Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-03 00:00:00

Позивач, [PERSON] звернувся до суду із позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , в якій з урахуванням заяви про уточнених позовних вимог, просить визнати за ним в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , право власності на 1/3 частину житлового будинку та господарських будівель і споруд по [ADDRESS] . Обґрунтування позовних вимог В обґрунтування позовних вимог позивач покликається на те, що [INFO] помер його батько [PERSON] . Після смерті батька у [ADDRESS] залишився житловий будинок з надвірними спорудами, який згідно свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок належав на праві власності колгоспному двору, головою якого був [PERSON] . Станом на 30.06.1990 будинковолодіння [ADDRESS] рахувалося за колгоспним двором, де були зареєстровані: [PERSON] - голова двору, [PERSON] - дружина, [PERSON] - син, [PERSON] - невістка, [PERSON] - онук, [PERSON] - онука. 14.04.2016 позивач звернувся в Жидачівську державну нотаріальну контору з метою отримання свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті батька, однак нотаріус відмовив, оскільки житловий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться по [ADDRESS] , який є спадковим майном та власністю членів колгоспного двору, частки яких не визначені, а померлий не є його останнім членом. Вказана відмова позбавляє позивача можливості належним чином реалізувати свої спадкові права, а тому він звернувся до суду за захистом своїх прав із даним позовом. Процесуальні рішення, постановлені по справі Ухвалою судді Жидачівського районного суду Львівської області Галій О.Й. від 13.05.2016 у цивільній справі відкрито провадження та призначено попереднє судове засідання на 25.05.2016 /а.с. 17/. 25.05.2016 у справі оголошено перерву /а.с.21/ 02.06.2016 розгляд справи відкладено на 13.06.2016 /а.с.30-31/ 13.06.2016 у справі оголошено перерву /а.с.38-39/ 05.08.2016 у справі оголошено перерву /а.с.50-51/ 08.09.2016 у справі оголошено перерву /а.с.56-57/ Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.09.2017 визначено суддю Ціпивко І.І. /а.с.61/ Ухвалою судді Жидачівського районного суду Львівської області Ціпивко І.І. від 01.12.2017 у цивільній справі відкрито провадження та призначено до судового розгляду на 13.12.2017 /а.с.63/. Ухвалою Жидачівського районного суду Львівської області від 13.12.2017 розгляд справи у зв`язку із неявкою учасників справи відкладено на 11.01.2018 /а.с.64/. Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.08.2019 визначено суддю Коліщук З.М. /а.с. 72/ 29.03.2019 розгляд справи відкладено на 27.05.2019 /а.с.81-82/ Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.08.2020 визначено суддю Равлінка Р.Г. /а.с.88/ Ухвалою судді Жидачівського районного суду Львівської області Равлінко Р.Г. від 27.08.2020 цивільну справу прийнято до розгляду та призначено до відкритого підготовчого засідання в порядку загального позовного провадження на 22.09.2020 о 10 год 00 хв /а.с.100-101/. Ухвалою суду від 22.09.2020 провадження у справі зупинено до залучення до участі у справі правонаступника відповідача - [PERSON] , яка померла [INFO] /а.с.114-115/. Ухвалою суду від 22.06.2021 провадження у справі поновлено, а підготовче засідання призначено на 03.08.2021 на 16 год. 00 хв /а.с.119-120/. Ухвалою суду від 03.08.2021 підготовче засідання відкладено на 19.10.2021, у зв`язку із заявою позивача про відкладення розгляду справи /а.с.130/. 19.10.2021 підготовче засідання відкладено на 25.11.2021 для уточнення позовних вимог /а.с.143-144/ Ухвалою суду від 25.11.2021 підготовче засідання відкладено на 20.12.2021 у зв`язку із витребуванням із Львівського державного нотаріального архіву матеріалів спадкової справи №129/1988 після смерті [PERSON] , який помер [INFO] /а.с.159-160/. Ухвалою підготовчого засідання від 20.12.2021 підготовче засідання відкладено на 04.02.2022 у зв`язку із заявою представника позивача про відкладення підготовчого засідання /а.с. 180/. Розгляд справи по суті відбувся 04.02.2022 без участі сторін. Заяви та клопотання сторін, узагальнення їх доводів та інші процесуальні дії у справі Позивач [PERSON] , будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи в судове засідання не з`явився, його представник адвокат Яременко І.О. через канцелярію суду, подав заяву про розгляд справи у його відсутності, уточнені позовні вимоги підтримує. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи у підготовче засідання не з`явилися, через канцелярію суду, подали заяву про розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги визнають. Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Відповідно до ст.211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Частинами 1 та 4 статті 206 ЦПК встановлено, що позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Зважаючи на те, що відповідачі по справі не заперечують проти задоволення позовних вимог позивача і це не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у відповідності до частини четвертої статті 206 ЦПК України вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних у справі доказів в підготовчому засіданні. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено та підтверджується витягом із погосподарської книги с. Буянів №218 від 11.04.2016, що в житловому будинку по [ADDRESS] станом на 30.06.1990 проживали і були членами колгоспного двору: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Кожен із членів колгоспного двору мав умовно по 1/6 частці майна /а.с.4/. Згідно технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок [ADDRESS] та довідки Стрийського МБТІ від 18.03.2016 №535 житловий будинок та господарські будівлі і споруди в [ADDRESS] має такі характеристики: рік побудови - 1973, а загальна площа вказаного будинку становить 61,6 кв.м., житлова - 40,5кв.м. /а.с.9-12, 14/. Згідно свідоцтва про право власності на жилий будинок від 15.12.1988, виданого Жидачівською районною радою народних депутатів, право власності жилий будинок з приналежними до нього будівлями та спорудами, який розташований в [ADDRESS] , належить на праві особистої власності колгоспному двору, головою якого є [PERSON] /а.с.13/. Згідно свідоцтва про смерть [NUMBER] від 05.04.1996, [PERSON] помер [INFO] в с. Буянів Жидачівського району Львівської області у віці 62 роки, про що зроблено відповідний актовий запис №10 /а.с.3/. Згідно довідки Мельницької сільської ради №217 від 11.04.2016, [PERSON] проживав в [ADDRESS] до дня смерті, що наступила [INFO] . Разом з ним до дня смерті проживали: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Заповіт від [PERSON] у виконкомі Мельницької сільської ради не посвідчувався /а.с.5/. Згідно свідоцтва про одруження [NUMBER] від 17.03.1959, [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 17.13.1959 у Добропільському РАЙЗАГС Сталінської області, а після одруження дружині присвоєно прізвище " [PERSON] " /а. с.153/. Відповідно до заяви [PERSON] від 30.01.1997 останній на спадщину після смерті батька [PERSON] не претендує і не суперечить, відносно видачі свідоцтва про право на спадщину [PERSON] /а.с.174/ Відповідно до заяви [PERSON] від 30.01.1997 останній на спадщину після смерті батька [PERSON] не претендує і не суперечить, відносно видачі свідоцтва про право на спадщину [PERSON] /а.с.174/ Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 06.04.1998, [PERSON] успадкувала після смерті свого чоловіка [PERSON] грошові вклади зі всіма процентами та з компенсаційними нарахуваннями по цих грошових вкладах /а.с.177/. Згідно свідоцтва про смерть [NUMBER] від 13.05.2020, [PERSON] померла [INFO] в с. Буянів Жидачівського району Львівської області у віці 83 роки, про що зроблено відповідний актовий запис №11 /а.с.111/. Відповідно до заповіту від 23.05.2006, посвідченого секретарем Мельницької сільської ради Гавриляк Г.В. та зареєстрованим в реєстрі за №64, [PERSON] на випадок своєї смерті заповіла усе своє майно [PERSON] /а.с.156/. Згідно свідоцтва про народження [NUMBER] , виданого повторно 14.04.1971, [PERSON] народився [INFO] в м. Добропілля Донецької області УССР, а його батьками є [PERSON] та [PERSON] /а. с.154/. Згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 10.12.2020, [PERSON] успадкував після смерті своєї матері [PERSON] земельну частку (пай) в майні ССП "імені Шевченка" розміром 1,84 умовних кадастрових гектари /а.с.157/. Згідно постанови нотаріуса Жидачівської Державної нотаріальної контори № 280/02-31 від 14.04.2016, [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] , оскільки житловий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться по [ADDRESS] , який є спадковим майном та власністю членів колгоспного двору, частки яких не визначені, а померлий не є його останнім членом /а.с.8/. Норми права та мотиви їх застосування. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є невід`ємною частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд. У пункті 35 рішення від 12 березня 2009 року у справі «Плахтєєва та Плахтєєв проти України» (заява № 20347/03; рішення від 12 березня 2009 року) Європейський суд з прав людини вкотре наголосив на гарантованому кожній особі праві на звернення до суду з позовом щодо її прав та обов`язків цивільного характеру. Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. В силу положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч. 1 ст. 12 ЦПК України). Даний принцип полягає у прояві в змагальній формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Сторони зобов`язані визначити коло фактів, на які вони можуть посилатися як на підставу своїх вимог і заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення (ч. 1 ст. 81 ЦПК України), крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Пленум Верховного Суду України у пункті 11 постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року № 11 роз`яснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, котрі мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку усіх доказів. Стаття 41 Конституції України зазначає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до п. 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. А відтак, при постановленні рішення по даній справі, слід керуватися положенням ЦК УРСР в редакції 1963 року. Окрім цього, при вирішенні вказаного судового спору також слід керуватися нормами ЦК України 2004 року, оскільки спадкування спадкового майна має місце після прийняття нового Цивільного Кодексу України. Згідно із листом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», при вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо. Як вбачається з п. 6 постанови Пленум Верховного суду України №20 від 22.12.95 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, ще регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося. Відповідно до частини першої статті 120 ЦК УРСР (у редакції, що була чинною на час виникнення правовідносин) майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Згідно із частиною другою статті 123 ЦК УРСР (у редакції, що була чинною на час виникнення правовідносин) розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Таким чином, до правовідносин щодо спадкування [PERSON] 1/6 частки в майні колгоспного двору після смерті чоловіка [PERSON] , який помер [INFO] , суд застосовує законодавство, яке діяло на момент виникнення правовідносин, а саме ЦК УРСР від 18.07.1963. Відповідно до статті 529 ЦК УРСР (у редакції, що була чинною на час виникнення правовідносин) при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки(усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю. Згідно з ст. 524 статті ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом; спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Відповідно до вимог ст. 548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій. Згідно зі ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Згідно ст.526 ЦК УРСР місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (стаття 17 цього Кодексу), а якщо воно невідоме, - місцезнаходження майна або його основної частини. Відповідно до ст.525 згаданого кодексу часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця. Стосовно успадкування частки майна в колгоспному дворі [PERSON] після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] , суд застосовує ЦК України від 16.01.2003. У статті 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав і обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обов`язків, що зазначені у статті 1219 ЦК України(статті1218,1231 ЦК України). Статтею 1217 ЦК України встановлено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно з частиною другою статті 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. За змістом статті 1268 ЦК України порядок прийняття спадщини встановлюється залежно від того, чи проживав постійно спадкоємець разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Так, відповідно до частин третьої і четвертої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. Згідно ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Згідно ч.1 ст.1235 ЦК України, заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до ст.ст.1268, 1269, 1270 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її; спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини; для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Судом встановлено, що [PERSON] успадкувала 1/6 спірного будиковолодіння після смерті чоловіка [PERSON] , який помер [INFO] , оскільки [PERSON] 06.04.1998 отримала свідоцтво про право на спадщину за законом та успадкувала після смерті свого чоловіка [PERSON] грошові вклади зі всіма процентами та з компенсаційними нарахуваннями по цих грошових вкладах. Відтак, [PERSON] фактично вступила в управління та володіння спадковим майном, а отже вважається такою, що прийняла спадщину, відповідно до ст.549 ЦК УРСР 1963. Таким чином, [PERSON] фактично стала власницею 1/3 частки майна в спірному будинковолодінні, оскільки їй як члену колгоспного двору належала 1/6 частка (1/6+1/6). Позивач [PERSON] є особою на чию користь складено заповіт та єдиним спадкоємцем [PERSON] , який прийняв спадщину після смерті спадкодавиці своєчасно та належним чином (у встановленому законом порядку). Відтак, враховуючи наведене, суд приходить до переконливого висновку в підставності позовних вимог [PERSON] щодо визнання за ним права власності на 1/3 спірного житлового будинку. Враховуючи те, що обставин, які б вказували, що спадкодавиця [PERSON] за життя набула або володіла спірним майном неправомірно, в суді не встановлено; позивач оформити право власності на спадкове майно не має можливості у зв`язку з відмовою нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки спірний житловий будинок з надвірними спорудами, який є спадковим майном та власністю членів колгоспного двору, частки яких не визначені, а померлий не є його останнім членом; відповідачі проти задоволення позову не заперечують, що не суперечить закону; будь-яких інших спадкоємців, які б претендували на спірне майно, судом не встановлено, а тому, враховуючи наведене, зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, суд вважає позов обґрунтованим, підставним і таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved