Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-24 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою, в якій просить визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис №19289 від 28 липня 2021 року, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригідою В. О., про стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Смартфінанс» (далі ? ТОВ «Смартфінанс») заборгованості у сумі 28 258,93 грн. Також просить стягнути з відповідача судові витрати зі сплати судового збору у сумі 908,00 грн та 4 000,00 грн витрат на правничу професійну допомогу. Вимоги позову обґрунтовані тим, що позивач про наявність виконавчого напису дізнався лише з постанови приватного виконавця Павелків Т. Л. від 26 серпня 2021 року про відкриття виконавчого провадження №66616200 про стягнення з [PERSON] заборгованості у сумі 28 258,93 грн. При цьому стверджує, що між нею та ТОВ «Смартфінанс» жодних договорів укладено не було. Позивач вважає, що на дату вчинення виконавчого напису не було правових підстав для його вчинення нотаріусом, оскільки останній не перевірив факту безспірності заборгованості та договір за яким стягується заборгованість нотаріально не посвідчений. Ухвалою Кременчуцького районного суду Полтавської області від 22 жовтня 2021 року відкрито провадження у справі №536/1806/21 за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання. Задоволено клопотання позивача [PERSON] про витребування доказів. Витребувано документи у Товариства з обмеженою відповідальністю «Смартфінанс» ? копію кредитного договору або договорів факторингу на підставі яких вчинено виконавчий напис №19289 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригідою В. О. та копії документів на підтвердження безспірності суми боргу. 09 листопада 2021 року до Кременчуцького районного суду надійшла заява приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Бригіди В. О. разом із завіреною копією виконавчого напису, вчиненого 28 липня 2021 року, зареєстрованого в реєстрі за №19289, та документами на підставі яких його було вчинено. У своїй заяві приватний нотаріус Бригіда В. О. просить розглянути справу без його участі та прийняти рішення згідно чинного законодавства. Ухвалою Кременчуцького районного суду Полтавської області від 25 листопада 2021 року закрито підготовче провадження у справі №536/1806/21, призначено судове засідання для розгляду справи по суті. Ухвалою Кременчуцького районного суду Полтавської області від 01 грудня 2021 року задоволено заяву [PERSON] про вжиття заходів забезпечення позову. Зупинено стягнення на підставі виконавчого документа - виконавчого напису №19289 від 28 липня 2021 року, що вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригідою В. О. про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Смартфінанс» заборгованості в загальному розмірі 28 258, 93 грн., виконання якого здійснюється приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Павелків Т. Л., виконавче провадження № 66616200, до вирішення по суті цивільної справи № 536/1806/21. 25 січня 2022 року до Кременчуцького районного суду Полтавської області надійшло клопотання представника позивача Ковальчук О. М. в якому останній просить стягнути з відповідача судові витрата, а саме: судовий збір у сумі 908,00 грн; судовий збір за подання заяви про забезпечення позову у сумі 454,00 грн та 4 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу. При цьому просить долучити до матеріалів справи квитанцію на оплату послуг адвоката та справу розглядати без участі позивача та його представника, проти заочного рішення не заперечує. Представник позивача адвокат Ковальчук О. М. в судове засідання не з`явився, подав клопотання про розгляд справи без участі позивача та його представника, проти заочного рішення не заперечує. В судове засідання представник відповідача ТОВ «Смартфінанс» не з`явився, про час, місце та розгляд справи належним чином був повідомлений, причини неявки суду невідомі. Третя особа, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бригіда В. О. в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи без його участі. Третя особа, приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Павелків Т. Л.в судове засідання не з`явилася, про час, місце та розгляд справи належним чином була повідомлена, причини неявки суду невідомі. В установлений судом строк відповідач відзив на позовну заяву не надав, тому відповідно до частини 8 статті 178 Цивільного процесуального кодексу України, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Частиною 1 статті 280 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Ураховуючи, що представник позивача не заперечує проти заочного розгляду справи, суд вважає можливим розглянути справу без участі сторін на підставі наявних доказів у справі. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. За загальним правилом статей 15, 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 Цивільного кодексу України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Судом установлено, що 28 липня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригідою В. О. вчинено виконавчий напис на підставі статей 87-91 Закону України «Про нотаріат» та пункту 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1172 від 29 червня 1999 року, про стягнення з [PERSON] , яка є боржником за кредитним договором №101783904 від 21 листопада 2012 року, укладеного між [PERSON] та Публічним акціонерним товариством «Банк Русский Стандарт», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Банк Форвард», яким було здійснено відступлення права грошової вимоги боргового зобов`язання до ТОВ «Смартфінанс», заборгованості у сумі 27 158,93 грн за період з 23 серпня 2018 року по 01 червня 2021 року. Виконавчий напис вчинено на підставі копії заяви №101783904 від 21 листопада 2012 року, укладеної між [PERSON] та Публічним акціонерним товариством «Банк Русский Стандарт», в якій [PERSON] пропонує банку укласти з нею договір про надання та використання платіжної карки. Заява містить інформацію про картку: найменування продукту ? MasterCard Unembossed 55; рахунок картки № [NUMBER] та ставку по кредитному ліміту ? 55,00 % річних. Суд зазначає, що в матеріалах справи відсутні докази щодо правонаступництва від Публічного акціонерного товариства «Банк Русский Стандарт» до правонаступника Акціонерного товариства «Банк Форвард» та відсутні договори про відступлення права вимоги від Акціонерного товариства «Банк Форвард» до ТОВ «Смартфінанс» за заявою №101783904 від 21 листопада 2012 року. Наявна в матеріалах справи копія заяви №101783904 від 21 листопада 2012 року, укладена між [PERSON] та Публічним акціонерним товариством «Банк Русский Стандарт» свідчить лише про наявність договірних відносин між сторонами цього договору, однак не підтверджує перехід до ТОВ «Смартфінанс» прав вимоги щодо стягнення грошових коштів за цим договором. Разом із вказаною заявою приватному нотаріусу було надано заяву ТОВ «Смартфінанс» про вчинення виконавчого напису зі стягнення з [PERSON] на корисить ТОВ «Смартфінанс» заборгованості у сумі 27 158,93 грн та лист-вимогу щодо сплати зобов`язань за кредитним договором у строк до 02 липня 2021 року, який адресований боржнику [PERSON] . На виконання виконавчого напису нотаріуса за заявою ТОВ «Смартфінанс» приватним виконавцем виконавчого округу міста Київ Павелків Т. Л. винесено постанову 26 серпня 2021 року про відкриття виконавчого провадження №66616200. Відповідно до статті 18 Цивільного кодексу України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина 1 статті 39 Закону України «Про нотаріат»), у тому числі, Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5 (далі ? Порядок вчинення нотаріальних дій). Так, згідно із статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Відповідно до статті 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій). Нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти (стаття 50 Закону України «Про нотаріат»). Згідно із підпунктом 1.2 пункту 1 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172 (далі ? Перелік документів) (підпункт 3.2 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій). Відповідно до пункту 1 Переліку документів для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими угодами подаються, зокрема, оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Постановою №662 Перелік документів доповнено після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості». При цьому, суд ураховує висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 вересня 2021 року у справі №910/10374/17 про те, що оскільки у судовому порядку постанову №662 визнано незаконною згідно з постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14 та нечинною у вказаній вище частині, кредитний договір, який не є нотаріально посвідченим, не входить до переліку документів, за якими може бути здійснено стягнення заборгованості у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса. Подібна позиція наведена у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі №158/2157/17, в якій, зокрема, суд зазначив: «Оскаржений виконавчий напис вчинений нотаріусом 27 березня 2017 року, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі №826/20084/14. Укладений між банком та позивачем кредитний договір, який був наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису, не був посвідчений нотаріально, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника». Із матеріалів справи убачається, що укладена 21 листопада 2021 року заява між Публічним акціонерним товариством «Банк Русский Стандарт» та [PERSON] про надання та використання платіжної картки (договір про надання та використання платіжної картки), яка наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису, не була посвідчена нотаріально. Варто зазначити, що вчинення нотаріусом виконавчого напису ? це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому, нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому, вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло у стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису ? надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, окрім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. Суд зазначає, що у матеріалах справи відсутні та не були надані відповідачем або третьою особою докази, які б свідчили про наявність безспірної заборгованості [PERSON] перед ТОВ «Смартфінанс», що давало б законні підстави для видачі нотаріусом виконавчого напису. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 червня 2020 року у справі № 645/1979/15-ц (провадження № 14-706цс19) зазначено, що, вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Водночас порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Таким чином, нотаріус при вчиненні оспорюваного виконавчого напису не переконався належним чином у безспірності заборгованості, що підлягає стягненню за виконавчим написом, чим порушив норми Закону України «Про нотаріат» та Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Згідно із статтею 12 та статтею 81 Цивільного процесуального кодексу України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, і сторони у справі мають рівні права щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Зазначене вище дає підстави для визнання спірного виконавчого напису вчиненого 28 липня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригідою В. О., зареєстрованого в реєстрі за №19289, таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку із недотриманням приватним нотаріусом вимог статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат», Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України та Переліку документів. Щодо позовних вимог позивача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у сумі 4 000,00 грн, суд зазначає наступне. У статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Відповідно до положень статті 133 Цивільного процесуального кодексу України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Положеннями статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Відповідно до положень статті 137 Цивільного процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаними адвокатом робами (наданими послугами); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до частини 8 статті 141 Цивільного процесуального кодексу України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). При цьому склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних з наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про їх відшкодування. Згідно з частиною 1 статті 76 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. На підтвердження витрат, понесених [PERSON] на професійну правничу допомогу, до позовної заяви додано витяг з договору про надання правничої (правової) допомоги №21/09-3 від 23 вересня 2021 року, укладений між [PERSON] та адвокатом Ковальчук О. М., акт наданих послуг №1 від 18 жовтня 2021 року до договору про надання правничої (правової) допомоги №21/09-3 від 23 вересня 2021 року з детальним описом наданих послуг та кількістю витраченого часу, яким визначено вартість наданих послуг адвокатом у сумі 4 000,00 грн, квитанцію на оплату послуг адвоката у сумі 4 000,00 грн, а також документи, що посвідчують право адвоката на зайняття адвокатською діяльністю. У постанові Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі №648/1102/19 зазначено, що витрати за надану професійну правничу допомогу в разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплаченостороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 137 Цивільного процесуального кодексу України). Таким чином, встановивши, що витрати на професійну правничу допомогу, понесені [PERSON] є співмірними зі складністю цієї справи і підтверджені належними доказами, тому суд дійшов висновку про можливість їх стягнення з відповідач на користь позивача. У порядку статті 141 Цивільного процесуального кодексу України суд вважає за необхідне стягнути з ТОВ «Смартфінанс» на користь [PERSON] судові витрати зі сплати судового збору у сумі 908,00 грн та судового збору за подання заяви про забезпечення позову у сумі 454,00 грн.

Outcome: approved