Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , треті особи що не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору : Покровський МВ ДВС Східного міжрегіонального управління МЮ, ГУ ДПС у Донецькій області про визнання правочину удаваним, визнання права власності на майно. В обґрунтування своїх позовних вимог вказав, що 16 січня 2020 він придбав у відповідача спірний автомобіль, за який останній отримав грошові кошти завдаток у сумі 40000 грн., а потім 29.03.2020 року другу половину грошей у сумі 40000 грн., а всього купівля-продаж автомобіля була проведена у розмірі 80000 грн. Через відсутність коштів на переоформлення транспортного засобу з продавця на покупця, вони разом із продавцем автомобіля, відповідачем по справі, прийняли рішення щодо оформлення довіреності на розпорядження автомобілем та відповідач видав йому генеральну нотаріально посвідчену довіреність на спірний автомобіль, від 16.01.2020 року а також свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу та довіреність на володіння, розпорядження, користування указаним автомобілем. В силу життєвих обставин він не знімав та не ставив автомобіль на облік, не переоформив на себе право власності. У липні 2021 року він дізнався про те, що належний йому автомобіль перебуває у розшуку та під арештом. Вважає, що договір доручення, на підставі якого була видана нотаріально посвідчена довіреність від 16.01.2020 року є удаваним правочином, приховує інший правочин договір купівлі-продажу автомобіля, оскільки він як покупець передав відповідачу грошові кошти за придбаний автомобіль, що підтверджується, зокрема, розписками, а продавець передав автомобіль та генеральну довіреність з правом його відчуження. На теперішній час він не має можливості зареєструвати автомобіль, оскільки постановою державного виконавця на нього накладено арешт. Позивач просить визнати договір доручення від 16.01.2020 року, укладений між [PERSON] з однієї сторони та [PERSON] з другої сторони, на підставі якого 16.01.2020 року була видана довіреність, посвідчена приватним нотаріусом Добропільського нотаріального округу Шиманським І.Ю., зареєстровано в реєстрі за № 21- удаваним правочином, укладеним з метою приховання договору купівлі-продажу автомобіля марки MERCEDES-BENZ, модель VITO 108 СDI, випуску 2003 року, двигун V=2148 cub.cm WDF 6380941, тип ТЗ вантажний фургон-В, державний номерний знак [NUMBER] , зареєстрований РЕВ м. красноармійська УДАІ ГУМВС України в Донецькій області , дата реєстрації 20.06.2012 року, укладеним між [PERSON] з однієї сторони та [PERSON] , з другої сторони. Визнати за [PERSON] право власності на вказаний автомобіль. Представник третьої особи ГУ ДПС в Донецькій області надали письмові пояснення, в яких зазначили, що фізична особа [PERSON] перебуває на обліку в ГУ ДПС у Донецькій області. Станом на 01.11.2021 року останній має податкову заборгованість в розмірі 156185,07 грн. Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 05.02.2020 року № 200/13688/19а задоволено позов ГУ ДПС у Донецькій області до [PERSON] про стягнення з платника податків податкового боргу в сумі 155895,52 грн., та в подальшому відкрито виконавче провадження ВП № 61970058 з приводу виконання вказаного судового рішення. ( а. с. 70). В судовому засіданні представник позивача адвокат Гос В.В. підтримав позовні вимоги, наполягав на їх задоволенні. Відповідач [PERSON] позовні вимоги визнав у повному обсязі, просив їх задовольнити. Представник третьої особи ГУ ДПС в Донецькій області Палагута С.В. підтримала надані письмові пояснення, просила вирішити спір на розсуд суду. Представник третьої особи Покровського МВ ДВС Східного міжрегіонального управління МЮ в судове засідання не з`явився, просив справу слухати за відсутності представника ( а.с. 8-9). Суд, вислухавши пояснення представника позивача, відповідача, представника третьої особи ГУ ДПС у Донецькій області, дослідивши матеріали справи і перевіривши їх доказами, приходить до наступного. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що відповідач по справі [PERSON] є власником транспортного засобу автомобіля марки MERCEDES-BENZ, модель VITO 108 СDI, випуску 2003 року, двигун V=2148 cub.cm WDF 6380941, тип ТЗ вантажний фургон-В, державний номерний знак [NUMBER] ( а.с. 11). Згідно нотаріально посвідченої довіреності від 16.01.2020 року Ребров С.