Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-23 00:00:00

Позивач ТОВ «Вердикт Капітал» звернулось до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з відповідача заборгованість за договором № 500963029 від 26.10.2014 року у розмірі 22551,26 грн., а також судові витрати в розмірі 2270,00 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 20000,00 грн. Позовні вимоги обґрунтовують тим, що 26.10.2014 року між ПАТ «Альфа Банк`та [PERSON] був укладений кредитний договір № 500963029. Сума кредиту складає 8265,60 грн, процентна ставка за користування кредитом становить 15,99% річних. Дата остаточного повернення кредиту, яка є датою припинення нарахування відсотків та комісій 27.10.2019 року. Банк належним чином виконав свої зобов`язання за кредитним договором, відкривши позичальнику відновлювальну кредитну лінію з лімітом 8265,60 грн. 28.01.2019 року між АТ «Альфа банк» та ТОВ «ФК «Веста» було укладено договір факторінгу №2019-1АБ/Веста, відповідно до якого ТОВ «ФК`Веста» набуло право вимоги заборгованості за договорами кредиту, у тому числі за договором №500963029 від 26.10.2014 року. 29.01.2019 року між ТОВ «ФК «Веста» та ТОВ «Вердикт капітал» було укладено договір відступлення прав вимоги №29-01/19/2, відповідно до якого ТОВ «Вердикт Капітал» набуло право заборгованості за договорами кредиту, в тому числі за договором №500963029 від 26.10.2014 року. Тому, ТОВ «Вердикт капітал» наділено правом грошової вимоги до відповідача. За період користування кредитними коштами відповідачем здійснені часткові платежі на погашення основної суми кредиту, однак в повному обсязі заборгованість не погашена. Загальний розмір заборгованості на 11.05.2021 року становить 20729,62 грн. Також зазначили, що оскільки відповідачем прострочено грошове зобов`язання по поверненню кредитних коштів у них виникло право на застосування наслідків такого порушення у вигляді стягнення інфляційних витрат та 3 % річних. Отже загальний розмір заборгованості становить 22551,26 грн. Ухвалою суду від 29.06.2021 року прийнято позовну заяву та призначено судове засідання за правилами спрощеного позовного провадження. Представник позивача в судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, заявлені позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність, просив винести рішення з урахуванням відзиву на позов. В матеріалах справи є відзив на позов, в якому відповідач просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Зазначив, що у розділі IV «Регістри аналітичного та синтетичного обліку» п.1 ст.59 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Національного банку України від 04.07.2018 р. №75 обумовлено, що «Банк обов`язково має складати на паперових та'' або електронних носіях такі регістри: особові рахунки та виписки з них». Первинні облікові документи, оформлені у порядку, визначеному статтею 9 Закону України «Про бухгалтерський облік», а саме банківська виписка, яка має статус первинного документу, що підтверджено переліком типових документів, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 12.04.2012 року №578/5, позивачем не були надані. Тому неможливо встановити наявність заборгованості. П.2 ст.78 ЦПК України встановлено норму права, згідно із котрою «Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування». Відповідно до аб. 3 ст.57 р. IV «Регістри аналітичного та синтетичного обліку» Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Національного банку України від 04.07.2018 р. Мя75 запис у регістрах аналітичного обліку здійснюється лише на підставі відповідного санкціонованого первинного документа (паперового або електронного). Відповідно до п.14 ст.3 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Національного банку України від 04.07.2018р. №75 первинний документ - документ, який містить відомості про операцію. Отже, у підтвердження факту надання йому кредиту, банківській установі необхідно було поряд із належно Оформленим кредитним договором надати належним чином оформлену та підписану позичальником заяву на видачу готівки. Однак на підтвердження факту отримання коштів за кредитним договором він не отримував і не підписував заяву на видачу готівки. 1.23. Зазначив, що з доданих матеріалів до позовної заяви вбачається, що 28.01.2019 року АТ «АльфаБанк» відступило право вимоги за кредитним договором, укладеним з [PERSON] ТОВ «Інвестохіллс Веста», яке в свою чергу 29.01.2019 року відступило право вимоги ТОВ «Вердикт капітал». Однак повідомлення про відступлення права вимоги він жодного разу не отримував, що суперечить частині першій статті 18 Закону України «Про споживче кредитування». У січні 2021 року йому стало відомо, що 15.01.2021 року приватним виконавцем відкрито виконавче провадження №64098966 від 12.01.2021 року, звернуто стягнення на заробітну плату. Заочним рішенням Дзержинського районного суду міста Харкова вирішено визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 6186 від 08.12.2020 року, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Буджиганчук Є.