Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою про усунення перешкод у спілкуванні з дітьми та визначення способу участі у їх вихованні. Обґрунтовуючи позовні вимоги зазначив, що у них з відповідачем є двою спільних малолітніх дітей. Після розірвання шлюбу з відповідачем переїхав проживати до іншого помешкання, а діти залишилися проживати з відповідачем в квартирі, де позивач проживав та мав безперешкодний доступ та проводив там час з дітьми. Проте, відповідач почала чинити перешкоди у можливості позивача бачитись з дітьми, спілкуватись з ними, налаштовувала дітей проти батька. Тому, просить суд зобов`язати відповідача не чинити перешкод у спілкуванні з дітьми та визначити способи його участі у їх вихованні у запропонованому у позові варіанті. Відповідачем надано відзив на позовну заяву, де зазначила, що проживала з позивачем однією сімє`ю без реєстрації шлюбу з 2010 по 2019 роки. Від спільного проживання мають двох дітей, сина [PERSON] [INFO] та доньку [PERSON] [INFO] . З вересня 2019 року сторони припинили шлюбні відносини та проживають окремо. Позивач не надавав матеріальної допомоги на виховання дітей, тому відповідач вимушена була звернутись до суду, на даний час позивач має заборгованість по сплаті аліментів. Позивач переслідує її, зв`язку з чим, судом було видано обмежувальний припис. Дітьми не цікавився, в їх присутності ображав відповідача, яка не чинити жодних перепон у спілкуванні, а саме позивач не дотримувався графіку відвідувань. В зв`язку з чим, відповідач просить задовольнити позов частково, визначити запропонований нею графік відвідувань, в інші частині позову просить відмовити. Представником позивача надано відповідь на відзив, де вказано, що позивач постійно надає допомогу на виховання дітей, а відповідач налаштовує дітей проти батька. В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі, з підстав викладених у позовній заяві та відповіді на відзив, додатково зазначили, що сторони не були офіційно одружені, проте проживали разом, однією сім`єю. Потім відповідач не пустила його додому. Позивач вже протягом року не має змогу бачитись з дітьми, діти говорять, що мама не пускає їх на зустріч з татом. В судовому засіданні відповідач та її представник проти позову заперечили частково, з підстав викладених у відзиві на позов, додатково зазначили, що відповідач не чинити перешкод у спілкуванні дітей з батьком, проте позивач веде себе агресивно до дітей та неї, не дотримується графіку відвідувань, тому діти не хочуть спілкуватись з ним, просили погодити запропонований ними графік відвідувань. В судовому засіданні представник третьої особи пояснила, що служба у справах дітей неодноразово розглядала ситуацію щодо порядку спілкування батька з дітьми, виносила відповідні рішення. Батьки конфліктують між собою і страждають діти. Покладається на розсуд суду, з урахуванням інтересів дітей. Заслухавши пояснення сторін та їх представників, представника третьої особи, свідка [PERSON] дослідивши письмові та електронні докази, матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення з наступних підстав. Відповідно до ч. 5,6 ст. 263 ЦПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судом встановлено, що відповідно свідоцтв про народження [PERSON] народився [INFO] , [PERSON] народилась [INFO] , батьками є [PERSON] та [PERSON] . [PERSON] та [PERSON] в зареєстрованому шлюбі не перебували, проте на час народження дітей проживали однією сімє`ю, що визнається сторонами. Виконавчим комітетом від 07.07.2020 та 11.03.2021 було прийнято рішення №359 та №134 про визначення участі батько [PERSON] у вихованні дітей [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до наданих відповідей та висновку Обухівського відділу поліції від 05.06.2020 та 07.80.2020, 15.09.2020, 22.05.2020 [PERSON] , неодноразово звертався до поліції щодо перешкоджання йому спілкуватись з дітьми на неналежне виконання відповідачем батьківських обов`язків. Відповідно до актів обстеження умов проживання від 08.09.2020, 19.05.2021 [PERSON] проживає в [ADDRESS] . Приміщення придане для проживання дітей. Відповідно до довідки ДВС, у [PERSON] наявна заборгованість по сплаті аліментів. Відповідно до досліджених аудіорозмов, між сторонами виникли неприязні відносини. Відповідно до виписки з медичною карти, у [PERSON] наявні ряд захворювань. Відповідно до дослідженого флеш носія інформації, між [PERSON] , відповідачем та дітьми під час спільного проживання були дружні сімейні відносини, що підтверджується відповідними фотографіями. Допитана в судовому засіданні свідок показала [PERSON] що є матір`ю відповідача, проживають разом. Позивач не дотримується графіку відвідувань, вони не обмежували право позивача на спілкування з дітьми, проте заблокували телефони позивача, оскільки він телефонував дітям в нічний час, позивач веде себе по відношенню до дітей не завжди правильно, має конфлікт з відповідачем. Відповідно до ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.1 