Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-03 00:00:00

[PERSON] (далі - Заявник) звернувся до суду з заявою, заінтересована особа: Відділ обслуговування громадян № 20 управління обслуговування громадян головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, в якій просить встановити факт належності йому, [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , правовстановлюючого документа трудової книжки серії [NUMBER] . \~ \~ \~ \~ В обґрунтування своїх вимог Заявник зазначає, що у червні 2021 року він звернувся до Відділу обслуговування громадян № 20 управління обслуговування громадян головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (далі за текстом Заінтересована особа) із заявою про призначення пенсії. Листом від 09.07.2021 вих.№ 2000-0222-8/90367 Заінтересована особа повідомила, що зарахування стажу згідно з наданих скан-копій трудової книжки неможливе у зв`язку з некоректним її заповненням, чим було порушено Наказ Міністерства соціального захисту населення України № 58 від 29.07.1993 року (зі змінами № 513 р від 18.07.2018) «Про затвердження Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників» п.2 а) п.2.2., а саме до трудової книжки вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження. Так, на першій сторінці трудової книжки Заявника серії [NUMBER] не міститься запису про дату народження власника трудової книжки, а сорок перша сторінка заповнена згідно чинного законодавства. Враховуючи вищевикладене, Заявник зазначає, що заінтересована особа не враховує для пенсії стаж Заявника, що мав місце у радянські часи,\~через недоліки запису на титульній сторінці трудової книжки. Це порушує право Заявника на пенсію, передбачене ст. 46 Конституції України. Ухвалою судді Дзержинського районного суду міста Харкова Штих Т.В. від 16.11.2021 року відкрито провадження у даній справі. В судове засідання [PERSON] та його Представник адвокат Журавель Денис Миколайович не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені своєчасно та належним чином. Представник [PERSON] адвокат Журавель Д.М. подав до суду Заяву від 09.12.2021 року, у якій просив проводити розгляд справи за відсутності заявника і його представника, заявлені вимоги підтримав у повному обсязі. Представник заінтересованої особи в судове засідання не з`явився, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. З`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані Заявником та його представником докази, суд встановив наступне. Відповідно до ч.2 ст.315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. За змістом п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31 травня 1995 року "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" (далі - Постанова), в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Згідно з п.7\~постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, для оформлення права на пенсію в зв`язку із втратою годувальника. Отже системний аналіз роз`яснень Верховного Суду України дають підстави для висновку, що умовами, за наявності яких можливим є звернення до суду для встановлення фактів, що мають юридичне значення є те, що згідно із законом ці факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих немайнових чи майнових прав фізичних осіб; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; встановлення факту потрібне заявникові для конкретної мети; відсутній спір про право. Оскільки будь-яким іншим чином ніж в судовому порядку заявник позбавлений можливості встановити факт належності правовстановлюючих документів, Заявник був змушений звернутися до суду з цією заявою. Відповідно до ст. 48 КЗпП України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації або у фізичної особи понад п`ять днів. Трудові книжки ведуться також на позаштатних працівників при умові, якщо вони підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню, студентів вищих та учнів професійно-технічних навчальних закладів, які проходять стажування на підприємстві, в установі, організації. Працівникам, що стають на роботу вперше, трудова книжка оформляється не пізніше п`яти днів після прийняття на роботу. Студентам вищих та учням професійно-технічних навчальних закладів трудова книжка оформляється не пізніше п`яти днів після початку проходження стажування. До трудової книжки заносяться відомості про роботу, заохочення та нагороди за успіхи в роботі на підприємстві, в установі, організації; відомості про стягнення до неї не заносяться. Порядок ведення трудових книжок визначається Кабінетом Міністрів України. Відповідно до положень п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.\~Перелік фактів, які підлягають встановленню судом в окремому провадженні, викладений в ч. 1 ст. 315 ЦПК України. Згідно положень п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Судом встановлено, що факт належності заявнику трудової книжки підтверджується, зокрема: 1. Тим, що прізвище, ім`я та по батькові, що записані у паспорті Заявника збігаються між тими, що зазначаються на титульній сторінці трудової книжки, належної Заявнику; 2. Тим, що на 41 сторінці трудової книжки Заявника міститься запис українською мовою про власника трудової книжки та цей запис співпадає з прізвищем, ім`я та по батькові, зазначений у паспорті Заявника; 3. листом з виробничого кооперативу «Архівіст» про перебування у трудових відносинах Заявника з:«Харьковское СМУ связи Треста «Укрсвязьстрой» у період з 20.07.1985 до 31.01.1990, що співпадає із записом у трудовій книжці № [NUMBER] , «НПО «ОНИКС» - № [NUMBER] » з 01.02.1990 до 09.01.1992, що співпадає із записом у трудовій книжці № 20; з «НПСФ «Связьстрой-инвест» - № [NUMBER] » з 29.05.1998 до 30.04.1999, що співпадає із записом у трудовій книжці № 26. 4. листом з Харківській філії АТ «Укртелеком» про перебування у трудових відносинах Заявника з «Харьковская городская телефонная сеть» з 13.01.1992 до 21.10.1994, що співпадає із записом у трудовій книжці № [NUMBER] . Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показання свідків. Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства (ст. 13 ЦПК України) суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 9 Конституції України передбачено чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Статтею 6\~§ 1\~Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод\~встановлено,\~що «Кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру…» 1. Право і доступ до суду 45. Право на справедливий судовий розгляд, що гарантується Статтею 6 § 1, має здійснюватися відповідно до норм закону, що передбачають наявність у сторін судового розгляду ефективного судового захисту з метою захисту їх цивільних прав (Beles and others v. the Czech Republic (Белеш та інші проти Ческьої Республіки), § 49). У Справі "Beles and Others v. the Czech Republic", заява N 47273/99, рішення від 12.11.2002 року зазначається "право на справедливий суд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, має тлумачитися з урахуванням верховенства права, одним з основних аспектів якого є принцип правової визначеності, який вимагає, щоб усі заявники мали ефективний засіб судового захисту, що дозволив би їм захищати свої громадянські права (див., серед інших органів, Brumarescu v. Romania [GC], N 28342/95, § 61, ECHR1999-VII). Він також нагадує, що правила, які регулюють формальні заходи, які необхідно вжити, та строки, які мають бути дотримані при оскарженні, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя та дотримання, зокрема, вищезазначеного принципу правової визначеності. У зв`язку з цим, згадані правила або спосіб їх застосування не повинні перешкоджати сторонам судового процесу використовувати наявні засоби правового захисту". Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність (пункт 4.1. Рішення Конституційного Суду України від 02 листопада 2004 року № 15-рп/2004). Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність (пункт 4.1. Рішення Конституційного Суду України від 02 листопада 2004 року № 15-рп/2004). Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦПК України, заява фізичної особи про встановлення факту, що має юридичне значення, подається до суду за місцем її проживання. Отже, ця заява подається за місцем проживання Заявника, а саме до Харківського районного суду Харківської області. Статтею 76 ЦПК України визначено, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору (ч. 1 ст. 95 ЦПК України). Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За правилами ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до ч.1ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відтак, оцінивши повно всебічно та об`єктивно докази надані заявником, суд приходить до беззаперечного висновку про можливість встановлення факту, що має юридичне значення, а саме: належності [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , правовстановлюючого документа трудової книжки серії [NUMBER] . На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved