Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-03 00:00:00

позивач звернувся у суд із позовом до відповідачів у якому просить визнати останніх таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що відповідачі є членами наймача у вищевказаної квартири та зареєстровані у спірному житлі. Однак, починаючи з 1997 року не проживають за вказаною адресою. Будь-яких домовленостей щодо зберігання за ними місця проживання між сторонами не було. Реєстрація відповідачів створює перешкоди у користуванні майном. У відповідності до ст. ст. 71, 72 ЖК УРСР, просить позов задовольнити. Відповідачами не подано відзиви, які би містили заперечення на позов. 30 листопада 2021 року ухвалою судді прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження. У судовому засіданні представники позивача підтримали позов та просять такий задовольнити повністю. Відповідач у судове засідання не з`явились, хоча належним чином повідомлялись про час, дату та місце цього засідання, що підтверджено матеріалами справи. Не подали відзив на позовну заяву. Тому зі згоди сторони позивача, суд постановив ухвалу, яка внесена до протоколу судового засідання, про заочний розгляд справи з дотриманням вимог, встановлених ст. 281 Цивільного процесуального кодексу України. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши дійсні обставини справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов наступного. Суд установив, в квартирі [ADDRESS] зареєстровані: позивач [PERSON] (основний квартиронаймач), [PERSON] (дочка основного квартиронаймача) та [PERSON] (онук основного квартиронаймача), що підтверджено довідкою про зареєстрованих осіб від 16 червня 2017 року № 2181 та ордером на житлове приміщення від 30 грудня 1970 року, які містяться у матеріалах справи. Між сторонами виникли житлові відносини щодо захисту права користування житловим приміщенням шляхом втрати такого права у членів сім`ї наймача, у зв`язку з тимчасовою їх відсутністю, які регулюються нормами статей 71, 72 Житлового кодексу Української РСР. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.71 ЖК УРСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ним зберігається жиле приміщення протягом шести місяців; якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору судом. Згідно з ст. 72 цього Кодексу визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, проводиться у судовому порядку. Повертаючи до матеріалів справи суд установив, що відповідачі з 1997 року фактично не проживають за адресою - [ADDRESS] , тобто понад встановлені строки, що підтверджено листом Подільського УП ГУ НП у місті Києві від 22 листопада 2021 року № Л-2557/125/53/02-204. Дані обставини також підтверджено у судовому засіданні показаннями свідків [PERSON] та [PERSON] , які є сусідами позивача, адже дані обставини їх відомо особисто та такі мають значення для справи, а відтак суд визнає такі показання допустимими доказами факту не проживання відповідачів за спірною адресою понад встановлені строки. Враховуючи вищевикладене, суд прийшов переконання, що оскільки відповідачі добровільно залишили зареєстроване місце проживання, не проживають у ній понад встановлений строк збереження права користування такою без поважних причин; жодних поважних причин відсутності відповідачів за вказаною адресою суд не встановив; відповідачі не несуть обов`язків тимчасово відсутнього члена сім`ї, які покладені законом, а тому суд прийшов до висновку про те, що відповідачів необхідно визнати таким, що втратили право користування спірним житловим приміщенням. Суд приймає аргументи позивача, які підтверджені доказами, що містяться у матеріалах справи, та такі відповідають вимогам закону. Суд застосовує спеціальні норми права, передбачені у статтях 71, 72 ЖК УРСР, адже саме вони регулює спірні відносини, що склались між сторонами, та на які поряд із загальними нормами права вірно покликався позивач у позовній заяві. Інших обставини справи, які б мали вирішальне значення для правильного вирішення справи та на які сторони не покликались, суд не встановив. Таким чином, враховуючи наведене вище, суд прийшов переконання, що порушене право позивача підлягає захисту шляхом задоволення позову повністю. У відповідності до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при поданні позову до суду сплачено судовий збір у сумі 908,00 грн, що підтверджено квитанцією, яка міститься у матеріалах справи, який необхідно стягнути з відповідачів на користь позивача по 454,00 грн з кожного.

Outcome: approved