Є уповноважив [PERSON] користуватися, розпоряджатися від його імені (продати, обміняти, здавати в оренду, заставляти в забезпечення його зобов`язань тощо) належний йому на підставі Свідоцтва про реєстрацію ТЗ серія [NUMBER] , виданого РЕВ м. Красноармійська УДАІ ГУМВС України в Донецькій області дата реєстрації 20.06.2012 року, автомобілем марки MERCEDES-BENZ, модель VITO 108 СDI, випуску 2003 року, двигун V=2148 cub.cm WDF 6380941, тип ТЗ вантажний фургон-В, державний номерний знак [NUMBER] Довіреність видана на три роки і дійсна до 16.01.2023 року включно, з правом передовіри, з правом керування за кордоном та на всій території України, в тому числі на неконтрольованій території України, з правом перетинання блокпостів, державних кордонів, проходження митного контролю, експлуатації за межами України ( а.с. 9) Згідно розписки від 16.01.2020 року [PERSON] отримав від [PERSON] в якості завдатка 40000 грн. в рахунок майбутньої оплати за придбання належного [PERSON] автомобіля марки MERCEDES-BENZ, модель VITO 108 СDI, випуску 2003 року, державний номерний знак [NUMBER] [PERSON] зобов`язався продати автомобіль за суму в розмірі 80000 грн.( а.с. 12). Згідно розписки від 29.03.2020 року [PERSON] отримав від [PERSON] грошову суму в розмірі 40000 грн. в рахунок придбання належного йому автомобіля. Факт отримання грошей підтверджує, що він продав автомобіль згідно нотаріально посвідченої довіреності від 16.01.2020 року за суму в розмірі 80000 грн. ( а.с. 13). Згідно акту огляду та тимчасового затримання транспортного засобу від 02.07.2021 року здійснено огляд та тимчасове затримання транспортного засобу марки MERCEDES-BENZ, модель VITO 108 СDI, випуску 2003 року, державний номерний знак [NUMBER] ( а.с. 15). Згідно довідки Покровського ВДВС від 20.07.2021 року за виконавчими провадженнями, по яких [PERSON] має статус боржника, винесений арешт на майно боржника та оголошення в розшук транспортні засоби, які належать [PERSON] ( а.с. 16). Зазначене підтверджено постановами державного виконавця про відкриття виконавчого провадження від 04.05.2020 року, про розшук майна боржника від 28.05.2020 року, постановою про арешт майна боржника від 28.05.2020 року ( а. с. 27-29). Факт накладення арешту на спірний автомобіль підтверджено також витягом з Державного реєстру обтяжень рухомого майна. ( а.с. 108). З матералів справи вбачається, що вже після накладення арешту та затримання транспортного засобу, при якому був присутній позивач по справі [PERSON] , останній 02.07.2021 року звертався до ТСЦ МВС № 1444 з приводу здійснення перереєстрації транспортного засобу. Проте, листом ТСЦ МВС № 1444 від 06.07.2021 року в такій перереєстрації йому відмовлено у зв`язку з тим, що станом на 02.07.2021 р. відомості про власника транспортного засобу MERCEDES-BENZ, модель VITO 108 СDI, випуску 2003 року, державний номерний знак [NUMBER] містяться в Єдиному реєстрі боржників, Державному реєстрі обтяжень рухомого майна, сам транспортний засіб знаходиться в розшуку ( а. с. 30). Відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ч. 3 ст. 203 ЦПК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Відповідно до ч. 1 ст. 210 ЦК України правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках встановлених законом. Такий правочин є вчинений з моменту його державної реєстрації. Відповідно до ст. 235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили. За удаваним правочином сторони умисно оформлюють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обов`язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину. Установивши під час розгляду справи, що правочин вчинено для приховання іншого правочину, суд на підставі ст. 235 ЦК України має визнати, що сторони вчинили саме цей правочин, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин. Якщо правочин, який насправді вчинено, суперечить закону, суд ухвалює рішення про встановлення його нікчемним або про визнання його недійсним. При цьому позивач, заявляючи вимогу про визнання правочину удаваним, має довести: 1)факт укладення правочину, що, на його думку, є удаваним; 2)спрямованість волі сторін в удаваному правочині на встановлення інших цивільно-правових відносин, ніж тих, що передбачені насправді вчиненим правочином, тобто відсутність у сторін іншої мети, ніж намір приховати насправді вчинений правочин; 3)настання між сторонами інших прав та обов`язків, ніж тих, що передбачені удаваним правочином. Тобто за удаваним правочином обидві сторони свідомо, з певною метою, документально оформлюють правочин, але насправді між ними встановлюються інші правовідносини. За таких обставин, для визнання угоди удаваною, позивачу необхідно надати відповідні докази, а суду- встановити, що обидві сторони договору діяли свідомо для досягнення якоїсь особистої користі, їх дії були направлені на досягнення інших правових наслідків і приховують іншу волю учасників. Загальний порядок укладення договорів будь-якими учасниками цивільних відносин визначено у главі 53 ЦК України. До принципово важливих складових цієї процедури відносяться зміст та форма договору, спосіб, місце укладення. Відповідно до ст. 655 ЦК України договір купівлі-продажу це угода, за якою продавець (одна сторона) зобов`язується передати майно у власність покупцеві ( другій стороні), а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму . Правове регулювання відносин, пов`язаних з з купівлею продажом транспортних засобів, здійснюється на підставі положень ЦК України з урахуванням загальних положень про договір та спеціальних правил, закріплених у відповідних положеннях Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою КМУ від 07.09.1998 року за № 1388, які визначають певні особливості укладення, виконання та правові наслідки невиконання відповідних договорів. Відповідно до п. 8 Порядку № 1388 державна реєстрація (перереєстрація) транспортних засобів проводиться на підставі заяв власників, поданих особисто або уповноваженим представником, і документів, що посвідчують їх особу, підтверджують повноваження представника (для фізичних осіб - нотаріально посвідчена довіреність, для юридичних осіб - організаційно-розпорядчий документ про проведення державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку транспортних засобів та видана юридичною особою довіреність), а також правомірність придбання, отримання, ввезення, митного оформлення (далі - правомірність придбання) транспортних засобів, відповідність конструкції транспортних засобів установленим вимогам безпеки дорожнього руху, а також вимогам, які є підставою для внесення змін до реєстраційних документів. Перед відчуженням, передачею такий транспортний засіб повинен бути знятий з обліку в уповноваженому підрозділі МВС. Отже, продаж транспортного засобу, що має ідентифікаційний номер, передбачає відповідне оформлення договору купівлі-продажу цього транспортного засобу, зняття його з обліку, отримання свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт). Окрім того, державна реєстрація транспортних засобів проводиться за умови сплати їх власниками передбачених законодавством податків і зборів (обов`язкових платежів), а також внесення в установленому порядку платежів за проведення огляду транспортних засобів, державну реєстрацію (перереєстрацію), зняття з обліку, відшкодування вартості бланків реєстраційних документів та номерних знаків. ( п. 8 Порядку). Сутність та правова природа загально цивільного представництва регулюються положеннями глави 17 ЦК України. Згідно ч. 3 ст. 244 ЦК України довіреність- це письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє ( частина перша статті 237 ЦК України). Отже, довіреність свідчить про наявність між особою, яка її видала, та особою якій її видано, правовідносин, які є представницькими відносинами. Аналіз зазначених норм матеріального права свідчить про те, що видача позивачу довіреності на володіння, користування та розпорядження транспортним засобом та розписок про отримання в якості оплати 80000 грн. без належно оформлення договору купівлі-продажу цього транспортного засобу не вважається укладеним відповідно до закону договором та не є підставою для набуття права власності на транспортний засіб особою, яка цю довіреність отримала. Наведене узгоджується з правовим висновком Верховного Суду України, викладеним в постанові від 16.12.2016 року в справі № 6-688цс15. Позов про визнання права власності є спеціальним або допоміжним речово-правовим засобом захисту права власності. Цивільне законодавство визначає особливості реалізації правомочності власника. За правилами ст. 392 ЦК України позов про визнання права власності може бути пред`явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою, по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує його право власності. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~У відповідача\~на підставі\~виданої власником\~транспортного засобу\~генеральної довіреності\~виникли права\~і обов`язки\~зазначені у\~змісті цієї\~довіреності,\~а саме\~керування та\~розпорядження транспортним\~засобом,\~проте не\~виникло право\~власності на\~автомобіль,\~тому довіреність\~від 16.01.2020\~року не\~є правовим\~оформленням переходу\~права власності\~на спірний\~автомобіль.