Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-01 00:00:00

Стислий виклад та обґрунтування позовних вимог. 06 жовтня 2021 року [PERSON] , в інтересах якої діє представник [PERSON] , звернулася до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвест Фінанс» (далі ТОВ «ФК «Інвест Фінанс»), посилаючись на те, що 23 жовтня 2020 року при укладенні договору про надання фінансового кредиту з ТОВ «ФК «Інвест фінанс», останнім були порушені вимоги чинного законодавства України та її права, як споживача на ринку фінансових послуг. За умовами даного договору, відповідач зобов`язався надати позичальнику кредит в сумі 1700 грн., а позичальник - повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитом на умовах, зазначених в договорі, терміном на 21 день, сума до повернення на 21 день складала 2310,47 грн., з якої 610,47 грн. відсотки. Вважає, що при укладенні договору порушені вимоги ст.12 Закону України «Про електронну комерцію», оскільки оферта, договір №10002487887 з додатком №1 до нього не містять жодного її підпису чи підпису відповідача, ознайомлення з умовами договору не відбулось взагалі, оскільки сам договір з`явився в особовому кабінеті вже після того, як товариством були перераховані їй кошти. Документи складено з допущенням суттєвих помилок, зокрема в серії її паспорту. Враховуючи, що строк кредитування становив 21 день та розпочався з дати укладення договору, тобто з 23 жовтня 2020 року, вважає незаконним нарахування процентів за період неповернення кредиту, тобто з наступного дня після закінчення встановленого строку кредитування. Крім того, пролонгація кредиту не відповідає інтересам позичальника, оскільки продовжує строк кредиту та дає можливість кредитору нараховувати проценти за користування кредитом протягом пролонгованого строку, тому дана умова в договорі є несправедливою та незаконною. Крім того, пролонгації розраховані не вірно, з математичними помилками, не містять жодного підпису, відсутня додаткова угода після закінчення строку договору 12 листопада 2020 року, з 13 листопада по 24 листопада 2020 року терміном на 12 днів; пролонгації містять посилання у п.2 Додаткових угод на відсутній пункт офіційних правил 1.5.1, відповідно до якого встановлено строк пролонгації та суму нарахованих процентів, яка становить 407 грн., також змінено умови п.1.2 та п.1.3.1, що є суттєвим порушенням умов кредитного договору; зазначена відсоткова ставка не відповідає дійсності нарахуванням, які зазначені в додаткових угодах. Вказане дає підстави для висновку, що пролонгації є безпідставні, незаконні, не мають ні юридичного, ні бухгалтерського обґрунтування. За вказаних обставин вважає, що умови договору про зміну у витратах, зокрема щодо плати за обслуговування та пролонгацію кредиту є підставою для визнання таких положень недійсними. Крім того, відповідач не надав підтвердження розрахунку платежів по додаткових угодах. На платіж в сумі 6186 грн., який товариство вимагало сплатити 10 червня 2021 року, відсутні Додаткова угода та будь-яка фіксація платежу, залишок по тілу кредиту розрахований не вірно, відповідачем нараховані відсотки на прострочену позику, яка заборонена під час карантину чинним законодавством. Вважає, що умови договору є нечіткими, оскільки відповідно до п.п. 1.2, 3.1, 9.4, 9.8 в них неможливо прослідкувати терміну дії договору, що є дисбалансом договірних умов. Пункт п.4.2 договору змінює строк кредиту, який відповідно до п.1.2 договору та та п.2.13 правил становить визначену договором кількість днів - 21 день та встановлює обмеження щодо строку кредитування. Пункт 4.4 договору визначає та змінює кінцевий строк дії договору та терміну, на який може нараховуватись плата за зобов`язанням по кредиту. Пункт 4.3 договору примушує до вчинення дій, оскільки передбачає, що при кожному продовженні строку користування кредитом, між позичальником та товариством укладаються відповідні додаткові угоди, які є невід`ємними частинами цього договору. Пункти 5.4.2 та 7.3 договору, що передбачають відповідальність позичальника за несвоєчасне виконання умов договору у виді сплати штрафів, пені та інших платежів суперечать п.6 Розділу ІV Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування». У пункті 7.4 договору викладені нечіткі умови, які визначають штрафні санкції у зв`язку із невиконанням умов за цим договором, оскільки відсутній розмір штрафу та на який день невиконання зобов`язань, його має право нараховувати товариство, дані умови є суттєвими, а їх відсутність є підставою для визнання договору недійсним. У пункті 9.4 договору вказаний орієнтовний строк договору, а пункт 9.8 - є нав`язаною умовою. За наведених обставин, просить визнати пункти 4.2,4.3,4.4,5.4.2,6.4,7.3,7,.4,7.10,9.4,9.8 договору нікчемними з моменту укладення договору та визнати кредитний договір №10002487887 від 23 жовтня 2020 року нікчемним з моменту укладення. Крім того, просить зобов`язати відповідача повернути позивачу суму переплати в розмірі 6724,53 грн. за спірним кредитним договором у зв`язку з визнанням його недійсним (нікчемним), оскільки вона отримала позику в сумі 1700 грн. та за 21 день користування даними коштами сплатила 610,47 грн., однак станом на день подання позовної заяви нею сплачено 9035 грн., тому переплата становить 6724,53 грн. 01 липня 20221 року відповідачу направлялась досудова вимога, яка ним була проігнорована, переплата не повернута. Також просила стягнути з відповідача на її користь у відшкодування моральної шкоди в 10000 грн, посилаючись на те, що моральна шкода, яка завдана їй та членам її родини полягає у душевних стражданнях, яких вони зазнали у зв`язку з протиправною поведінкою відповідача, оскільки в порушення вимог Закону України «Про захист персональних даних» та «Про захист прав споживачів» від відповідача надходили постійні телефонні дзвінки, sms-повідомлення та інші звернення до неї та через знайомих людей, контакти яких вона не надавала товариству, з використанням загрозливих висловів, лайливих слів невідомими особами від імені відповідача, які принижували її честь та гідність. Внаслідок цього вона перебувала у постійному страху, що унеможливлювало подальше нормальне життя, супроводжувалось нестерпними хвилюваннями, що негативно відобразилось на стані її здоров`я. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, її представник [PERSON] в судовому засіданні в режимі відеоконференції позов підтримала, просила задовольнити з підстав, викладених у ньому. Суду пояснила, що позивач [PERSON] зареєструвалась на веб-сайті відповідача та подала заявку на отримання кредиту в сумі 1700 грн терміном на 21 день, зі сплатою процентів за користування кредитом 1,71% за кожен день користування кредитом. У заяві зазначила номер картки у банку, на яку мала намір отримати кредитні кошти. Банк надіслав комбінацію цифр для отримання кредиту, а через три хвилини на її картку надійшли кошти в сумі 1700 грн, після цього у її електронному кабінеті з`явився договір про надання фінансового кредиту. Позивач гостро потребувала грошових коштів, у неї захворіли діти, яких вона виховує одна, колишній чоловік не сплачує аліментів на їх утримання, а також на її утриманні знаходиться батько, який хворіє на онкологічне захворювання, а тому позивач погодилась на такі умови договору. Однак, у визначений у договорі термін - 21 день, вона не змогла повернути кредитні кошти одним платежем, тому просила відповідача про розстрочку та повернення кредиту рівними платежами. Однак відповідач не погодився на розстрочку та запропонував позивачці продовжити строк дії договору за умови внесення нею платежу в сумі 407 гривень. В подальшому вона повинна була сплачувати по 407 гривень через кожні 14 днів. Паралельно представники відповідача постійно телефонували позивачці, її знайомим, а також хворому батькові, вдавалися до шантажу та погроз, тероризували позивачку та її хворого батька, який має інвалідність, а також телефонували неповнолітній доньці позивачки, вимагаючи у неї погасити борг за матір, чим завдали позивачці та її родині моральної шкоди, яку вона оцінює сумою 10000 грн. Позивачка сплатила вісім платежів по 407 грн., а востаннє - 10 червня 2021 року, щоб припинити телефонні дзвінки та повідомлення від відповідача, - перерахувала кошти в сумі 6186 грн. Вважає, що переплатила згідно умов договору 6625 грн.47 коп., які просила стягнути з відповідача. Зазначила, що жодних додаткових угод не підписувала, а кошти сплачувала на вимогу відповідача. Позиція сторони відповідача. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, заяв про відкладення розгляду справи, чи розгляд справи у його відсутності, відзив на позов суду не надав. Висловив свою позицію в заяві за вих. №16122021/3203 від 16 грудня 2021 року, направленої до суду 21 грудня 2021 року. У поясненнях заперечив проти заявлених позовних вимог. Зазначив, що ТОВ ФК «Інвест Фінанс» є фінансовою установою, яка надає фінансові послуги на підставі відповідної ліцензії, правил надання коштів у позику та примірного договору. Заявник, який має намір отримати кошти у кредит, може ознайомитися з Правилами надання коштів у позику, в т.ч. на умовах фінансового кредиту та примірним договором, які діють під час реєстрації та підписання електронного договору, на веб-сайті товариства у загальному доступі і є публічною пропозицією (офертою) товариства до укладення договору відповідно до ст.ст.641,644 ЦК України. Підтвердженням факту ознайомлення споживача з Правилами, примірним договором та надання згоди на обробку персональних даних, які зазначені в заявці на отримання кредиту, є проставлення заявником при реєстрації відповідних відміток на сайті товариства. 23 жовтня 2020 року [PERSON] , з метою отримання кредиту, зареєструвалась на веб-сайті товариства та надала всі необхідні відомості про дату народження, паспортні дані, РНОКПП, номер телефону, e-mail, номер картки. Товариство перерахувало грошові кошти по укладеному кредиту, що підтверджується довідкою ТОВ «Платежі онлайн» (як оператора послуг платіжної інфраструктури) про успішно здійснену транзакцію типу «виплата кредиту». Між сторонами укладено договір від 23 жовтня 2020 року №10002487887 про надання фінансового кредиту з додатком №1 (графік розрахунків) на суму кредиту 1700 грн, строком на 21 календарний день, під 1,71 % від суми кредиту за кожен день користування кредитними коштами в електронному вигляді на веб-сайті товариства. Станом на 16 грудня 2021 року зобов`язання за договором позичальником виконані, кредит закрито. В період карантину за прострочення виконання зобов`язання за договором [PERSON] звільнено від відповідальності за вказаним договором (п.7.4 Договору) перед товариством за таке прострочення на підставі ст.7 Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо підтримки платників податків на період здійснення заходів, спрямованих на запобігання виникненню коронавірусної інфекції (COVID-19)» в частині доповнення п.6 розділу IV «Прикінцевих та перехідних положень» Закону України «Про споживче кредитування». Нарахування на період дії карантину здійснювалось товариством за процентною ставкою, передбаченою п.п. 1.3.1.-1.3.2 договору №10002487887. 24 листопада 2020 року, 08 та 22 грудня 2020 року, 05 та 18 січня 2021 року, 08 лютого 2021 року, 25 березня 2021 року та 26 квітня 2021 року [PERSON] в особистому кабінеті позичальника ініціювала пролонгацію строку дії договору, на підставі чого укладено додаткові угоди про зміну умов договору. Зазначає, що спірний договір укладений в електронній формі з проставлянням позивачем електронного підпису. Позивач, здійснивши акцептування оферти, підтвердив, що впевнений в тому, що всі умови йому зрозумілі та він чітко усвідомлює, які платежі, у якій сумі, у який термін та у якій валюті необхідно буде сплачувати, та шляхом підписання цієї заяви, він засвідчив, що у належній та доступній формі був проінформований про всі умови і зобов`язується неухильно їх дотримуватись. Згідно п.9.21 договору [PERSON] підтвердила, що до підписання кредитного договору була ознайомлена з інформацією, що зазначена в ч.2 ст.12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» та у ст.9 Закону України «Про споживче кредитування». З моменту укладення договору вона не зверталась до товариства із заявами про надання додаткової інформації або роз`яснення певних положень договору, а також не скористалась правом на відкликання згоди на укладення кредитного договору згідно ч.3 ст.12 Закону України «Про захист прав споживачів». Таким чином, текст підписаного сторонами договору, свідчить про досягнення сторонами згоди відносно всіх істотних умов договору до моменту реальної передачі грошових коштів, які були перераховані позивачу на картковий рахунок. Крім того, позивачем не надано доказів на спростування презумпції правомірності правочину в цілому, зокрема, що під час укладення кредитного договору вона діяла свідомо та вільно, враховуючи власні інтереси, добровільно погодилась з його умовами, визначивши при цьому характер правочину і всі його істотні умови, а також отримала кредитні кошти в національній валюті. Також позивачем не надано суду жодних належних і допустимих доказів в чому саме полягає спричинена моральна шкода, якими саме діями чи бездіяльністю відповідача вона спричинена і чим підтверджується наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням винної особи, в чому полягає вина відповідача в спричиненні їй даного виду шкоди, чим підтверджується факт неможливості оформлення кредитів позивачем або інших втрат немайнового характеру, психічні та фізичні страждання, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, чим вона обґрунтовує заявлений розмір моральної шкоди та з чого вона при цьому виходила. Заяви, клопотання та інші процесуальні дії у справі. Ухвалою суду від 07 жовтня 2021 року у справі відкрито спрощене позовне провадження та призначено її до судового розгляду на 02 листопада 2021 року, яке відкладено на 02 грудня 2021 року у зв`язку з неможливістю провести заочний розгляд справи та постановити рішення на підставі наявних в справі доказів. 26 листопада 2021 року представник позивача [PERSON] надіслала клопотання про участь в судовому засіданні, яке призначено на 02 грудня 2021 року, в режимі відеоконференції з Богунським районним судом м. Житомира. Ухвалою суду від 29 листопада 2021 року задоволено клопотання представника позивача [PERSON] - [PERSON] про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції. Ухвалою суду від 02 грудня 2021 року задоволено клопотання сторони позивача про витребування доказів. Витребувано у товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвест Фінанс» належним чином завірену копію кредитної справи ТОВ «ФК «Інвест Фінанс» за кредитним договором №10002487887, укладеним 23 жовтня 2020 року між [PERSON] та ТОВ «Фінансова компанія «Інвест Фінанс», зокрема: анкети, оферти, додаток №1, розрахунок заборгованості, інформацію про рух коштів по рахунку та про здійснення витрат по обслуговуванню кредиту. Судове засідання відкладено на 12 січня 2022 року. 21 грудня 2021 року відповідач направив до суду належним чином завірені копії заяви позичальника №10002487887 від 23 жовтня 2020 року; договору №10002487887 про надання фінансового кредиту від 23 жовтня 2020 року з додатком №1 до нього; додаткові угоди про зміну умов договору від 24 листопада 2020 року, 08, 22 грудня 2020 року, 05 та 18 січня 2021 року, 08 лютого 2021 року, 25 березня 2021 року та 26 квітня 2021 року; оферти (пропозиції укласти електронний договір) [PERSON] , заяви про прийняття оферти (акцепт) від [PERSON] та підтвердження вчинення електронного правочину у формі електронного документу; інформаційних довідок ТОВ «Платежі онлайн» за вих. №291/12-300/12 від 16 грудня 2021 року; Правила надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту ТОВ «ФК «Інвест Фінанс», затверджені наказом №01/09/2020-1 від 01 вересня 2020 року; оригінал розрахунку за договором №10002487887 від 23 жовтня 2020 року. Розгляд справи відкладено на 02 лютого 2022 року за клопотанням представника позивача [PERSON] від 11 січня 2022 року з метою ознайомлення із доказами, наданими стороною відповідача. 25 січня 2022 року на адресу суду надійшло заперечення представника позивача на письмові пояснення відповідача, до якого долучено виписку з медичної картки стаціонарного хворого [PERSON] та скрін-шоти sms-повідомлень, 01 лютого 2022 року надійшли клопотання про обгрунтування позовних вимог та про розгляд справи в режимі відеоконференції, про що постановлено відповідну ухвалу. Виклад встановлених судом обставин та зміст спірних правовідносин. Між сторонами виникли зобов`язальні правовідносини на підставі договору про надання фінансового кредиту, які регулюються нормами Цивільного кодексу України (далі ЦК України). Судом встановлено, що 23 жовтня 2020 року між ТОВ «Фінансова компанія «Інвест Фінанс» та [PERSON] укладено договір про надання фінансового кредиту №10002487887, шляхом прийняття позивачем оферти товариства на укладення електронного договору. Так, з пояснень представника позивача [PERSON] та письмових пояснень відповідача слідує, що 23 жовтня 2020 року [PERSON] зареєструвалась в інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «Фінансова компанія «Інвест Фінанс» на сайті cashberry.com.ua., під час її реєстрації товариством сформовано Особистий кабінет позичальника (позивача) для взаємодії із товариством. О 21.19.48 год 23 жовтня 2020 року [PERSON] заповнила заявку, встановленої форми на сайті відповідача, на отримання кредиту, повідомивши інформацію про власні прізвище ім`я та по батькові, дату народження, паспортні дані, податковий номер, контактні дані: адресу реєстрації та місця проживання, контактний номер мобільного телефону, номер банківської карти, та галузь власної зайнятості, обрала суму кредиту, проценти за користування кредитом, суму для виплати та строк виплати, підтвердивши, що вказала повні, точні та достовірні особисті дані, які необхідні для прийняття товариством рішення про надання кредиту. Викладене підтверджується заявою позичальника №10002487887 від 23 жовтня 2020 року. Відповідач розмістив в особистому кабінеті позивача на власному сайті оферту (пропозицію укласти договір), яку позивач прийняла, шляхом підписання заяви про прийняття пропозиції укласти договір на визначених умовах (акцепт) електронним підписом одноразовим ідентифікатором у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надіслала Кредитодавцю. Позивач отримала одноразовий ідентифікатор засобом мобільного зв`язку на номер, який зазначила під час реєстрації. Відповідач перерахував на картку позивачки, яку вона зазначила у заяві, кредитні кошти в сумі 1700 грн. Викладене підтверджується даними заяви позичальника про прийняття оферти (акцепт) від 23 жовтня 2020 року, поясненнями представника позивача у суді та письмовими поясненнями відповідача. Факт укладення сторонами договору №10002487887 від 23 жовтня 2020 року про надання фінансового кредиту підтверджується наданою відповідачем копією договору з додатком (графік розрахунків), на яких містяться відомості про накладення електронного підпису [PERSON] , а також поясненнями представника позивача у судовому засіданні. Відповідно до п.п.1.1,1.2 укладеного договору, товариство зобов`язалось надати позичальнику грошові кошти в сумі 1700 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язалась одержати, повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, на умовах встановлених цим договором. Кредит надано строком на 21 день від дати отримання кредиту позичальником. Згідно інформаційної довідки, виданої ТОВ «Платежі онлайн» (як оператора послуг платіжної інфраструктури) за вих. №291/12 від 16 грудня 2021 року на сайті cashberry.com.ua. через платіжний сервіс «Platon» проведена успішна транзакція типу «видача» кредиту (1700.00) 23 жовтня 2020 року о 21.23.46 год. Отже, з урахуванням дати отримання кредиту позичальником, а саме 23 жовтня 2020 року, договір фінансового кредиту був укладений сторонами на 21 день, тобто до 14 листопада 2020 року включно. Пунктом 1.3 договору передбачено, що нарахування процентної ставки за користування кредитом залежить від фактичного виконання позичальником умов цього договору, яка становить: знижена процентна ставка в розмірі 1,71 % від суми кредиту за кожний день користування кредитом застосовується на період строку надання кредиту (починаючи з першого дня перерахування суми кредиту та до закінчення строку кредиту), визначеного в п.1.2 цього договору, якщо в цей строк позичальник здійснить повне погашення заборгованості або здійснить таке погашення протягом трьох робочих днів, що слідують за датою закінчення такого строку; стандартна процентна ставка в розмірі 2,71 % від суми кредиту за кожний день користування кредитом застосовується у межах строку надання кредиту, зазначеного в п.1.2 цього договору, якщо позичальник не виконав умови зазначені в п.1.3.1 цього договору для застосування зниженої процентної ставки. Розрахунок сукупної вартості кредиту за зниженою процентною ставкою та термін платежу згідно строку передбаченого п.1.2 цього договору, зазначені в Графіку розрахунків, який є невід`ємною частиною цього договору - Додаток №1 до цього договору, що передбачено в п.1.7 спірного договору, і складає 2310,47 грн. Згідно п.п.3.1,3.2 договору, нарахування процентів за цим договором здійснюється на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування кредитом, але не більше 90 календарних днів поспіль з моменту виникнення прострочення. До періоду розрахунку процентів включається день надання та день фактичного повернення кредиту, але не включається дата повернення кредиту, вказана у Графіку розрахунків, крім випадку, якщо в межах строку надання кредиту, зазначеного у п.1.2 цього договору, відбулась пролонгація строку кредиту, відповідно до умов цього договору, де проценти нараховуються і за дату повернення кредиту, вказані у графіку розрахунків. У випадку якщо день надання та день повернення кредиту співпадають, нарахування процентів здійснюються за один день. В розділі 4 «Пролонгація строку кредиту» спірного договору визначено, що позичальник має право продовжити строк користування кредитом, якщо між сторонами буде досягнута домовленість про продовження (пролонгацію). Для продовження строку користування кредитом, позичальник сплачує товариству меншу суму із наступних: або нараховані проценти за ту кількість днів, на яку бажає продовжити строк, або повну заборгованість по процентах на момент оформлення пролонгації. Позичальник має право продовжити строк користування кредитом необмежену кількість разів. Факт оплати позичальником нарахованих процентів є підставою для оформлення відповідної додаткової угоди до цього договору. При кожному продовженні строку користування кредитом, між позичальником та товариством укладаються відповідні додаткові угоди, які є невід`ємними частинами цього договору. Якщо до запланованої дати повернення кредиту, позичальник бажає продовжити строк користування кредитом, датою продовження строку дії цього договору та строку користування кредитом є дата, наступна за запланованою. Пунктом 5.4.2 договору передбачено, що у випадку неповної та/або невчасної сплати кредиту та процентів за користування ним, позичальник зобов`язаний сплатити також штраф (у разі наявності), пеню (у разі наявності) та інші платежі (у разі наявності) в розмірі, нарахованому відповідно до умов цього договору. Разом з тим, пунктом 7.4 договору не визначено розміру штрафу, який товариство має право нарахувати позичальнику у разі неналежного виконання зобов`язань за договором. Відповідно до п.9.4 та 9.8 спірного договору, цей договір є укладеним з моменту одержання товариством, яке направило пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття (акцепт) позичальником цієї пропозиції (оферти) в порядку, визначеному ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» та діє до повного виконання позичальником своїх зобов`язань за цим договором. Строк дії цього договору, вказаний в п.1.2 цього договору, продовжується на весь період, протягом якого сторони здійснюють свої права і виконують свої обов`язки за цим договором, та визначається як період від дати отримання позичальником кредиту до фактичної дати повернення кредиту, процентів за зниженою та/або стандартною процентними ставками, компенсації, яка має бути сплачена у разі невиконання умов цього договору (штрафу) та інших нарахувань, передбачених цим договором. Згідно графіку розрахунку, що є додатком №1 до договору №10002487887 від 23 жовтня 2020 року, сторони погодили термін платежу - 21 день, суму кредиту 1700 грн, суму нарахованих процентів - 610,47 грн, сукупну вартість кредиту - 2310,47 грн. Відповідно до додаткових угод про зміну умов договору №10002487887 від 23 жовтня 2020 року,від 24 листопада 2020 року, 08 та 22 грудня 2020 року, 05 та 18 січня 2021 року, 08 лютого 2021 року, 25 березня 2021 року та 26 квітня 2021 року, сторонами продовжено строк надання кредиту до 08 грудня 2020 року, 22 грудня 2020 року, 05 січня 2021 року, 19 січня 2021 року, 22 лютого 2021 року, 08 квітня 2021 року та 10 травня 2021 року відповідно, з вказівкою, що в будь-якому разі цей договір діє до повного виконання позичальником своїх зобов`язань за цим договором. Позивачем [PERSON] на сайті «cashberry.com.ua.» через платіжний сервіс «Platon» проведено успішні транзакції типу «погашення» кредиту 24 листопада 2020 року, 08 та 22 грудня 2020 року,05 січня 2021 року, 08 лютого 2021 року, 25 березня 2021 року, 26 квітня 2021 року в сумі 407 грн., а 10 червня 2021 року - 6186 грн. Викладене підтверджується поясненнями сторін та інформаційними довідками ТОВ «Платежі Онлайн», що є оператором послуг платіжної інфраструктури. 01 липня 2021 року [PERSON] направила відповідачу пропозицію щодо досудового врегулювання спору шляхом визнання відсутності договірних відносин №10002487887 від 23 жовтня 2020 року, повернення переплати в сумі 7335 грн. за кредитним договором та відшкодування їй компенсації заподіяної моральної шкоди в сумі 10 000 грн. 02 липня 2021 року за вих. №02072021/1697 ТОВ «ФК «Інвест Фінанс» направило позивачу відповідь про те, що її звернення отримано, заборгованість за кредитним договором від 23 жовтня 2020 року №10002487887 відсутня, договір підписаний у відповідності до вимог ст.12 Закону України «Про електронну комерцію», нарахування неустойки/штрафних санкцій за договором не відбувалось. Роз`яснено, що послуги кредитування є платними, що передбачає сплату процентів за користування кредитом, проценти нараховуються у відповідності до умов договору, який складено у відповідності до вимог законодавства України, відповідно підстави для їх перерахунку відсутні. Застосовані норми права. Згідно ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до ч.1 ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ч.1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ст.204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно до ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до ч.ч.1 та 2 ст.634 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування, тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Згідно зі ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно ч.1 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». За змістом статті першої Закону України «Про споживче кредитування» договір про споживчий кредит - вид кредитного договору, за яким кредитодавець зобов`язується надати споживчий кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач (позичальник) зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором. Частина перша статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» містить умови, що визначаються у договорі про споживчий кредит. Відповідно ч.3 ст.5 Закону України «Про електронну комерцію», правочин не може бути визнано недійсним у зв`язку з його вчиненням в електронній формі. Юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму, а допустимість електронного документа, як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму. Частина 5 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до статті 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Згідно з частиною другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Крім того, статтею 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» передбачено для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. При цьому, за змістом частини третьої статті 4 Закону України «Про електронний цифровий підпис» використання електронного цифрового підпису не змінює порядку підписання договорів та інших документів, встановленого законом для вчинення правочинів у письмовій формі. Згідно ст.21 Закону України «Про захист прав споживачів», крім інших випадків порушень прав споживачів, які можуть бути встановлені та доведені, виходячи з відповідних положень законодавства у сфері захисту прав споживачів, вважається, що для цілей застосування цього Закону та пов`язаного з ним законодавства про захист прав споживачів, права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо: при реалізації продукції будь-яким чином порушується право споживача на свободу вибору продукції; при реалізації продукції будь-яким чином порушується свобода волевиявлення споживача та/або висловлене ним волевиявлення; при наданні послуги, від якої споживач не може відмовитись, а одержати може лише в одного виконавця, виконавець нав`язує такі умови одержання послуги, які ставлять споживача у нерівне становище порівняно з іншими споживачами та/або виконавцями, не надають споживачеві однакових гарантій відшкодування шкоди, завданої невиконанням неналежним виконанням) сторонами умов договору; порушується принцип рівності сторін договору, учасником якого є споживач; будь-яким чином (крім випадків, передбачених законом) обмежується право споживача на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про відповідну продукцію. Відповідно до ст.1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовуються особою, яка її завдала, за наявності її вини. Згідно положень статті 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи, не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог в на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Мотиви та висновки суду. Судом встановлено, що, звертаючись до суду з позовом про визнання кредитного договору №10002487887 від 23 жовтня 2020 року, укладеного між ТОВ «ФК «Інвест Фінанс» та [PERSON] нікчемним з моменту укладення, позивач обґрунтовує свої вимоги, зокрема, відсутністю підписів сторін як в самому договорі, так в додатках до нього. Разом з тим, в судовому засіданні встановлено та підтверджено представником позивача, що після реєстрації на сайті відповідача, надсилання заявки на отримання кредиту в розмірі 1700 грн строком на 21 день, зі сплатою 1,71% від суми кредиту за кожний день користування кредитом, на мобільний телефон позивачки надійшла відповідна «комбінація цифр», що є одноразовим ідентифікатором для підписання акцепту. Отже, оспорюваний договір укладався дистанційно, в електронній формі, з використанням інформаційно-телекомунікаційної системи, внаслідок чого відповідно до положень Закону України «Про електронну комерцію» у сторін такого договору виникли цивільні права та обов`язки майнового характеру. Договір укладено згідно з ч.2. ст.6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» в порядку, передбаченому Законом України «По електронну комерцію». Договір підписувався з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором відповідно до ст.12 Закону України «Про електронну комерцію». Згідно п.6 ч.1 ст.3 зазначеного Закону, електронний підпис з одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Одноразовий ідентифікатор для укладення договору надсилається засобами зв`язку, зазначеними заявником в інформаційно-телекомунікаційній системі. Відтак, укладення договору у запропонованій формі із запропонованими умовами, відповідало внутрішній волі позивача, оскільки саме вона зареєструвалась в інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «Фінансова компанія «Інвест Фінанс» на сайті cashberry.com.ua., заповнила заявку, встановленої форми на сайті відповідача, на отримання кредиту, повідомивши інформацію про власні прізвище ім`я та по батькові, дату народження, паспортні дані, податковий номер, контактні дані: адресу реєстрації та місця проживання, контактний номер мобільного телефону, номер банківської карти, та галузь власної зайнятості, обрала суму кредиту, проценти за користування кредитом, суму для виплати та строк виплати, підтвердивши, що вказала повні, точні та достовірні особисті дані, які необхідні для прийняття товариством рішення про надання кредиту. Твердження позивача про те, що вона не ознайомилася з умовами договору на час його підписання, оскільки сам договір з`явився в особовому кабінету вже після того, як відповідачем були перераховані кошти позивачу, не є підставою для визнання договору недійсним. Так, [PERSON] , ознайомившись з запропонованими умовами договору, не скористалась правом відмовитися від його укладення та правом повернення коштів товариства у день їх отримання, навпаки, погодилась на запропоновані умови договору, вважаючи їх прийнятними для себе. Позивач була вільною у виборі фінансової установи для отримання кредиту, а факт отримання коштів та визнання обставин їх отримання, підтверджує вільне волевиявлення на вчинення правочину. Вказуючи на введення її в оману щодо обставин, які мають істотне значення та є підставою для визнання правочину недійсним, позивач не зазначила в чому полягав такий обман з боку відповідача. Посилання позивача на допущення відповідачем суттєвих помилок, в т.ч. в серії паспорту не є підставою для визнання договору недійсним, оскільки не спростовують факту досягнення сторонами згоди щодо всіх істотних умов договору, а допущені помилки можуть бути виправлені особою, яка їх допустила, в т.ч. з ініціативи позивачки. Виходячи із змісту ст.ст. 1054, 1055 ЦК України, суд зазначає, що між позивачем і відповідачем було узгоджено всі істотні умови, необхідні для договорів даного виду. Таким чином, з врахуванням тієї обставини, що позичальник під час укладення договору підтвердила, що ознайомлена, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватись укладеного договору, а зміст договору жодним чином не порушує її законних прав та інтересів, суд не приймає до уваги доводи [PERSON] щодо порушень вимог Закону України «Про захист прав споживачів». Умовами укладеного договору фінансового кредиту №10002487887 від 23 жовтня 2020 року визначено, що відповідач має право на повернення кредиту у визначений договором строк (21 день) та отримання процентів, у розмірі визначеному п.1.3 договору. Відповідно, позивачка взяла на себе зобов`язання повернути кредит у сумі 1700 грн та нараховані проценти не пізніше строку вказаного у п.1.2 договору, яким визначено, що кредит надається строком на 21 день від дати отримання кредиту. Отже, з урахуванням того, що кредитні кошти позивач отримала 23 жовтня 2020 року, а договір фінансового кредиту укладений на 21 день - до 14 листопада 2020 року включно, позивач взяла на себе зобов`язання повернути сукупну вартість кредиту (сума кредиту та сума нарахованих процентів за зниженою ставкою відповідно до п.п. 1.3.1 договору) в розмірі 2310,47 грн до 14 листопада 2020 року, або протягом трьох робочих днів (п.1.3.1 договору). Оскільки позивач прострочила виконання зобов`язань, вона набула обов`язку сплатити проценти за користування кредитом за стандартною процентною ставкою відповідно до п.п. 1.3.2 договору, в розмірі 2.71 % від суми кредиту за кожний день користування кредитом. Вказаним підпунктом передбачено, що стандартна процентна ставка застосовується у межах строку надання кредиту, зазначеного у п.1.2 цього договору, тобто протягом 21 дня. Отже сума процентів складає 967,47 грн (1700 грн (кредиту) х2.71% (стандартна ставка) х 21 день(строк надання кредиту). Суд не приймає надані відповідачем копії додаткових угод про зміну умов договору від 23 жовтня 2020 року №10002487887, укладені 24 листопада, 08 грудня, 22 грудня 2020 року, 05 січня,18 січня, 08 лютого, 25 березня, 26 квітня 2021 року, як доказ погодження сторонами нового строку кредитування. Так, у наданих відповідачем документах відмітка про те, що підпис позичальника накладений у вигляді електронного цифрового підпису, наявна лише на договорі №10002487887 від 23 жовтня 2020 року та графіку розрахунків, що є додатком до вказаного договору, що також визнавалося представником позивача у судовому засіданні. На вищезазначених додаткових угодах така відмітка відсутня, позивачкою у позовній заяві та її представником у судовому засіданні заперечувався факт підписання таких угод Українець О.І. Відповідачем не надано суду належних, достовірних та достатніх доказів на підтвердження даної обставини. Отже відсутні підстави вважати, що позивач підписувала дані додаткові угоди та погодила нові строки кредитування. Крім того, суд зауважує, що розділом 4 договору про надання фінансового кредиту передбачено порядок та умови пролонгації строку кредитування. Позичальник має право продовжити строк користування кредитом необмежену кількість разів. При кожному продовженні строку користування кредитом, між позичальником та товариством укладаються відповідні додаткові угоди, які є невід`ємними частинами цього договору. Якщо до запланованої дати повернення кредиту, позичальник бажає продовжити строк користування кредитом, датою продовження строку дії цього договору та строку користування кредитом є дата, наступна за запланованою. З викладеного слідує, що строк кредитування може бути продовжений на новий термін у межах строку дії договору, а не після його закінчення. Судом встановлено, що строк кредитування закінчився 14 листопада 2020 року, до його закінчення сторонами не було укладено жодних угод про продовження строку користування кредитом. Отже після спливу визначеного п.1.2. договору строку кредитування право відповідача нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припинилися. У зв`язку з простроченням, що полягало у невиконанні зобов`язань протягом трьох робочих днів, що слідують за датою закінчення строку, передбаченого п.1.2 договору, позивачка заборгувала відповідачу сукупну вартість кредиту у розмірі 2667,47 грн (1700 грн кредиту + 967,47 грн процентів), яку мала обов`язок повернути. Відповідно до ч.1 ст.1048 та ч.1 ст.1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюється договором. Отже, припис абзацу 2 ч.1 ст.1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після спливу визначеного договором строку кредитування право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються ч.2 ст.625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Такий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12 (№14-10цс18). Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Фактично, позивач на вимогу відповідача вносила кошти на погашення отриманого кредиту на сайті cashberry.com.ua. через платіжний сервіс «Platon» 24 листопада 2020 року, 08 та 22 грудня 2020 року,05 січня 2021 року, 08 лютого 2021 року, 25 березня 2021 року, 26 квітня 2021 року, здійснивши транзакції в сумі по 407 грн., а 10 червня 2021 року - 6186 грн, на загальну суму 9442 грн, в т.ч. як за умовами укладеного договору повинна була сплатити 2667,47 грн. Суд зазначає, що грошові кошти в сумі 6774,53 грн (9442 грн - 2667,47 грн), яґк відсотки нараховані відповідачем за користування кредитом, були отримані відповідачем ТОВ ФК «Інвест Фінанс» від позивача [PERSON] без достатньої правової підстави, оскільки нараховані після закінчення строку кредиту, а тому відповідно до вимог ст.ст.1212, 1213 ЦК України підлягають поверненню позивачу. У пункті 86 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 грудня 2019 року у справі № 917/1739/17 (провадження № 12-161гс19) вказано, що «саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. Самостійне застосування судом для прийняття рішення саме тих норм матеріального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини, не призводить до зміни предмета позову та/або обраного позивачем способу захисту». Так, предметом регулювання гл. 83 ЦК України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Суд зауважує, що у зв`язку із спливом визначеного договором №10002487887 від 23 жовтня 2020 року строку кредитування, не погодження сторонами нового строку кредитування, 14 листопада 2020 року між сторонами припинилися будь-які договірні відносини, а тому відсутні будь-які правові підстави для набуття та зберігання відповідачем грошових коштів, що становлять суму процентів, нарахованих відповідно до умов договору, термін дії якого закінчився. Оскільки у відповідача припинилося право нараховувати передбачені договором проценти за кредитом, тому кошти в сумі 6774,53 грн, як проценти нараховані по закінченню строку кредитування, відповідач отримав безпідставно, і повинен їх повернути. Суд зазначає, що права та інтереси відповідача у даних правовідносинах забезпечуються ч.2 ст.625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання, однак, останнім відповідні вимоги у порядку визначеному законодавством не заявлялися. Позовні вимоги позивачки про відшкодування моральної шкоди не підлягають задоволенню,з огляду на таке. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що моральна шкода, яка завдана їй та членам її родини полягає у душевних стражданнях, яких вони зазнали у зв`язку з протиправною поведінкою відповідача, оскільки в порушення вимог Закону України «Про захист персональних даних» та «Про захист прав споживачів» від відповідача надходили постійні телефонні дзвінки, sms-повідомлення та інші звернення до неї та через знайомих людей, контакти яких вона не надавала товариству, з використанням загрозливих висловів, лайливих слів невідомими особами від імені відповідача, які принижували її честь та гідність. Внаслідок цього вона перебувала у постійному страху, що унеможливлювало подальше нормальне життя, супроводжувалось нестерпними хвилюваннями, що негативно відобразилось на стані її здоров`я. Позивачка не довела, що вона та члени її родини, а також знайомі отримували від працівників відповідача постійні телефонні дзвінки, повідомлення та звернення іншими засобами комунікації, з використанням загрозливих висловів, лайливих слів, які принижують її честь та гідність, чим їй та членам її родини було завдано моральної шкоди, що також вплинуло на стан її здоров`я. Надані позивачкою скріншоти повідомлень містять інформацію про можливе застосування заходів примусового стягнення у зв`язку з несплатою боргу, що передбачає можливість арешту майна та рахунків, реалізації майна. Вказана інформація не містить відомостей про застосування погроз, лайливих слів чи інших відомостей про які зазначає позивачка. Не є доказом завдання моральної шкоди позивачці діями відповідача виписка з медичної карти стаціонарного хворого на злоякісне утворення, оскільки така виписка лише містить відомості про хворобу [PERSON] , не підтверджує факту родинних відносин останнього із позивачкою, а також того, що останній був учасником правовідносин щодо яких виник спір, та, відповідно, поніс моральні страждання. Крім того, моральну шкоду позивач обґрунтовує поширенням щодо неї недостовірної інформації. Так, звертаючись до суду, позивач [PERSON] зазначила, що поширена невідомими особами від імені відповідача інформація є негативною, а тому відповідно до ч.3 ст.277 ЦК України вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила не доведе протилежного (презумпція добропорядності). Суд зауважує, що ч.3 ст.277 ЦК України втратила чинність 19 квітня 2014 року, і не може поширюватися на спірні правовідносини. За таких обставин позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди не підлягають задоволенню. Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Розподіл судових витрат. Звертаючись до суду, позивач заявила дві вимоги не майнового характеру: про визнання пунктів кредитного договору нікчемними та про визнання кредитного договору нікчемним в цілому, а також дві вимоги майнового характеру: про повернення переплати за кредитним договором в сумі 6724,53грн та про відшкодування моральної шкоди в сумі 10000грн, та повинна була сплатити судовий збір за вказані вимоги у розмірі визначеному Законом України «Про судовий збір» станом на час звернення до суду 06 жовтня 2021 року. Позивач звільнена від сплати судового збору відповідно до ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів» та п.7 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір». Відповідно до змісту ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина вимог компенсується за рахунок держави. Судом частково задоволено позовні вимоги, тому з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 908 грн (розрахований за вимогу майнового характеру станом на час звернення до суду), пропорційно до задоволеної частини вимог. Інша частина судового збору пропорційно до відхиленої частини вимог компенсується за рахунок держави. На підставі викладеного,

Outcome: partial