Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-06 00:00:00

09.07.2021 року до Центрального районного суду м. Миколаєва надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] , в якій позивачка просить суд стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% мінімального прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи стягнення від дня пред`явлення заяви до суду і до досягнення дитиною повноліття, тобто до [INFO] . В обґрунтування вимог посилається на те, що 21.09.2001 року між сторонами було укладено шлюб. Від шлюбу в них народився син [PERSON] , [INFO] . Подружні стосунки між сторонами не склались, в зв`язку з чим, за позовом [PERSON] від 12.04.2021 року Центральним районним судом м. Миколаєва було винесено рішення про розірвання шлюбу, укладеного сторонами. 25.03.2021 року позивачка зверталась до суду з заявою про видачу судового наказу щодо стягнення з відповідача аліментів на утримання спільної дитини, проте ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 25.05.2021 року їй було відмовлено у видачі судового наказу, з причин не надання належних а допустимих доказів на підтвердження того факту, що дитина дійсно проживає разом з позивачкою і знаходиться на її утриманні. Так, Акт про фактичне проживання дитини, що долучено до позову, підтверджує, що дитина [PERSON] , [INFO] , дійсно з 30.08.2020 року постійно проживає з матір`ю за адресою: [ADDRESS] . Весь час відповідач ухиляється від покладеного на нього обов`язку у відповідності до ст. 180 Сімейного кодексу України, утримувати свого сина. Це виявляється у відсутності будь-якого матеріального (грошового) утримання, а також у тому, що відповідач жодним чином не приймає участі у його вихованні. Угоди щодо добровільної сплати аліментів між сторонами не досягнуто. Стан здоров`я та матеріальне становище відповідача дозволяє йому утримувати сина. За період останнього року до цього часу матеріальної допомоги на дитину відповідач не надав, не зважаючи на неодноразові звернення до нього зі сторони позивачки та дитини. Як відомо позивачці, аліментів відповідач нікому не платить, стягнень по виконавчим документам з нього не проводиться, інших неповнолітніх дітей, непрацездатних батьків, повнолітньої дочки, сина не має. В зв`язку з тим, що позивачці не відомий розмір доходів відповідача, вона просить суд стягнути аліменти в розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% мінімального прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи стягнення від дня пред`явлення заяви до суду і до досягнення дитиною повноліття, тобто до [INFO] . Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.07.2021 року головуючим суддею по даній справі визначено суддю Саламатіна О.В. Ухвалою судді Центрального районного суду м. Миколаєва Саламатіна О.В. від 21.07.2021 року, після отримання судом інформації щодо зареєстрованого місяця проживання відповідача, прийнято вищезазначену позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі. Розгляд справи постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 15.09.2021 року до суду надійшла заява від представника позивачки - адвоката Герасимець М.М., в якій він просив справу розглядати без його участі, вимоги позову підтримав, просив його задовольнити в повному обсязі. 23.09.2021 року до суду надійшов відзив від відповідача, в якому він зазначає, що з моменту розірвання шлюбу з позивачкою та до теперішнього часу він жодного разу не відмовлявся від виконання покладених на нього батьківських обов`язків ані щодо утримання свого сина [PERSON] , ані щодо участі в його вихованні. Навпаки, весь цей час він намагався брати активну участь в його житті. Вони систематично зустрічаються та разом проводять час. Періодично його молодший син знаходиться з ним за місцем його фактично проживання за адресою: [ADDRESS] , а також систематично вони разом з сином відвідують його матір [PERSON] , яка проживає за адресою: [ADDRESS] . Також нерідко відповідач с сином відвідує святкові та спортивні заходи, які проводяться у місті. Відповідач також зазначає, що у випадку необхідності придбати для сина будь-які речі, він жодного разу не відмовив і завжди брав участь в придбанні йому одягу чи речей необхідних для його навчання. З липня 2021 року позивачка почала відмовлятись від будь-якої матеріальної допомоги на утримання сина, в тому числі відмовлялась приймати від відповідача будь-які цінні подарунки для сина. Відповідач неодноразово звертався до позивачки вирішити добровільно питання щодо сплати аліментів та пропонував в добровільному порядку сплачувати на користь сина аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 3500-4000 грн., про що укласти нотаріально посвідчений договір про сплату аліментів. Однак, всі його пропозиції та прохання були відхилені та проігноровані. Відповідач не заперечує щодо сплати аліментів на утримання свого сина, однак просить врахувати його сімейний стан та матеріальне становище, а також наявність в нього на утриманні ще однієї їх спільної з позивачкою дитини та непрацездатної матері. Заперечує щодо встановлення аліментів в розмірі 1/4 частини від його доходів і просить суд встановити розмір аліментів в твердій грошовій сумі в розмірі 3 500,00 грн. або у розмірі 1/6 частини від його доходів. У позові позивачка зазначає, що на утриманні відповідача немає неповнолітніх дітей. Проте, сторони мають другу дитину - сина [PERSON] , [INFO] , який є повнолітнім, та про якого в позові не зазначається. З моменту розірвання шлюбних відносин старший син сторін постійно проживає з відповідачем та знаходиться на повному його утриманні. Відповідач також самостійно сплачує за його навчання. [PERSON] на даний час не працює, оскільки навчається у вищому навчальному закладі та є студентом І-го курсу денної форми навчання, про що відомо позивачці. На даний час належна відповідача частка будинку [ADDRESS] , в якому зареєстровано його місце проживання, перебуває в аварійному стані та не придатний до проживання. У зв`язку з чим він разом зі своєю дружиною [PERSON] та старшим сином [PERSON] вимушений винаймати житло. Відповідач вказує, що на його утриманні перебуває його непрацездатна мати [PERSON] , [INFO] , яка є пенсіонеркою та отримує пенсію за віком і потребує матеріальної допомоги. В період перебування у шлюбі з позивачкою та за час їх спільного проживання, відповідачем для забезпечення інтересів сім`ї було укладено кредитний договір від 13.09.2018 року № Z06.00300.004331575, за яким останній отримав у позику кошти в розмірі 84 900,00 грн. після розірвання шлюбних відносин та в результаті погіршення матеріального становища відповідача, він був вимушений припинити здійснення платежів за цим договором. На даний час його заборгованість за цим договором складає 179 716,74 грн. Відповідач наголошує на тому, що він є найманим працівником та отримує єдиний дохід у вигляді заробітної плати, розмір якої залишається незмінним починаючи з травня 2019 року. Додаткових джерел доходу він не має. Відповідач зазначає, що розмір аліментів, на якому він наполягає, перевищує встановлений розмір прожиткового мінімуму для дітей віком від 6 до 18 років. Він не відмовляється від надання іншої допомог для свого сина і висловлює бажання та готовність приймати участь в будь-яких додаткових витратах, необхідних для належного розвитку і навчання свого сина. Крім того, відповідач не погоджується з вимогою позивачко про стягнення витрат на правову допомогу в розмірі 5 000,00 грн., оскільки нею не доведено понесення таких витрат. 23.09.2021 року від відповідача [PERSON] надійшла зустрічна позовна заява до [PERSON] , в якій він просив суд стягнути з останньої на користь [PERSON] , [INFO] , аліменти в розмірі 2379,00 грн. щомісячно, починаючи стягнення з 24.09.2021 року і до припинення навчання або досягнення [PERSON] двадцяти трьох років. 28.10.2021 року до суду від представника позивачки - адвоката Герасимець М.М. надійшла відповідь на відзив, де зазначено, що відповідач не надав суду доказів того, що він добровільно надає матеріальну допомогу на утримання малолітнього сина. На утриманні відповідача не перебуває його матір, оскільки вона дієздатна і отримує від держави пенсію за віком. Сторони дійсно мають ще спільного повнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , який працевлаштований і працює в іншій державі, а зараз проживає разом з позивачкою. Щодо витрат на професійну правову допомогу, то докази їх понесення будуть надані під час підготовчого засідання. Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 29.10.2021 року здійснено перехід з розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін в розгляд справи в порядку загального позовного провадження. Постановлено почати підготовче провадження. Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 21.12.2021 року повернуто [PERSON] подану ним зустрічну позовну заяву до [PERSON] про стягнення аліментів на дитину, яка продовжує навчання. Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 21.12.2021 року задоволено клопотання відповідача про виклик свідків. Постановлено закрити підготовче провадження у справі та призначити справ до судового розгляду. В судовому засіданні представник позивачки позов підтримав повністю, уточнив, що аліменти просить почати стягувати саме з дати пред`явлення позовної заяви до суду. В судовому засіданні відповідач позивач підтримав свою позицію висловлену у відзиві щодо можливості сплати лише 1/6 частки від заробітку. При цьому, зазначив, що вину за розірвання шлюбу покладає саме на позивачку, сплачує щомісячні платежі за отриманий в шлюбі кредит, син періодично проживає у нього та він постійно витрачає кошти на придбання йому речей та взутт. Сам позивач проживає на зйомній квартирі, утримує свою матір. Зазначив, що дітей від інших шлюбів не має, здоров`я у нього нормальне, отримує на руки "чистими" близько 24000,00 грн. Також вказав, що недоведеним є надання юридичних послуг позивачці на суму 5000,00 грн, оскільки жодного доказу на підтвердження не надано. Заслухавши пояснення сторін та свідків, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного. Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 12.04.2021 року, що набрало законної сили 13.05.2021 року, розірвано шлюб, зареєстрований 21.09.2001року у міському відділі державної реєстрації актів громадянського стану Миколаївського обласного управління юстиції, актовий запис № 1026, між [PERSON] та [PERSON] . Поряд з цим, [INFO] народився [PERSON] . Його батьками є: батько - [PERSON] , мати - [PERSON] , що підтверджується копією Свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 02.08.2011 року Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції. Також слід зазначити, що сторони мають також спільного повнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Згідно відомостей про зареєстрованих осіб у житловому приміщенні/будинку, наданих 29.06.2021 року Департаментом з надання адміністративних послуг ММР за вихідним № 23071-000487635-037-08, за адресою: [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] . Згідно копії Акта від 01.07.2021 року, що наданий суду позивачкою, підписаний сусідами за адресою: [ADDRESS] та посвідчений ТОВ «Центральний 1», [PERSON] , [INFO] , дійсно з 30.08.2020 року постійно проживає з матір`ю [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] . Батько [PERSON] , [INFO] , за місцем проживання дитини не з`являється. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , повідомили суду лише про періодичні зустрічі (проведення часу разом) відповідача з сином та про гарні стосунки між ними. Свідок [PERSON] повідомила, що позивачка здає належну їй частину житлового будинку за адресою: [ADDRESS] квартирантам, про суму коштів, які ті сплачують позивачці їй невідомо. Так, Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному кодексі України. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно з ч. 3 ст. 11 ЗУ «Про охорону дитинства» батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Частиною першою ст. 12 зазначеного Закону встановлено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її стан здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до п. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини, що була ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. За змістом ст. 18 Конвенції суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України). Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї (ст. 150 Сімейного кодексу України). Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття (ст. 180 Сімейного кодексу України). Згідно ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Як роз`яснено у п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Таким чином, закон допускає стягнення аліментів на одну дитину в розмірі 1/4 від доходів боржника у безспірному порядку. Відповідно до ст. 183 СК України частка заробітку матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Частиною першою статті 191 Сімейного кодексу України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Згідно із ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Так, відповідач визнав вимоги частково та просив стягнути з нього аліменти на утримання малолітнього сина в розмірі 1/6 частки від усіх видів його заробітку (доходу). Посилався на те, що на його утриманні перебуває непрацездатна мати, він має заборгованість по кредитним зобов`язанням, вимушений винаймати житло, на його утриманні перебуває їх спільний повнолітній син, який продовжує навчання. На підтвердження своїх доводів надав суду: копію Договору про навчання [PERSON] ; копію квитанції про оплату за навчання [PERSON] в розмірі 11 000,00 грн. від 31.08.2021 року; Довідку про навчання на ім`я [PERSON] від 09.09.2021 року; Копію пенсійного посвідчення на ім`я [PERSON] ; Копію Кредитного договору, що був укладений 13.09.2018 року між відповідачем та ПАТ «Ідея Банк»; копію Постанови приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Довгань В.В. про звернення стягнення на його заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи на підставі виконання виконавчого напису № 2614, виданого 16.07.2021 року приватним нотаріусом КМНО Сазоновою О.М. Поряд з цим, посилання відповідача на те, що він має на утриманні непрацездатну мати, як на підставу для часткового задоволення позовних вимог, суд не бере до уваги, оскільки суду не надано жодного доказу про те, що відповідач оформлений як опікун в органах соціального захисту, а також того, що ним надавались кошти на забезпечення або лікування матері. Відповідач разом з матір`ю не проживає, довідки про доходи матері, які б свідчили, що вона потребують матеріальної допомоги, суду не надано. Сама по собі обставина, що мати є пенсіонеркою, не є належним та допустимим доказом її утримання відповідачем. Суд також не приймає до уваги посилання відповідача на те, що на його утриманні перебуває повнолітній син, який продовжує навчання, оскільки доказів на підтвердження, як продовження навчання так і проживання разом, відповідачем не надано. Наявність у відповідача боргових зобов`язань не впливає на обов`язок щодо сплати аліментів та утримання малолітньої дитини. Інші доводи відповідача судом не береться до уваги, так як не є обставинами, що впливають на розмір аліментів, які повинні стягуватися на утримання дитини. Враховуючи вищевказане, суд доходить висновку, що відповідачем не доведено неможливість сплати аліментів на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу). Слід зазначити, що розмір аліментів, який просить стягнути позивачка на утримання сина є мінімальним розміром аліментів, який передбачено нормами сімейного кодексу України та є необхідним для забезпечення належного утримання дитини Як вбачається з відтиску поштового відділення на конверті та наданих представником позивачки квитанцій, позовну заяву було здано на пошту 03.07.2021 року. Таким чином, оцінюючи наявні в матеріалах справи докази, приймаючи до уваги обов`язок обох батьків утримувати до повноліття своїх дітей, повноцінно забезпечувати їх інтереси, з урахуванням того, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а також той факт, що обмеження мінімального розміру визначено законом та його зміна є поза межами дискреційних повноважень суду, судом встановлено наявність підстав для задоволення позову шляхом стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів на утримання малолітньої дитини щомісячно у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму, щомісяця і до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 03.07.2021 року. Крім цього, судом роз`яснюється, що відповідно до ч. 1 ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, зобов`язаний брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Також позивачка не позбавлена права в майбутньому звернутись до суду з позовом про стягнення з відповідача на її користь матеріальної допомоги на лікування та/або навчання дитини в порядку ст. 185 Сімейного кодексу України або збільшення розміру аліментів згідно зі ст. 92 Сімейного кодексу України. Суд допускає негайне виконання рішень суду у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць (ст. 430 ЦПК України). Обґрунтовуючи судове рішення, суд приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини. Так, враховуються висновки, зазначені у рішенні в справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 09 грудня 1994 року (серія А, № 303А, п. 2958), згідно якого Суд повторює, що відповідно усталеної практики, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. За загальним правилом судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч. 1 ст. 141 ЦПК України). Враховуючи те, що позивачка в силу п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» при зверненні до суду з цим позовом звільнена від сплати судового збору, в такому разі судовий збір по справі необхідно стягнути у дохід держави.

Outcome: approved