Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-01 00:00:00

У вересні 2021 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення боргу за договором позики, в якому він просить стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 80 000 гривень заборгованості за договором позики та 663 гривні 57 копійок, що становлять три відсотки річних станом на 16 вересня 2021 року, а всього - 80663 гривні 57 копійок, а також понесені ним судові витрати по сплаті судового збору за подання позову до суду у сумі 908 грн 00 коп. Від позивача та його представника надійшла заява про розгляд справи без їхньої участі, позов підтримують в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечують. Відповідач до суду не з`явився, не повідомивши суду про причини неявки, хоча завчасно та належним чином був повідомлений про день та час судового засідання, зокрема, і через оголошення на сайті «Судова влада». Судом встановлено, що 31 травня 2021 року між позивачем та [PERSON] був укладений договір позики, у відповідності до умов якого останній отримав від нього 80000 гривень, які зобов`язувався повернути в строк до 05 червня 2021 року. У підтвердження цього договору відповідачем власноручно була складена розписка та підписана ним особисто, тим самим засвідчивши факт отримання коштів у борг. (а.с.5). У визначені договором строки відповідач [PERSON] отримані у борг кошти не повернув. Як зазначає у своєму позові позивач, після настання визначеного умовами договору строку, а саме: 05 червня 2021 року, більше двох місяців відповідач постійно в розмовах озвучував обіцянки про те, що шукає гроші, щоб повернути, розраховує на укладення якихось прибуткових угод, що сприятимуть надходженню коштів до нього, за рахунок яких він і поверне позику. Проте, вже більше місяця [PERSON] не відповідає на дзвінки, ніяких дій, спрямованих на повернення позичених коштів, не вчиняє. Питання щодо відстрочення чи розстрочки сплати боргу при укладенні договору також не обумовлювалося. Нормами статті 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, -незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (стаття 1047 ЦК України). Частиною першою статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Частиною першою статті 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до частини першої статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Згідно зі статтею 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу та 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом. На момент звернення з цим позовом, тобто станом на 16 вересня 2021 року - 3% річних на суму заборгованості 80000 гривень, які мали бути повернуті 05 червня 2021 року, становить 663 гривні 57 копійок ( з розрахунку 6,57 гривень на день х на 101 день простроченого зобов`язання). Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. У частині першій статті 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Оскільки відповідач [PERSON] не вчиняє жодних дій, спрямованих на виконання умов договору та повернення отриманої в позику суми коштів, захист порушеного належного позивачу права може бути реалізований виключно в ході стягнення даної суми з боржника в судовому порядку. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позов обґрунтований, та такий, що підлягає до задоволення. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved