Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-26 00:00:00

У жовтні 2020 року позивач звернувся до Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області із позовною заявою, де просив ухвалити судове рішення, яким стягнути з відповідача на користь КП «Жовтоводськтепломережа» заборгованість за послуги з централізованого опалення за період з 01.11.2011р. по 01.05.2020р. у сумі 39624, 68 грн., з яких 26286,23 грн. сума основного боргу, 11225,13 грн. - інфляційні нарахування, 2113,32 грн. - три відсотки річних. В обґрунтування своїх вимог позивач посилався на те, що квартира [ADDRESS] є приватною власністю [PERSON] . Комунальним підприємством «Жовтоводськтепломережа» на боржника було відкрито особовий рахунок № [NUMBER] . 25 березня 2010 року КП «Жовтоводськтепломережа» з [PERSON] уклало Договір про надання послуг з централізованого опалення №740383 за яким підприємство взяло на себе обов`язок надавати Споживачу послуги з централізованого опалення, а споживач зобов`язується своєчасно сплачувати надані послуги у строки і на умовах цього Договору. Невиконання боржником зобов`язань по оплаті за централізоване опалення призвело до виникнення заборгованості з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних. Таким чином, за період з 01.11.2011 року по 01.05.2020 рік, утворилась заборгованість, яка складає 39624,68 грн, з яких 26286,23 грн основного боргу, 11225,13 - інфляційні нарахування, 2113,32 грн - три відсотки річних. КП «Жовтоводськтепломережа» з метою вирішення питання по оплаті заборгованості за спожиті боржником послуги, попереджувало останнього про необхідність оплати вказаної заборгованості. Враховуючи, що в добровільному порядку заборгованість за надані послуги не погашається позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість за надані послуги з централізованого опалення. Заочним рішенням Жовтоводського міського суду від 15 грудня 2020 року, позов Комунального підприємства "Жовтоводськтепломережа" до [PERSON] про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення - задоволено. Стягнуто із [PERSON] , на користь Комунального підприємства «Жовтоводськтепломережа», заборгованість за послуги з централізованого опалення в сумі 39624 грн 68 коп., з яких 26286,23 грн - заборгованість за послуги з централізованого опалення за період з 01.11.2011 року по 01.05.2020 року, 11225,13 грн - інфляційні нарахування та 2113,32 грн - 3% річних, та 2102 (дві тисячі сто дві) грн сплаченого судового збору. Ухвалою Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 14 грудня 2021 заочне рішення Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 15 грудня 2020 року, скасовано. Вирішено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 13 січня 2022 року справу призначено до розгляду по суті. 29 грудня 2021 року від відповідача надійшов відзиви на позов, де останній визнає позов частково, зазначаючи на необхідності застосування до позовних вимог строку позовної давності у три роки, оскільки відповідачем не укладався договір про надання послуги з централізованого опалення квартири [ADDRESS] і сторонами не обумовлено строку позовної давності у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права та інтересу. Також, відповідач зазначає, що взагалі не оплачував послугу з централізованого опалення з поважної причини, оскільки в опалювальний період в його квартирі завжди холодно, висока вологість та наявна сирість в кімнатах. Таким чином відповідач не заперечує проти стягнення з нього заборгованості за послуги з централізованого опалення за період з 01 травня 2017 року по 30 квітня 2020 року в сумі 24490,99 грн. в тому числі 950,77 грн. - інфляційні нарахування, 635,71 грн. - три відсотки річних. До відзиву відповідач надав свої розрахунки заборгованості. В судове засідання сторони не з`явились, надавши письмові заяви з проханням розглядати справу без їх участі. З урахуванням вищезазначеного, суд вважає за можливе провести розгляд справи на підставі наявних у справі письмових доказів та у відповідності до ч.2 ст. 247 ЦПК України без фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Повно, всебічно та об`єктивно дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлено такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. З Договору №740383 від 25.03.2010 року вбачається, що між КП «Жовтоводськтепломережа» та [PERSON] був укладений договір, відповідно до якого Постачальник зобов`язується надавати споживачу послуги з централізованого опалення, а Споживач зобов`язується вчасно оплачувати надані послуги (а.с.15). Таким чином твердження відповідача у відзиві про те, що між ним та позивачем не було укладено договору про надання послуг з централізованого опалення спростовується наданими позивачем доказами. Відповідно до рішення Жовтоводського міськвиконкому №410/1 від 29.11.2000 року функції по збору платежів від населення за послуги гарячого водопостачання та опалення перейшли від ВЖРЕО м. Жовті Води до КП «Жовтоводськтепломережа» (а.с.16). Квартира [ADDRESS] перебуває у приватній власності [PERSON] . Будучи власником вищезазначеної квартири [PERSON] несвоєчасно та не в повній мірі сплачував за надані послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання. У зв`язку з цим за період з 01.11.2011 року по 01.05.2020 року виникла заборгованість в сумі 39624,68 грн. Дана заборгованість підтверджується розрахунком заборгованості по о/р № [NUMBER] (а.с.6-14). Правовідносини, які виникли у сфері надання комунальних послуг, регулюються спеціальним законодавством, а саме: Законом України «Про житлово-комунальні послуги» та Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року №630. Надання послуг з централізованого опалення та підігріву води є специфічним видом господарювання, яке регулюється окремими нормативно-правовими актами. Згідно зі ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газопостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо). Статтями 20, 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначені обов`язки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг. Зокрема, обов`язком споживача є укладення договору на надання житлово-комунальних послуг, підготовленого виконавцем на основі типового договору, а також оплата житлово-комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом, а обов`язком виконавця - надання послуг вчасно та відповідної якості згідно із законодавством та умовами договору, а також підготовка та укладення із споживачем договору про надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором. Згідно з п. 10 «Правил надання населенню послуг з водо-, теплозабезпечення та водовідведення», затверджених Постановою Кабінету Міністрів від 30.12.1997 року за №1497 та п. 18 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року за №630, оплата за надані послуги вноситься щомісячно. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно з ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору або вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За вимогою ч. 3 ст. 815 ЦК України наймач зобов`язаний самостійно вносити плату за комунальні послуги, якщо інше не встановлено договором найму. Статтею 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Поряд з цим згідно з ч. 1, 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач має право одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг та зобов`язаний: укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору; оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. З огляду на викладене слід дійти висновку про те, що правовідносини, які склалися між сторонами, є зобов`язанням, у якому серед інших прав і обов`язків сторін на боржника покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (ч. 1 ст. 509 ЦК України) вимагати сплату грошей за надані послуги. Згідно із ч.1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк згідно з вимогами закону, а одностороння відмова від їх виконання не допускається. З огляду на викладене слід дійти висновку про те, що правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов`язанням, в якому, серед інших прав і обов`язків сторін, на боржників покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг (постачання теплової енергії), якому кореспондує право вимоги кредитора (ч.1 ст. 509 ЦК України) - вимагати сплату грошей за надані послуги. Таким чином, за законом відповідач повинен своєчасно та у повному обсязі здійснювати оплату за фактично надані позивачем послуги з централізованого опалення за встановленими тарифами. Систематичне ж невиконання цього обов`язку відповідачем, який у зазначений період часу не оплачував комунальні послуги, призвело до виникнення заборгованості. Твердження відповідача про те, що він навмисно не сплачував послуги з теплопостачання, оскільки в квартирі було завжди холодно і волого в опалювальний період, не підтвердженні належними та допустимими доказами. Статтею 625 ЦК України встановлено відповідальність за порушення грошового зобов`язання. Згідно із частиною 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Враховуючи викладене, суд вважає, що позивачем правомірно здійснено розрахунок інфляційних витрат, понесених підприємством у зв`язку із невиконанням з боку відповідача обов`язку, щодо оплати за надані послуги та 3% річних. Таким чином, суд вважає, що позивачем підтверджено належними та допустимим доказами факт користування відповідачем наданими позивачем послугами з централізованого опалення, підтверджено заборгованість за надані послуги. Разом з тим, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню у зв`язку з пропуском позивачем позовної давності, про яку письмово заявлено відповідачем, з огляду на наступне. У відповідності зі ст. 256 ЦК України 2003 року, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. При цьому як за ст. 71 ЦК України 1963 року, так і за ст. 257 ЦК України 2003 року загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Передбачених же ст.ст. 78, 79 ЦК України 1963 року підстав для зупинення чи переривання перебігу строків позовної давності у даному випадку не вбачається, і про такі підстави, як і про поновлення строку давності позивачем не заявлено. У відповідності зі ст. 264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність також переривається у разі пред`явлення особою позову до одного або кількох боржників. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Однак, згідно ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі (а у даному випадку відповідач у своїй заяві просив її застосувати а.с.81). Відповідно до ч.4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Тому, враховуючи викладене, суд вважає, що у задоволенні позовних вимог у частині стягнення заборгованості, яка утворилася за період з 01 листопада 2011 року по 31 квітня 2020 року, слід відмовити у зв`язку зі спливом строку позовної давності. Стаття 266 ЦК України передбачає, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Отже аналіз норм ст. 266, ч. 2 ст. 258 ЦК України дає підстави для висновку про те, що стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), з якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою. Аналогічна правова позиція викладена в Постанові судової палати у цивільних та господарських справах Верховного Суду України від 06.11.2013 року у справі № 6-116цс13. Таким чином, позов підлягає частковому задоволенню - у частині стягнення з відповідача заборгованості за послуги з централізованого опалення, яка утворилась за період з 01 травня 2017 року по 30 квітня 2020 року в сумі 24490,99 грн. в тому числі 950,77 грн. - інфляційні нарахування, 635,71 - три відсотки річних. При цьому суд погоджується із розрахунком заборгованості, зробленим відповідачем самостійно, оскільки даний розрахунок обґрунтований та відповідає вимогам Закону. У відповідності з ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином з відповідача слід стягнути судовий збір у сумі 2102,00 грн., оскільки це є мінімальний судовий збір, який позивач сплатив за подачу позову майнового характеру до суду. На підставі викладеного, у відповідності з зазначеними нормами закону і

Outcome: partial