Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-23 00:00:00

У жовтні 2021 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просить стягнути з відповідача суму позики у розмірі 14200,00 гривень, інфляційні втрати за період з грудня 2018 року по вересень 2021 року у розмірі 2414,00 гривень, 3% річних від простроченої суми за період з 19.12.2018 по 12.10.2021 у розмірі 1199,80 грн., а всього 17813,80 грн. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 17.12.2018 між ним [PERSON] було укладено Договір позики, відповідно до якого [PERSON] отримала від позивача в борг в порядку та на умовах, визначених цим договором, грошові кошти у розмірі 14200,00 гривень, і зобов`язалась повернути позику в порядку, в строки та на умовах, визначених цим договором. Підтвердженням отримання вказаної позики є розписка, видана позикодавцю. Підтвердженням повернення вказаної позики є передача розписки позикодавцем позичальнику. За умовами договору відповідач зобов`язалась повернути позику в строк до 18.12.2018, однак зобов`язання не виконала. З огляду на невиконання відповідачем своїх зобов`язань за договором, позивач звернувся за захистом порушеного права до суду та просить стягнути з відповідача суму позики у розмірі 14200,00 гривень, а також відповідно до п.4.1 договору та ст.. 625 ЦК України інфляційні втрати за період з грудня 2018 року по вересень 2021 року у розмірі 2414,00 гривень, 3% річних від простроченої суми за період з 19.12.2018 по 12.10.2021 у розмірі 1199,80 грн. Позивач подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, на задоволенні позову наполягає, просить позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена у відповідності до ст. 128 ЦПК України. Причини неявки суду не повідомила, відзив на позов не подала, у зв`язку з чим суд відповідно до ст.ст. 280-283 ЦПК України ухвалює заочне рішення. Дослідивши матеріали справи, представлені докази в сукупності, суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Судом встановлено, що 17.12.2018 між [PERSON] і [PERSON] було укладено Договір позики, відповідно до якого позикодавець [PERSON] в порядку та на умовах, визначених цим договором, надає позичальнику [PERSON] безвідсоткову позику у сумі 14200,00 грн., а остання зобов`язується повернути позику у визначений цим договором строк, а саме, до 18.12.2018. Згідно п. 3.3 договору, підтвердженням отримання вказаної позики є розписка, видана позикодавцю, згідно п.3.5 договору - підтвердженням повернення вказаної позики є передача розписки позикодавцем позичальнику. На підтвердження передачі грошових коштів та отримання позичальником вказаної позики, надано розписку, видану 17.12.2018 позичальником [PERSON] позикодавцю про отримання нею в борг 14200,00 гривень і зобов`язання повернути в строк до 18.12.2018. Грошові кошти відповідачкою не повернуті, про що свідчить наявність боргового документу у позивача. Згідно з ч.2 ст. 202 ЦК України правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). За змістом ч.4 ст.203 ЦК України правочин має вчинятись у формі встановлений законом. В силу вимог ч.1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений в письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору (ч.3 ст.626 ЦК України) ними було укладено договір позики, так як позивач передав відповідачу у власність грошові кошти, а відповідач зобов`язався їх повернути в тій же сумі, що відповідає ст. 1046 ЦК України. Згідно із ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч. 1 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. За змістом ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання мають виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається. Згідно із статтею 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві. Підтвердження виконання зобов`язання має відбуватись у спосіб, встановлений ст. 545 ЦК України, у т.ч. видачею кредитором на вимогу боржника розписки про одержання виконання частково або в повному обсязі, повернення кредитором боржнику боргового документу, а у разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Згідно із ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Надані позивачем договір та розписка є підтвердженням укладення договору позики у письмовій формі та його умов, передання позикодавцем визначеної грошової суми. За вказаних обставин суд вважає доведеним наявність обов`язку відповідача повернути позивачу суму боргу в розмірі 14200,00 грн. У статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань в тому числі і зобов`язання, що виникають з судових рішень. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Таким чином, стягненню з відповідача підлягає сума інфляційних втрат і 3% річних від простроченої суми. Згідно розрахунку, сума інфляційних втрат становить 2414,00 грн. (сума боргу) х індекс інфляції за період з грудня 2018 по вересень 2021 року / 100% - 14200,00 грн. (сума боргу) = 2414,00 грн. Розмір 3% річних від простроченої суми становить 1199,80 грн. (сума заборгованості) х 3% х (кількість днів з 19.12.2018 по 12.10.2021) /100%/365 = 1199,80 грн. З урахуванням наведеного, суд вважає доведеним позовні вимоги обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в розмірі 908,00 грн.

Outcome: approved