Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-27 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача та заперечення відповідача 03.09.2020 за вх.№ 5188 до суду надійшла позовна заява [PERSON] (далі Позивач) до [PERSON] (третя особа відповідач)третя особа без самостійних вимог - орган опіки та піклування Баришівської селищної ради про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення способів участі у її вихованні. В обґрунтування своїх вимог зазначав, що рішенням виконавчого комітету Баришівської селищної ради № 215 від 17.12.2019 «Про визначення способу участі у вихованні, спілкуванні та встановленні порядку побачень [PERSON] з малолітнім сином» визначено спосіб участі батька у вихованні. Однак, відповідачка рішення селищної ради не виконує, що і змусило позивача звернутися з даним позовом до суду. 23.10.2020 за вх.№ 6422 на адресу суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву. Заперечуючи щодо пред`явленого позову відповідачка стверджує, що вказані позовні вимоги є безпідставними, такими, що не підтверджені жодними належними та допустимими доказами, зокрема: всупереч вимогам п.73 Порядку провадження органами опіки і піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженого постановою КМУ від 24.09.2008 року № 866, ч.5 ст.19 Сімейного кодексу України, обстеження житлово-побутових умов Позивача спеціалістами Служби в справах дітей та сім`ї Баришівської селищної ради, які уповноважені на це, проведено не було. Натомість, при складанні висновку від 05.12.2019 року № 105 Службою в справах дітей та сім`ї використано так званий Акт обстеження матеріально-побутових умов від 14.11.2019 року, складеного одноосібно депутатом Баришівської селищної ради [PERSON] Даний акт не відповідає формі встановленій Додатком № 9 до Порядку , що унеможливлює його використання при складанні Висновку. Посилається на норми Закону України «Про статус депутатів місцевих рад», депутати місцевих рад не наділені повноваженнями/не мають права здійснювати обстеження житлово-побутових умов батьків при вирішенні ними спору щодо участі одного з них у вихованні дитини. Такими повноваженнями наділені виключно фахівці Органу опіки і піклування. З огляду на вказане вважає, шо Висновок Служби у справах дітей та сім`ї Баришівської селищної ради від 05.12.2019 року №105 щодо визначення способу участі у вихованні, спілкуванні та встановлення порядку побачень позивача з малолітнім сином, має бути визнаний судом недопустимим доказом у справі, оскільки одержаний з порушенням порядку, встановленого законом. Оскільки даний Висновок слугував підставою для прийняття Рішення Баришівською селищною радою №215 від 17.12.2019 року «Про визначення способу участі у вихованні та встановлення порядку побачень [PERSON] з малолітнім сином», то останнє, в свою чергу, також не може бути допустимим доказом, в силу ч. І ст. 78 ЦПК України. Після складання висновку про порядок участі у вихованні дитини того з батьків, що проживає окремо, функції і повноваження органу опіки і піклування щодо врегулювання наявного між батьками спору, припиняються до того моменту коли той з батьків, що проживає окремо не звернеться до суду. Лише після цього (звернення до суду) у органу опіки і піклування виникає право на здійснення обстеження умов проживання, та за результатами чого скласти Акт за формою, встановленою Додатком 9 до Порядку, затвердженого Постановою КМУ від 24.09.2008 року №866. Однак, в порушення вказаних норм законодавства, провідним спеціалістом Служби у справах дітей та сім`ї Баришівської селищної ради Ладан І.Г. та начальником відділу соціальної роботи ЦСССДМ [PERSON] складено 3 (три) акти обстеження житлово-побутових умов №36 від 27.02.2020 року, №137 від 24.07.2020 року, та №148 від 13.08.2020 року, та 1 (один) аналогічний акт №143 від 01.08.2020 року де замість начальника відділу [PERSON] в складі комісії був депутат Баришівської селищної ради [PERSON], який, як заначено вище, відповідно до Закону не має таких повноважень. З огляду на вказане, вважає, шо вказані акти є недопустимими доказами у справі. Не є належним доказом характеристика відносно позивача від 07.11.2019 року, наданої завідувачем ДНЗ «Золотий Ключик». Так, із трьох років перебування дитини в групі, завідувач тільки один рік знаходиться на своїй посаді, а по друге - впродовж цього року перебування завідувача на посаді, дитина майже не відвідувала садок в зв`язку зі станом здоров`я. Характеристика Позивача від 07.11.2019, наданої депутатом Баришівської селищної ради [PERSON] Чинним законодавством не надано повноважень депутату селищної ради можливість надання характеристики іншому депутату, навіть якщо той депутат районної ради. Також, виникають сумніви в об`єктивності дій Органу опіки і піклування (Служби у справах дітей та сім`ї) Баришівської селищної ради, що виражалися у намаганні завершити розгляд відповідної заяви Позивача у найкоротші строки. Стверджує, що жодних перешкод у побаченнях з дитиною Позивачу створено не було. Він міг бачитися з дитиною досить часто за власним бажанням. Однак, такого бажання у нього не було, або виникало не часто. Просить суд відмовити в задоволенні позовних в повному обсязі. ІІ. Заяви, клопотання та інші процесуальні дії по справі 1) Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.09.2020 розгляд даної справи визначено судді Коваленку К.В. (а.с.39). 2) 18.09.2020 постановлено ухвалу про відкриття провадження по справі та призначення справи до розгляду за правилами загального позовного провадження (а.с.41). 3) 23.10.2020 за вх.№ 6422 на адресу суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву (а.с.66-74). 4) 19.11.2020 постановлена ухвала про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду (а.с.105). 5) 18.03.2021 за вх.№ 1774 від відповідачки надійшло клопотання про приєднання до матеріалів справи письмових доказів (а.с.151), та за вх.№ 1776 заява про виклик свідків (а.с.158). 6) Відповідно до розпорядження керівника апарату № 596 від 07.07.2021 проведено повторний авторозподіл та справа для розгляду визначена судді Червонопиському В.С. (а.с.162). 7) 09.08.2021 постановлено ухвалу про прийняття справи до розгляду (а.с.164). У відповідності до ч.1 ст.247 ЦПК України здійснювалося повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу в порядку, передбаченому Положенням про Єдину судову інформаційно-комунікаційну систему. ІІІ. Фактичні обставини справи та застосування відповідних норм права Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частиною першою статті 21 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року визначено, що держави-учасниці, які визнають і/чи дозволяють існування системи усиновлення, забезпечують, щоб найкращі інтереси дитини враховувалися в першочерговому порядку. На рівні внутрішнього законодавства України принцип урахування найкращих інтересів дитини викладено у пункті 8 статті 7 СК України та у статті 11 Закону України «Про охорону дитинства», згідно з положеннями яких регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини; предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів дитини. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 18 жовтня 2013 року [PERSON] , його батьками є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 11). Рішенням Баришівського районного суду Київської області від 20 вересня 2018 року шлюб між сторонами розірвано і дитина після розірвання шлюбу залишилася проживати разом з матір`ю (а.с. 12). Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмету спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обовязків щодо доказів. Звертаючись до суду з позовними вимогами про усунення перешкод у спілкуванні та вихованні дитини, визначення способу участі у вихованні та спілкуванні з дитиною, позивачем [PERSON] суду надані докази, якими останній обґрунтовує свої позовні вимоги, зокрема: висновок служби в справах дітей та сім`ї Баришівської селищної ради щодо визначення способу участі у вихованні , спілкуванні та встановлення побачень [PERSON] з малолітнім сином ( а.с.13), рішення виконавчого комітету Баришівської селищної ради № 215 від 17.12.2019 «Про визначення способу участі у вихованні , спілкуванні та встановлення побачень [PERSON] з малолітнім сином» (а.с.16), акти обстеження житлово-побутових умов № 36 від 27.02.2020, № 37 від 27.07.2020, № 143 від 01.08.2020, № 148 від 13.08.2020 (а.с.17-20), акт обстеження матеріально-побутових умов від 14.11.2019 (а.с.21-22), від 18.08.2020 (а.с.23-24), характеристики (а.с.25, 26). Відповідачкою [PERSON] в своєму відзиві на позовну заяву порушується питання про визнання даних доказів не належними та не допустимими в зв`язку з порушенням процедури їх отримання. Оцінивши в судовому засіданні дані докази та надавши їм свою правову оцінку суд приходить до наступного висновку. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України). Так, в своєму відзиві на позовну заяву, відповідач вказує на те, що при складанні свого висновку від 05.12.2019 року № 105, Службою в справах дітей та сім`ї Баришівської селищної ради використано акт обстеження житлово-матеріальних побутових умов від 14.11.2019 року складеного одноосібно депутатом селищної ради [PERSON] ( а.с.68-69). Дане твердження відповідачки не відповідає дійсності. Так, заперечуючи сама собі (а.с.68) відповідачка зазначала, що на початку грудня місяця 2019 року ( точної дати не пам`ятає), після наполегливих телефонних дзвінків працівників Служби в справах сім`ї та дітей, вона погодилася на проведення обстеження своєї квартири [ADDRESS] , в якій вона проживає разом із своїм сином [PERSON] . Дане обстеження відбулося в період з 02 по 04 грудня 2019 року. За результатами обстеження складено відповідний акт. Вважаючи не допустимими доказами акти обстеження житлово-побутових умов № 36 від 27.02.2020, № 37 від 27.07.2020, № 143 від 01.08.2020, № 148 від 13.08.2020 (а.с.17-20), акт обстеження матеріально-побутових умов від 14.11.2019 (а.с.21-22), відповідачка стверджує, що дані докази здобуті не належним чином, оскільки після складання свого висновку, повноваження служби в справах дітей та сім`ї, припиняються до того моменту, коли той з батьків, хто проживає окремо звернеться до суду. Приймаючи до уваги, що питання не допустимості доказів є правом, а не обов`язком суду та оцінивши дані акти суд вважає, що дані докази фіксують відмову відповідачки в наданні можливості побачень батька із сином, який як вбачається із висновку служби в справа сім`ї та дітей від 05.12.2019, під час особистого із ним спілкування, повідомив, що він сумує за батьком, виявляє бажання проводити з ним вільний час. Не може погодитися суд і із позицією відповідачки, щодо недопустимості такого доказу як характеристики надані відносно позивача. Характеристика - це опис, визначення істотних, характерних особливостей, ознак кого-, чого-небудь. Висловлення, відгук про кого-небудь. Таким чином, посилання відповідача про те, що завідувачка ДНЗ та депутат Баришівської районної ради не мали права давати характеристику на [PERSON] є безпідставним. В судовому засіданні також допитувались свідки з обох сторін. Так, мати позивача - [PERSON] повідомила суду, що відповідачка не надавала її синові спілкуватись з сином. І син ніколи не боявся залишатись на одинці з батьком. Однак через неприязні стосунки після розлучення, не хотіла та робила все, щоб позивач не спілкувався з сином на одинці. Через якийсь час, на її думку після психологічного впливу як з боку відповідачка так і з богу мати (колишньої тещі) на [PERSON] , останній перестав бажати спілкуватись з батьком. Свідок [PERSON] , повідомила суду, що вона на момент виникнення спірних правовідносин займала посаду начальника відділу служби у справах дітей. До них дійсно неодноразово звертався позивач з заявами і проханням допомогти виконати рішення від 17.12.2019 № 215 про визначення способу участі у вихованні та встановлення порядку побачень. Відповідач свідомо не хотіла його виконувати і кожного разу були причини чи то хвороба [PERSON] чи її зайнятість. Дійсно взагалі не надавала позивачу спілкуватися з сином наодинці. Акти щодо обстеження умов або відмову виконати наведене рішення складались в кінці 2019 на початку 2020. Також з нею проводились співбесіди щодо необхідності не чинити перешкод у спілкуванні батька з сином, однак дії відповідача вказували на свідоме небажання мирним шляхом не доводи дану ситуацію до конфлікту. Свідок [PERSON] повідомив, що будучи депутатом селищної ради один раз виїжджав на складав акті обстеження місця проживання відповідачки. Свідок [PERSON] - є мати відповідачки. Повідомила суду, що позивач мав можливість приїжджати до сина, коли він проживав у неї під час літніх канікул. Мав можливість спілкуватись з сином, так у присутності бабусі чи дідуся, однак це йому не подобалось і він це не здійснював. Зазначила, що [PERSON] не бажає самостійно спілкуватись із батьком і має на нього особисту образу. Він допиту інших свідків, які заявлялись на підготовчій стадії під час судового розгляду сторони відмовились. За змістом статті 141 Сімейного кодексу України (далі - СК України) мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно із статтею 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Положеннями статті 157 СК України передбачено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Згідно із частинами першою, другою статті 159 СК України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року N 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), передбачено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Статтею 15 Закону України "Про охорону дитинства" передбачено, що дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. У разі коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків виходячи з інтересів дитини. Судом з`ясовано, що на момент розгляду справи Відповідачка разом з сином [PERSON] проживає не у селищі Баришівка, а у місті Львові, де навчається у школі. Враховується, що позивач не подавав заяв щодо збільшення/зменшення позовних вимог, оцінюючи реальність можливості виконання рішення суду, суд приходить до висновку, що часткове задоволення позовних вимог не обмежує позивача реалізувати своє право щодо виховання дитини. З урахуванням вищенаведеного суд вважає, що сукупність наведених та оцінених в судовому засіданні доказів дають підстави для суду стверджувати, що відповідачкою не виконується Рішення виконавчого комітету Баришівської селищної ради № 215 від 17.12.2019 року «Про визначення способу участі у вихованні та встановлення порядку побачень [PERSON] з малолітнім сином», а тому, виходячи з вимог закону щодо рівності прав батьків у вихованні їхньої дитини, виходячи з інтересів самої дитини суд вважає, що заявлений позов підлягає до часткового задоволення.

Outcome: partial