Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-30 00:00:00

[PERSON] , [PERSON] та [PERSON] 14.09.2021 року звернулися в суд із позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] , про визначення часток у квартирі [ADDRESS] , яка належить сторонам на праві спільної сумісної власності, зокрема, кожному із співвласників - по 1/5 частці квартири. Свої позовні вимоги обґрунтовують тим, що квартира [ADDRESS] на праві спільної сумісної власності належить сторонам. У даній квартирі зареєстровані усі співвласники, проте проживає в такій лише позивач [PERSON] . Позивачі бажають розпорядитися своїми частками у вказаній квартирі, проте відповідачі не хочуть в добровільному порядку визначити частки, що й стало причиною звернення позивачів до суду. Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 13.10.2021 року відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Відповідачам встановлено п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позовну заяву. У судове засідання 31.01.2022 року позивачі не з`явилися, хоча про дату, час і місце проведення такого були повідомлені належним чином, при цьому позивачі [PERSON] , [PERSON] та представник позивача [PERSON] адвокат Шачіна Н.М., подали кожен суду заяву, в якій просять проводити розгляд справи за їх відсутності за наявними у справі доказами, що є їх правом, передбаченим ч.3 ст.211 ЦПК України. Відповідачі, які належним чином були повідомлені про час, день та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися, відзиву, заяви про розгляд справи за їх відсутності не подали, про причини своєї неявки суд не повідомили. За таких обставин, відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України, враховуючи відсутність заперечень позивача проти заочного розгляду справи, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд дійшов наступних висновків. Відповідно до ч.1 ст.4\~ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з ч. 1, 2 ст.13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу,\~в межах\~заявлених нею\~вимог і\~на підставі\~доказів,\~поданих учасниками\~справи або\~витребуваних судом\~у передбачених\~цим Кодексом\~випадках. Збирання\~доказів у\~цивільних справах\~не є\~обов`язком суду,\~крім випадків,\~встановлених цим\~Кодексом. Статтями 12, 81\~ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Зі змісту ст. 76-80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Докази повинні відповідати ознакам належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність достатності. Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що квартира [ADDRESS] на праві спільної сумісної власності належить позивачам [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , та відповідачам [PERSON] , [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про право власності на квартиру №8958 від 09.08.2002 року (а.с. 9) та довідкою №2/6065 від 12.08.2021 року виданою ОКП «БТІ та ЕО» (а.с.8). Згідно з технічним паспортом від 20.08.2021 року, складеним ОКП ЛОР «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки», площа трикімнатної квартири складає 75 кв.м., яка розташована на 1 поверсі 10 поверхового будинку (а.с.10-13). Відповідно до ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Частиною 1 ст.368\~ЦК України передбачено, що спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Згідно ч.1 ст.369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до ст.372 Цивільного кодексу України, майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділено між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у спільній сумісній власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності припиняється. Як вбачається із матеріалів справи, ідеальні частки співвласників квартири не визначені, домовленості між співвласниками щодо розміру їх часток не досягнуто, поряд з цим, [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] бажають розпорядитися своїми частками у спірній квартирі, для чого необхідно визначити такі частки. Враховуючи викладене, та те, що недосягнення домовленості між співвласниками щодо визначення часток призводить до обмеження права власності позивачів, що з огляду на положення ст.41 Конституції України та ст. 319, 321 ЦК України, є недопустимим, відтак суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення. Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України з кожного із відповідачів [PERSON] \~та [PERSON] підлягає стягненню на користь кожного позивача по 151,34 грн. судового збору, сплаченого позивачами при подачі позову (а.с.1-3). Оскільки позивачами було сплачено судовий збір за подання позовної заяви, що має немайновий характер, в розмірі 6348 грн. (2116 х 3), хоча слід було сплатити судовий збір у меншому розмірі 908 грн., тому на виконання вимог п.1 ч.1 ст.7 Закону України «Про судовий збір» позивачам [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] слід повернути по 1813,33 грн. ((6348-908) : 3) грн. надміру сплаченого судового збору.

Outcome: approved