ст.160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Сторони визнають, що діти проживають разом щ матір`ю. Статтею 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), визначено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, а також встановлено, що найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Частиною першою статті 3 Конвенції визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно статті 9 Конвенції держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. У статті 7 Конвенції передбачено, що кожна дитина має право знати своїх батьків і право на їх піклування. Відповідно до статті 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Згідно із статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до статті 153 СК України, мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Статтею 157 СК України встановлено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її виховані і має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Системний аналіз наведених норм матеріального права дає підстави вважати, що батько, матір, які проживають окремо від дитини, також мають право на особисте спілкування з нею, а інший з батьків не має права перешкоджати спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини. Відповідно до статті 159 СК України, якщо той з батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та її вихованні, зокрема він ухиляється від виконання рішення органу опіки і піклування, другий з батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування з урахуванням віку, стану здоров`я дитини, поведінки батьків, а також інших обставин, що мають істотне значення. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Згідно з частинами четвертою, п`ятою статті 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, орган опіки та піклування подає письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Висновок органу опіки і піклування має базуватися на достовірній інформації про усі фактичні обставини, які можуть мати істотне значення та ретельному їх з`ясуванні. Такий висновок є рекомендаційним, тому суд може постановити інше рішення, ніж пропонує орган опіки та піклування. Як встановлено в судовому засіданні сторони позбавлені можливості систематично спільно приймати участь у вихованні своїх дітей, в зв`язку з конфліктними ситуаціями, що склались між ними. Суду не надано доказів, що спілкування з позивачем та відповідачем негативно впливає на розвиток дітей, а від так суд приходить висновку, що права позивача на участь у вихованні дітей підлягають захисту в судовому засіданні шляхом визначення порядку та способу виховання, враховуючи принцип рівності прав батьків у вихованні дітей та принципу забезпечення найважливіших інтересів дитини. З урахуванням викладеного суд вважає, що позов в цій частині підлягають до часткового задоволення та встановленням графіку спілкування позивача з дітьми, встановленого судом та з врахуванням рішень Виконавчого комітету від 07.07.2020 та 11.03.2021 та інтересів дітей. Також суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог про покладення обов`язку на відповідача не чинити перешкод позивачу у спілкуванні з дітьми, оскільки позивач неодноразово звертався до органів поліції та служби у справах дітей щодо неможливості спілкуватись з дітьми, що частково визнається сторонами. Щодо стягненню з відповідача та користь позивача судових витрат. Відповідно до опису робіт наданих адвокатом за договором про надання правової допомоги від 21.04.2021 загальна вартість послуг становить 12485 грн. Згідно ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать зокрема витрати на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Згідно ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт ; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Враховуючи складність справи та виконаних адвокатом робіт і послуг, що стосуються підготовки позову та розгляду справи в суді, час, витрачений адвокатом на надання послуг та обсяг таких послуг, а також значення справи для позивача, поведінку відповідача щодо досудового врегулювання спору, який надавав відповіді на пропозиції позивача та фактичне визнання ним позовних вимог, суд приходить до висновку, що відшкодування витрат на правову допомогу підлягає до часткового задоволення, у розмірі, співмірному з позовними вимогами, а також підтверджене описом виконаних робіт, а тому слід стягнути з позивача на користь відповідача 3392 грн. судових витрат, понесених на професійну правничу допомогу, що є пропорційним до складності справи та витраченого часу. Також, оскільки позов підлягає задоволенню частково, відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути понесені ним судові витрати на сплату судового збору пропорційно до задоволеної частини позовних вимог у розмірі 608 грн., Таким чином, вимога про відшкодування судових витрат підлягає до часткового задоволення. На підставі викладеного,

Outcome: partial