Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-31 00:00:00

Керівник Галицької окружної прокуратури міста Львова в інтересах держави в особі Львівської міської ради звернувся до суду із позовом до [PERSON] , третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог: Комунальне некомерційне підприємство «Клінічна лікарня швидкої допомоги м.Львова», в якому просить стягнути із [PERSON] до місцевого бюджету м. Львова (одержувач: АТ КБ "Приватбанк", р/рUA903052990000026005041016028, код ЄДРПОУ 44496574), понесені Комунальним некомерційним підприємством «Клінічна лікарня швидкої медичної допомоги м. Львова» (вул. І.Миколайчука 9, м. Львів, 79059), на час пред`явлення позову КНП «Львівське територіальне медичне об`єднання «Багатопрофільна клінічна лікарня інтенсивних методів лікування та швидкої медичної допомоги» витрати в розмірі 3997,02 грн. на лікування потерпілого - [PERSON] ; Судові витрати покласти на відповідача. В обгрунтування поданого позову покликається на те, що вироком Галицького районного суду м. Львова від 21.10.2021 у справі №461/5374/21, [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінального проступку передбаченого ч.2 ст.125 КК України. Досудовим розслідуванням встановлено, що 26.05.2021 приблизно о 00.45 год., [PERSON] , перебуваючи поблизу греко-католицької церкви Пресвятої Євхаристії (Домініканський собор) за адресою: м. Львів, площа Музейна, 1, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, умисно наніс [PERSON] один удар милицею, котру тримав в руках, в ділянку носа та правого ока, спричинивши згідно висновку експерта перелом кісток носа, синець в ділянці правого ока, синець і рубець в ділянці спинки носа, що відносяться до легкого тілесного ушкодження з короткочасним розладом здоров`я. Згідно довідки Комунального некомерційного підприємства «Клінічна лікарня швидкої медичної допомоги м. Львова» на час пред`явлення позову КНП «Львівське територіальне медичне об`єднання «Багатопрофільна клінічна лікарня інтенсивних методів лікування та швидкої медичної допомоги», №33 від 21.07.2021, потерпілий - [PERSON] , 1991 року народження, з 26.05.2021 по 31.06.2021 перебував на стаціонарному лікуванні в отоларингологічному відділенні Комунального некомерційного підприємства «Клінічна лікарня швидкої медичної допомоги м. Львова». Загальна сума затрачених коштів на лікування потерпілого становить 3997,02 грн., яка на даний час не відшкодована. З огляду на вказане, [PERSON] зобов`язаний відшкодувати державному бюджету 3997,02 грн. збитків, завданих злочином, понесених закладом охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від кримінального правопорушення. Ухвалою суду від 06 січня 2022 р. у справі відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін у судове засідання. /а.с.32-33/. У судовому засіданні прокурор в інтересах позивача Львівської міської ради Вовк М.І. позовні вимоги підтримала, надала пояснення аналогічні викладеним у позові. Просила суд позовні вимоги задоволити повністю. Представник позивача ЛМР Процик І. у судове засідання не з`явилася, оскільки подала клопотання про проведення судового засідання у відсутності представника ЛМР. Позовні вимоги підтримує повністю. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги визнав частково. Однак, зазначив, що в нього є сумніви щодо того, що потерпілий [PERSON] аж 5 днів перебував на лікуванні в Комунальному некомерційному підприємстві «Клінічна лікарня швидкої медичної допомоги м. Львова», але підтвердити дані обставини не міг. Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про час, дату та місце проведення судового засідання, що стверджується матеріалами справи. Заслухавши пояснення прокурора в інтересах позивача Львівської міської ради Вовк М.І. , відповідача [PERSON] , дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі обставини справи, права та обов`язки сторін, суд доходить висновку, що позовні вимоги підставні та підлягають до задоволення, з огляду на наступне. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до п.8 ч.2 ст.16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про прокуратуру», прокуратура України становить єдину систему, яка в порядку, передбаченому цим Законом, здійснює встановлені Конституцією України функції з метою захисту прав і свобод людини, загальних інтересів суспільства та держави. На органи прокуратури, відповідно до вимог ст. 131-1 Конституції України та ст. 56 ЦПК України покладено представництво інтересів держави в суді у випадках, передбачених законом. Суд встановив, що вироком Галицького районного суду м.Львова від 21.10.2021 р. [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України та призначено йому покарання у виді штрафу у розмірі 1020 грн /60 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян/ в дохід держави. Цивільний позов потерпілого задоволено частково. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] матеріальну шкоду, завдану кримінальним правопорушенням, у сумі 784,94 грн. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] моральну шкоду, завдану кримінальним правопорушенням, у сумі 15 000 грн. /а.