Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-23 00:00:00

Позивач звернувся до Дубенського міськрайонного суду з позовом до відповідача про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що з [PERSON] перебував у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Дубенського міськрайонного суду від 12.02.2020 року розірвано. Від спільного подружнього життя мають двоє дітей, які проживають з позивачем за місцем його реєстрації. За час спільного проживання, і позивач і відповідачка були зареєстровані в житловому будинку за адресою [ADDRESS] , який належить на праві спільної часткової власності позивачу [PERSON] та двом спільним з відповідачкою донькам. З листопада 2018 року і до даного часу відповідачка у вказаному будинку не проживає, її речей у будинку не має. Оскільки відповідачка не являється членом сім`ї позивача, не веде з ним спільного господарства, позивач просить визнати її такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме будинком [ADDRESS] . Ухвалою Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 16 лютого 2021 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 06 жовтня 2021 року ухвалою Дубенського міськрайонного суду до участі у справі в якості третьої особи залучено Орган опіки та піклування Тараканівської об`єднаної територіальної громади Дубенського району Рівненської області. В судове засідання позивач та його представник не з`явилися. Представник позивача адвокат Альонова М.Б. подала до суду заяву про розгляд справи у відсутності сторони позивача. Зазначила, що позовні вимоги підтримує та просить задоволити позов. Представник третьої особи Органу опіки та піклування Тараканівської ОТГ в судове засідання не з`явилася. До суду подала заяву про розгляд справи у їх відсутності. Зазначила, що позовні вимоги підтримує, не заперечує проти їх задоволення. Відповідачка у судове засідання повторно не з`явилася, на адресу суду повернувся конверт з відміткою пошти «За вказаною адресою не проживає». У відповідності до ст.128 ЦПК України відповідач являється таким, що належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, оскільки поштова кореспонденція направлялася відповідачу за місцем його реєстрації. Заяв та клопотань не надав, відзиву не надіслав, про причини неявки не повідомив, тому суд визнає його неявку з неповажних причин та вважає за можливе розглянути справу у його відсутність. Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею (ч. 1 ст. 223 ЦПК України). Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити заочне рішення, у зв`язку з неподанням відповідачами відзиву, та відсутністю заперечень позивача щодо заочного розгляду справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Відповідно до ч. 4 ст. 248 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Згідно зі ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 41 Конституції України та ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Стаття 16 ЦК України передбачає способи захисту цивільних прав і інтересів осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно положень ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Захист права власності регулюється нормами Цивільного кодексу України. Положеннями ст. 391 ЦК України регламентовано, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Матеріали справи свідчать про те, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Дубенського міськрайонного суду від 12 лютого 2020 року. Згідно даного рішення неповнолітніх дітей: [PERSON] та [PERSON] залишено проживати з батьком. Рішення набрало законної сили 16 березня 2020 року (а.с.7-8). [PERSON] та його донькам [PERSON] та [PERSON] на праві спільної часткової власності належить житловий будинок [ADDRESS] , що підтверджується Договором про визначення часток у праві спільної часткової власності на частину житлового будинку №2473 від 25.07.2019 та Договорів дарування житлового будинку №2810 від 16.08.2019, а також Договорів дарування земельної ділянки №2809 від 16.08.2019, посвідчених приватним нотаріусом Дубенського районного нотаріального округу Бадаліс Ж.П. (а.с.15-19). Як зазначено в Актах про не проживання №179 від 07.11.2019, №250 від 09.12.2019, та №04 від 10.01.2020 та №217 від 10.09.2020, [PERSON] , [INFO] за адресою [ADDRESS] не проживає з 2018 року. Особистих речей в будинку виявлено не було (а.с.11,12,13,14). Відповідно до частини першої статті 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Відповідно до ст. 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням). Згідно зі ст. 41 Конституції України право приватної власності є непорушним. Конституційний принцип непорушності права власності означає неможливість втручання інших осіб у здійснення власником своїх повноважень, неможливість прояву свавілля відносно власника та відносно його прав, недопустимість будь-яких порушень його влади над своїм майном, а також недопустимість дій інших осіб всупереч інтересам власника та його волі. Непорушність права власності задекларована також статтею 321 Цивільного кодексу України. Суд враховує, що будинок [ADDRESS] перебуває у спільній частковій власності позивача [PERSON] та його неповнолітніх дітей. Відповідачка у зазначеному будинку не проживає, спільного господарства з позивачем не веде, а тому має бути позбавлена права користування житлом позивача. Відповідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частина 1 ст.133 ЦПК України передбачає, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 840,80 грн., які в разі задоволення позову підлягають стягненню з відповідачки.

Outcome: approved