Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-30 00:00:00

Позивач звернувся із вказаною позовною заявою до Шевченківського районного суду м. Києва. Предметом позову є визнання недійсним договору позики, скасування виконавчого напису №50449 від 25.09.2020 року, скасування постанови про стягнення на заробітну плату від 02.03.2021 року. Вказана позовна заява надійшла до Шевченківського районного суду м. Києва та протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями передана до провадження судді Саадулаєва А.І. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 05.05.2021 року відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, встановлено процесуальні строки для подання заяв по суті справи. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 25.11.2021 року позовну заяву залишено без руху. 16.12.2021 року позивач подав до суду заяву про залишення позову без розгляду. 25.01.2022 року від позивача на адресу суду надійшла заява про зміну предмету позову, якою було усунуто недоліки вказані в ухвалі суду, крім цього зазначив, що не підтримує заяву про залишення позову без розгляду, та просить розглянути справу по суті без його присутності. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 31.01.2022 року залишено без розгляду заяву про зміну предмету позову. Як вбачається із змісту позовної заяви позивач звернувся із вказаним позовом, вказавши відповідачем ТОВ «ФК «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ», звернувши до нього вимоги про визнання договору позики №AG1755824 від 27.09.2018 року, та про скасування виконавчого напису від 25.09.2020 №50449. Правова позиція позивача щодо позовної вимоги про скасування спірного виконавчого напису обґрунтована тим, що 05.10.2020 року на підставі виконавчого напису №50449 від 25.09.2020 року виданого приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. про стягнення з нього грошових коштів на користь ТОВ «ФК «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» була винесена постанова про відкриття виконавчого провадження. Із прийнятим рішенням позивач категорично не погоджується, оскільки будь якого договору позики не укладав і його не підписував та грошових коштів не отримував. Правова позиція позивача щодо позовної вимоги про визнання недійсним договору позики, в позовній заяві відсутня. Відповідач правом на подання відзиву не скористався. Треті особи пояснень суду не надали. Відповідно до положень ч.1, 2 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У разі участі у справі кількох відповідачів заочний розгляд справи можливий у випадку неявки в судове засідання всіх відповідачів. Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів для розгляду справи по суті, а також те, що позивач щодо заочного розгляду справи не заперечує, суд, на підставі ч. 1, 2 ст. 280 та відповідно до ст. 281 ЦПК України, постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом не здійснювалося. Суд, розглянувши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 27.09.2018 р. між [PERSON] та ТОВ «ФК «Дінеро» було укладено кредитний договір № AG1755824. Судом встановлено, що 25.09.2020 р. приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. вчинив виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за №50449, про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» суми боргу у розмірі 11975,00 грн. За приписами ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. При цьому, відповідно до ст. 18 ЦК України, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно зі ст. ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. За приписами п. 19 ст. 34 Закону України «Про нотаріат», виконавчий напис є нотаріальною дією, що вчиняють нотаріуси. Порядок вчинення виконавчих написів визначено Главою 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим Наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012р. №296/5 (далі по тексту - Порядок). Відповідно до п.п. 3.1, 3.2 гл. 16 Порядку, нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 №1172 (далі по тексту - Перелік). Згідно зі ст. 89 Закону України «Про нотаріат», у виконавчому написі повинні зазначатися: дата (рік, місяць, число) його вчинення, посада, прізвище, ім`я, по батькові нотаріуса, який вчинив виконавчий напис, найменування та адреса стягувача; найменування, адреса, дата і місце народження боржника, місце роботи (для громадян), номери рахунків в установах банків (для юридичних осіб); строк, за який провадиться стягнення; суми, що підлягають стягненню, або предмети, які підлягають, витребуванню, в тому числі пеня, проценти, якщо такі належать до стягнення, розмір плати, сума державного мита, сплачуваного стягувачем, або мита, яке підлягає стягненню з боржника; номер, за яким виконавчий напис зареєстровано; дата набрання юридичної сили; строк пред`явлення виконавчого напису до виконання. Виконавчий напис скріплюється підписом і печаткою нотаріуса. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, що викладена у постанові від 05 липня 2017р. у справі №6-887цс17, з урахуванням приписів ст. ст. 15, 16, 18 ЦК України, ст.ст. 50, 87 ЗУ «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. Згідно зі ст. 50 Закону України «Про нотаріат», нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, права та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. Щодо позовних вимог позивача про визнання недійсним договору позики, суд зазначає, що у позовній заяві відсутнє обґрунтування даної позовної вимоги, не зазначені підстави для визнання договору недійсним, що позбавляє суд можливості перевірити вимоги позивача на предмет законності та обгрунтованості. Щодо позовних вимог позивача про скасування виконавчого напису, суд звертає увагу на те, що вони не підлягають задоволенню, оскільки, чинним законодавством не передбачено право суда скасовувати виконавчі листи приватних нотаріусів. Разом із тим, належним способом захисту порушеного права позивача є визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. Щодо вимоги проскасування постанови про стягнення заробітної плати, слід зазначити про те, що дана вимога необгрунтована, крім того, дані вимоги підлягають розгляду в порядку оскарження дій приватного виконавця, а не в порядку позовного провадження. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги про визнання недійсним договору позики, скасування виконавчого напису №50449 від 25.09.2020 року, скасування постанови про стягнення на заробітну плату від 02.03.2021 року, не підлягають задоволенню, оскільки стороною позивача обрано невірний спосіб захисту та не зазначено обґрунтування та підстави позову.

Outcome: dismissed