\~Окрім того, визнання відповідачем факту укладення договору купівлі-продажу транспортного засобу за наявності не скасованої довіреності на право керування спірним автомобілем суперечить змісту закону, що регулює спірні правовідносини. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ В\~матеріалах справи\~відсутній договір\~купівлі-продажу\~автомобіля,\~вчинений у\~письмовій формі,\~підписаний обома\~сторонами продавцем\~і покупцем,\~засвічений підписом\~відповідної посадової\~особи,\~що скріплений\~печаткою,\~який би\~містив всі\~істотні умови,\~необхідні для\~чинності такого\~договору купівлі-продажу,\~як того\~вимагають норми\~ст.\~ст.\~202,203,207,\~п.\~3\~ст.\~208,\~ст.\~ст.\~328,\~626,638,\~гдави 54\~ЦК України,\~п.\~8\~Порядку державної\~реєстрації (перереєстрації),\~зняття з\~обліку автомобілів,\~причепів,\~напівпричепів,\~мотоколясок,\~інших прирівняних\~до них\~транспортних засобів\~та мопедів,\~затвердженого постановою\~КМУ від\~07.09.1998\~року №\~1388. Окрім того, як зазначалось вище, з матералів справи вбачається наявність обтяження щодо рухомого майна [PERSON] накладення арешту на майно державним виконавцем постановою від 29.03.2019 року, що підтверджено витягом з Державного реєстру обтяжень рухомого майна та відповідними постановами виконавчого провадження ( а.с. 108). Вимога про визнання права власності на транспортний засіб не може бути вирішена без вирішення вимоги про зняття з нього арешту. Відповідно до ч. 1 ст. 59 Закону « Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Відповідно до постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ « Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» № 5 від 03.06.2016 р. позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Відповідачами в справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби, а також відповідний орган доходів і зборів, банк та іншу фінансову установу, які у випадках, передбачених законом, виконують судові рішення (стаття 3\~Закону України від 21 квітня 1999 року № 606-XIV "Про виконавче провадження" (у редакції Закону України від 04 листопада 2010 року № 2677-VI) (далі - Закон про виконавче провадження). \~У разі якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому\~розділом VII\~ЦПК. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, що передбачено\~статтею 60\~Закону про виконавче провадження. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ В\~судовому засіданні\~встановлено,\~що спірний\~автомобіль з\~реєстрації для\~продажу не\~знімався,\~ є\~зареєстрованим за\~відповідачем по\~справі , заява від останнього про зняття з обліку автомобіля не надходила. Позивач , який вважає себе власником цього автомобіля, звернувся з питанням про зняття з реєстрації автомобіля після того, як дізнався, що на автомобіль накладено арешт ( після затримання і вилучення автомобіля). Розписки, що містяться в матеріалах справи, і на які посилаються сторони, не охоплюються переліком документів, які подає особа для реєстрації транспортного засобу і не є доказом купівлі-продажу автомобіля. Отже, між сторонами склалися представницькі відносини, а не двосторонній договір купівлі-продажу. При цьому, з матералів справи вбачається, що у довіреності, яку позивач просить визнати удаваним правочином, зазначено про роз`яснення змісту ст.ст. 237-240,244,248-250,1006,10076,1187 ЦК України. Видача довіреності на володіння, користування та розпорядження транспортним засобом без належного укладення договору купівлі-продажу цього транспортного засобу, без додержання відповідної процедури щодо зняття з обліку транспортного засобу, сплати всіх обов`язкових платежів, не вважається укладеним відповідно до закону договором та не є підставою для набуття права власності на транспортний засіб особою, яка цю довіреність отримала. Підстави для виникнення права власності у позивача на вказаний автомобіль відсутні. Відтак, його права та законні інтереси не є порушеними, невизнаними або оспорюваними з боку відповідача і не підлягають судовому захисту. Окрім того, для зняття арешту з транспортного засобу передбачена зовсім інша, як зазначалось вище, процесуальна процедура. Враховуючи вищезазначені норми права, обставини справи, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог про визнання правочину удаваним, визнання права власності на транспортний засіб. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed