Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-26 00:00:00

У грудні 2021 року до суду звернувся [PERSON] з вищезазначеним позовом, вимоги якого обґрунтовані тим, що 01 червня 2019 між позивачем та відповідачкою було укладено шлюб. На час подачі позову подружнє життя між сторонами припинено через різні погляди на життя та на обов`язки кожного з подружжя. Відповідачка переїхала до свого місця проживання до їх шлюбу та повертатися не має наміру. У зв`язку з цим сторони не проживають разом та у кожного своє життя. Від даного шлюбу у сторін дітей не має, спільного господарства не ведуть та спору про майно відсутнє. Посилаючись на викладені обставини, позивач просив розірвати шлюб між сторонами, понесені судові витрати просив покласти на нього. Ухвалою судді від 14.12.2021 у справі відкрите спрощене позовне провадження з викликом сторін та призначене судове засідання на 27 січня 2022 року. \~ \~ \~ \~У судове засідання позивач не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином (а.с. 24), в позовній заяві заначив, що просить справу розглядати за його відсутності. Відповідачка у судове засідання не з`явилася, 05 січня 2021 року подала до суду клопотання, в якому просила справу слухати за її відсутності, позовні вимоги визнає (а.с. 23). \~ \~ \~ \~У зв`язку з вищевикладеним, суд вирішив проводити судове засідання, враховуючи положення ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Відповідно до ч. 4 ст. 206\~ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для цього законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, дослідивши матеріали справи та давши їм належну оцінку, доходить висновку, що позов [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу підлягає задоволенню з огляду на наступне. Судом встановлено, що 11 червня 2019 року між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] ,\~ [INFO] ,укладено шлюб, зареєстрований Нововолинським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Волинській області, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим 11.06.2019 (а.с. 4). Статтею 51 Конституції України встановлено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Відповідно до ст. 21 СК України шлюб є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Нормою ст. 112 СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Шлюбні відносини між сторонами фактично припинились, сторони проживають в різних населених пунктах. Шлюб розпався через різницю в поглядах на сімейне життя, у зв`язку з чим сторони втратили одне до одного відповідні почуття, які характерні для подружніх стосунків. Як зазначив в позові позивач, від шлюбу сторони дітей не мають, чого не заперечувала відповідачка. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Суд доходить висновку, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права або інтереси інших осіб, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам позивачки, тобто є передбачені ст.\~112\~СК України підстави для розірвання шлюбу. Таким чином, визнання позову відповідачем слід прийняти. З огляду на зазначене суд вважає, що сім`я сторін розпалась остаточно, підстав для досягнення примирення між сторонами немає і вони про це не просили суд, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, тому є підстави для розірвання шлюбу. \~ \~ \~ \~Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.\~ \~ \~ \~ Приписами ч. 1 ст. 142 ЦПК України передбачено, що у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Заяву про визнання позову [PERSON] подано до початку розгляду справи по суті. \~ \~ \~ \~З квитанції про сплату судового збору ПН 215600426655 від 23.11.2021 встановлено, що позивачем [PERSON] при зверненні до суду з даним позовом сплачено судовий збір в розмірі 908,00 грн (а.с. 1). У зв`язку із визнанням відповідачем позову до початку розгляду справи по суті, враховуючи положення ст. 142 ЦПК України, позивачу підлягає поверненню з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого ним при поданні позову. У позовній заяві позивач [PERSON] просив судові витрати, які складаються з судового збору, покласти на нього та не стягувати з відповідачки. Враховуючи вищезазначене, суд вважає, що вищезазначене клопотання підлягає задоволенню, оскільки дане право є виключним правом позивача. З огляду на зазначене та у зв`язку із задоволенням позову, судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 50 відсотків слід покласти на позивача [PERSON] , що становить 454,00 грн. На підставі викладеного, та

Outcome: approved