с.9-13/. В межах даного кримінального провадження, органом досудового розслідування встановлено, що [PERSON] , 26.05.2021 приблизно о 00.45 год, перебуваючи поблизу греко-католицької церкви Пресвятої Євхаристії (Домініканський собор) за адресою: м. Львів, площа Музейна, 1, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, умисно наніс [PERSON] один удар милицею, котру тримав в руках, в ділянку носа та правого ока, спричинивши, згідно висновку експерта, перелом кісток носа, синець в ділянці правого ока, синець і рубець в ділянці спинки носа, що відносяться до легкого тілесного ушкодження з короткочасним розладом здоров`я, чим вчинив кримінальний проступок, передбачений ч.2 ст.125 КК України. Відповідно до ч.6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Згідно довідки Комунального некомерційного підприємства «Клінічна лікарня швидкої медичної допомоги м. Львова» на час пред`явлення позову КНП «Львівське територіальне медичне об`єднання «Багатопрофільна клінічна лікарня інтенсивних методів лікування та швидкої медичної допомоги», №33 від 21.07.2021, потерпілий - [PERSON] , 1991 року народження, з 26.05.2021 по 31.06.2021 перебував на стаціонарному лікуванні в отоларингологічному відділенні Комунального некомерційного підприємства «Клінічна лікарня швидкої медичної допомоги м. Львова». Загальна сума затрачених коштів на лікування потерпілого становить 3997,02 грн., яка на даний час не відшкодована. При цьому, до реабілітуючих підстав закриття кримінального провадження належать: 1) встановлена відсутність події кримінального правопорушення (п.1 ч.1 ст.284 КПК); 2) встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення (п.2 ч.1 ст.284 КПК); 3) не встановлені достатні докази для доведення винуватості особи у суді і вичерпані можливості їх отримати (п.3 ч.1 ст.284 КПК). Таким чином, підстава, яка покладена в основу прийняття вироку Галицьким районним судом м.Львова від 21.10.2021 р., не є реабілітуючою. Частиною 1 статті 1206 ЦК України встановлено, що особа, яка вчинила злочин, зобов`язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров`я на лікування потерпілого від цього злочину, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого. Частиною 3 статті 1206 ЦК України визначено, якщо лікування проводилося закладом охорони здоров`я, що є у державній власності, у власності Автономної Республіки Крим або територіальної громади, кошти на відшкодування витрат на лікування зараховуються до відповідного бюджету. Відповідно до частини 2 статті 1191 Цивільного кодексу України, держава, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, юридичні особи мають право зворотної вимоги до фізичної особи, винної у вчиненні злочину, у розмірі коштів, витрачених на лікування особи, яка потерпіла від цього злочину. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного суду України №11 від 07.07.1995 «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, та судових витрат» питання про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого вирішується згідно з Порядком обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №545 від 16 липня 1993 року із змінами, внесеними згідно з Постановою КМУ N868 від 19.09.2012. Термін і обґрунтованість перебування потерпілого від злочину на стаціонарному лікуванні визначається на підставі даних лікувального закладу, де він перебуває на лікуванні. До справи має бути приєднана довідка-розрахунок бухгалтерії цього закладу із записом про вартість одного ліжко-дня та загальну суму фактичних витрат на лікування потерпілого. Витрачені на стаціонарне лікування кошти підлягають відшкодуванню у повному обсязі. Постановою Кабінету Міністрів України №545 від 16 липня 1993 року «Про порядок обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання» передбачено, що сума коштів, яка підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров`я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, виходячи з кількості ліжко-днів, проведених ним в стаціонарі та вартості витрат на його лікування в день. Кількість ліжко-днів визначається на підставі медичної картки стаціонарного хворого (форма 003(у) або інших документів, які підтверджують дати госпіталізації та виписки хворого із стаціонара лікувального закладу. Визначення суми витрат на лікування потерпілого за один ліжко-день провадиться виходячи з фактичної кількості ліжко-днів і загальної суми фактичних витрат за місяць (в якому проводилось лікування) на утримання лікувального закладу, за винятком витрат на капітальні вкладення, капітальний ремонт і придбання інвентаря та обладнання. Визначена сума коштів на лікування потерпілого стягується судом з обвинуваченого або фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, при ухваленні вироку за позовом закладу охорони здоров`я або прокурора. Як вбачається із наявної в матеріалах справи довідки №33 виданої КНПКЛШМД від 21.07.2021 р. потерпілий [PERSON] перебував на стаціонарному лікуванні в КНПКЛШМД в отоларингологічному відділенні з 26.05.2021 р. по 31.05.2021 р., тобто 5 л/д, день поступлення і виписки рахується за 1 ліжко /день, вартість лікування за які становить 3997,02 грн. /а.с.17-18/. Відповідно до частини 1 статті 1166 Цивільного кодексу України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно частини 1 статті 1195 Цивільного кодексу України, фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. Відповідно до ст.89 Бюджетного кодексу України видатки на фінансування Комунальної міської клінічної лікарні швидкої медичної допомоги, здійснюються за рахунок коштів державного бюджету. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про відшкодування витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого [PERSON] від кримінального правопорушення вчиненого [PERSON] , є обґрунтовані, відповідачем не спростовані, тому підлягають до задоволення. Крім того, у відповідності до ст.141 ЦПК України, з відповідача підлягають стягненню судові витрати у сумі 992,40 грн. в користь ДСА України.

Outcome: approved