Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-02 00:00:00

Адвокат Оганезов О.А., який діє в інтересах [PERSON] звернувся до суду із позовною заявою до АТ "АЛЬФА-БАНК", треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Хара Н.С., приватний виконавець виконавчого округу Харківської області Ярмоленко О.В. в якій просить суд визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 30206 від 08.09.2020, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хара Наталією Станіславівною про задоволення вимог АТ "АЛЬФА-БАНК" за Угоду про надання особистого кредиту № 500547401 від 21.03.2016. Стягнути з відповідача на користь Держави судовий збір. В обґрунтування позову зазначено, що 21.03.2016 між позивачем та АТ «АЛЬФА- БАНК» укладено Угоду про надання особистого кредиту № 500547401, відповідно до якого відповідач надав позивачу кредитні кошти для власних особистих потреб в розмірі 24930,00 грн 00 коп., під 11,99 % відсотків річних за користування кредитними коштами, з кінцевим строком повернення до 22.03.2019. У березні 2021 року [PERSON] дізнався, що 16.12.2020 постановою приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Ярмоленко О.В. відкрито виконавче провадження № 63944893 на підставі виконавчого напису приватного нотаріуса Київського МНО Хара Н.С. (№ 30206 від 08.09.2020) про задоволення вимог АТ "АЛЬФА-БАНК" та стягнення з нього грошових коштів в загальному розмірі 30170,90 грн. Позивач вважає, що виконавчий напис № 30206 від 08.09.2020 вчинено з грубими порушеннями порядку вчинення виконавчих написів нотаріусами, у зв`язку із чим звернувся до суду про визнання його таким, що не підлягає виконанню. Учасники справи в судове засідання не з`явились, повідомлялись належним чином. Представник позивача адвокат Оганезов О.А. просив розглядати справу без його участі та без участі [PERSON] . Позов підтримав в повному обсязі. Від представника позивача АТ "АЛЬФА-БАНК", заяв про відкладення судового засідання, відзиву на позовну заяву до суду не надходило. Заяв про відкладення судового засідання, в тому числі пояснень по справі від третіх осіб до суду не надходило. Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Підстав для відкладення судового засідання відповідно до ч. 2 ст. 223 ЦПК України судом не встановлено. Зважаючи на те, що всі особи, які беруть участь у справі в судове засідання не з`явилися, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши та проаналізувавши докази, які містяться в матеріалах справи, дійшов наступних висновків. 08.09.2020 приватним нотаріусом Хара Н.С. вчинено Виконавчий напис № 30206 про стягнення з [PERSON] заборгованості (Угода про надання особистого кредиту № 500547401 від 21.03.2016) на користь Акціонерного товариства "АЛЬФА-БАНК" 30170,90 грн (а. с. 12). 21.03.2016 АТ «АЛЬФА- БАНК» видав [PERSON] кредит в розмірі 24930 грн 00 коп на підставі укладеного між сторонами договору (Угоди про надання особистого кредиту № 500547401), з відсотковою ставкою 11,99 % відсотків річних за користування кредитними коштами, з кінцевим строком повернення до 22.03.2019 (а. с. 8 - 11). Угода про надання особистого кредиту № 500547401 від 21.03.2016 укладена між сторонами нотаріально не посвідчений. Зі змісту виконавчого напису вбачається, що при його вчиненні приватний нотаріус керувався статтею 87 Закону України «Про нотаріат» та Переліком документів за, якими стягнення заборгованості проводиться в безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29 червня 1999 року. Частиною 1 ст. 1 Закону України «Про нотаріат» встановлено, що нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Частиною 2 ст. 1 Закону України «Про нотаріат» передбачено: вчинення нотаріальних дій в Україні покладається на нотаріусів, які працюють в державних нотаріальних конторах, державних нотаріальних архівах (державні нотаріуси) або займаються приватною нотаріальною діяльністю (приватні нотаріуси). Відповідно до статті 87 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Пунктами 1.1, 1.2 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5, визначено наступне: для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів; перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України. Перелік документів, на підставі яких може бути видано виконавчий напис нотаріуса передбачений положеннями постанови Кабінету Міністрів України № 1172 від 29 червня 1999 року. Постановою Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року № 662 внесено зміни до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172. Зокрема, доповнено переліком після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.». Судом встановлено, що приватний нотаріус під час вчинення оскаржуваного виконавчого напису керувався п. 2 Переліку документів за якими стягнення заборгованості проводиться в безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29 червня 1999 року. Проте, при вчинені виконавчого напису не враховано, що пункт 2 Постанови Кабінету Міністрів України № 1172 від 29 червня 1999 року на час його застосування, був визнаний судом незаконним та не чинними, а саме Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року по справі № 826/20084/14, яка набрала законної сили. Як вбачається з мотивувальної частини постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року: «…оскаржувані зміни порушують рівність кредитора та позичальника перед законом, визнаючи суб`єктивну і необґрунтовану належним (передбаченим законом) чином позицію заінтересованої особи (сторони кредитора) як істину на шкоду законним інтересам і сторони правочину (сторони позичальника). Оскільки оскаржувані положення Змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, можуть бути застосовані до необмеженого кола фізичних осіб у зв`язку з укладенням ними кредитних договорів та існуванням у них простроченої заборгованості, суд з метою недопущення порушень прав та законних інтересів осіб, що є позичальниками, вважає за необхідне визнати нечинною постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, з моменту її прийняття. Резолютивну частину постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14 опубліковано в інформаційному бюлетені «Офіційний вісник України» від 21 березня 2017 року № 23. В подальшому, ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року залишено без змін. Велика Палата Верховного Суду Постановою від 20 червня 2018 року відмовила в задоволенні заяви про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року, не знайшовши підстав для такого перегляду. Частиною 2 статті 265 КАС України, якою врегульовано наслідки визнання нормативно-правового акта протиправним та нечинним, встановлено, що нормативно-правовий акт втрачає чинність повністю або в окремій його частині з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду. Таким чином, перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172 у редакції станом на час вчинення оспорюваного виконавчого напису приватним нотаріусом, стосувався лише нотаріально посвідчених договорів і не міг застосовуватись до кредитних договорів, оскільки пункт 2 Переліку з 22 лютого 2017 року визнаний нечинним відповідно до постанови Київського апеляційного адміністративного суду. Тобто, оспорюваний виконавчий напис було вчинено нотаріусом 08.09.2020 - в період часу, коли законодавством не було передбачено можливості вчинення виконавчого напису на підставі кредитного договору. В матеріалах справи наявна Угода про надання особистого кредиту № 500547401 від 21.03.2016, з якої вбачається, що вона нотаріально не посвідчена. Отже, враховуючи, що на момент вчинення оскаржуваного виконавчого напису приватний нотаріус керувався нечинними положеннями нормативно-правового акту, при цьому Угода про надання особистого кредитуне була посвідчений нотаріально, суд приходить до висновку про наявність підстав для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Таким чином, позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. [PERSON] як споживач, що звернувся до суду з позовом про захист своїх прав, звільнений від сплати судового збору за подання позовної заяви. (Висновок КЦС ВС у справі № 643/2870/18, постанова від 26.02.2020) Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача. Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір у розмірі 908 грн.

Outcome: approved