Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-06 00:00:00

В січні 2022 року ПриватБанк звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованість за кредитним договором у розмірі 17 906,77 грн. та понесені судові витрати. Як на підставу позовних вимог вказано, що відповідач звернулась до ПриватБанку про надання кредитних послуг, у зв`язку з чим підписала заяву № б/н від 13.07.2017, згідно якої отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Через неналежне виконання позичальником грошових зобов`язань станом на 15.12.2021 утворилася заборгованість у розмірі 17 906,77 грн., яка складається з 14 381,37 грн. заборгованості за тілом кредиту, в т.ч. 00,00 грн. заборгованості за поточним тілом кредиту та 14 381,37 грн. заборгованості за простроченим тілом кредиту, 0,00 грн. заборгованості за нарахованими процентами, 3 525,40 грн. за простроченими процентами. Ухвалою Ленінського районного суду міста Миколаєва від 11.01.2022 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомленням учасників справи. Про розгляд справи сторони повідомлені належним чином. Відповідач правом на подання відзиву на позов не скористалась. Повідомлення відповідача про розгляд справи здійснювалось судом шляхом направлення ухвали про відкриття провадження у справі, позовної заяви та доданих до неї документів за адресою реєстрації. Згідно повідомлення про вручення поштового відправлення, про розгляд справи відповідач повідомлена належним чином. Від неї надійшла заява про надання відомостей про каліцво та неможливість виконання боргових зобов`язань, згідно якої встановлено, що відповідач є інвалідом І групи, потребує постійно сторонньої допомоги, просить суд врахувати факт її непрацездатності. Клопотань від учасників справи про проведення судового засідання з повідомленням (викликом) сторін відповідно до частини п`ятої статті 279 ЦПК України не надходило. Згідно вимог статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Виходячи з вимог частини п`ятої статті 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його складання. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти і відповідні їм правовідносини. Із матеріалів справи встановлено, що 13.07.2017 між ПриватБанком та відповідачем укладено договір б/н у вигляді Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, згідно з умовами якого позичальник отримав кредит у виді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Анкета-заява не містить умов про розмір кредиту, нарахування процентів та інших платежів, а також відповідальності позичальника. Підписавши анкету - заяву відповідач надав свою згоду, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, з яким він ознайомився в письмовому вигляді. Позивач додав до позовної заяви витяг з Умов та правил надання банківських послуг, підпис на яких позичальника відсутні. Відповідно до розрахунку позивача, через неналежне виконання відповідачем грошових зобов`язань станом на 15.12.2021 утворилась заборгованість у розмірі 17 906,77 грн., яка складається з 14 381,37 грн. заборгованості за тілом кредиту, в т.ч. 00,00 грн. заборгованості за поточним тілом кредиту та 14 381,37 грн. заборгованості за простроченим тілом кредиту, 0,00 грн. заборгованості за нарахованими процентами, 3 525,40 грн. заборгованість за простроченими процентами, 0,00 грн. заборгованості за процентами, нарахованими відповідно до статті 625 ЦК України на прострочений кредит, 0,00 грн. заборгованості по пені та 0,00 грн. комісії. При цьому із наданого розрахунку вбачається, що відсоткова ставка за користування кредитним коштами неодноразово змінювалась та за період з 06.03.2018 по 01.07.2018 складала 3,60 % на місяць, з 01.07.2018 по 31.07.2020 - 3,50 % на місяць, з 01.08.2020 по 15.12.2021- 3,40 % на місяць. Факт руху грошових коштів на картковому рахунку відповідача позивач підтвердив випискою за період з 06.03.2018 по 17.12.2021, яка згідно Переліку типових документів, затверджених наказом Міністерством юстиції України від 12.04.2012 №578/5, має статус первинного документу, а отже є належним та допустимим доказом. На підтвердження кредитних відносин з відповідачем надано також довідку про зміну кредитного ліміту та довідку про кредитні картки, видані відповідачу, відповідно до якої в останнє кредитна картка перевипущена 11.11.2020, термін дії - до серпня 2024 року. Вирішуючи даний спір, суд виходить з наступного правового регулювання. За правилами статей 526, 530, 610 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (статі 611 ЦК України). Частиною першою статті 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За змістом частини першої статті 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 628 ЦК України встановлено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно зі статтею 638 цього ж Кодексу договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. За змістом статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19) викладено правову позицію про те, що Умови та Правила надання банківських послуг ПАТ КБ «ПриватБанк», з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана позичальником. Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) приєднується до тих умов, з якими він безпосередньо ознайомлений. Роздруківка із сайту позивача не може виступати належним доказом, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони, яка може вносити відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування. Матеріали справи не містять підтверджень того, що відповідач розумів Умови та правила надання банківських послуг, а також тарифи банку ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву. Тому надані позивачем витяг з Умов та правил надання банківських послуг та тарифів банку не можуть бути належними доказами, оскільки ці докази повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (Банку), яка може вносити відповідні зміни до умов та правил споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11.03.2015 по справі № 6-16цс15 і не спростовано позивачем при розгляді цієї справи. Між тим підписана відповідачем анкета-заява про приєднання до умов і правил надання банківських послуг в ПриватБанку, виписка по картковому рахунку та довідки про зміну кредитного ліміту і видані відповідачу кредитні картки, є належними і допустимими доказами на підтвердження наявності між сторонами кредитних правовідносин. Водночас позивачем до матеріалів справи долучено відомості про умови кредитування з використанням кредитної картки, які підписані відповідачем [PERSON] та зі змісту яких вбачається, що базова ставка відсотків за користування кредитом поза межами пільгового періоду становить 36 % річних. Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). Статтею 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. При цьому, згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно частин першої, другої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окрему, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у сукупності. Із доданого до позову розрахунку заборгованості вбачається, що за користування позичальником кредитними коштами ПриватБанк нараховував проценти, ставка яких неодноразово змінювалася банком одноосібно на власний розсуд (доказів на погодження зміни відсоткової ставки з позичальником суду не надано), та кошти, внесені відповідачем на погашення заборгованості, зараховувалися банком в тому числі на погашення таким чином нарахованих процентів. За таких обставин, враховуючи доведення позивачем належними доказами фактичне отримання відповідачем кредиту, користування кредитними коштами, обумовлений сторонами розмір відсоткової ставки, а також сукупний розмір нарахованих банком та сплачених позичальником сум за кредитним договором (як вбачається із виписки з особового рахунку), суд вважає обгрунтованими вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту в сумі 12 620,06 грн., а також заборгованості за відсотками в розмірі 3 458,04 грн., що разом складає 16 078,10 грн. Щодо стягнення іншої частини заборгованості - підстави для задоволення таких вимог відсутні через їх спростованість наданим розрахунком, випискою з особового рахунку та довідкою про умови кредитування. Враховуючи викладене, з відповідача на користь позивача необхідно б було стягнути судовий збір в сумі 2 227,94 грн. (2 481,00 х 89,8 %). Проте у відповідності до статті 141 ЦПК України, оскільки відповідача як інваліда І групи звільнено від сплати судового збору (п. 9 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір»), сплачений Банком судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог компенсується за рахунок держави.

Outcome: partial