкового рахунку за наданим кредитом № 22338014036506 від 23.10.2018. Однак, Позичальник не дотримувався умов п.п. 2.4.1, 2.5.1 Кредитного договору щодо погашення кредиту згідно з встановленим графіком та у встановлений строк, не виконував свої зобов`язання щодо своєчасної сплати процентів за користування кредитом. Також Позичальником було порушено умови п. 2.8.4 Кредитного договору, а саме: не виконано обов`язок щодо надання до Банку страхового полісу та/або договору особистого страхування працездатності на весь період дії Кредитного договору та платіжних документів, що підтверджують факт сплати страхового платежу. Будь-яких доказів на спростування зазначених обставин суду не надано. У зв`язку з цим Банк звернувся до Позичальника з письмовою вимогою № 040-29-1/2137 від 07.06.2018 здійснити погашення простроченої заборгованості в повному обсязі. Згідно з п. 4.1. Кредитного договору несплата Позичальником Банку у строк платежів по погашенню кредиту чи будь-якої іншої суми, належної до сплати згідно з п. 2.2 цього Договору іпп. 4.1.1); невиконання Позичальником будь-якого із зобов`язань за Кредитним договором, непередбаченого пп. 4.1.1 Кредитного договору (пп. 4.1.2); недотримання Позичальником обов`язку щодо особистого страхування працездатності (пп. 4.1.6) тлумачиться як подія невиконання зобов`язань, настання якої тягне за собою наслідки, передбачені п. 4.2 Кредитного договору. Пунктом 4.2 Кредитного договору передбачено, що одночасно з виникненням події невиконання зобов`язань, зазначеної в п.4.1 цього Договору, у Банку виникає право вимоги дострокового виконання Позичальником зобов`язань за цим Договором. При цьому, Банк повідомляє Позичальника, що непогашена частина Кредиту, нараховані проценти за користування Кредитом, а також інші платежі за цим Договором підлягають достроковому поверненню. Позичальник зобов`язаний сплатити зазначену в такому повідомленні суму протягом 10 банківських днів з дати отримання повідомлення. Пунктом 2.6.2 Кредитного договору передбачений обов`язок Позичальника достроково погасити кредит або його частину, проценти за користування кредитом та інші належні до сплати платежі протягом 10 календарних днів з дня отримання письмової вимоги Банку про таке дострокове погашення у випадку, якщо Позичальник не виконав будь-яке зобов`язання за цим Договором. Крім того, у разі порушення Позичальником обов`язків щодо особистого страхування у Банку виникає право вимагати дострокове погашення заборгованості за договором (п. 2.8.6 Кредитного договору). Як вбачається з матеріалів справи Банк скористався своїм правом вимоги дострокового повернення кредиту в повному обсязі, у зв`язку з чим направив Позичальнику Вимогу про дострокове повернення кредиту № 040-29-1/2514 від 09.07.2018. Пунктами 2.4.2, 5.2 Кредитного договору сторони погодили, що у випадку порушення строків погашення кредиту, процентів та платежів за цим Договором, Позичальник сплачує Банку за кожен день прострочення, включаючи день платежу, пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня, що нараховується на суму прострочених платежів, починаючи з дати виникнення простроченої заборгованості до дати повного погашення простроченої заборгованості за кредитом включно, процентами та платежами за цим Договором у повному обсязі. В зв`язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за Кредитним договором у останнього виникла сума боргу, яка відповідно до наданого позивачем розрахунку станом на 23.10.2018 р. становить 38 711,07 доларів США та 229 603,26 гри., з яких: -30 912,97 доларів США - заборгованість за кредитом; -7 798,10 доларів США - проценти за користування кредитом, нараховані за період з 01.10.2016 по 30.09.2018; -153 749,36 грн. - пеня за порушення строків погашення кредиту, нарахована за період з 16.11.2017 по 23.10.2018; -50 607,98 грн. - пеня за порушення строків сплати процентів за користування кредитом, нарахована за період з 16.11.2017 по 23.10.2018; -19 123,55 грн. - три проценти річних від простроченої суми боргу за кредитом, нараховані за період з 16.08.2016 по 23.10.2018; -6 122,37 грн. - три проценти річних від простроченої суми боргу за процентами за користування кредитом, нараховані за період з 16.11.2016 по 23.10.2018. Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Згідно з положеннями ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Статтею 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. Статтею 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Нормами ст. 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). В силу положень ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно з ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Приписами ст. 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим до виконання сторонами. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання (стаття 625 ЦК України). Частина 1 ст. 1054 ЦК України визначає, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 2 ст. 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 («Позика») глави 71 («Позика. Кредит. Банківський вклад»), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів, належних йому, відповідно до ст. 1048 цього Кодексу. Вимогами ст. 1049 ЦК України передбачено, що позика вважається повернутою в момент передавання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалась, на його банківський рахунок. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Нормами ст. 1048 ЦК України врегульовано, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Статтями 546, 547 ЦК України передбачено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою. Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Враховуючи встановлені судом обставини, норми чинного законодавства, які регулюють даний вид правовідносин, оцінюючи досліджені судом докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених Банком вимог, доведеність розміру заборгованості і в зв`язку з невиконанням відповідачем своїх зобов`язань, наявність суми боргу на момент розгляду справи, позовні вимоги за первісним позовом підлягають задоволенню в повному обсязі. Суд не може прийняти до уваги посилання відповідача на порушення Банком його прав, ненадання можливості врегулювати проблемну заборгованість, не вчинення Банком дій щодо звернення стягнення на предмет іпотеки, оскільки вибір способу захисту порушеного права належить Кредитору і як вбачається з наданих суду доказів відповідачу пропонувались з боку Банку умови реструктуризації заборгованості, на які останній не погодився. Вимоги відповідача за зустрічним позовом щодо визнання Кредитного договору № 7107С127 від 06.12.2007 р. недійсним не підлягають задоволення з наступних підстав. Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (частина перша статті 4 ЦПК України). Як на підставу задоволення своїх вимог, позивач посилається на те, що перед укладенням кредитного договору та при його підписанні йому не в повному обсязі надана інформація щодо істотних умов зокрема розміру відсотків, зміни відсоткової ставки, плати за обслуговування кредиту, яку Банк не мав права включати до загальних витрат за споживчим кредитом, відсутності в графіку щомісячних платежів конкретного визначення його вартості, в т.ч. бази розрахунку страхового внеску, що впливає на сукупну вартість кредиту. Крім того, умови договору про договірне списання заборгованості та відсутність умов для позичальника для розірвання кредитного договору у разі зміни процентної ставки, в сукупності з іншими порушеннями розцінюється як введення позивача в оману та є нечесною підприємницькою практикою зі сторони банку. Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до частини першої статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до положень частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Частинами першою, третьою статті 203 ЦК України визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом (частина перша стаття 229 ЦК України). Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. Звертаючись до суду позивач зазначає про недотримання відповідачем положень ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» (який діяв на момент укладення договору). Відповідно до ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов`язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов`язується повернути їх разом з нарахованими відсотками. Перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов`язаний повідомити споживача у письмовій формі про: 1) особу та місцезнаходження кредитодавця; 2) кредитні умови, зокрема: а) мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; б) форми його забезпечення; в) наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов`язаннями споживача; г) тип відсоткової ставки; ґ) суму, на яку кредит може бути виданий; д) орієнтовну сукупну вартість кредиту (в процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов`язаних з одержанням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту; е) строк, на який кредит може бути одержаний; є) варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; ж) можливість дострокового повернення кредиту та його умови; з) необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; и) податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; і) переваги та недоліки пропонованих схем кредитування. Відповідно до положень зазначеного Закону у разі ненадання даної інформації суб`єкт господарювання, який повинен її надати, несе відповідальність, встановлену статтями 15 і 23 цього Закону, а саме у виді штрафу або відшкодування шкоди. Однак, Законом України «Про захист прав споживачів» не передбачена можливість визнання кредитного договору недійсним у разі ненадання або надання неповної інформації про послуги. Крім того судом встановлено, що позивач, підписавши Кредитний договір, засвідчив, що він отримав всю необхідну інформацію перед укладенням Договору щодо умов кредитування (п.6,9 Керидтного договору). Відповідно до п.6.10 Кредитного договору Позичальник підтвердив, що його попереджено про валютні ризик, які він може понести у разі отримання кредитних коштів, та надано інформацію щодо методики, яка використовується Банком для визначення валютного курсу, строків і комісій, пов`язаних з конвертацією валюти. В зв`язку з чим посилання відповідача за первісним позовом на порушення зазначених норм чинного законодавства є безпідставними. У своєму позові [PERSON] посилається на порушення Банком умов ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів». Згідно з положеннями ч.ч 1. 2, 5 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Згідно п. 16 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» суди повинні з`ясувати виконання банками чи іншими фінансовими установами положення статей 11, 18, 21 Закону України «Про захист прав споживачів». Пунктом 14 Постанови № 5 від 30.03.2012 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ роз`яснив «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», визначено, що при вирішенні спорів про визнання кредитного договору недійсним суди мають враховувати вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема ЦК (статті 215,1048- 1052,1054- 1055), статті 18- 19 Закону України «Про захист прав споживачів». Відповідно до ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Статтею 81 ЦПК України встановлено обов`язок сторін довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. Тобто, закон покладає обов`язок доказування на сторони у справі. Позивач за зустрічним позовом, посилаючись на несправедливість умов укладеного між сторонами Кредитного договору, повинен надати докази на підтвердження того, що наслідком укладення такого договору виникає дисбаланс прав і обов`язків сторін, а також, що це призвело до завдання шкоди позивачу, як споживачу кредитних послуг. Таких доказів суду надано не було. Таким чином, в матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б давали підстави вважати, що спірний кредитний договір є несправедливим, оскільки при підписанні зазначеного договору позивач ознайомився та погодився з його умовами, мав намір укласти такий договір, отримав кредитні кошти, витратив їх, вчиняв дії щодо виконання зобов`язань за цим договором. Враховуючи викладені обставини, оцінюючи всі досліджені судом докази в їх сукупності, суд вважає, що позивач за зустрічним позовом не довів належними і допустими доказами наявність обставин, що свідчать про недійсність оспорюваного договору в цілому, в зв`язку з чим суд не вбачає підстав для задоволення зустрічного позову. Питання щодо судових витрат суд вирішує на підставі положень ст. 141 ЦПК України і в зв`язку з задоволенням первісного позову з відповідача підлягають стягненню понесені позивачем судові витрати.

Outcome: approved