Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-24 00:00:00

свої вимоги позивач обгрунтовує тим, що їй на підставі договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Коломийського нотаріального округу Трачук Л.В. 30.11.1998 року за № Д-1307, належить квартира [ADDRESS] , загальною площею 16,1 кв. м. Даний договір дарування втрачено (загублено), що підтверджується відповідним оголошенням в газеті «ЗР-Інформ». 06.04.2000 року на загальних зборах акціонерів закритого акціонерного товариства ремонтно-будівельного управління "Карпати" вирішено надати безкоштовно в користування місця загального користування (коридори, кухні, умивальники, туалети, підсобні приміщення, душові та ін.) жильцям будинку по [ADDRESS] . Згідно з рішенням загальних зборів акціонерів ЗАТ РБУ "Карпати" від 06.04.2002 року позивачу передано безкоштовно місця загального користування, кухню та туалет. Відповідно до довідки ОСББ «Наш дім + 5» підтверджено, що у її власності знаходиться кухня - площею 10,3 кв. м. та туалет - площею 0,8 кв. м. Випискою з інвентаризаційних матеріалів від 19.10.2021 року підтверджується, що позивач є власником вищезазначеної квартири № 16 , загальною площею 16,1 кв. м., кухні - площею 10,3 кв. м. та туалету - площею 0,8 кв. м. Тому позивач, посилаючись на ст. ст. 328, 392 ЦК України, просить визнати за нею право власності квартиру [ADDRESS] , загальною площею 27,2 кв. м., житловою - 16,1 кв. м., що складається з кімнати - площею 16, кв. м., кухні - площею 10,3 кв. м. та туалету - площею 0,8 кв. м. Позивач в судове засідання не з`явилася, 20.12.2021 року подала до суду письмову заяву, в якій зазначає, що позовні вимоги підтримує та просить справу розглядати в її відсутності (а.с. 24). Представник відповідача в судове засідання не з`явився, 30.12.2021 року голова ОСББ "Наш дім+5" В. Пульковський подав до суду письмову заяву в якій зазначає, що з позовними вимогами згідний, просить їх задовольнити (а. с. 30). В зв`язку з неявкою в судове засідання осіб, які беруть участь в справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, що відповідає правилам ч.2 ст. 247 ЦПК України. Суд, перевіривши матеріали справи, і, оцінивши досліджені докази в сукупності, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що відповідно до договору дарування, посвідченого 30.11.1998 року приватним нотаріусом Коломийського нотаріального округу Трачук Л.В. та зареєстрованого в реєстрі за № Д-1307, ЗАТ Коломийське ремонтно-будівельне управління "Карпати" подарувало позивачу однокімнатну квартиру [ADDRESS] , загальною площею 16,1 кв. м., житловою площею 16,1 кв. м. (а. с. 4). Судом також встановлено, що вказаний договір дарування втрачено, в зв`язку з чим позивачем подано відповідне оголошення в газету "ЗР-Інформ" № 45 (1347) від 05.11.2021 року (а. с. 16). Згідно з даними виписки загальних зборів акціонерів ЗАТ РБУ «Карпати» (протокол № 2) від 06.04.2000 року вирішено надати безкоштовно в користування місця загального користування (коридори, кухні, умивальники, туалети, підсобні приміщення, душові та ін.) жильцям будинку по [ADDRESS] (а. с. 5). Відповідно до довідки № 10, виданої 24.01.2002 року закритим акціонерним товариством ремонтно-будівельного управління "Карпати" згідно з рішенням загальних зборів акціонерів від 06.04.2000 року (протокол №2), [PERSON] передано безкоштовно в користування місця загального користування, кухню і туалет (а.с. 6). Згідно з довідкою № 75, виданою об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку "Наш дім+5" 18.10.2021 року , у власності [PERSON] знаходиться кухня, площею 10,3 кв. м. та туалет, площею 0,8 кв. м. (а.с.7). Відповідно до виписки з інвентаризаційних матеріалів ОКП "Коломийське МБТІ", виданої 19.10.2021 року за № 70258, згідно з архівними даними станом на 31.12.2012 року право власності на квартиру [ADDRESS] , загальною площею 16,1 кв. м., на підставі договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Коломийського нотаріального округу Трачук Л.В. 30.11.1998 року за № Д-1307, зареєстровано за [PERSON] . Згідно з приміткою кухня, площею 10,3 кв. м. та туалет, площею 0,8 кв. м. знаходиться у власності власника квартири №16 , згідно довідки №75 від 18.10.2021 року ОСББ "Наш дім+5" (а.с. 12). Відповідно до копії технічного паспорту на квартиру [ADDRESS] , виготовленого 20.06.2003 року Коломийським міжрайонним бюро технічної інвентаризації, дана квартира складається з однієї кімнати - 16,1 кв. м. Приміщення загального користування - 11,1 кв. м. (кухня - 10,3 кв. м. та туалет - 0,8 кв. м.) належать до даної квартири згідно рішення зборів акціонерів ЗАТ РБУ «Карпати» від 06.04.2000 року (а.с. 8, 9). Згідно з даними копії технічного паспорта на квартиру (кімнату, жилий блок, секцію) у будинку квартирного типу ( гуртожитку), виготовленого ОКП «Коломийське МБТІ» 22.10.2021 року, загальна і житлова площа квартири [ADDRESS] , становить 16,1 кв. м. (а.с. 10-11). Згідно зі схематичним планом (планом поверхів будівлі) зазначених технічних паспортів вказані приміщення не є ізольованими (спільними) та розміщені таким чином, що не мають спільного проходу з приміщенням квартири та не є одним цілим, тобто розміщені кожен окремо (в протилежному напрямку одне від іншого), що позначено відповідними хвилястими лініями. Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. В силу положень ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним. Згідно зі ст.382 ЦК України квартирою є ізольоване помешкання в житловому будинку, призначене та придатне для постійного у ньому проживання. Усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав. У частинах 1 та 2 ст. 5 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» передбачено, що спільне майно багатоквартирного будинку є спільною сумісною власністю співвласників. Спільне майно багатоквартирного будинку не може бути поділено між співвласниками, і такі співвласники не мають права на виділення в натурі частки із спільного майна багатоквартирного будинку. Згідно з п. 4 рішення Конституційного Суду України від 09.11.2011 року у справі №14- рп/2011 за законодавством України допоміжне приміщення у дво-або багатоквартирному будинку, гуртожитку має своє функціональне призначення, яке полягає у забезпеченні експлуатації будинку та побутового обслуговування його мешканців. Під поняттям «мешканців» треба розуміти власників, співвласників, наймачів, орендарів окремих житлових і нежитлових приміщень будинку, які проживають у будинку і становлять визначене коло суб`єктів, які реалізують право спільної власності на окремий її об`єкт - допоміжні приміщення. Власники квартир дво- або багатоквартирних житлових будинків та житлових приміщень у гуртожитку, незалежно від підстав набуття права власності на такі квартири, житлові приміщення, є співвласниками допоміжних приміщень у будинку чи гуртожитку, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою. Статтею 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Частиною першою статті 53 Закону України «Про нотаріат» визначено, що у разі втрати або зіпсування документа, посвідченого або виданого нотаріусом чи посадовою особою органу місцевого самоврядування за письмовою заявою осіб, за дорученням яких або щодо яких вчинялася нотаріальна дія, нотаріусом чи посадовою особою органу місцевого самоврядування видається дублікат втраченого або зіпсованого документа. Пунктом 1.1 глави 22 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5,передбачено, що у разі втрати або зіпсування документа, посвідченого або виданого нотаріусом, за письмовою заявою осіб, за дорученням яких або щодо яких учинялася нотаріальна дія, нотаріусом видається дублікат утраченого або зіпсованого документа. Таким чином, наведені правові норми передбачають видачу дублікату разі втрати або зіпсування документа, посвідченого або виданого нотаріусом. Перелік підстав видачі дубліката документа є вичерпним і розширювальному тлумаченню не підлягає. Згідно із положеннями, зокрема, ст.ст. 15, 16 ЦК України, правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання її прав, свобод чи інтересів. З урахуванням цих норм, суд повинен установити чи було порушено, не визнано або оспорено права, свободи чи інтереси заявника, i залежно від установленого, вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні, в залежності від наявності для цього відповідних підстав, встановлених законом або договором. Позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається із двох елементів: предмета і підстави позову. Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою позову - факти, які обґрунтовують вимогу про захист права чи законного інтересу. При цьому особа, яка звертається до суду з позовом, самостійно визначає у позовній заяві, яке її право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. В свою чергу, суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, у тому числі щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах, і у разі встановлення порушеного права з`ясувати чи буде воно відновлено у заявлений спосіб. Предметом позову у даній справі є вимога позивача до відповідача про визнання права власності на об`єкт нерухомого майна з підстав втрати останнім правовстановлюючих документів на такий об`єкт. Відповідно до ст. 392 ЦК України особа має право звернутися до суду з позовом про визнання права власності: 1) якщо це право оспорюється або не визнається іншими особами (за умови, що позивач не перебуває з цими особами у зобов`язальних відносинах, оскільки права осіб, які перебувають у зобов`язальних відносинах, повинні захищатися за допомогою відповідних норм інституту зобов`язального права); 2) у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. За приписами процесуального законодавства позивачами є особи, які подали позов або в інтересах яких подано позов про захист порушеного, невизнаного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. Відповідачами є особи, яким пред`явлено позовну вимогу. Тобто, учасники справи - це суб`єкти матеріально-правових відносин, які виступають на захист своїх інтересів, і на яких поширюється законна сила судового рішення. Позивачем є особа, яка має право вимоги (кредитор), а відповідачем - особа, яка повинна виконати зобов`язання (боржник). Відповідачем у позові про визнання права власності є будь-яка особа, яка сумнівається у належності майна позивачеві, або не визнає за ним права здійснювати правомочності власника, або така особа, що має до майна власний інтерес. В разі втрати правовстановлюючого документа позивач звертається до суду, як правило, у зв`язку з неможливістю реалізації ним свого права власності. У таких випадках суб`єктивне право власності іншими особами не порушується, однак, відповідачами в таких справах є особи, які не визнають належності на праві власності майна позивачу у зв`язку з відсутністю у нього відповідного документа. Передумовами та матеріальними підставами для захисту права власності за ст. 392 ЦК України у судовому порядку є наявність підтвердженого належними доказами права власності особи щодо майна, яке оспорюється або не визнається іншою особою, а також порушення (невизнання або оспорювання) цього права на спірне майно, оскільки підставою для звернення до суду з позовом про визнання права власності відповідно до зазначеної норми є саме оспорення або невизнання права, а не намір набути таке право за рішенням суду. У пунктах 106-107 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 грудня 2019 року в справі № 522/1029/18 (провадження № 14-270цс19) вказано, що «відповідно до статті 392 ЦК України особа має право звернутися до суду з позовом про визнання права власності: якщо це право оспорюється або не визнається іншими особами (за умови, що позивач не перебуває з цими особами у зобов`язальних відносинах, оскільки права осіб, які перебувають у зобов`язальних відносинах, повинні захищатися за допомогою відповідних норм інституту зобов`язального права); у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Передумовою для застосування статті 392 ЦК України є відсутність іншого, окрім судового, шляху для відновлення порушеного права». Відповідно до частин 1, 5, 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. На підставі вищенаведеного, суд дійшов висновку, що позивачем не надано належних та допустимих доказів в обгрунтування позовних вимог, оскільки вищевказані приміщеннями (кухня та туалет), які передані їй в користування як місця загального користування, не є ізольованими (спільними) із належною їй квартирою та розміщені таким чином, що не мають спільного проходу з приміщенням квартири та не є одним цілим. Втрата документу, посвідченого або виданого нотаріусом, може бути підставою для видачі його дублікату, а не визнання права власності в судовому порядку. Позивачем не доведено порушення, невизнання та/або оспорення її прав власника спірного нерухомого майна відповідачем, як і не доведено того, що відсутність правовстановлюючих документів перешкоджає у реалізації останньою права на володіння, користування та/або розпорядження спірним об`єктом нерухомого майна. Тому в задоволенні позову слід відмовити у зв`язку з безпідставністю позовних вимог. На підставі наведеного, ст. ст. 321, 328, 382, 392 ЦК України, ст. 53 Закону України «Про нотаріат» та,

Outcome: dismissed