Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-31 00:00:00

Акціонерне товариство «Акцент Банк»(надалі-АТ «А-Банк») 07 вересня 2021 року звернулося в суд із позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором №б/н від 24 вересня 2019 року у сумі 19985,91 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 24 вересня 2019 року відповідач [PERSON] підписала Анкету-Заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в АТ «А-Банк» із метою укладення кредитного договору №б/н та отримання кредитної картки. На підставі вказаної Анкети-Заяви відповідачу надано кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку,зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 44,40% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана нею Анкета-Заява разом з Умовами та Правилами і Тарифами, які викладені на банківському сайті https://a-bank.com.ua/terms,складає між нею та банком кредитний договір, що підтверджується особистим підписом [PERSON] у Анкеті-Заяві та паспорті споживчого кредиту за програмою «Кредитна картка». Позивач свої зобов`язання за кредитним договором виконав у повному обсязі та надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором, відповідач взяті на себе зобов`язання щодо своєчасного повернення кредиту не виконує, внаслідок чого станом на 16 серпня 2021 року виникла заборгованість за кредитом у розмірі 19985,91 грн., з яких: 13220,51грн.- заборгованість за кредитом; 6765,40 грн.-заборгованість по відсотках; 0,00 грн.-штрафи. Із врахуванням наведеного просить позов задовольнити та стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № б/н від 24 вересня 2019 року у сумі 19985,91 грн. та понесені витрати по сплаті судового збору у сумі 2270,00 грн. Ухвалою Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 10 вересня 2021 року вказану справу передано за підсудністю до Яремчанського міського суду Івано-Франківської області. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22 вересня 2021 року вказану справу передано у провадження судді Ваврійчук Т.Л. Ухвалою Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 27 вересня 2021 року відкрито провадження у вказаній цивільній справі та призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження із викликом сторін. Представник позивача АТ «А-Банк" у судове засідання не з`явився, однак у позовній заяві викладено клопотання про розгляд справи у відсутності представника позивача, позовні вимоги підтримує та просить позов задовольнити, щодо заочного розгляду справи та винесення заочного рішення не заперечують. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, не повідомивши причин неявки, хоча про день та час судового розгляду повідомлявся належним чином, що підтверджується трекінгами відстежень поштових відправлень АТ «Укрпошта». Відзиву на позовну заяву до суду не подала. Ухвалою суду від 01 лютого 2022 року постановлено провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України суд розглянув справу у відсутності сторін без фіксації судового процесу технічними засобами. Перевіривши та оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного. Згідно з ч.1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У відповідності до ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що 24 вересня 2019 року між [PERSON] та АТ «А-Банк», було укладено кредитний договір №б/н, шляхом підписання Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в «А-Банку», згідно з умовами якого [PERSON] отримала кредит у вигляді встановлення кредитного ліміту на платіжну картку. У підписаній відповідачем Анкеті-заяві зазначено, що відповідач погоджується із тим, що дана заява разом із Умовами та Правилами надання банківських послуг та тарифами, правилами користування, основними умовами обслуговування і кредитування, розташованими у рекламному буклеті, складають між нею та банком договір про надання банківських послуг, а також, що вона ознайомлена із договором про надання банківських послуг до його укладення і погоджується з його умовами. До Анкети-заяви банк додав паспорт споживчого кредиту за програмою «Кредитна картка» за типами кредитного продукту картка «Універсальна», картка «Універсальна Gold» та картка «Зелена»,в якому зазначені права та обов`язки клієнта, права та обов`язки банку, умови кредитування, та міститься інформація про підпис клієнта, а саме: в графі «підпис споживача» зазначено: « [PERSON] 24.09.2019 15:37 підписано простим електронним підписом шляхом підтвердження ОТП 13 з номера телефону у відповідності з Умовами та правилами надання банківських послуг». Також до матеріалів справи банк додав Витяг з Умов та правил надання банківських послуг у АТ «А-банк», який розміщений на сайті: https://a-bank.com.ua/green/tariffs в розділі «Умови та правила», Тарифи користування кредитною карткою «Зелена». Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість [PERSON] станом на 16 серпня 2021 року становить 19985,91 грн., яка складається із: 13220,51 грн.- заборгованість за кредитом; 6765,40 грн.заборгованість по відсотках. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку ПАТ «Акцент-банк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633,634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до частини першої статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Таким чином, в разі укладення договору кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). У Анкеті-заяві позичальника від 24 вересня 2019 року процентна ставка за користування кредитом не зазначена. Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за відсотками за користування кредитними коштами. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором №б/н від 24 вересня 2019 року послався на Витяг з Умов та правил надання банківських послуг у ПАТ «Акцент-банк», який розміщений на сайті: https://a-bank.com.ua/terms в розділі «Умови та правила», Тарифи користування кредитною карткою «Зелена», як невід`ємні частини спірного договору та паспорт споживчого кредиту. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розуміла відповідач та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи Анкету-заяву про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг в «А-Банку», а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачкою кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці Умови та правила надання банківських послуг і Тарифи, відсутність у Анкеті-заяві домовленості сторін про сплату процентів за користування кредитними коштами, надані банком витяг з Умов та правил та витяг з Тарифів не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. При цьому, згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Крім того, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, вказала, що обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Витяг з Умов та правил надання банківських послуг у АТ «А-Банк» та витяг з Тарифів користування кредитною карткою «Зелена», які містяться в матеріалах даної справи, не містять підпису відповідачки, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 24 вересня 2019 року шляхом підписання Анкети-заяви. Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17. Вимог про стягнення процентів за користування позиченими коштами та інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання, з підстав та у розмірах встановлених актами законодавства, зокрема статтями 625,1048 ЦК України, позивач не пред`явив. В Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу; закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй, що прямо передбачено у статті 8 Конституції України. Відповідно до частини четвертої статті 42 Конституції України держава захищає права споживачів. Згідно з частиною першою статті 1 ЦК України цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вільного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників. Основні засади цивільного законодавства визначені у статті 3 ЦК України. Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України. Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (частина перша статті 11 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-XII«Про захист прав споживачів»(далі - Закон №1023-XII). Згідно з пунктом 22 частини першої статті 1 Закону № 1023-XII споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Із урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03.07.2019 року справа № 342/180/17, провадження №14-131цс19,зауважує, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з [PERSON] АТ «А-банк» дотримало вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими банк. Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору. Посилання позивача на те, що всі умови кредитування викладені в паспорті споживчого кредиту за програмою «Кредитна картка», який підписаний відповідачкою, що свідчить про погодження істотних умов договору, суд вважає необґрунтованими, оскільки Анкета-заява не містить відомостей про те, яку саме картку отримала [PERSON] , тоді як паспорт споживчого кредиту містить умови щодо кредитного продукту картка «Універсальна», картка «Універсальна Gold» та картка «Зелена». Зазначене, позбавляє суд можливості встановити дійсні обставини справи, перевірити розрахунок заборгованості та дійти обґрунтованого висновку про стягнення заборгованості. Крім того, паспорт споживчого кредиту містить зауваження, що інформація, яка зазначена в паспорті зберігає чинність та є актуальною до 01 січня 2020 року, а заявлені позивачем складові заборгованості нараховані за межами вказаного періоду. Із змісту паспорта споживчого кредиту також вбачається, що умови договору про споживчий кредит можуть відрізнятися від інформації, наведеної в цьому паспорті споживчого кредиту, та будуть залежати від проведеної кредитодавцем оцінки кредитоспроможності споживача з урахуванням, зокрема, наданої ним інформації про майновий та сімейний стан, розмір доходів тощо. У розділі 3 паспорта визначено максимальну суму ліміту на картці «Універсальна» - до 50000 грн., на картці «Універсальна Gold» - до 100000 грн., на картці «Зелена» - до 200000 грн., однак відсутні дані щодо фактичного ліміту, встановленого на конкретній кредитній картці. За даними розділу 4 базова процентна ставка по картці «Універсальна»-3,9% в місяць(46,8% річних),по картці«Універсальна Gold»-3,7% в місяць(44,4% річних),по картці«Зелена» -3,7% в місяць(44,4% річних); реальна річна процентна ставка по картці«Універсальна» 58,23%, по картці«Універсальна Gold»-56,44%, по картці «Зелена» - 54,62%. Однак, матеріали справи не містять інформації, яку саме картку отримала відповідачка. У розділі 4 паспорта також зазначено, що реальна річна процентна ставка обчислена на основі припущення, що процентна ставка та інші платежі за послуги кредитодавця залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит. Отже, зазначений паспорт споживчого кредиту за програмою «Кредитна картка» містить узагальнену інформацію про можливі умови кредитування та орієнтовану загальну вартість кредиту та передує укладенню кредитного договору з позичальником, оскільки передбачає проведення оцінки кредитодавцем кредитоспроможності споживача. За таких обставин, саме по собі підписання відповідачкою паспорта споживчого кредиту за програмою «Кредитна картка» без підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці умови та правила банківських послуг не свідчить про погодження сторонами істотних умов договору. Відтак, суд приходить до висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідачки на користь позивача заборгованості по відсотках за кредитним договором №б/н від 24 вересня 2019 року у розмірі 6765,40 грн. Також суд зауважує, що безпосередньо укладений між сторонами кредитний договір від 24 вересня 2019 року у вигляді Анкети-заяви, підписаної сторонами, не містить і строку повернення кредиту (користування ним). Однак, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ «А-Банк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, суд приходить до висновку, що банк вправі вимагати захисту своїх прав, шляхом зобов`язання боржника виконати обов`язок з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. У відповідності до ч.4 ст. 12, ч.1 ст.82 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За таких обставин, суд на основі всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього з`ясування фактичних обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, з`ясувавши їх достатність і взаємний зв`язок у сукупності, застосовуючи до визначених правовідносин норми матеріального та процесуального права, приймаючи до уваги визнання відповідачем заявлених позовних вимог, приходить до переконання, що позов підлягає до часткового задоволення шляхом стягнення з [PERSON] на користь АТ «А-Банк» заборгованості за кредитним договором №б/н від 24 вересня 2019 року у сумі 13220,51 грн., а у задоволенні решти позовних вимог відмовити. У силу ст.141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, підлягають стягненню з відповідача в користь позивача, а тому з [PERSON] слід стягнути в користь АТ «А-Банк» 2270 грн. сплаченого позивачем судового збору. На підставі наведеного,

Outcome: partial