Ю. щодо звернення стягнення заборгованості за кредитним договором. Зазначив, що письмових претензій від банку не отримував. Вважає, що позов безпідставний та необґрунтований. ТОВ «Вердикт Капітал» надали до суду відповідь на відзив на позовну заяву, в якій просили задовольнили позовні вимоги в повному обсязі. Пояснили, що твердження відповідача про те, що заявлена позивачем сума заборгованості, що підлягає до стягнення не відповідає дійсності є безпідставними. Адже всі нарахування по платежах були здійснені відповідно до умов, погоджених сторонами на підставі укладених як кредитного договору, так і всіх додатків до кредитного договору, з якими позичальник був ознайомлений та погодився. Ними до матеріалів позовної заяви подано детальний розрахунок заборгованості, в якому чітко зазначено розмір заборгованості. було здійснено нарахування. Інформація, яка відображена в розрахунку заборгованості є повною та повністю відображає відомості про стан заборгованості відповідача та методи нарахування. Крім того, відповідач заперечує факт отримання кредиту, однак, таке твердження є безпідставним, оскільки, таке його заперечення виникло лише зараз, а з 2014 року - моменту видачі кредиту, позичальник жодним чином не заперечував факту отримання ним кредиту, а також, ним не надано доказів будь-яких звернень до банку - первісного кредитора, з такою інформацією. Натомість, позичальник здійснював часткове погашення кредиту, оскільки, навіть станом на дату переходу права вимоги, до нового кредитора - ТОВ «Вердикт Капітал», первісним кредитором було передано суму заборгованості за кредитним договором меншу - 6 373,16 грн., ніж сума кредиту, який було видано. Відповідачем було здійснено часткове погашення боргу. Отже, цими діями відповідач підтвердив належність йому даного зобов`язання. Також, відповідач, стверджуючи на неправильності поданого ними розрахунку не надає свого альтернативного розрахунку, який би спростовував поданий розрахунок. Окрім того, якщо позичальник вважає, що ним сплачені кошти в іншій сумі, або борг за кредитним договором сплачено, то таке твердження має бути підкріплене відповідними доказами - наданням відповідних квитанцій про погашення суми боргу, альтернативного розрахунку заборгованості. Однак, відповідачем лише наголошується на тому, що позивач надав неналежний розрахунок, при цьому, жодним чином, відповідач не спростовує його іншими доказами. Щодо відступлення права вимоги зазначили, що згідно ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника. Заміна стягувана жодним чином не порушує законних прав та інтересів боржника та з врахуванням положень статті 516 ЦК України не залежить від його думки щодо такої заміни. Такий висновок зроблений Верховним Судом України в да станові від 20 листопада 2013 РОКУ у справі № 6-122цс13. Вказали, що ними долучено повний текст Додатків до договорів про відступлення права вимоги, де в переліку боржників та кредитних договорів вказане прізвище відповідача [PERSON] , право вимоги по кредиту якого було відступлено до нового кредитора. Матеріали справи містять повні тексти договорів відступлення права вимоги, а також платіжне доручення про здійснену оплату за вказаним договором. З приводу виконавчого напису нотаріуса зазначили, що обставина вчинення виконавчого напису нотаріуса не може братись до уваги судом, так як вчинення виконавчого напису нотаріуса - це позасудовий спосіб стягнення заборгованості. Натомість, скасовуючи виконавчий напис суд встановлює безспірність заборгованості та інші питання, які не вирішуються в рамках даної справи. Відповідачем не виконано виконавчий напис нотаріуса. Натомість, подано позовну заяву про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню (справа № 638/1298/21) по якій винесено рішення, яким визнано таким, шо не підтягає виконанню виконавчий напис нотаріуса. Вважають, що вданому випадку, звернення до суду із позовною заявою про стягнення заборгованості це наразі єдиний спосіб захисту свого права як кредитора і в жодному разі не призводить і не призведе до подвійного стягнення заборгованості. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступних висновків. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа /кредитодавець/ зобов`язується надати грошові кошти/кредит/ позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що 26.10.2014 року між ПАТ «Альфа Банк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 500963029. Сума кредиту складає 8265,60 грн, процентна ставка за користування кредитом становить 15,99% річних. Дата остаточного повернення кредиту, яка є датою припинення нарахування відсотків та комісій 27.10.2019 року. Відповідно до п. 2.6 договору порядок повернення кредиту, сплати процентів за його користування та інших платежів за цим договором: платежі з повернення кредиту, сплати процентів за його користування, сум комісійної винагороди та інших платежів за цим договором здійснюються щомісячно, рівними частинами у сумах та в терміни, в порядку та на умовах, визначених цим договором та відповідно до графіку платежів, який є додатком №1 до договору та його невід`ємною частиною. Згідно п. 5 кредитного договору, позичальник підтвердив, що він попередньо ознайомлений в письмовій формі з умовами надання кредиту, в тому числі, вартістю кредиту, його особливостями, перевагами та недоліками, інформацією про сукупну вартість кредиту, з урахуванням реальної процентної ставки та значення абсолютного подорожчання кредиту, вартості, видів та предмету супутніх послуг, а також будь-якою іншою інформацією, надання якої передбачає ЗУ «Про захист прав споживачів». Зі всіма умовами, які [PERSON] були роз`яснені, зрозумілі і не потребують додаткового роз`яснення і з якими він цілком згодний. 28.01.2019 року між АТ «Альфа банк» та ТОВ «ФК «Веста» було укладено договір факторінгу №2019-1АБ/Веста, відповідно до якого АТ «Альфа банк» відступило ТОВ «ФК «Веста», яке набуло право вимоги заборгованості за договорами кредиту, у тому числі за договором №500963029 від 26.10.2014 року. 29.01.2019 року між ТОВ «ФК «Веста» та ТОВ «Вердикт капітал» було укладено договір відступлення прав вимоги №29-01/19/2, відповідно до якого ТОВ «Вердикт Капітал» набуло право заборгованості за договорами кредиту, в тому числі за договором №500963029 від 26.10.2014 року. Відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Таким чином ТОВ «Вердикт Капітал» набуло право вимоги за кредитним договором №500963029 від 26.10.2014 року. Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов`язання є правовідношення, в яких одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, якщо при цьому були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Згідно з частиною першою статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (частина перша статті 611 ЦК України). Як встановлено у судовому засіданні, відповідач при укладенні кредитного договору був ознайомлений та погодився з умовами надання кредиту. Здійснював часткове погашення кредиту. Нарахування по платежах були здійснені відповідно до умов, погоджених сторонами на підставі укладених як кредитного договору, так і всіх додатків до кредитного договору. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Оскільки відповідачем прострочено грошове зобов`язання по поверненню Кредитних коштів отриманих на підставі кредитного договору № 500963029 року від 26.10.2014 року, у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення у вигляді стягнення інфляційних втрат та 3% річних. Нарахування 3% річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання. Вони є способом захисту майнового права й інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів і отриманні компенсації (плати) від боржника, який користується утримуваними грошовими коштами, що належить сплатити кредиторові (постанови Верховного Суду України від 6 червня 2012 р. у справі № 6-49цс12, від 24 жовтня 2011 р. у справі № 6-38цс11). Суд погоджується з наданим позивачем розрахунком інфляційних втрат та 3 % річних, оскільки він відповідачем не спростований та здійснений у відповідності до вимог чинного законодавства. Так, судом на підставі розрахунку заборгованості встановлено, що відповідачем було порушено зобов`язання стосовно своєчасного повернення сум отриманого кредиту та сплати нарахованих за користування кредитними коштами відсотків, внаслідок чого станом на 11.05.2021 року, має заборгованість у розмірі 22551,26грн., що складається з заборгованості за кредитом - 6373,16 грн.; заборгованості за відсотками на дату відступлення права вимоги - 7956,46 грн.; заборгованості з пені - 6400,00 грн.; 3 % річних - 574,63 грн.; інфляційні витрати - 1247,01 грн. Так як платежі за кредитним договором повинні сплачуватися боржником щомісячно рівними часками, то вказана заборгованість була правильно розрахована позивачем в межах строку позовної давності, тобто з 11.05.2018 року. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Таким чином, позовні вимоги ТОВ «Вердикт Капітал» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № 500 963029 від 26.10.2014 року у розмірі 22551,26 грн. є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Доводи відповідача про те, що банком не доведено, що він підписуючи анкету-заявку погодився на приєднання до умов надання банківських послуг, не заслуговують на увагу, оскільки між 26.10.2014 року між ПАТ «Альфа Банк» та [PERSON] був укладений саме кредитний договір № 500963029, в якому передбачені всі умови надання та повернення кредиту, строки повернення. сума процентів, та таке інше, тобто всі істотні умови договору. Таким чином, посилання відповідача на постанову ВС від 23.12.2020 №191/2648/17 щодо стягнення заборгованості банком за процентами за користування кредитною карткою, виданої на підставі анкети-заявки є недоречним. Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу у розмірі 20000,00 грн. суд зазначає наступне. Відповідно до ч.1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч.3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Частиною п`ятою статті 137 ЦПК встановлено, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Згідно з частиною шостою статті 137 ЦПК обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Таким чином, розмір витрат на оплату правничої допомоги встановлюється і розподіляється судом за умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачено) відповідною стороною або третьою особою. Дана правова позиція викладена в постанові об`єднаної палати Верховного Суду від 03.10.2019 року у справі № 922/445/19. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (наприклад, квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). При цьому недопустимими є документи, які не відповідають встановленим вимогам (наприклад, особисті розписки адвоката про одержання авансу). На підтвердження понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування за рахунок опонента у судовому процесі, суду надано 1) договір про надання правничої допомоги; 2) документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку; 3) докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт - акти наданих послуг. З дослідженої в судовому засіданні заявки на надання юридичної допомоги №14 від 08.03.2021 року за договором № 05-03/2021 від 05.03.2021 року вбачається, що загальний розмір витрат на правничу допомогу складає 20000 грн. і включає в себе надання усної консультації про можливість стягнення боргу в позасудовому порядку (1 година), надання усної консультації про можливість стягнення боргу в судовому порядку (1 година), надання письмової консультації з посиланням на нормативні акти (3 години), складання позовної заяви (1 година). Відповідачем до суду не було подане клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, він не доводив не співмірності цих витрат, суд позбавлений можливості самостійно доводить співмірність цих витрат. Таким чином, суд дійшов висновку, що позивачем доведено належними та допустимими доказами понесення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 20000 грн, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути понесені та документально підтверджені судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 2270,00 грн. Таким чином, позовні вимоги ТОВ «Вердикт Капітал» до [PERSON] про стягнення заборгованості підлягає задоволенню в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved