Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-31 00:00:00

[PERSON] звернувся до Буського районного суду Львівської області з позовною заявою до Буської міської ради Золочівського району Львівської області, третьої особи: Головне управління Держгеокадастру у Львівській області про визнання права власності на спадкове майно та визнання права на завершення приватизації земельної ділянки. Уточнивши позовні вимоги мотивує тим, що [INFO] померла його мати [PERSON] . Після її смерті відкрилась спадщина на спадкове майно, до якого входить житловий будинок в [ADDRESS] та земельна ділянка. Позивач є спадкоємцем даного майна за заповітом, але не може оформити своїх спадкових прав через відсутність у нього правовстановлюючих документів на спадкове майно. Просить суд визнати за ним право власності на спадкове майно в порядку спадкування за заповітом після смерті матері. Позивач [PERSON] в підготовче судове засідання не прибув, належно та вчасно був повідомлений про день, час, місце розгляду справи. До матеріалів справи додала заяву про слухання справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує повністю, просить позов задоволити. Представник відповідача Буської міської ради Золочівського району Львівської області в підготовче судове засідання не з`явився, направив лист з проханням справу слухати у його відсутності, заперечень щодо позову не подав. Третя особа - Головне управління Держгеокадастру у Львівській області явку свого представника до суду не забезпечила, позовних вимог не оспорила. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч.4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Суд приймає визнання позову відповідачем, оскільки таке визнання відповідає вимогам чинного законодавства, інтересам сторін по справі, в свою чергу, не суперечить правам та інтересам інших осіб. Судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. З свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 28 березня 1986 року, убачається, що позивач [PERSON] народився [INFO] , матір`ю зазначено [PERSON] . Свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим Виконавчим комітетом Милятинської сільської ради Буського району Львівської області 31.08.2020 р., підтверджено, що мати позивача [PERSON] померла [INFO] . Із наявної в матеріалах справи копії заповіту від 22.08.2017 року, вбачається, що [PERSON] заповіла все своє майно позивачу [PERSON] та брату позивача [PERSON] , однак від відмовився від спадщини про що подав відповідну заяву від 19.10.2020 р. Секретарем Милятинської сільської ради Буського району Львівської області посвідчено, що заповіт не змінювався та не відмінявся. На підставі зазначеного, суд приходить до висновку, що позивач має право спадкувати за заповітом після смерті своєї батька. Із листа завідувача Буської державної нотаріальної контори №752/01-16 від 19.11.2021 року вбачається, що спадкова справа після смерті [PERSON] не заводилась. В силу ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Як вбачається з представленого позивачем Архівного витягу № 615 від 05.10.2020 р. виданого Буською РДА, [PERSON] було передано у безоплатну приватну власність спірну земельну ділянку на підставі Рішення Милятинської сільської ради народних депутатів від 18.05.1993 р. Судом встановлено, що доказом належності земельних ділянок [PERSON] є Державний акт на право приватної власності на землю серії ІІІ-ЛВ №053983, виданий 28.02.2000 року за №3108 відповідно до розпорядження Буської райдержадміністрації №72 від 14 лютого 2000 року на ім`я « [PERSON] ». З представленої довідки Виконкомом Буської міської ради від 13.07.2021 року № 419 убачається, що житловий будинок, що знаходиться в [ADDRESS] належав до дня смерті [PERSON] . Інших спадкоємців немає. На підставі зазначеного, суд приходить до висновку, що позивач має право спадкувати за заповітом після смерті своєї матері. В силу ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. В підтвердження наявності спадкового майна, а саме житлового будинку в [ADDRESS] , в розпорядження суду надано технічний паспорт від 16.10.2020 року та довідку Милятинської сільської ради Буського району Львівської області від 27.10.2020 року № 905, що є належним доказом у справі. За покійною [PERSON] рахується земельна ділянка площею 0,18 га для обслуговування житлового будинку господарських будівель та споруд і для ведення особистого підсобного господарства, що розташована на території Милятинської сільської ради Буського району Львівської області. Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. В статті 55 Конституції України закріплено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Статтею 1 Протоколу 11 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено: кожна фізична або юридична особа має право володіти мирно своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Стаття 17 Загальної декларації прав людини проголошує, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. Відповідно до статті 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. У порядку спадкування можуть передаватися також право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), право користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій), право користування чужим майном (сервітут). Згідно п. «г» ч. 1 ст. 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Частиною 1 ст. 1225 ЦК України передбачено, що право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Відповідно до ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають із моменту державної реєстрації цих прав. Право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, а також право власності на земельну ділянку, набуту у власність із земель приватної власності без зміни її меж, цільового призначення, посвідчується: - цивільно-правовою угодою щодо відчуження земельної ділянки, укладеною у порядку, встановленому законом, у разі набуття права власності на земельну ділянку за такою угодою; - свідоцтвом про право на спадщину (ч. 1, 2 ст. 126 ЗК України). Набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів у їх сукупності: ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю, укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельні ділянки; виготовлення технічної документації на земельні ділянки; визначення меж земельної ділянки в натурі; погодження із суміжними землевласниками та землекористувачами; одержання у встановленому порядку державного акта на землю; реєстрація права власності на земельну ділянку. Якщо зазначені вимоги спадкодавцем не дотримано, то право власності на конкретні земельні ділянки не виникає та відповідно до ст. 1216 ЦК не переходить до спадкоємців у порядку спадкування, за винятком встановлених випадків, на які поширюється дія п. 1 розділу X «Перехідні положення» ЗК України. Якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі ст. 125 ЗК України, проте, розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування, а саме: права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на ім`я спадкоємця. На підставі абз. 2 п. 1 розділу X «Перехідні положення» ЗК України рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняті органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету КМ України від 26.12.1992 року «Про приватизацію земельних ділянок» (втратив чинність на підставі Закону України від 14.09.2006 року № 139-V) є підставою для виготовлення та видачі цим громадянам або їх спадкоємцям державних актів на право власності на земельну ділянку за технічною документацією щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку (пункт 1 розділу X доповнено абз. 2 згідно із Законом від 16.09.2008 року № 509-VІ). Отже, якщо видача державного акта про право власності на землю здійснюється на підставі рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийнятого органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету КМ України від 26.12.1992 року «Про приватизацію земельних ділянок», до спадкоємців переходить право отримати державний акт про право власності на земельну ділянку. Зазначений порядок встановлений законодавством у разі набуття права власності на земельні ділянки шляхом їх приватизації громадянами (ч. 3 ст. 116 ЗК України). Як вбачається з Рішення Милятинської сільської ради народних депутатів від 18.05.1993 р. [PERSON] передали безоплатно у приватну власність земельну ділянку площею 0,18 га для обслуговування житлового будинку господарських будівель та споруд та земельної ділянки площею 0,4800 га для ведення підсобного господарства, що розташовані на території (Милятинської сільської ради) Буської міської ради Львівської області, однак, спадкодавець не оформила у встановленому законом порядку права власності на спірну земельну ділянку. Таким чином, спадщина за заповітом після смерті [PERSON] відкрилась [INFO] , остання за життя не набула права власності на спірну земельну ділянку згідно зі ст. 125 ЗК України, проте розпочала процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України. [PERSON] є спадкоємцем у встановленому законом порядку, прийняв спадщину після смерті спадкодавиці та набув право в порядку спадкування, а саме: право на завершення приватизації та право на здійснення реєстрації права власності з отриманням Витягу з Державного реєстру прав на своє ім`я. В пункті 3.5. листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» роз`яснено, що якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі ст. 125 ЗК, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, а органами місцевого самоврядування відмовлено спадкоємцям у завершенні процедури приватизації, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на ім`я спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку. Відповідно до ч. 2 ст. 1296 Цивільного кодексу України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. З огляду на наведені положення закону та враховуючи встановлені судом обставини справи, суд переконаний, що є всі підстави для задоволення позову в повному обсязі. Таким чином визнання відповідачем пред`явленого позову не суперечить закону та не порушує, права свободи чи інтереси інших осіб. На підставі викладеного,

Outcome: approved