Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-31 00:00:00

[PERSON] у вересні 2021 року звернувся до суду із вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначив, що рішенням Вовчанського районного суду Харківської області від 03.02.2020 року було стягнуто з нього на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини: сина [PERSON] , в розмірі 1/3 частини з усіх видів його доходу, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 29.11.2019 року і до досягнення дитиною повноліття, тобто до [INFO] . В зв`язку з отриманням 28.08.2021 року вогнепального осколкового сліпого проникаючого поранення поперекової ділянки праворуч, вогнепального осколкового дотичного поранення задньої поверхні грудної клітки ліворуч, травматичного шоку, акубаротравми при виконанні службових обов`язків військової служби в районі проведення ООС, під час виконання бойового завдання, внаслідок артилерійського обстрілу та погіршення стану здоров`я, яке потребуватиме тривалого лікування та реабілітації, у нього виникли ускладнення з повною та своєчасною сплатою аліментів. Зазначає, що на стан його здоров`я в бік погіршення впливає отримана 20.07.2019 року вибухова травма, внаслідок чого у нього була закрита черепно-мозкова травма, струс головного мозку, акубаротравма з стійким церебрастенічним синдромом, вушним шумом без порушення слухової функції, викривлення перетинки носу без порушення функції дихання. Він втратив 25% професійної працездатності (одноразово). Оскільки, в зв`язку з пораненням його стан здоров`я значно погіршився, в зв`язку з чим його доходи зменшились, бо він не може безпосередньо перебувати на військовій службі, виконувати службові обов`язки та отримувати дохід, необхідний для сплати аліментів, просив змінити спосіб стягнення та розмір аліментів, який було встановлено рішенням суду від 03.02.2020 року на стягнення з нього на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , у розмірі 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку до досягнення нею повноліття, тобто до [INFO] . Позивач в судове засідання не з`явився, повідомлявся про час та місце судового розгляду завчасно та належним чином, надав суду заяву про підтримання позовних вимог у повному обсязі та розгляд справи за його відсутності. Відповідач в судове засідання не з`явилась, повідомлялась про час та місце судового розгляду завчасно та належним чином, про поважність причин неявки суд не повідомила, відзив на позовну заяву не подала. Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» від 07.07.1989 року, виходить з того, що у випадках коли поведінка учасників судового засідання свідчить про умисний характер їх дій направлений на невиправдане затягування процесу чи зловживання своїм процесуальним правом, суд має реагувати на вказані випадки законними засобами, аби не було знівельовано ключовий принцип - верховенство права, в тому числі проводити судове засідання у відсутність особи, як що таке затягування може нашкодити справі чи іншим учасникам справи. В цьому ж рішенні Європейський суд з прав людини зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Згідно з одним із принципів судочинства визнано пріоритет публічного інтересу над приватним. Безпідставне умисне затягування розгляду справи нівелює завдання ЦПК України, яким є охорона прав і свобод громадян, зміцнення законності та виховання громадян. Крім того, недотримання строків розгляду справ порушує конституційне право на судовий захист і негативно впливає на ефективність та авторитет судової влади. Будучи обізнаною про розгляд справи судом, відповідач відзиву та жодних доказів не подала, а тому розгляд справи здійснений судом на підставі наявних доказів, що містяться в матеріалах справи. Ухвалою суду від 11.10.2021 року відкрито провадження у справі, розгляд справи постановлено проводити в порядку спрощеного позовного провадження. За наявності одночасного існування умов, передбачених положеннями ст. 280 ЦПК України, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, проти чого не заперечував позивач. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відповідності до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, судом не здійснювалося. Суд, дослідивши доводи сторін, надані докази у їх сукупності, встановив наступні обставини. Відповідно до даних свідоцтва про народження серії [NUMBER] , паспорту серії [NUMBER] , батьками [PERSON] , [INFO] є сторони по справі (а.с. 4-9, 12). Рішенням Вовчанського районного суду Харківської області від 03.02.2020 року позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів задоволено. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини: сина [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/3 частини з усіх видів його доходу, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 29.11.2019 року і до досягнення дитиною повноліття, тобто до [INFO] . Вирішено питання щодо судових витрат. Вказане рішення суду набрало законної сили. Як зазначено у довідці командира військової частини [NUMBER] від 09.08.2019 року, солдат [PERSON] 20.07.2019 року одержав ЗЧМТ. Струс головного мозку при виконанні службових обов`язків військової служби під час участі в операції об`єднаних сил, внаслідок наїзду на мінно-вибуховий засіб, рухаючись на автомобілі «Урал 4320», не пов`язано з вчиненням дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного заподіяння собі тілесного ушкодження (а.с. 23). [PERSON] перебував у госпітальному відділенні ВМКЦ ПнР з 22.07.2019 року по 23.07.2019 року. Визначений основний діагноз: МВТ (20.07.19): Акутравма ЗЧМТ (Струс головного мозку) (а.