Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-26 00:00:00

у вересні 2021 року позивач [PERSON] через свого представника адвоката Діхтяренко О.М. звернулась до суду із позовом до відповідача [PERSON] , в якому просила визначити місце проживання дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] разом із позивачем. В обґрунтування позову зазначено, що із 12.08.2011 року сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 09.03.2021 року у справі № 752/2371/21. В період шлюбу у сторін народились діти: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , які після припинення шлюбних відносин між сторонами залишились проживати із позивачем в квартирі, яка їй належить на праві власності. Позивач вказує, що нею були створені всі необхідні умови для проживання дітей та їх розвитку. Вона займається фізичним та духовним розвитком дітей, їх лікуванням та навчанням. Позивач зазначає, що визначення місця фактичного проживання дітей разом із нею відповідатиме інтересам дітей, в т.ч. з огляду на їх вік. Посилаючись на викладене, позивач вимушена звернутись до суду із даним позовом. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 09.09.2021 року, у справі відкрито провадження та призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження. Представник позивача в судове засідання не з`явилась. Суду подала письмову заяву про розгляд справи без її участі, просила позовні вимоги задовольнити, та стягнути із відповідача на користь позивача судові витрати в сумі 30908,00 грн. Представник відповідача в судове засідання не з`явилась. В матеріалах справи міститься письмова заява відповідача та його представника, відповідно до якої сторона відповідача не заперечувала проти задоволення позовних вимог та визначення місця проживання дітей разом з їх матір`ю, однак, заперечувала проти стягнення із відповідача на користь позивача витрат, пов`язаних із отриманням правової допомоги, оскільки, позивачем не надано суду достатніх доказів, які б свідчили про фактичне отримання та оплату позивачем цих послуг. Третя особа явку свого представника в судове засідання не забезпечила. Про розгляд справи повідомлялась належним чином. В матеріалах справи міститься письмове клопотання про розгляд справи без участі представника третьої особи, а також службою у справах дітей було надано суду висновок органу опіки і піклування. Враховуючи викладене, суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін на підставі доказів, які містяться в матеріалах справи. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що сторони у справі [PERSON] та [PERSON] перебували із 12.08.2011 року перебували в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 09.03.2021 року у справі № 752/2371/21. В період шлюбу у сторін народились діти: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копіями свідоцтв про народження. В ході розгляду справи було встановлено, та не заперечувалось відповідачем те, що після припинення шлюбних відносин між сторонами діти сторін фактично залишилась проживати та на даний час проживають разом із матір`ю - позивачкою у справі. Відповідно до висновку Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації від 05.01.2022 року № 100/102, орган опіки та вважає за доцільне визначити місце проживання малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] ,- разом із матір`ю [PERSON] . В ході розгляду справи сторона відповідача не заперечувала щодо визначення місця проживання дітей із позивачем, вказуючи на фактичне проживання дітей разом із матір`ю. Перевіряючи обґрунтованість та доведеність позовних вимог, суд приймає до уваги те, що статтею 19 Сімейного кодексу України визначено, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитись з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обгрунтованим, суперечить інтересам дитини. Частинами 6, 8 статті 7 Сімейного кодексу України визначено, що жінка та чоловік мають рівні права та обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно зі ст. 150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини. Відповідно до ст. 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. При цьому, згідно зі ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання дитини суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини (ч. 2 ст. 161 СК України). Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Статтею 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.12.1991 року, у всіх діях відносно дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними або приватними інституціями, які займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється найкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно положень ст. 9 вказаної Конвенції держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. При цьому, поняття розлучення слід тлумачити з огляду на право одного з батьків на спілкування з дитиною та обов`язок другого батька надати можливість для такого спілкування. Пунктом 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» визначено, що у випадку, коли при розірванні шлюбу в судовому порядку встановлено, що подружжя не досягло згоди про те, з ким із них будуть проживати неповнолітні діти, суд вирішує зазначені питання по суті одночасно з вимогою про розірвання шлюбу з дотриманням закону, який регулює ці правовідносини. Судом встановлено, та не заперечувалось сторонами те, що після того, як сторони почали проживати окремо, діти залишились проживати та на даний час проживають із матір`ю та нею створені всі умови для проживання дітей, вона здійснює опіку над дітьми, доглядає їх, та піклується про їх стан здоров`я. Суд вважає за необхідне звернути увагу сторін на те, що визначення місця проживання дітей з матір`ю, не позбавляє права відповідача, як батька, відвідувати дітей, спілкуватися з ними, здійснювати свої батьківські обов`язки та доглядати за дітьми за місцем проживання позивача. Згідно із ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Відповідно до ст. 157 Сімейного Кодексу України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. На переконання суду, а також з огляду на характеристики обох батьків, прихильність дітей до батьків, вік дітей, стан їх здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, - місцем проживання, останніх, на даний час доцільно визначити з їх матір`ю - позивачем у справі. Враховуючи встановлені в ході розгляду справи обставини, інтереси та вік дитини, а також те, що стороною відповідача фактично визнано вимоги про визначення місця проживання дитини разом із матір`ю, а відтак суд вважає, що позов слід задовольнити, визначивши місце проживання дітей із їх матір`ю. В порядку ст. 141 ЦПК України, із відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір в сумі 908,00 грн. Разом з тим, з огляду на положення ст.ст. 133, 137, 141 ЦПК України, у стягненні із відповідача на користь позивача витрат, пов`язаних із отриманням правової допомоги в сумі 30000,00 грн. слід відмовити, оскільки, стороною позивача не було надано суду достатніх та належних доказів, які б засвідчували належне отримання правових послуг позивачем та їх оплату. Так, за умовами п.п. 3, 4 додаткової угоди № 1 до договору про надання правової допомоги б/н від 01.03.2021 року, сума за послуги адвоката в розмірі 30000,00 грн. оплачується в день підписання угоди шляхом безготівкового перерахування на картковий рахунок адвоката, відкритий в АТ «Приватбанк», а також сторони узгодили зобов`язання скласти акт прийому-передачі наданих послуг, який мав бути перевірений та підписаний сторонами. Однак, стороною позивача не було надано суду доказів фактичного перерахування адвокату коштів в обумовленій сумі на відповідний картковий рахунок адвоката, як це передбачено умовами договору, а також матеріали справи не містять акту прийому-передачі наданих послуг, підписаний обома сторонами, що унеможливлює перевірити обсяг та вартість наданих адвокатом позивачу послуг у даній справі. Варто вказати на те, що представник позивача, звернувшись до суду із заявою про можливість розгляду справи без участі сторони позивача, та, наполягаючи на задоволені позовних вимог, не вказала про надання суду після ухвалення судового рішення у встановлені законом строки необхідних доказів, які б підтверджували фактичне отримання позивачем послуг, їх обсяг та вартість, в т.ч. акту прийому-передачі наданих послуг, а відтак вимоги позивача про стягнення судових витрат, пов`язаних із отриманням правової допомоги є недоведеними, а відтак задоволенню не підлягають. На підставі викладеного та

Outcome: approved