Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-24 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до Жовтневого районного суду м. Запоріжжя з позовом до [PERSON] про визначення часток у спільній сумісній власності. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER] від 26.12.2006 р. сторонам по справі на праві спільної сумісної власності належить квартира [ADDRESS] . На теперішній час позивач має намір розпорядитися своєю власністю шляхом укладення договору пожиттєвого утримання зі своїм онуком - [PERSON] . Невизначеність часток (ідеальних) у праві спільної власності на квартиру, позбавляє позивача можливості вільного розпорядження своїм майном, що обмежує її у реалізації правомочностей власника, створює їй перешкоди у вільному розпорядженні своїм майном. Посилаючись на зазначені обставини, просить суд усунути перешкоди [PERSON] в користуванні та розпорядженні майном: визначити частки (ідеальні) у праві спільної власності на квартиру [ADDRESS] , визначивши, що частки співвласників [PERSON] та [PERSON] становлять по 1/2 частині кожній. Ухвалою суду від 02.11.2021 року у вказаній справі було відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Представник позивача в судове засідання не з`явилася, надала суду заяву про розгляд справи без її участі та участі позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач належним чином повідомлена про дату, час і місце розгляду, у судове засідання не з`явилася, поважну причину неявки суду не повідомила, відзив не надала, у зв`язку з чим, на підставі ч.3 ст. 223 ЦПК України справу розглянуто у її відсутність, на підставі доказів наявних в матеріалах справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню у зв`язку з наступним. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] належить на праві спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло № [NUMBER] , виданим 26.12.2006 року Жовтневою районною адміністрацією Запорізької міської ради. Згідно з ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Згідно зі статтею 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Суб`єктами права спільної сумісної власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, а також держава, територіальні громади, якщо інше не встановлено законом. Статтею 369 ЦК України встановлено, що співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Таким чином, судом встановлено, що правовий режим власності на квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] , є спільна сумісна власність без визначення часток співвласників у праві спільної сумісної власності. Пунктом 17 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» передбачено, що частка суб`єкта права спільної сумісної власності визначається зокрема, при поділі майна, виділі частки зі спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини. Згідно з частиною 2 статті 370 ЦК України у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Відповідно до частини 2 статті 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Отже, кожен учасник спільної сумісної власності має право припинити для себе відносини спільної власності шляхом виділу в натурі частки із спільного майна або поділу його між співвласниками. Позивач [PERSON] в своїй позовній заяві просить суд усунути їй перешкоди в користуванні та розпорядженні майном, визначивши, що частки співвласників у праві спільної власності на квартиру становлять по 1/2 кожній. Згідно частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Тлумачення вказаних норм дозволяє зробити висновок, що для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права або інтереси позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав чи інтересів позивач звернувся до суду. Як випливає із змісту позовної заяви, в позивача виникли суперечності з приводу користування та розпорядження спірним майном. Статтею 321 ЦК України закріплено конституційний принцип непорушності права власності, передбачений статтею 41 Конституції України. Він означає, що право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише відповідно і в порядку, встановлених законом. Враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне, з урахуванням наміру позивача в подальшому розпоряджатися частиною свого майна на власний розсуд та презумпції рівності часток у праві спільної власності, задовольнити позовні вимоги в частині визначення частки у праві спільної сумісної власності у розмірі 1/2 частки за [PERSON] . Проте, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги відносно визначення розміру частки у праві спільної власності за відповідачем є необґрунтованими, оскільки права відповідача в даній справі не порушені, а позовні вимоги заявлені з метою захисту особистого немайнового або майнового права та інтересу позивача. Відповідач, як співвласник майна, вправі на власний розсуд розпоряджатися своїм правом власності на майно, у тому числі і на визначення часток в ньому. Оскільки відповідачем не заявлено вимогу про захист її прав, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову в частині визначення частки [PERSON] в праві спільної сумісної власності на квартиру [ADDRESS] в розмірі 1/2 частки. Таким чином, позов підлягає частковому задоволенню, шляхом визначення за позивачем [PERSON] частки в праві спільної сумісної власності на квартиру [ADDRESS] в розмірі, що становить 1/2 частки. У зв`язку з тим, що позивач не заявляла вимог про розподіл судових витрат, дане питання судом не вирішується.

Outcome: partial