Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-25 00:00:00

01 листопада 2021 року до Жовтневого районного суду м. Харкова надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, відповідно до якої позивач просила суд стягнути з відповідача матеріальну шкоду у розмірі 6 040 грн. та моральну шкоду у розмірі 5 000, 00 грн., а також стягнути з відповідача судові витрати. В обґрунтування позову позивач посилається на те, що 10.10.2021 о 19-00 год. по [ADDRESS] відповідач [PERSON] розбив скло у її будинку. Такі дії були кваліфіковані правоохоронними органами за ст. 173 КУпАП. 08.09.2021 постановою Жовтневого районного суду м. Харкова [PERSON] було визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП та піддано адміністративному стягненню у вигляді штрафу у розмірі 119,00 грн. Позивач зазначає, що вищезазначеними діями відповідача, а саме тим, що він розбив скло у вікні її будинку, заподіяно матеріальну шкоду у розмірі 6 040,00 грн. (вартість стекла), яку вона і просить стягнути з відповідача. Також позивач зазначає, що неправомірними діями відповідача їй було завдано моральну шкоду, яку вона оцінює у 5 000 грн., які також просить стягнути з відповідача. Зазначені обставини і стали підставою для звернення до суду з зазначеним позовом. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 03.11.2021 позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди залишено без руху, наданий час для усунення недоліків. Після усунення недоліків, ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 23.11.2021 прийняти позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у цивільній справі за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про стягнення матеріальної та моральної шкоди. Призначено судове засідання. Позивач [PERSON] в судовому засіданні підтримала заявлені позовні вимоги, просила їх задовольнити, посилаючись на обставини, які викладені у рішенні вище, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про день, час та місце слухання справи повідомлений належним чином, причина неявки суду не відома. Клопотання про відкладення справи до суду не надходило. Відзив на позовну заяву до суду також не надходив. У зв`язку з цим, суд, згідно вимогам ч. 4 ст. 223 та ст. ст. 280, 281 ЦПК України, вважає можливим провести заочний розгляд справи, проти чого не заперечував і позивач по справі. Суд, вислухавши пояснення позивача, дослідивши надані сторонами та долучені до матеріалів справи докази, встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини. Судом було встановлено, що постановою Жовтневого районного суду м. Харкова від 08.09.2021 [PERSON] визнано винним у вчинені правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП та піддано адміністративному стягненню у вигляді штрафу у розмірі трьох неоподаткованих мінімальних доходів громадян, що дорівнює сумі 119,00 грн. на користь держави. Даною постановою суду встановлено, що 10 червня 2021 о 19-00 год. по [ADDRESS] гр. [PERSON] розбив скло у вікні своїх сусідів з квартири №1 в громадському місці, чим порушив громадський порядок. ( а.с.19) Згідно із ч.6 ст.82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Згідно з ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до змісту положень статей 11, 15 ЦК України цивільні права і обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів встановлений статтею 16 ЦК України. Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Особа, право якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Як правило, спосіб захисту порушеного права визначено законом. Пунктом третім частини другої статті 11 Цивільного кодексу України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі. Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Відповідно до статті 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Згідно із частиною першою статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Судом було встановлено, що позивач [PERSON] є співвласником будинку [ADDRESS] . ( а.с. 9) Постановою Жовтневого районного суду м. Харкова від 08.09.2021 встановлено, що 10 червня 2021 о 19-00 год. по [ADDRESS] гр. [PERSON] розбив скло у вікні своїх сусідів з квартири №1 . Потерпілою по справі є Карпушкіна. Згідно товарного чеку №180636 заміна склопакетів по [ADDRESS] , замовником є [PERSON] , становить 6 040,00 грн. (шість тисяч сорок гривень). ( а.с. 8) Таким чином, суд вважає, що з відповідача підлягає стягненню на користь позивача в якості відшкодування матеріальної шкоди завданої правопорушенням 6 040,00 грн. Стосовно вимог позивача про стягнення моральної шкоди суд зазначає наступне. За правилами передбаченими ст. ст. 16, 23 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї, у зв`язку із знищенням чи пошкодженням майна, приниженні честі, гідності та ділової репутації. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до роз`яснень, які містяться в п. п. 4, 5 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», з подальшими змінами та доповненнями, відповідно до ст. 137 ЦПК у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Суду необхідно в кожній справі з`ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати, якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин. Обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. В обґрунтування моральної шкоди позивач посилається на моральні страждання, які були заподіяні їй внаслідок скоєного відповідачем правопорушення. Частиною 3 статті 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Статтею 78 ЦПК України передбачено, що суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Частиною 6 статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як вбачається з положень ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. В супереч вимогам вищезазначених закону позивачем не було надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження її позовних вимог в частині відшкодування моральної шкоди. У зв`язку з чим, суд вважає необхідним відмовити позивачу [PERSON] у задоволені позову в частині відшкодування завданої їй моральної шкоди. Враховуючи усе вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовна заява [PERSON] до [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди підлягає частковому задоволенню. У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір. На підстави викладеного та

Outcome: partial