Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-01 00:00:00

Представник позивача звернулася до суду з позовом до Лозівської об`єднаної територіальної громади в особі виконавчого комітету Лозівської міської ради Харківської області, про встановлення факту постійного проживання з наймачем, зміну договору найму житлового приміщення та визнання наймачем квартири, в якому просила встановити факт постійного проживання та ведення спільного господарства [PERSON] з [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , по день смерті [INFO] , визнати [PERSON] наймачем жилого приміщення за адресою: [ADDRESS] , замість попереднього наймача [PERSON] та зобов`язати виконавчий комітет Лозівської міської ради Харківської області змінити договір найму жилого приміщення, розташованого за адресою: [ADDRESS] , змінити померлого наймача - [PERSON] на нового наймача - [PERSON] . Позовні вимоги обґрунтовує тим, що квартира за адресою: [ADDRESS] , знаходиться в комунальній власності Лозівської міської ради Харківської області. Згідно ордеру №000583 від 26.04.1977 року та витягу з рішення виконавчого комітету Лозівської міської ради від 28.02.2012 року №140 Про зміну наймачів у договорах найму жилих приміщень, вказана квартира на праві приватної власності не зареєстрована. Адвокат вказала, що на момент отримання ордеру на квартиру позивач проживала разом з батьками та була вписана в графі Склад сімї. Після смерті батька [PERSON] - [PERSON] , наймача у договорі було змінено на матір позивача - [PERSON] , згідно витягу з рішення виконавчого комітету Лозівської міської ради від 28.02.2012 року №140 Про зміну наймачів у договорах найму жилих приміщень. Як зазначила представник позивача, мати [PERSON] - [PERSON] почала хворіти та позивач за згодою матері вселилася в спірну квартиру та почала постійно мешкати разом з матірю, доглядати її по день смерті матері, а саме по [INFO] . Адвокат вказала, що позивач з матірю мешкали разом та вели спільне господарство. На даний час спірна квартира є комунальною власністю територіальної громади Лозівської ОТГ Харківської області, з моменту смерті наймача [PERSON] зміна наймача не здійснювалась, зареєстрованих осіб у квартирі немає. Позивач зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , однак як вказала адвокат, [PERSON] з 2016 року постійно мешкає за адресою: [ADDRESS] . Зважаючи на те, що позивач не зареєстрована в спірній квартирі, вирішити дане питання в досудовому порядку неможливо, у звязку з чим представник [PERSON] звернулася до суду з даним позовом. Ухвалою від 30.11.2021 року провадження у справі відкрито в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, надано сторонам час для подання заяв по суті. Відповідачем було надано відзив на позов, в якому вказано, що Лозівська міська рада не визнає позов та вважає його таким, що не підлягає задоволенню, оскільки на день смерті [PERSON] в спірній квартирі мешкала сама, за життя своєї волі на приватизацію спірної квартири не виявляла, не набула права власності на квартиру та залишилась наймачем. Письмові пояснення свідків, надані позивачем, викладені одними і тими ж словами та самі свідки мешкали кількома поверхами нижче та не можуть точно знати, чи постійно позивач мешкала в спірній квартирі. Зважаючи на зазначене, відповідач вважає, що позивачем не доведено факту вселення в спірну квартиру та постійного проживання у ній та ведення спільного господарства з наймачем. Також Лозівська міська рада наголосила на тому, що у разі задоволення вимоги про визнання [PERSON] наймачем, заміна наймача виконавчим комітетом не потрібна, тому пункт третій є повторенням пункту другого. Відповідач зазначив, що договора найму житлового приміщення укладаються КП ЖУК. З урахуванням викладеного, відповідач просив відмовити у задоволенні позову. Відповідно до ст.247 ЦПК України, фіксування судового розгляду не здійснюється. Суд, всебічно з`ясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, вивчивши надані докази, а також дослідивши викладене у відзиві, вважає встановленими такі факти та відповідні їм правовідносини. За правилами ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно принципу диспозитивності суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України). Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Судом встановлено, що квартира за адресою: [ADDRESS] , знаходилася в комунальній власності Лозівської міської ради Харківської області, а на даний час є комунальною власністю територіальної громади Лозівської ОТГ Харківської області. Згідно ордеру №000583 від 26.04.1977 року та витягу з рішення виконавчого комітету Лозівської міської ради від 28.02.2012 року №140 Про зміну наймачів у договорах найму жилих приміщень(а.с.13-14), вказана квартира на праві приватної власності не зареєстрована. З копії свідоцтва про народження(а.с.8), судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , є донькою [PERSON] та [PERSON] . При отриманні ордеру на квартиру за вище вказану квартиру, [PERSON] була вписана в графі Склад сімї, як член сімї наймача, а саме член сімї її батька- [PERSON] . Згідно копії свідоцтва про розірвання шлюбу(а.с.9), шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Відповідно до копії свідоцтва про шлюб(а.