Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-03 00:00:00

04.02.2022 року заявник [PERSON] , який діє в інтересах неповнолітнього [PERSON] , фактично проживає за адресою: [ADDRESS] , звернувся до суду з вищезазначеною заявою, у якій просить встановити факт, що має юридичне значення, а саме те, що громадянка України [PERSON] , [INFO] , уродженка м. Донецьк, померла [INFO] на території міста Донецьк, Донецької області, яке станом на сьогодні знаходиться на території непідконтрольній Україні. Обґрунтовуючи заяву, [PERSON] , вказує, [INFO] померла його колишня дружина [PERSON] , [INFO] , у м. Донецьк, Донецької області. Факт смерті підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] виданого «Куйбышевским отделом ЗАГС Донецкого городского управления юстиции Министерства юстиции Донецкой Народной Республики» від 26.11.2021 року. Від шлюбу у сторін залишилась спільна дитина [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 27.11.2007). Заявник звернувся до відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі з заявою про реєстрацію смерті [PERSON] , однак у відповіді на звернення від 17.12.2021 року № 26516/56-57, заявнику було відмовлено в реєстрації смерті його дружини. Встановлення факту смерті заявнику необхідно для вирішення питання про подальшу реєстрацію в органах реєстрації актів цивільного стану відповідно до вимог законодавства, та вирішення питань пов`язаних зі вступом їх спільного сина у спадщину, що залишилась після смерті [PERSON] .. Також заявник вказує, що зазначене місце смерті є тимчасово окупованою територією України, визначене Верховною Радою України Законом України від 15.04.2014 № 1207-УІІ «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», Межі та перелік районів, міст, селищ і сіл, частин їх територій, тимчасово окупованих у Донецькій та Луганській областях, затверджено Указом Президента України від 7 лютого 2019 року № 32/2019. На підставі викладеного просить задовольнити заяву. Заявник [PERSON] , який діє в інтересах неповнолітнього [PERSON] , в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, просить суд розгляд справи проводити за його відсутності. Представник відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі, в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся. Відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України\~у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до ч. 3\~ст. 294 ЦПК України, справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом. Відповідно до ст. ст.\~315,\~317 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Відповідно до п.13\~постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення»\~заяви про встановлення факту смерті особи в певний час приймаються до провадження суду і розглядаються за умови подання заявниками документів про відмову органів реєстрації актів громадянського стану в реєстрації події смерті. Заявник зобов`язаний обґрунтувати свою заяву посиланнями на докази, що достовірно свідчать про смерть особи у певний час і за певних обставин. Статтею 317 ЦПК України\~передбачені особливості провадження у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України. Заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхнім представником до суду за межами такої території. Судом встановлено, що відповідно до копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , [INFO] у місті Донецьк, Донецької області, померла [PERSON] , [INFO] , яка проживала в місті Донецьк, Донецької області, про що було зроблений відповідний актовий запис № 1874, «Куйбышевским отделом ЗАГС Донецкого городского управления юстиции Министерства юстиции Донецкой Народной Республики» від 26.11.2021 року. Родині відносини між [PERSON] , [INFO] в інтересах якого діє [PERSON] , з [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] підтверджується наступними документами. Судом встановлено, що у [PERSON] , та [PERSON] , є спільний син, відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , [PERSON] , народився [INFO] , в м. Донецьк, Куйбишевського району, Донецької області, про що було зроблено відповідний актовий запис № 923, виданий відділом реєстрації актів цивільного стану Куйбишевського районного управління юстиції в місті Донецьку відділу реєстрації актів цивільного стану. В графі батько зазначено [PERSON] , в графі мати [PERSON] . Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] , [PERSON] , та [PERSON] , 15 квітня 2010 року розірвали шлюб, про що було зроблено відповідний актовий запис № 104, видане відділом реєстрації актів цивільного стану Куйбишевського районного управління юстиції у м. Донецьк Донецької області. Судом встановлено, з відповіді Відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі від 17.12.2021 року № 26516/56-56, на заяву [PERSON] , про проведення державної реєстрації смерті, вбачається, що органом реєстрації було відмовлено в реєстрації через невідповідність наданих заявником документів до чинного законодавства. Отримати свідоцтво\~про\~смерть\~у відділі\~державної\~реєстрації\~актів цивільного\~стану\~неможливо,\~оскільки\~факт\~смерті відбувся\~на\~тимчасово\~окупованій території\~України,\~на\~якій неможливо отримати медичний документ, що може бути прийнято відділом державної реєстрації актів цивільного стану для здійснення реєстрації смерті відповідно до ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану». Крім того встановлення факту смерті заявнику необхідно для вирішення питання про подальшу реєстрацію в органах реєстрації актів цивільного стану відповідно до вимог законодавства, та вирішення питань пов`язаних зі вступом їх спільного сина у спадщину, що залишилась після смерті [PERSON] .. За п. 8 ч. 1\~ст. 315 ЦПК України\~суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. За ч. 2\~ст. 319 ЦПК України, рішення суду про встановлення факту, який підлягає реєстрації в органах державної реєстрації актів цивільного стану або нотаріальному посвідченню, не замінює собою документів, що видаються цими органами, а є тільки підставою для одержання зазначених документів (п. 18\~постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення»). Відповідно до\~ст. 17 ЗУ «Про державну реєстрацію актів цивільного стану»\~державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою або рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Таким чином, не може вважатись легітимним на території України свідоцтво про смерть особи, видане органом, який створено на цій території в порядку, не передбаченому законом України. Документ, який виданий органом, що створений на тимчасово окупованій території у порядку, не передбаченому законами України, відповідно до частини 3 статті 9 «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» є недійсними і не створюють правових наслідків. Проте, виходячи з практики ЄСПЛ, яка відповідно до українського законодавства має застосовуватись судами як джерело права, необхідно враховувати висновки суду у справах проти Туреччини (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001), Молдови та Росії (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016), де наголошено, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони [тобто є окупованою]. Цей висновок в контексті сформульованого у Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватись недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованих територіях, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цих територій при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать. При цьому, за логікою цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу. Відповідно до\~ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України»\~тимчасово окупована територія України є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія\~Конституції\~та законів України. Відповідно до ч. 1\~ст. 18 ЗУ «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим та тимчасово окупованій території України»\~громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених\~Конституцією України, у тому числі соціальних, трудових, виборчих прав та права на освіту, після залишення ними тимчасово окупованої території. Згідно з ч. ч. 1-2\~ст. 4 ЗУ «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України»\~на тимчасово окупованій території на строк дії цього\~Закону\~поширюється особливий правовий режим перетину меж тимчасово окупованої території, вчинення правочинів, проведення виборів та референдумів, реалізації інших прав і свобод людини і громадянина. Правовий режим тимчасово окупованої території передбачає особливий порядок забезпечення прав і свобод громадян України, які проживають на тимчасово окупованій території. Єдиними наявними документами, що підтверджують факт смерті (померлого) на території, непідконтрольній державній владі території України, що відповідно до Постанови Верховної\~ради\~України\~від 17.03.2015\~року\~№254-VIII\~«Про\~визнання\~окремих районів,\~міст,\~селищ\~і\~сіл Донецької\~та\~Луганської\~областей тимчасово\~окупованими\~територіями» одночасно є тимчасово окупованою територією України, є: копія свідоцтва про смерть [PERSON] , серії [NUMBER] . Суд дійшов висновку, що заявник немає можливості отримати документ встановленої форми про смерть його колишньої дружини - [PERSON] , [INFO] , уродженка м. Донецьк, яка померла [INFO] на території міста Донецьк, Донецької області, яке станом на сьогодні знаходиться на території непідконтрольній Україні, оскільки на вказаній території не здійснюють повноваження органи влади України як заклади охорони здоров`я або судово-медичні установи, які б мали можливість встановити факт смерті, так і органи реєстрації актів цивільного стану, які б мали можливість зареєструвати факт смерті та видати належне свідоцтво про смерть. Законом України «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях» від 18 січня 2018 року № 2268-VIII, а саме частиною першої статті 1, визнано Тимчасово окупованими територіями у Донецькій та Луганській областях частини території України, в межах яких збройні формування Російської Федерації та окупаційна адміністрація Російської Федерації встановили та здійснюють загальний контроль, а саме: 1) сухопутна територія та її внутрішні води у межах окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей; 2) внутрішні морські води, прилеглі до сухопутної території, визначеної пунктом 1 цієї частини; 3) надра під територіями, визначеними пунктами 1 і 2 цієї частини, та повітряний простір над цими територіями. Межі та перелік районів, міст, селищ і сіл, частин їх територій, тимчасово окупованих у Донецькій та Луганській областях, визначаються Президентом України за поданням Міністерства оборони України, підготовленим на основі пропозицій Генерального штабу Збройних Сил України. Особливості реалізації інших прав і свобод цивільного населення та вчинення правочинів на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях визначаються законами України. Згідно з положеннями абзацу третього\~статті 2 Закону України «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях», діяльність збройних формувань Російської Федерації та окупаційної адміністрації Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, що суперечить нормам міжнародного права, є незаконною, а будь-який виданий у зв`язку з такою діяльністю акт є недійсним і не створює жодних правових наслідків, крім документів, що підтверджують факт народження або смерті особи на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях, які додаються відповідно до заяви про державну реєстрацію народження особи та заяви про державну реєстрацію смерті особи. Статтею 17 ч. 1 ЗУ «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України»\~передбачено, що у разі порушення положень цього\~Закону\~державні органи України застосовують механізми, передбачені законами України та нормами міжнародного права, з метою захисту миру, безпеки, прав, свобод і законних інтересів громадян України, які перебувають на тимчасово окупованій території, а також законних інтересів держави Україна. Згідно роз`яснень, викладених у п. 1 постанови ПВСУ від 31.03.1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Встановлення факту смерті [PERSON] , [INFO] породжує юридичні наслідки для заявника та для їх спільного сина [PERSON] , [INFO] при цьому, чинним законодавством не передбачено іншого порядку встановлення факту смерті. Відповідно до ч. 4\~ст. 317 ЦПК України, ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню. Рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути оскаржено в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. Оскарження рішення не зупиняє його виконання. Оскільки [PERSON] ,\~ [INFO] , померла на\~території тимчасово\~непідконтрольній Україні,\~її смерть\~не може\~бути зареєстрована\~в органах\~ДРАЦСУ на\~підставі свідоцтва\~про смерть,\~виданого «Куйбышевским отделом ЗАГС Донецкого городского управления юстиции Министерства юстиции Донецкой Народной Республики» від\~26.11.2021 року, який знаходиться на тимчасово не підконтрольній території Україні. Тому вимоги заявника [PERSON] , який діє в інтересах неповнолітнього [PERSON] , про встановлення факту смерті [PERSON] підлягають задоволенню. Суд встановлює факт смерті особи за умови підтвердження доказами, що ця подія мала місце у певний час та за певних обставин. Оскільки заявник позбавлений можливості в іншому, ніж у судовому порядку встановити факт смерті своєї колишньої дружини на тимчасово окупованій території, а також надати для реєстрації смерті документ, передбачений законодавством України, оцінюючи, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд вважає, що факт смерті [PERSON] ,\~ [INFO] , яка померла [INFO] на території міста Донецьк, Донецької області, яке станом на сьогодні знаходиться на території непідконтрольній Україні, підтверджується наданими суду доказами, тому є правові підстави для задоволення заяви і для встановлення факту смерті. Задоволення заяви має для заявника юридичне значення, оскільки необхідне для проведення державної реєстрації смерті та отримання відповідного документу - свідоцтва про смерть, згідно чинного законодавства України. Відповідно до вимог п. 8 ч. 1\~ст. 430 ЦПК України\~суд допускає негайне виконання рішень у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України. Відповідно до правил ст.\~317, п. 8 ч. 1 ст.\~430 ЦПК України, рішення суду про встановлення факту смерті допустити до негайного виконання.

Outcome: approved