Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-25 00:00:00

\~ \~ \~ \~ [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] про визнання їх такими, що втратили право користування жилим будинком за [ADDRESS] . На обґрунтування заявлених вимог позивач зазначила, що згідно рішення Ярмолинецького районного суду від 29 вересня 2004 року за нею визнано право власності в порядку спадкування після смерті матері на вказаний житловий будинок. У даному будинку з її згоди з 2008 року зареєстровані її двоюрідний брат [PERSON] та його син [PERSON] , які на той час проживали в Республіці Грузія, де розпочався військовий конфлікт. Проте, відповідачі жодного дня з моменту реєстрації не проживали у належному їй будинку, на даний час їх місце проживання невідоме, а вони не бажають добровільно змінити місце реєстрації, через що вона просить суд в такий спосіб усунути перешкоди у користуванні та розпорядженні належним їй на праві власності нерухомим майном. \~ \~ \~ \~Представник позивача в судовому засіданні заявлені вимоги підтримав за обставин, наведених в позовній заяві. Відповідачі, які вважаються такими, що у встановленому порядку були оповіщені про час, день і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися, причини неявки суду не повідомили, відзив на позовну заяву до суду не подали. Суд вважає можливим розглянути справу у відсутності відповідачів на підставі наявних доказів по справі. Заслухавши учасників судового розгляду, дослідивши докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. \~ \~ \~ \~Судом встановлено, що [PERSON] є власником житлового будинку за [ADDRESS] , як спадкоємець після смерті її матері [PERSON] , яка померла [INFO] , що підтверджується рішенням Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 29.09.2004 (а.с. 11), витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно №5426619 від 13.11.2004 (а.с. 12). [PERSON] та [PERSON] , які є двоюрідним братом та племінником позивачки відповідно, в 2008 році були зареєстровані у\~належному [PERSON] \~житловому будинку,\~однак з\~того часу\~і по\~сьогоднішній день\~там не\~проживали. \~ \~ \~ \~Дані обставини підтверджуються: довідкою Ярмолинецької селищної ради №450 від 31.08.2021 про те, що згідно погосподарської книги №4 власником житлового будинку по [ADDRESS] є [PERSON] , на даному дворі зареєстровані але не проживають [PERSON] , 1950 року народження (брат) та [PERSON] , 1972 року народження (племінник) (а.с. 13). Крім того, допитані в суді як свідки [PERSON] та [PERSON] підтвердили, що [PERSON] , який є двоюрідним братом позивачки, та [PERSON] , який є її племінником, жодного дня у належному на праві власності [PERSON] житловому будинку\~по [ADDRESS] ,\~не проживали. Статтею 17\~Закону України\~Про виконання\~рішень та\~застосування практики\~Європейського суду\~з прав\~людини від 23.02.2006 року № 3477-IV визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї (далі Конвенція), а також практику Європейського суду з прав людини як джерело права. У спірних правовідносинах права позивача, як власника житлового будинку, захищені статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, відповідно до якої кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Статтею 41\~Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. Статтею 317\~ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Відповідно до частин першої, другої статті 319\~ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства. Згідно із частиною першою статті 383\~ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Положеннями статті 391\~ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Статтею 156\~Житлового кодексу\~Української РСР передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України. Таким чином, право членів сім`ї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім'ї якого вони є; із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім'ї. Така ж правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 05.11.2014 у справі № 6-158цс14 та від 16.11.2016 у справі № 6-709 цс16. Підставою для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, може слугувати лише свідома поведінка такої особи, яка свідчить про втрату нею інтересу до такого житлового приміщення (постанова ВС від 09.12.2020 у справі № 209/2642/18). У постановах Верховного Суду України від 15.05.2017 у справі №\~\~6-2931цс16, від 29.11.2017 у справі № 753/481/15-ц (провадження № 6-13113цс16), від 09.10.2019 у справі №\~\~695/2427/16-ц (провадження № 61-29520св18) зазначено, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім'ї,\~а також\~не відносяться\~до кола\~осіб,\~які постійно\~проживають разом\~з ним\~і ведуть\~з ним\~спільне господарство,\~усунення порушень\~свого права\~власності у\~будь-який\~час. Оцінюючи встановлене, суд приходить до висновку, що [PERSON] та [PERSON] відсутні без поважних причин у житловому будинку за [ADDRESS] , який належить на праві власності [PERSON] , понад один рік, а тому вони є такими, що втратили право на користування вказаним житлом. На підставі ст. 317, 383, 391, 405 ЦК України,

Outcome: approved