Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-27 00:00:00

До Красноармійського міськрайонного суду Донецької області звернувся [PERSON] , від імені та в інтересах якого діє представник - адвокат Молчанова Н.В., з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Краснолиманське», ДП «ВК «Краснолиманська» про відшкодування моральної шкоди. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач з ДП « ВК «Краснолиманська» перебував у трудових відносинах з 31.10.2000 по 21.07.2002 року; з 22.07.2002 по 07.09.2014 року та з 01.12.2014 по 24.02.2018 року, де працював в якості гірника очисного забою. Наказом № 675/к від 24.02.2018 року був звільнений по переводу на ТОВ «Краснолиманська» за п. 5 ст. 36 КЗпП України. З ТОВ «Краснолиманське» перебував у трудових відносинах з 10.09.2014 по 28.11.2014 та з 26.02.2018 по 12.11.2019 року, був прийнятий гірником очисного забою 5 розряду з повним робочим днем у шахті. Звільнений наказом № 252к від 12.11.2019 року на підставі ст.38 КЗоТ за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію за віком. Позивач працював в умовах, які характеризувались перевищенням гранично-допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища на ДП «ВК «Краснолиманська» - 17 років 1 місяць 3 дні; на ТОВ «Краснолиманська» - 1 рік 11 місяців 7 днів. Під час виконання трудових обов`язків позивач отримав професійні захворювання, що підтверджується Актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання і отруєння) за формою П-4 від 30 липня 2021 року, в якому зазначено, що йому встановлено професійні захворювання: Хронічна радикулопатія S1 праворуч в стадії затихаючого загострення з помірними статико-динамічними порушеннями, м`язо - тонічним та больовим синдромами, рецедивуючий перебіг. Хронічний бронхіт II ст., фаза затихаючого загострення, прикореневий пневмофіброз, ЛН І-ІІ ст. (першого - другого ст.). Хронічна торакалгія. Міопія слабкого ступеня обох очей. Відповідно до акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання за формою П-4 від 30 липня 2021 року причиною виникнення хронічного професійного захворювання є тривалий період роботи в шкідливих умовах на підприємствах вугільної промисловості України, а саме: ДВАТ «ШУ «Центральне» ДХК Селидіввугілля», ДП ВК «Краснолиманська» та ТОВ «Краснолиманська» . Відповідно до Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) за формою П-4 від 20 липня 2021 року причиною виникнення хронічного професійного захворювання є: Важкість праці: потужність зовнішньої роботи при фізичному динамічному навантаженні (з переважною участю м`язів нижніх кінцівок і тулуба) - фактична величина 73,2-76,0 Вт, при нормативному значенні 90 Вт; (з переважною участю м`язів плечового поясу) - фактична величина 62,6-96,0 ВТ, при нормативному значенні 45 Вт, робоча поза: перебування у вимушеній позі 75-90% часу зміни при нормативному значенні 25% часу зміни. Пил переважно фіброгенної дії з вмістом вільного діоксину кремнію до 5% (4,8-4,2%)- фактична величина 93,4-121,6 мг/м3, три нормативному значенні =10 мг/м3. Тобто відповідач протягом тривалого часу грубо порушував ст.12 ЗУ «Про охорону праці» та ст.153 КЗпП України, що саме і призвело до виникнення у позивача професійного захворювання, цей факт визнали члени комісії з розслідування ПЗ, та зазначили в п. 17 акту розслідування ПЗ. Оскільки професійне захворювання виникло у позивача внаслідок порушення відповідачем, де він працював, норм з безпеки праці під час виконання трудових правовідносин і має відшкодуватися роботодавцем, який не створив безпечні умови праці. 08.09.2021 року позивач був вперше оглянутий на МСЕК за професійними захворюваннями, йому було встановлено за сукупністю 65% втрати професійної працездатності, він визнаний інвалідом 3 групи. Позивач тривалий час перебував на лікуванні, лікування за наслідками професійних захворювань продовжує і зараз, що підтверджується виписками із медичних карток стаціонарного хворого: №276 від 10.02.2020 року, №592 від 11 червня 2021 року; виписками епікриз: №294 та №604; індивідуальні програми для реабілітації інваліда №588 від 08.09.2021 року. Стан його здоров`я залишається досить тяжким, в зв`язку з чим він відчуває великий дискомфорт. Він і надалі потребує лікування. Позивач вважає, що внаслідок професійних захворювань йому була заподіяна моральна шкода, яка полягає в тому, що він зазнав і продовжує зазнавати дуже сильного фізичного болю і страждань, після одержання інвалідності і втрати працездатності у нього змінилися умови життя, що тягнуть за собою зниження життєвої активності, систематичне нездужання і послаблення організму. Все це разом вплинуло на його образ життя, на сімейний бюджет, оскільки для лікування необхідні чималі кошти. Внаслідок професійного захворювання він втратив нормальні життєві зв`язки і йому доводиться приймати додаткові зусилля для організації свого життя та життя своєї родини, він не може реалізовувати в повній мірі свої повсякденні заняття, звички та бажання. Вищевикладені обставини негативно відбиваються на його душевному стані. Він відчуває душевні страждання та переживання, у нього з`явилося почуття тривоги перед майбутнім, особливо з урахуванням незворотності наслідків захворювань та тяжкого стану його здоров`я. У нього критичне відношення до себе, як до неповноцінного, в трудовому та соціальному відношенні, громадянина. Позивач перебуває у шлюбі з [PERSON] , [INFO] . Від шлюбу позивач має доньку, [PERSON] , [INFO] . Фактично позивач був головним годувальником своєї сім`ї, тепер за станом здоров`я не може повноцінно забезпечувати свою родину, усі кошті ідуть на медичну реабілітацію та придбання ліків, крім того, його дружина не працює у зв`язку з тим, що перебуває у відпустці по догляду за дитиною до трьох років. Всі ці обставини не дають спокою позивачу, він щоденно думає як жити далі, в наслідок страждань позивач втратив спокій та сон. Хвороба змінили його життя назавжди, він не може піти зі своєю донькою на прогулянку, бо його мучить виражена задишка при незначному фізичному навантаженні, загальна слабкість та головний біль. При захворюванні позивача повне одужання неможливе, і перспектива в майбутньому переносити болі, постійно лікуватись спричиняє йому моральні страждання. Все вищенаведене і є підтвердженням душевних переживань позивача, що призводять до значних і постійних моральних страждань. Отже, наявність фізичних страждань і викликає моральні страждання, адже фізичний біль неможливо переносити без душевного болю. Саме такої позиції позивач дотримувався при визначені розміру моральної компенсації. Для того, щоб покращити свій емоційний стан, йому потрібно активно підтримувати своє здоров`я, для уникнення подальшого прогресування хвороби та погіршення стану здоров`я, а також попередження розвитку більш тяжких захворювань, які дуже часто виникають при загостренні професійних захворювань. Заподіяну позивачу моральну шкоду він оцінює у 70 000 грн. Оцінюючи моральну шкоду в значену суму, він виходив з тривалості та глибини моральних та фізичних страждань, тяжкості захворювань, з безлічі негативних наслідків для нього, які виникли внаслідок отримання професійних захворювань, а також незворотності значного погіршення стану його здоров`я. Позивач вимушений був звернутися за правничою допомогою до Адвокатського Бюро «Молчанової Наталії». За його зверненням позивачу було надано консультацію, ознайомлення з документами, складанням позовної заяви про відшкодування моральної шкоди. Між позивачем та Адвокатським Бюро «Молчанової Наталії» був укладений договір про надання правової допомоги від 13 серпня 2021 року. У відповідності до умов цього договору вартість послуг адвоката складає 5000,00 грн, які позивач сплатив 13 серпня 2021 року. Даний факт підтверджується актом виконаних робіт, квитанцією. Вартість правничої допомоги була визначена з урахуванням складності справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та значенням справи для мене, Позивача по справі, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Позивач просив суд стягнути з ТОВ «Краснолиманське» на його користь грошову компенсацію у розмірі 37500,00 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди; стягнути з ДП «ВК «Краснолиманська» грошову компенсацію у розмірі 37500,00 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди; стягнути судові витрати. Ухвалою суду від 27.09.2021 року відкрито провадження у справі, визначено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання з повідомленням (викликом) сторін. Представник відповідача ДП «ВК «Краснолиманська» надала до суду пояснення в яких заначила, що у позивача останнє місце роботи ТОВ «Краснолиманське», акт П-4 від 30.07.2021 року складений на ТОВ «Краснолиманське». Згідно з ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична особа відшкодовує шкоду, завдану працівникові під час виконання ним своїх трудових обов`язків, тому відповідальність за завдану позивачу шкоду повинно нести те підприємство де складений Акт П-4. На думку представника відповідача, за позовом має відповідати саме ТОВ «Краснолиманське». 08.11.2021 року від представника позивача до суду надійшла заява про заміну неналежного відповідача. Представник позивача просить суд здійснити заміну неналежного відповідача та визначити належним відповідачем ТОВ «Краснолиманське», стягнути з ТОВ «Краснолиманське» грошову компенсацію у розмірі 75000 гривень та судові витрати. Ухвалою суду від 25.11.2021 року виключено з переліку відповідачів ДП «ВК «Краснолимаська» та прийнято заяву позивача про збільшення позовних вимог. Представник відповідача ТОВ «Краснолиманське» у відзиві на позовну заяву, який надійшов до суду 23.11.2021 року, зазначив, що заявлені вимоги вважає необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до тверджень позивача, під час роботи на підприємствах вугільної промисловості він отримав професійне захворювання, що підтверджується актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання за формою П-4. Даний Акт складений комісією до складу якої увійшли представники Головного управління Держпраці у Донецькій області, Фонду соціального страхування України в Донецькій області, Покровської міської лікарні, за участю уповноваженого ради трудового колективу ТОВ «Краснолиманське» та в.о. заступника директора з охорони праці відповідача. 08.09.2020 р. позивач був вперше оглянутий на МСЕК за професійними захворюваннями, йому було встановлено за сукупністю 65% втрати професійної працездатності, він визнаний інвалідом 3 групи, що підтверджується довідками до акту огляду МСЕК. Позивач зазначає, що у зв`язку із шкідливими умовами праці він отримав професійне захворювання на підприємстві і тому відповідач повинен відшкодувати моральну шкоду, зазначаючи, що саме діями відповідача йому спричинені моральні страждання, пов`язані із професійним захворюванням, яке є прямим наслідком шкідливих та небезпечних умов праці на підприємстві відповідача. Як зазначає позивач у позовній заяві, він перебував у трудових відносинах з ТОВ «Краснолиманське» у періоди з 10.09.2014 р. по 28.11.2014 р. та з 26.02.2018 р. по 12.11.2019 р. Тобто загальний стаж роботи позивача на підприємстві відповідача становить 1 рік 11 місяців. Представник відповідача зазначає, що внаслідок дії форс - мажорних обставин з 05.09.2014 р. до 01.11.2017 р. було встановлено простой виробничих дільниць підприємства з причин не пов`язаних з виною працівників, тобто з 05.09.2014 р. виробничі дільниці ТОВ «Краснолиманське» не працювали. Таким чином, враховуючи факт простою виробничих дільниць ТОВ «Краснолиманське з 05.09.2014 р. фактична трудова діяльність позивача на підприємстві складає лише 1 рік 9 місяців. Просить суд звернути увагу на те, що на підприємство відповідача позивач працевлаштувався вже маючи тривалий стаж роботи в підземних умовах. Так, відповідно до п. 12 акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання за формою П-4, загальний стаж роботи позивача становить 21 рік 06 місяці 24 дні, а за посадою та в умовах впливу шкідливих факторів - 17 років 03 місяці 18 днів. Підсумовуючи вищевикладене, звертає увагу, що в шкідливих умовах праці, які в подальшому призвели до хронічного захворювання позивач працював ще задовго до працевлаштування на ТОВ «Краснолиманське». Аналогічні висновки викладені комісією в Акті розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 20 липня 2021 р. Комісія недвозначно висловила свою думку з приводу непричетності ТОВ «Краснолиманське» до виникнення у позивача професійного захворювання. Згідно ч. 2 п. 17 Акту: за час роботи [PERSON] на ТОВ «Краснолиманське» не зафіксовано випадків порушення технологічних регламентів виробничого процесу, порушень техніки безпеки, гігієни праці з боку адміністрації підприємства, відсутності або несправності засобів колективного захисту, що могло б сприяти виникненню або розвиненню профзахворювання. Даний випадок професійного захворювання взято до обліку «Краснолиманське» виключно на підставі п. 101 «Порядку розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №337від 17.04.2019р., як останнім підприємством вугільної промисловості, з яким [PERSON] перебував у трудових відносинах. У пункті 20 Акту, в якому наводяться висновки щодо осіб дії яких призвели до професійного захворювання gозивача зазначено: e зв`язку з тривалим часом роботи в шкідливих умовах праці на різних підприємствах вугільної галузі, та тим фактом, що [PERSON] на момент розслідування не працює в шкідливих умовах, виявити осіб, які порушили законодавство з охорони праці, гігієнічні регламенти і нормативи, що привило до даного професійного захворювання, не вбачається можливим. Тобто протиправних дій у відношенні позивача, які б знаходилися у причинному зв`язку із профзахворюванням, відповідач не вчиняв. Одночасно, у відповідності до п. З Постанови Кабінету Міністрів України №337 від 17.04.2019 р., яким затверджено «Порядок розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві»: хронічне професійне захворювання (отруєння) - захворювання, що виникло внаслідок провадження професійної діяльності працівника виключно або переважно впливу шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу, пов`язаних з роботою. Тобто захворювання [PERSON] розвинулося та отримало професійний характер ще до моменту його працевлаштування до ТОВ «Краснолиманське». При цьому, звертаючи увагу на короткий строк роботи на підприємстві dідповідача, який склав не більш ніж як 9% від загального трудового стажу gозивача, який переривався, враховуючи висновки комісії зазначає, що отримати позивачем професійну хворобу саме на ТОВ «Краснолиманське» - неможливо. Відповідач вважає, що заявлений позивачем розмір вимог щодо стягнення моральної шкоди є безпідставним, необґрунтованим, відсутні достатні докази, що обґрунтовують пропорційність розміру грошових вимог позивача із розміром заподіяної шкоди. Крім того, чинним законодавством України не передбачено, що компенсація моральної шкоди обчислюється у кратному співвідношенні до мінімальних заробітних плат. У своїх листах Міністерство Юстиції України зазначає, що на сьогодні не існує однозначно встановлених методик щодо визначення можливого грошового відшкодування моральної шкоди в разі її наявності. Більш того спостерігається достатньо велика кількість авторських підходів для розгляду цього питання. Так згідно із п. 9 постанови Пленуму ВС України від 25.05.2001 року № 5, остаточне рішення щодо розміру відшкодування моральної шкоди приймає виключно суд. Підставою правовідносин по відшкодуванню моральної шкоди, є моральні страждання працівника, втрата нормальних життєвих зв`язків, необхідні додаткові зусилля для організації життя працівника. Ці обставини повинні бути належно доведені, однієї заяви на підставі змісту ст. 237-1 КЗпП України не достатньо для стягнення з відповідача моральної шкоди. В даному випадку оскільки жодних доказів, які б підтверджували ступінь таких моральних страждань, позивачем надано не було, то вони носять характер суто оціночного судження. З огляду на викладене представник відповідача вважає, що позивачем не доведена неправомірність поведінки відповідача, внаслідок якої могла бути спричинена така моральна шкода (не доведено склад правопорушення в діях відповідача), наявність вини відповідача у виникненні профзахворювання, а також не наведено розрахунку суми шкоди, яку він зазначає у позові. Вважає, що перелічені вище обставини мають істотне значення і дають підстави суду для відмовлення у задоволенні позову. Представник відповідача просить суд відмовити [PERSON] у задоволенні позову до ТОВ «Краснолиманське» у повному обсязі. Також представник просить справу розглянути без участі представника відповідача. Позивач та представник позивача до судового засідання не з`явились, надали заяви про розгляд справи без їх участі. Суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи. Частиною 2 статті 247 ЦПК України передбачено, що у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з огляду на наступне. [PERSON] працював у ТОВ «Краснолиманське» з 26.02.2018 року по 12.11.2019 року (а.с.17-18). Згідно акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) по формі П-4 від 20 липня 2021 року, затвердженого начальником Східного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці В. Король 20.07.2021 року, комісія провела розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) стосовно [PERSON] . В пункті 17 акту вказано, що професійне захворювання виникло у зв`язку з тривалим періодом роботи в шкідливих умовах на підприємствах вугільної промисловості. У пункті 18 акту визначена причина виникнення професійного захворювання: важкість праці: потужність зовнішньої роботи при фізичному динамічному навантаженні (з переважною участю м`язів нижніх кінцівок і тулуба) - фактична величина 73,2-76,0 Вт, при нормативному значенні 90 Вт; (з переважною участю м`язів плечового поясу) - фактична величина 62,6-96,0 ВТ, при нормативному значенні 45 Вт, робоча поза: перебування у вимушеній позі 75-90% часу зміни при нормативному значенні 25% часу зміни. Пил переважно фіброгенної дії з вмістом вільного діоксину кремнію до 5% (4,8-4,2%)- фактична величина 93,4-121,6 мг/м3, три нормативному значенні =10 мг/м3. Стаж роботи [PERSON] в умовах впливу шкідливих факторів склав 1 рік 11 місяців 07 днів, за професією - 17 років 03 місяці 18 днів, загальний стаж - 21 рік 06 місяців 24 дні (а.с.9-11). Згідно довідки МСЕК про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги та довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією від 08.09.2021 року [PERSON] встановлена третя група інвалідності, причина інвалідності - професійне захворювання, огляд проведено первинно, інвалідність встановлена з 01.09.2021 року безстроково. Ступінь втрати працездатності у відсотках за сукупністю складає 65% (40% хронічна радикулопатія, 25% хронічний бронхіт). Потребує медикаментозного лікування, санаторно-курортного лікування (а.с.12). В період з 17.06.2021 року по 02.07.2021 року [PERSON] перебував на стаціонарному лікуванні в Клініці професійних захворювань ДУ «Інститут медицини праці імені Ю.І. Кундієва Національної академії медичних наук України» з діагнозом: Хронічна радикулопатія S1 праворуч в стадії затихаючого загострення з помірними статико-динамічними порушеннями, м`язово-тонічним та больовим синдромами, рецедивуючий перебіг. Хронічний бронхіт ІІ ст., фаза затихаючого загострення, прикореневий пневмофіброз, ЛН І=ІІ ст. - захворювання професійні, встановлені вперше (а.с.27). Згідно медичного висновку Центральної лікарсько-експертної комісії про наявність (відсутність) професійного характеру захворювання від 29 червня 2021 року № 22/698 [PERSON] встановлено діагноз: Хронічна радикулопатія S1 праворуч в стадії затихаючого загострення з помірними статико-динамічними порушеннями, м`язово-тонічним та больовим синдромами, рецедивуючий перебіг. Хронічний бронхіт ІІ ст., фаза затихаючого загострення, прикореневий пневмофіброз, ЛН І=ІІ ст. - захворювання професійні, встановлені вперше (а.с.24). Позивач неодноразово перебував на амбулаторному лікуванні (а.с.22-23, 32, 33), та на стаціонарному лікуванні: з 10.02.2020 по 21.02.2020 (а.с.25); з 31.05.2021 по 11.06.2021 (а.с.26); з 21.11.2017 по 01.12.2017 (а.с.28); з 10.06.2019 по 21.06.2019 (а.с.29). Відповідно до ст. 43 Конституції України держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Правовідносини сторін регулюються статтею 273-1 КЗпП України, за якою відшкодування власником або уповноваженим ним органом працівникові моральної шкоди провадиться тоді, коли порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. В даному випадку професійне захворювання пов`язане з виконанням робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, тому відповідальність по відшкодуванню моральної шкоди покладається на роботодавця (підприємство). Моральна шкода відшкодовується працівникові безпосередньо роботодавцем за таких умов: наявності факту порушення роботодавцем законних прав працівника; у разі виникнення у працівника моральних страждань або втрати нормальних життєвих зв`язків, або виникнення необхідності для працівника додаткових зусиль для організації свого життя; за наявності причинного зв`язку між попередніми умовами. Відповідно до роз`яснень, наданими в п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 зі змінами, внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України від 25 травня 2001 року № 5, відповідно до ст.237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок відшкодування моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Відповідно до ч.1 ст.153 КЗпП України на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці, забезпечення яких частиною 2 вказаної статті цього Кодексу покладено на власника або уповноважений ним орган. До юридичного складу, що є підставою відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди роботодавцем, є моральні страждання робітника, втрата нормальних життєвих зв`язків та необхідність для працівника докладання додаткових зусиль для організації свого життя. Вина роботодавця не відноситься до обов`язкових умов для настання відповідальності за спричинення працівнику моральних страждань під час виконання своїх трудових обов`язків. Згідно ст. 38 Гірничого закону України до обов`язків гірничого підприємства відноситься відшкодування шкоди, завданої фізичній особі. Стаття 1168 Цивільного кодексу України передбачає, що моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Відповідно до рішення Конституційного Суду України № 1-рп/2004 від 27 січня 2004 року за наявності у потерпілого стійкої втрати професійної працездатності висновок МСЕК про факт спричинення моральної шкоди не потребується. Позивачу висновком МСЕК встановлена стійка втрата професійної працездатності, отже нема необхідності встановлення факту заподіяння позивачу моральної шкоди висновком МСЕК. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричинюють моральні та фізичні страждання. В рішенні Конституційного Суду України зазначено, що відповідно до статей 23, 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Як наслідок, моральна шкода, заподіяна умовами виробництва, спричинює порушення таких особистих немайнових прав, як право на життя, право на охорону здоров`я тощо. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричинюють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності. До професійного захворювання належить захворювання, що виникло внаслідок професійної діяльності застрахованого та зумовлюється виключно або переважно впливом шкідливих речовин і певних видів робіт та інших факторів, пов`язаних з роботою. Згода позивача на працю в тяжких умовах праці, не знімає обов`язку та відповідальності з відповідача за забезпечення належних умов праці. Статтею 160 КЗпП України передбачено, що постійний контроль за додержанням працівниками вимог нормативних актів про охорону праці покладається на власника. Стаття 173 КЗпП України передбачає, що шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку. Відповідно до ст. 13 Закону України «Про охорону праці» роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Також роботодавець здійснює контроль за додержанням працівником технологічних процесів, правил поводження з машинами, механізмами, устаткуванням та іншими засобами виробництва, використання засобів колективного та індивідуального захисту, виконання робіт відповідно до вимог з охорони праці, та несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Частиною 1 статті 175 ЦПК України передбачено, що у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування. Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтування позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (Висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц). Статтею 51 ЦПК України передбачено, що суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Позивачем визначено відповідача, який на його думку, повинен відшкодовувати йому моральну шкоду. Враховуючи викладене, саме позивач визначає хто саме повинен бути відповідачем та, відповідно до ч. 1 ст. 51 ЦПК України, саме позивач має право заявляти клопотання про залучення співвідповідачів або заміну неналежного відповідача. Разом з тим, якщо позов заявлено до неналежного відповідача, правом суду є відмова у задоволенні позовних вимог. Суд звертає увагу відповідача на те, що відповідно до частини 1 статті 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Таким чином, суд приходить до висновку, що саме діями відповідача спричинені моральні страждання, пов`язані із професійним захворюванням, що є прямим наслідком шкідливих та небезпечних умов праці на підприємстві відповідача. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Факт спричинення моральної шкоди позивачу, яка полягає в душевних стражданнях, яких він зазнав і зазнає у зв`язку з ушкодженням здоров`я, пов`язаним із виконанням трудових обов`язків, неможливість його відновлення, порушенні нормальних життєвих зв`язків внаслідок неможливості продовжувати активне життя, обмеженням умов праці, у судовому засіданні доведений дослідженими письмовими доказами по справі: копіями трудової книжки, довідки МСЕК, медичними документами. Сам факт ушкодження здоров`я, що призвело до втрати працездатності, свідчить про наявність моральних страждань. При встановленні розміру грошового відшкодування моральної шкоди, завданої позивачу, суд виходить з принципів розумності та справедливості, враховує фактичні обставини справи: тяжкість ушкодження здоров`я, глибину, характер і тривалість страждань, наявність вимушених змін у його життєвих стосунках. Також, для визначення розміру відшкодування моральної шкоди, визначальним є необхідність у медикаментозному та санаторному лікуванні позивача, якому для відновлення стану здоров`я потрібен певний час та грошові кошти. Розмір моральної шкоди в грошовому еквіваленті визначається судом в кожному конкретному випадку з урахуванням всіх обставин справи, а також можливості відновлення здоров`я позивача. З урахуванням конкретних обставин справи, суд вважає, що сума, яку просить стягнути позивач, надмірна, і визначає розмір грошової компенсації за спричинену моральну шкоду у розмірі 40000,00 гривень. Відповідно до п.2 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» позивачі за подання позовів про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також смертю фізичної особи звільняються від сплати судового збору. Частина 6 ст.141 ЦПК України, передбачає, що якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Таким чином розмір судового збору, який підлягає стягненню з відповідача в дохід держави, становить 481,24 грн. Позивач також просить стягнути з відповідача на його користь витрати на правничу допомогу адвоката. Відповідно до статті 133 КЗпП України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Частина 3 цієї статті передбачає, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, крім інших, на професійну правничу допомогу . Згідно частини 2 статті 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських послуг (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхньої вартості, виходячи з конкретних обставин справи. Відповідно до наданого договору про надання правничої (правової) допомоги № 05/09/21 від 13 вересня 2021 року (а.с.35-36), акту наданих послуг від 13.09.2021 року (а.с.34), розрахунку витрат на правову допомогу (а.с.34 зворотня сторона), позивачем сплачено адвокату 5000,00 гривень. Враховуючи викладені обставини справи, а саме те, що позивач був вимушений звертатися за правничою допомогою, витрачаючи на це грошові кошти, враховуючи складність справи, те, що позовні вимоги задоволені частково, суд вважає, що, виходячи з критерію реальності адвокатських послуг (їх дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхньої вартості, за надання правничої допомоги адвокатом на користь позивача з відповідача підлягають стягненню судові витрати в розмірі 5000 гривень. При цьому такі витрати не підлягають зменшенню, оскільки вони обґрунтовані, доведені, співмірні, реальні, та вартість роботи проведеної адвокатом не завищена. Таким чином, суд не вбачає підстав для втручання у відносини між адвокатом та його клієнтом у частині визначення розміру гонорару або зменшення розміру стягнення такого гонорару з відповідної сторони. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial