Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-25 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з позовом, в якому просять визнати за ними у рівних частках по 1/3 частині в порядку спадкування за законом після своєї матері право власності на земельну частку (пай) площею 3,86 га згідно із сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії КВ № 029886 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Великовільшанської сільської ради Васильківського району Київської області. Свої вимоги позивачі обґрунтовують тим, що після смерті їх матері вони звернулися до нотаріальної контори де оформили спадщину померлогої та отримали свідоцтва про право на спдщину на житловий будинок; однак нотаріус відмовив їм у видачі свідоцтв на зазначений пай через відсутність правостановлювальних документів спадкодавця на вкзане майно. Учасники процесу в судове засідання не прибули. Позивачі надали суду заяви у яких підтримали позов та просили його задовольнити з викладених у заяві підстав. Відповідач надав суду заяву у якій просив проводити розгляд справи у відсутності його представника. Дослідивши письмові докази по справі в повному обсязі, суд встановив наступні обставини. З наданих суду матеріалів спадкової справи № 394/2011 до майна померлої [PERSON] , які було досліджено в судовому засіданні під час розгляду справи по суті, судом встановлено наступне. [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 22 липня 2011 року. Спадкоємцями померлої за законом є її діти, що підтверджується відповідними свідоцтвами про народження серії [NUMBER] від 30 травня 2008 року, серії [NUMBER] від 14 грудня 1967 року, серії [NUMBER] від 07 лютого 1957 року, довідкою № 121 від 19.03.2008 року ВРАЦС Васильківського МРУЮ про реєстрацію шлюбу та свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] від 24 квітня 1966 року. Відповідно до частини першої статті 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. У визначений законом строк позивачі звернулися до державної нотаріальної контори з метою прийняття та оформлення спадщини за законом після померлої матері. Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно зі статтею 1218 ЦК України, до складу спадщини входять всі права і обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до частин 1 і 5 статті 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. У пункті 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», судам роз`яснено, що при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). Зокрема, із листів Управління держкомзему у Васильківському районі Київської області від 26.12.2011 року № 6003/02-1 і Віділу у Васльківському районі Головного управління держгеокадастру у Київській області № 29-10-0.24-30/107-20 від 19.02.2020 року вбачається, що дійсно на ім`я [PERSON] зареєстровано сертифікат серії КВ № 0298886. При цьому, згідно із листа Управління держкомзему у Васильківському районі від 26.12.2011 року № 6004/02-1, державних актів на право власності на земельну ділянку на ім`я [PERSON] не зареєстровано і не видано (а.с. 26). Тобто, спадкодавець позивачів не отримала державний акт на землю замість сертифікату на земельну частку (пай). Отже, померла [PERSON] , яка отримав у власність вказану земельну частку (пай), однак не встигла оформити (зареєструвати) на неї право власності відповідно до вимог законодавства, не завершила процедуру приватизації вказаної земельної ділянки, тобто, не використала у повному обсязі належне їй право на набуття у власність даної земельної ділянки. Відповідно до пункту 3.5 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі ст. 125 ЗК України, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, а органами місцевого самоврядування відмовлено спадкоємцям у завершенні процедури приватизації, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на ім`я спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку. Отже, відповідно до статті 1218 ЦК України, до позивачів у складі спадщини їх матері також перейшло і право на оформлення у власність даної земельної ділянки, що належало спадкодавцеві на момент відкриття спадщини. Як наслідок, даний спір не є спором про спадкування права на земельну частку (пай), оскільки таке право підтверджується відповідним Сертифікатом на земельну частку (пай). Натомість, предметом даного спору - є право вланості на нерухоме майно, яке спадкодавець позивачів за життя не набула. Позивачі заявляють вимоги саме про визнання за ними права власності на земельну частку (пай) згідно із сертифікатом на право на земельну частку (пай), право (але право речове, а не право власності) на який мала їх матір. Проте, спадковадець позивачів не розпочала процедуру отримання права власності на належний їй пай і не зверталася до відповідних органів місцевої влади з метою виготовлення державного акта на право власності на земельну ділянку в розмірі земельної частки (паю). Пунктом 6 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» встановлено, що після видачі громадянинові державного акта на право приватної власності на земельну ділянку сертифікат на право на земельну частку (пай) повертається до районної державної адміністрації. Так, листом Васильківської районної державної адміністрації від 17.08.2012 року № 931/17 позивачці [PERSON] було повідомлено і роз`яснено її право надати підтвердження, що вона є спадкоємцем права на земельну частку (пай) (а.с. 27). Суд зауважує, що адміністрація повідомила про підтвердження саме «ПРАВА» на земельну частку (пай), а не «ПРАВА ВЛАСНОСТІ». Отже, відсутні правові підстави для визнання за позивачами права власності на нерухоме майно, право вланості на яке не мала їх спадкодавець, оскільки це суперечить нормам Книги третьої та шостої ЦК України. Померла мати позивачів мала Сертифікат про право на земельну частку (пай), а не право власності на землю. Тобто, позивачі успадковують після матері саме право на земельну частку (пай) і можуть його реалізувати у порядку встановленому законом. 08.07.2003 року набрав чинності Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» від 05 червня 2003 року № 899-IV (далі по тексту Закон), який визначає організаційні та правові засади виділення власникам земельних часток (паїв) земельних ділянок у натурі (на місцевості) із земель, що належали колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам на праві колективної власності, а також порядок обміну цими земельними ділянками, особливості розпорядження землями та використання земель, що залишилися у колективній власності після розподілу земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв). Відповідно до статті 1 Закону право на земельну частку (пай) мають громадяни - спадкоємці права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом. Нормою частини першої статті 2 Закону передбачено, що основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Згідно із частиною другою статті 2 Закону, документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), також є свідоцтво про право на спадщину. Статтею 3 Закону визначено підстави для виділення земельних ділянок у натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв), а саме: підставами для виділення земельних ділянок у натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) є рішення відповідної сільської, селищної, міської ради; особи, власники сертифікатів на право на земельну частку (пай), які виявили бажання одержати належну їм земельну частку (пай) в натурі (на місцевості), подають до відповідної сільської, селищної, міської ради заяву про виділення їм земельної частки (паю) в натурі (на місцевості). Таким чином, позивачі, які успадкували після матері право на земельну частку (пай), мають право на отримання відповідного свідоцтва про право на спадщину, що в подальшому надасть їм можливість реалізувати зазначене право у порядку встановленому Законом України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» від 05 червня 2003 року № 899-IV. Отже, відповідно до статті 1218 ЦК України, до позивачів у складі спадщини її матері також перейшло і право на земельну частку (пай) саме як речове право на даний об`єкт нерухомості, що належало спадкодавцеві на момент відкриття спадщини. Як висновок, враховуючи встановлені судом обставини та положення законодавства, яким урегульовано спірні правовідносини, суд приходить до висновку, що позивачі обрали невірний спосіб захисту свого права на спадкування шляхом визнання за ними саме права власності, оскільки позивачі мають право набути таке право власності на підставах і порядку встановленому спеціальним законом. При цьому, слід врахувати, що у № 24 газети «Життя і слово» від 31 березня 2012 року міститься оголошення про втрату і недійсність Сертифікату на право на земельну частку (пай) серії КВ № 0298886 у СВК «Хлобороб», виданий на ім`я [PERSON] (а.с. 25). Як наслідок, суд не вбачає підстав для визнання права власності на спадкове нерухоме майно за недійсним правовстановлюючим документом. За таких обставин, позов є необґрунтованим та задоволенню не підлягає. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed