Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-31 00:00:00

позивач [PERSON] звернувся до Долинського районного суду Кіровоградської області з позовом, підписаним та поданим його представником - адвокатом Лівицьким О.М., який діє на підставі договору про надання правової допомоги № б/н від 30.07.2021, що підтверджено ордером на надання правничої допомоги серія ДП № 2409039, до відповідачів ФГ «Вершино-Власівське» та СВК «Січ», Кіровоградська регіональна філія державного підприємства «Центр державного земельного кадастру», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Головне управління Держгеокадастру у Кіровоградській області, про визнання недійсними договорів оренди земельних ділянок та скасування державної реєстрації права оренди земельних ділянок, у якому (позові) просив: - визнати недійсними договори оренди землі від 15.03.2007, укладені між ФГ «Вершино-Власівське» та [PERSON] , належних йому на праві приватної власності земельної ділянки загальною площею 6,5826 га і 6,4848 га з кадастровими номерами: 3521984400:02:000:0701 та 3521984400:02:000:0700, розташованих на території Кіровської (Боківської) сільської ради Долинського району Кіровоградської області; - скасувати у ДП «КРФ центру державного Земельного кадастру» номери записів 659 і 662, щодо оренди земельних ділянок кадастрові номери: 3521984400:02:000:0701 та 3521984400:02:000:0700, що належать на праві власності [PERSON] . Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що 01.09.2004 між ним та СВК «Січ» було укладеного договори оренди належних йому земельних ділянок строком на 10 років. Укладені договори було зареєстровано у ДП «КРФ центр державного земельного кадастру» 15.12.2005. Разом з тим, 15.03.2007 між ним та ФГ «Вершино-Власівське» було укладено договори оренди тих самих земельних ділянок. Укладені договори було зареєстровано у ДП «КРФ центру державного Земельного кадастру» 03.08.2007. Про реєстрацію цих договорів йому стало відомо 01.02.2018 з листа відділу у Долинському районі Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області, а копії його договорів з СВК «Січ» отримано ним 30.09.2019 також від відділу у Долинському районі Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області. Під час строку дії договорів оренди землі від 15.03.2007 державним реєстратором проведено державну реєстрацію права оренди земельних ділянок за ФГ «Вершино-Власівське», тоді як право оренди на ці ж саме земельні ділянки було зареєстроване 15.12.2005 відділом Держкомзему у Долинському районі Кіровоградської області за СВК «Січ», тобто відбулась подвійна реєстрація договорів оренди одних і тих самих земельних ділянок. Зазначає, що право оренди ФГ «Вершино-Власівське» суперечить зареєстрованому праву оренди СВК «Січ». Ухвалою від 05.08.2021 зазначену позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за вказаним позовом з постановленням здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження і розпочато підготовче провадження у справі із призначенням підготовчого судового засідання з повідомленням (викликом) учасників справи. Від відповідача ФГ «Вершино-Власівське» до суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач заперечує проти вимог позивача, у задоволені позову просить відмовити по суті спору чи за наслідками спливу строку позовної давності. Свої заперечення проти позовних вимог відповідач обґрунтовував тим, що дійсно між ФГ «Вершино-Власівське» та [PERSON] 15.03.2007 було укладено договори оренди належних останньому земельних ділянок. Укладені договори було зареєстровано у ДП «КРФ центру державного Земельного кадастру» 03.08.2007. Згодом 30.10.2007 між ФГ «Вершино-Власівське» та [PERSON] було укладено додаткові угоди до зазначених договорів, які були у визначеному законом порядку зареєстровані, і на підставі яких строк дії договорів було продовжено на 25 років. Зазначив, що укладені між [PERSON] та СВК «Січ» 01.09.2004 договори оренди зазначених земельних ділянок на підставі угоди між тими самими сторонами від 05.10.2006 було розірвано, але чому ці угоди не були зареєстровані у встановленому законом порядку ФГ «Вершино-Власівське» не відомо. Також зазначив, що 06.07.2006 СВК «СІЧ» розпочало процедуру реорганізації юридичної особи у ТОВ «СВК СІЧ» та 21.12.2019 до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань було внесено запис про державну реєстрацію припинення ТОВ «СВК СІЧ». Вказував на те, що незрозуміло, яке ж саме право позивача, як орендодавця було порушено діями ФГ «Вершино-Власівське» при укладенні договорів, і які порушені права позивача потребують захисту у судовому порядку. Вважає, що позивач переслідує мету достроково припинити орендні відносини, та передати землю іншому суб`єкту господарювання. Від відповідача СВК «Січ» до суду надійшла заява у якій останній проти задоволення позову не заперечував. Від відповідача Кіровоградської регіональної філії державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» відзив на позовну заяву до суду не надходив. Від позивача до суду надійшла заява про зміну предмету позову, у якій за аналогічного обґрунтування позовних вимог останній додатково просив: - встановити факт подвійної реєстрації між [PERSON] та СВК «Січ» і між [PERSON] та ФГ «Вершино-Власівське». Пояснення від третьої особи до суду не надходили. Відповідач СВК «Січ» звернувся до суду із заявою, в якій просив розглянути справу за його відсутності. Відповідач Кіровоградська регіональна філія державного підприємства «Центр державного земельного кадастру», яка про дату, час і місце розгляду справи була повідомлена належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, - участь у судовому засіданні свого представника не забезпечила, про причини своєї неявки суду не повідомила, клопотання про відкладення судового засідання від відповідача до суду не надходило. Третя особа Головне управління Держгеокадастру у Кіровоградській області звернулося до суду із заявою, в якій просило розглянути справу за відсутності його представника. Відповідно до положень ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідно до положень ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. За наведених вище обставин та положень цивільного процесуального законодавства суд дійшов висновку про розгляд справи за відсутності відповідачів СВК «Січ», Кіровоградської регіональної філії державного підприємства «Центр державного земельного кадастру», третьої особи Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області на підставі наявних у суду матеріалів справи. Позивач у судовому засіданні підтримав позов у повному обсязі обґрунтовуючи свою позицію аналогічно викладеному у позові, позовні вимоги просив задовольнити. Додатково на питання головуючого пояснив, що угоди від 05.10.2006 про розірвання договорів оренди земельних ділянок від 01.09.2004 з СВК «Січ» він не укладав. Підписи на угодах схожі на його, але факт укладання цих угод він не пам`ятає. Представник позивача додатково пояснив, що копії договорів з СВК «Січ» позивачем було отримано 30.09.2019 листом від відділу у Долинському районі Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області, а тому саме з цього часу починає перебіг строк позовної давності, який позивачем не пропущено при зверненні до суду. Представник відповідача ФГ «Вершино-Власівське»у судовому засіданні заперечував проти позовних вимог обґрунтовуючи свою позицію аналогічно викладеному у відзиві на позовну заяву, у задоволені позову просив відмовити.До закінчення судових дебатів у справі представник відповідача зробив заяву про надання суду протягом п`яти днів доказів понесення відповідачем витрат на професійну правничу допомогу. Заслухавши позивача, його представника позивача та представника відповідача, дослідивши докази у справі в їх сукупності, з`ясувавши підстави та предмет позову, характер спірних правовідносин, прав та інтересів, за захистом яких звернувся позивач, враховуючи позиції учасників справи висловлені ними у процесуальних заявах по суті справи, виходячи з положень цивільного процесуальногозаконодавства, за якими цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів та доведення перед судом їх переконливості, при цьому суд розглядає цивільні справи у межах заявлених позовних вимог та на підставі доказів сторін, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, з огляду на таке. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Ця норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане із позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи. Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Положеннями ч. 1 ст. 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулась особа, так і від характеру його порушення. Поряд з цим, відповідно до положень ч. 1 - ч. 3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами у розумінні ч. 1 ст. 76 ЦПК України, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Враховуючи положення ч. 2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Положеннями ч. 1, ч. 5, ч. 6 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Так, на підставі досліджених у судовому засіданні доказів, наданих учасниками справи, судом встановлено такі обставини. [PERSON] на праві приватної власності належать земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва загальною площею 6,5826 га і 6,4848 га з кадастровими номерами 3521984400:02:000:0701 та 3521984400:02:000:0700, розташовані на території Кіровської (Боківської) сільської ради Кропивницького (Долинського) району Кіровоградської області (далі - земельні ділянки), що підтверджується Державними актами на право власності на земельну ділянку серії IV-КР № 004874 та IV-КР № 004873. 01.09.2004 між [PERSON] та СВК «Січ» було укладено договори оренди землі на зазначені земельні ділянки (далі - договори від 01.09.2004), відповідно до умов яких [PERSON] надано СВК «Січ» у платне користування земельні ділянки строком на 10 років. Договори від 01.09.2004 було зареєстровано у ДП «КРФ центр державного земельного кадастру» 15.12.2005 за номерами 57 та 70. 15.03.2007 між [PERSON] та ФГ «Вершино-Власівське» укладено договори оренди зазначених земельних ділянок (далі - договори від 15.03.2007), відповідно до умов яких [PERSON] надано ФГ «Вершино-Власівське» у платне користування вищезазначені земельні ділянки строком на 10 років та 30.10.2007 укладено угоди про продовження дії зазначених договорів на 25 років. Договори від 15.03.2007 було зареєстровано у ДП «КРФ центру державного Земельного кадастру» 03.08.2007 за номерами 659 та 662. Відповідно до інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань за ЄДРПОУ 31469819 діяльність СВК «СІЧ» як юридичної особи припинено (дата запису: 06.07.2006, номер запису: 14391120002000138, підстава: рішення щодо реорганізації) у зв`язку із реорганізацією у ТОВ СВК «СІЧ» (правонаступник), яке згодом також припинило свою діяльність як юридичної особи (дата запису: 21.12.2019, номер запису: 14391110004000302, підстава: рішення щодо припинення) без правонаступництва. Зазначені вище встановлені судом обставини справи сторонами у справі не заперечуються. Відповідно до ст. 609 ЦК України зобов`язання припиняється ліквідацією юридичної особи (боржника або кредитора), крім випадків, коли законом або іншими нормативно-правовими актами виконання зобов`язання ліквідованої юридичної особи покладається на іншу юридичну особу, зокрема за зобов`язаннями про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю. Отже, станом на 21.12.2019 СВК «СІЧ» у особі його правонаступника ТОВ СВК «СІЧ» припинило свою діяльність юридичної особи без правонаступництва, а тому і договори від 01.09.2004 фактично припинили свою дію, ще до завершення строку на який їх було укладено, оскільки припинилося виконання зобов`язань СВК «СІЧ» (ТОВ СВК «СІЧ») за цими договорами. Таким чином на час звернення позивача до суду з даним позовом фактично діючими договорами оренди земельних ділянок були лише договори від 15.03.2007 з урахуванням додаткових угод від 30.10.2007. Відповідно до положень ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Відповідно до ч. 2 ст. 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом, зокрема Земельним кодексом України, Законом України «Про оренду землі». Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється, зокрема, шляхом визнання угоди недійсною (п. «в» ч. 3 ст. 152 ЗК України). Відповідно до ч. 1, ч. 3 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Згідно з ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Під час розгляду справи судом не встановлено обставин, які б свідчили про порушення наведених умов дійсності правочину, як і не встановлено наявності, зокрема, станом на час звернення до суду, підстав, встановлених законом, за яких договори від 15.03.2007 могли б бути визнані недійсними судом. Згідно з ч. 1 ст. 27 Закону України «Про оренду землі» орендареві забезпечується захист його права на орендовану земельну ділянку нарівні із захистом права власності на земельну ділянку відповідно до закону. Орендодавець зобов`язаний не вчиняти дій, які би перешкоджали орендареві користуватися орендованою земельною ділянкою (абз. 4 ч. 2 ст. 24 Закону України «Про оренду землі»). Як неодноразово наголошував Верховний Суд України (постанови від 01.06.2016 у справі № 920/1771/14, від 30.11.2016 у справі № 910/31110/15), під час вирішення спору про визнання недійснимоспорюваного правочину необхідно застосовувати загальні положення ст. 3, ст. 15, ст. 16 Цивільного кодексу України, які передбачають право кожної особи на судовий захист саме порушеного цивільного права. За результатами розгляду такого спору вирішується питання про спростування презумпції правомірності правочину і має бути встановлено не лише наявність підстав недійсності правочину, що передбачені законом, але й визначено, чи було порушене цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушено, в чому полягає його порушення, оскільки в залежності від цього визначається належний спосіб захисту порушеного права, якщо воно мало місце. Об`єднана палата Верховного суду у постанові від 16.10.2020 (справа № 910/12787/17) звернула увагу на те, що як порушення розуміється такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилось або зникло як таке, порушення права пов`язане з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково. Отже, наявність попередньо укладених договорів від 01.09.2004, фактичне виконання яких припинено з 21.12.2019, не свідчить про порушення майнових прав та інтересів позивача дією договорів від 15.03.2007, які [PERSON] було укладено з власної волі. Крім того, заявлені у справі вимоги не спрямовані безпосередньо на відновлення прав [PERSON] ,оскільки стосуються переважного права оренди СВК «СІЧ» (ТОВ СВК «СІЧ»), яке наразі припинило свою діяльність, та яке позивачем визначено відповідачем у справі, що свідчить про неправильно обраний позивачем у наведеному випадку спосіб захисту порушеного, на його думку, права. З урахуванням наведеного, враховуючи, що позивачем не доведено наявності законних підстав для визнання договорів від 15.03.2007 недійсними, не доведено порушення його прав та/чи інтересів оспорюваними договорами, що є підставою для ухвалення рішення про відмову у задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин, - суд дійшов висновку про відсутність підстав для визнання зазначених договорів недійсними. При цьому, позовна давність у даному випадку застосуванню не підлягає, оскільки позовну давність суд застосовує лише тоді, коли є підстави для задоволення позовних вимог. Ухвалюючи дане судове рішення у справі, суд щодо його умотивованості відзначає, що доводи сторін та їх представників у даній справі оцінені судом на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин, а відтак, інші доводи ними озвучені та зазначені ними у процесуальних заявах по суті справи, окрім проаналізованих вище, ґрунтуються на довільному трактуванні ними фактичних обставин справи і норм матеріального права та процесуального закону, а тому такі доводи не вимагають детальної відповіді або спростування. Питання щодо витрат відповідача на професійну правничу допомогу, враховуючи зроблену, відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України, до закінчення судових дебатів у справі представником відповідача заяву про надання суду протягом п`яти днів доказів понесення відповідачем таких витрат, - слід вирішити у судовому засіданні, яке слід призначити у порядку та строки передбачені ст. 246, ст. 270 ЦПК України.

Outcome: dismissed