с. 22). В період з 23.07.2019 року по 02.08.2019 року [PERSON] перебував у ВМКЦ ПнР. Діагноз: Вибухова травма: закрита черпно-мозкова травма, струс головного мозку від 20.07.2019 р. Акубаротравма без порушення слухової функції. Суб`єктивний шум у вухах (а.с. 26). В період з 28.08.2019 року по 12.09.2019 року [PERSON] проходив лікування у перебував в стаціонарі неврологічного відділення Дніпропетровського військового госпіталю. Повний діагноз: Стан після вибухової травми (20.07.2019 р.): закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, баротравми з стійким церебрастенічним синдромом, вушним шумом без порушеня слухової функції. Викривлення перетинки носу без порушення функції дихання (а.с. 25). В період з 08.01.2020 року по 17.01.2020 року [PERSON] перебував в стаціонарі неврологічного відділення Дніпропетровського військового госпіталю. Повний діагноз: Наслідки вибухової травми (20.07.2019): ЗЧМТ, струс головного мозку у вигляді розсіяної дрібносередкової симптоматики, стійкого незначно вираженого астенічного синдрому, симптоматичної артеріальної гіпертензії першої стадії. Хронічний гастродуоденіт без порушення функції. Часткова вторинна адентія верхньої та нижньої щелеп з коефіцієнтом жувальної ефективності по Агапову 24%. Викривлення перетинки носу без порушення носового дихання. Сечо-сольовий діатез (а.с. 24). Відповідно до довідки про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності у відсотка серії 12 ААА за № 009279, [PERSON] визначена ступінь втрати професійної працездатності у відсотках: 25 % одноразово (а.с. 28-29). Згідно даних довідки командира військової частини [NUMBER] від 22.09.2021 року, старший солдат [PERSON] 28.08.2021 року одержав вогнепальне осколкове сліпе проникаюче поранення поперекової ділянки праворуч з наявністю стороннього тіла металевої щільності та ушкодженням клубової кишки, ректосигмоїдного відділу товстої кишки, заочеревинну гематому, гемоперитонеум. Вогнепальне осколкове дотичне поранення задньої поверхні грудної клітини ліворуч. Травматичний шок 1 ст. Акубаротравму. За обставин при виконанні службових обов`язків військової служби, в районі проведення ООС, під час виконання бойового завдання, внаслідок артилерійського обстрілу, не пов`язано з вчиненням особою злочину, адміністративного правопорушення, не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного заподіяння собі тілесного ушкодження (а.с. 21). [PERSON] в період з 09.09.2021 року по 01.10.2021 року перебував на стаціонарному обстеженні і лікуванні в відділенні ВНХ КАХ. Після виписки надані рекомендації: дотримання дієти № 1, режиму харчування, обмеження фізичного навантаження 3 міс., нагляд лікаря частини, носіння абдомінального бандажу 3 міс., відновно-реконструктивне оперативне лікування через 6 міс. в НВМКЦ «ГВКТ», прийняття медичних препаратів, інш. (а.с. 44). Статтею 51 Конституції України та ст.180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року № 789XII (78912) та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини - батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Предметом їх основного піклування є найкращі інтереси дитини. Обов`язок виховувати та розвивати дитину найважливіший обов`язок матері і батька. Статтею 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. У § 54 рішення Європейського суду з прав людини від 07.12.2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Олссон проти Швеції» (№ 2) від 27.11.1992 року, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001 року за № 2402-ІІІ, кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно зі ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Отже, закон покладає на батьків обов`язок щодо надання утримання своїм неповнолітнім дітям у розмірі, необхідному для забезпечення належного та достатнього рівня життя дитини та її всебічного розвитку. Водночас, обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, причому, обов`язком особистим, індивідуальним, а не солідарним. Частина 1 ст. 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Положенням ч. 1 ст. 182 СК України передбачено, що суд при визначенні аліментів враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Враховуючи зміст ст. ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька, погіршення його здоров`я, може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст. 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст. 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст. 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). Такий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 05.02.2014 року у справі № 6-143цс13. Таким чином, виходячи з наведеного положення закону, при вирішення вимог щодо зміни розміру раніше стягнутих аліментів суд зобов`язаний з`ясувати матеріальний та сімейний стан як платника аліментів, так і стягувача, погіршення чи поліпшення їх здоров`я. Вимога одержувача аліментів про зміну способу їх стягнення може мати місце і внаслідок виникнення необхідності у збільшенні розміру аліментів. Суд зауважує, що закон покладає на батьків обов`язок щодо надання утримання своїм неповнолітнім дітям у розмірі, необхідному для забезпечення належного та достатнього рівня життя дитини та її всебічного розвитку. Водночас, обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, причому, обов`язком особистим, індивідуальним, а не солідарним. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] - платник аліментів, звернувся із вказаними позовними вимогами, мотивуючи їх зміною свого матеріального стану, погіршенням його здоров`я, у відповідності до передбачених ст. 192 СК України підстав. Оскільки під час судового розгляду доведено факт змін в майновому стані позивача, зумовлених погіршенням його здоров`я,

Outcome: partial