с.10), [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON] та взяла прізвище чоловіка. Факт того, що [PERSON] та [PERSON] є однією і тією особою випливає з письмових показань свідків, оскільки доказів зміни прізвища з " [PERSON] "на " [PERSON] " надано не було. Після смерті батька [PERSON] - [PERSON] , наймача у договорі було змінено на матір [PERSON] - [PERSON] , згідно витягу з рішення виконавчого комітету Лозівської міської ради від 28.02.2012 року №140 Про зміну наймачів у договорах найму жилих приміщень. Мати позивача - [PERSON] почала хворіти та [PERSON] за згодою матері вселилася в спірну квартиру та почала постійно мешкати разом з матірю, доглядати її по день смерті матері, а саме по [INFO] . З моменту смерті наймача [PERSON] зміна наймача не здійснювалась, зареєстрованих осіб у квартирі немає. Позивач зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с.7). Зважаючи на те, що позивач не зареєстрована в спірній квартирі, вирішити питання щодо визнання її наймачем в досудовому порядку неможливо, у звязку з чим представник [PERSON] звернулася до суду з даним позовом. Лозівська міська рада заперечувала проти позову, оскільки позивач не надала належних доказів факту вселення в спірну квартиру, факту постійного проживання та ведення спільного господарства з відповідачем. Позивачем не надано будь-яких доказів того, що вона зверталася до Лозівської міської ради з метою заміни наймача. Правовідносини, що виникають у зв`язку з наймом житла, що перебуває у державній або комунальній власності, регулюється Житловим кодексом Української РСР (далі - ЖК Української РСР) та іншими актами законодавства. За приписами ст. 61 ЖК Української РСР користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Частинами 1, 2 ст. 64 ЖК України передбачено, що члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову повідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Згідно ст. 65 ст. 64 ЖК України наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім`ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно. Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням. Аналіз наведених норм житлового законодавства дає підстави для висновку, що у осіб, які вселилися до наймача, виникають усі права й обов`язки за договором найму жилого приміщення, якщо особи вселилися в жиле приміщення у встановленому законом порядку, постійно проживали разом із наймачем і вели з ним спільне господарство, були визнані членами сім`ї наймача та не було встановлено певного порядку користування жилим приміщенням. Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12.04.1985 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» / з відповідними змінами / предметом доказування у справах про визнання права користування приміщенням, зміну, розірвання договору найму є: укладення наймачем договору найму жилого приміщення;- вселення позивача у спірне приміщення у встановленому порядку і фактичне проживання в ньому; коло осіб, які володіють самостійним правом користування спірним приміщенням на момент вселення, їх згода на вселення; умови та порядок вселення позивача, користування ним спірним приміщенням. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 106 ЖК України повнолітній член сім`ї наймача вправі за згодою наймача та інших членів сім`ї, які проживають разом з ним, вимагати визнання його наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення замість попереднього наймача. Таке ж право у разі смерті наймача або втрати ним права на жиле приміщення належить будь-якому членові сім`ї наймача. У разі відмови наймодавця у визнанні члена сім`ї наймачем за договором найму спір може бути вирішено в судовому порядку. У постанові від 19.09.2018 №182/8114/15-ц Верховний Суду дійшов висновку, що під час вирішення спору про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з`ясувати, крім обставин щодо реєстрації цих осіб у спірному приміщенні, дотримання встановленого порядку при їх вселенні та наявності згоди на це всіх членів сім`ї наймача та обумовлення угодою між вказаними особами, наймачем і членами сім`ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням, й інші обставини справи, що мають значення для справи, а саме: чи було це приміщення постійним місцем проживання цих осіб, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання. Вказаний правовий висновок узгоджується з правовою позицією, яка викладена у постанові Верховного Суду України від 11.07.2012 у справі № 6-60цс12. На підтвердження проживання з матірю, позивач надала письмові показання свідків, однак судом можуть взятися до уваги показання свідків у разі наявності, крім них, інших доказів. Однак, як вбачається з матеріалів справи, інших доказів проживання [PERSON] з померлою матірю в спірній квартирі не надано. Копії квитанцій, надані позивачем, також не підтверджують факт вселення позивача за згодою померлої в квартиру та факт постійного проживання і ведення спільного господарства з [PERSON] . Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Таким чином, суд дійшов обґрунтованого висновку, що позивач не надала жодного належного та допустимого доказу на підтвердження заявлених позовних вимог, які б стали підставою для задоволення позову. Враховуючи вище вказане, з урахуванням відзиву на позов, беручи до уваги те, що в вимозі щодо встановлення факту постійного проживання з померлим наймачем, суд вважає за необхідне відмовити, у звязку з недоведеністю, підстав для задоволення інших двох вимог немає, оскільки вони є похідними від першої вимоги. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed