Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-06 00:00:00

Акціонерне товариство «Криворізька теплоцентраль» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за спожиту теплову енергію в сумі 29622,14 грн., з яких: 25171,40 грн. - основний борг; інфляційні втрати - 943,14 грн., 3% річних - 304,03 грн., пеня - 1441,57 грн., штраф - 1762,00 грн. за період з січня 2021 - по квітень 2021 року а також витрат по сплаті судового збору в розмірі 2270 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що між Державним підприємством «Криворізька теплоцентраль» та Фізичною особою [PERSON] 20.01.2021 року укладено договір № 1988 купівлі-продажу теплової енергії. Відповідно до предмету Договору Позивач бере на себе зобов`язання постачати Відповідачу теплову енергію на об`єкт - нежитлове приміщення, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , а Відповідач зобов`язується оплачувати одержану теплову енергію у терміни передбачені Договором. Свої договірні зобов`язання щодо постачання Відповідачу теплової енергії Позивач виконав у повному обсязі, про що свідчать акти здачі-прийняття робіт (надання послуг) за період з січня 2021 - по квітень 2021 року, але боржник не здійснював у повному обсязі оплату за отримані послуги, у зв`язку з чим виникла вказана заборгованість у розмірі 33677,37 грн. Крім того, відповідач частково виконав свої зобов`язання з оплати отриманої теплової енергії на суму 8 505,97 грн. Проте станом на день подачі позову до суду у відповідача наявна заборгованість, яку сторона позивача просить стягнути на їх користь. Ухвалою від 06.12.2021року суд вирішив питання про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідачу направлялась позовна заява з додатками та копія ухвали про прийняття до розгляду та відкриття провадження за адресою місця реєстрації. Вказане повернулось на адресу суду з відміткою «за закінчення терміну зберігання». Станом на 07.02.2022 року відповідачем відзиву не надано, а також клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін, учасниками справи не подавались. Відповідно до ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Клопотання учасників провадження до суду про розгляд справи з викликом сторін до судового засідання не надходило. У відповідності до вимог ст. 280-281 ЦПК України, з урахуванням особливостей, встановлених для розгляду справ в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, суд вважає за можливе вирішити справу в заочному порядку, з огляду на те, що відповідач повідомлявся про перебування в провадженні суду даної справи на поштову адресу за місцем реєстрації, однак у встановлений судом термін відзив на позовну заяву та/або клопотання про розгляд справи з викликом сторін - не подав, крім того, позивач не заперечує проти заочного вирішення справи. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно зі ст. 67 ЖК України плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Відповідно до положень ст. 68 ЖК України наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Судом встановлено, що в результаті проведення державної реєстрації змін до Статуту Публічного акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль», що пов`язані зі зміною типу товариства у відповідності до Закону України «Про акціонерні товариства» від 17.09.2008р. № 514-VI, змінено найменування товариства на Акціонерне товариство «Криворізька теплоцентраль», про що 14.05.2018 року внесені дані до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Акціонерне товариство «Криворізька теплоцентраль» є суб`єктом господарювання з виробництва, транспортування та постачання теплової енергії для об`єктів усіх форм власності та населення у м. Кривому Розі. Між Державним підприємством «Криворізька теплоцентраль» та Фізичною особою [PERSON] , 20.01.2021 року укладено договір № 1988 купівлі-продажу теплової енергії (а.с. 9-16). Відповідно до предмету Договору Позивач бере на себе зобов`язання постачати Відповідачу теплову енергію на об`єкт - нежитлове приміщення, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] Відповідач зобов`язується оплачувати одержану теплову енергію у терміни передбачені Договором(а.с.16). Свої договірні зобов`язання щодо постачання Відповідачу теплової енергії Позивач виконав у повному обсязі, про що свідчать акти здачі-прийняття робіт (надання послуг) за період з 31 січня 2021року - 30 квітня 2021 року (а.с.21-22). Пунктом 5.1 Договору встановлено, що облік споживання Споживачем-Покупцем теплової енергії проводиться за приладами комерційного обліку, у разі їх відсутності - розрахунковим способом. Підпунктом 3.2.5. Договору встановлено, що Споживач-Покупець зобов`язується виконувати умови та порядок оплати спожитої теплової енергії в обсягах і в терміни, які визначені Договором, Пунктом 6.3. Договору встановлено, що оплата за теплову енергію здійснюється Споживачем-Покупцем виключно грошовими коштами відповідно до тарифів, встановлених згідно чинного законодавства України, шляхом 30 (тридцяти) відсоткової попередньої оплати вартості планових обсягів споживання теплової енергії за 5 (п`ять) днів до початку здійснення споживання. Решта 70 (сімдесят) відсотків вартості планових обсягів споживання теплової енергії сплачується Споживачем-Покупцем протягом місяця споживання теплової енергії. Кошти, які надійшли при цьому від Споживача-Покупця, зараховуються як передоплата за умови відсутності заборгованості Споживача-Покупця за цим Договором. Остаточний розрахунок за фактично спожиту Споживачем-Покупцем теплову енергію здійснюється до 20-числа місяця, наступного за місяцем споживання теплової енергії. У період з січня 2021 року по квітень 2021 року Відповідач, в порушення умов п.п. 3.2.5, 6.1.-6.4. Договору, не виконав свої зобов`язання, не проводив розрахунки за спожиту теплову енергію своєчасно та в повному обсязі, у зв`язку з чим утворилась заборгованість в сумі 25 171,40 грн. (а.с. 20). Правовідносини між Теплопостачальною організацією та Споживачем в сфері виробництва, транспортування та постачання теплової енергії регулюються Цивільним кодексом України. Господарським кодексом України, Законом України "Про теплопостачання" від 02,06.2005 року за № 2633-ІУ, «Правилами користування тепловою енергією», затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України, від 03.10.2007 року за № 1198 (далі Правила користування тепловою енергією № 1198) та іншими нормативно- правовими актами України. В розумінні Закону України «Про теплопостачання» та Правил користування тепловою енергією, Споживачем теплової енергії є фізична або юридична особа, що використовує теплову енергію на підставі договору. За визначеннями, наведеними у статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово- комунальні послуги є результатом господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово- комунальних послуг; такі послуги надаються індивідуальному споживачу - фізичній або юридичній особі, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника іншій особі, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги. Комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо- та електропостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством. Виконавець - це суб`єкт господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальної послуги споживачу відповідно до умов договору. Відповідно до п.1 ч.1 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач має право одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Такому праву споживача кореспондує визначений п. 5 ч.3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» його обов`язок оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Обов`язок споживача оплатити надані послуги встановлено й ст. 19 Закону України «Про теплопостачання». Частиною 1 ст. 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлено, що плата за послуги нараховується щомісячно. Відповідно до ст. 24 Закону України «Що теплопостачання», серед основних обов`язків Споживача є додержання вимог договору та нормативно-правових актів. Згідно положень п. 40 Правил користування тепловою енергією, Споживач зобов`язаний дотримуватись вимог нормативно-технічних документів та договору, вчасно проводити розрахунки за спожиту теплову енергію та здійснювати інші платежі відповідно до умов договору та даних Правил. Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Статтею 525 ЦК України, передбачає, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У відповідності до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно п.1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Таким чином, виходячи з юридичної природи правовідносин сторін як грошових зобов`язань, на них поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК України, як спеціальний вид цивільно- правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом зокрема сплата неустойки. Відповідно до пункту 7.3 Договору, за порушення строків сплати Споживачем- Покупцем, у нього стягується пеня у розмірі не більше подвійної облікової ставки НБУ, за які допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад 30 (тридцять) днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної суми. За порушення строків оплати за поставлену теплову енергію Відповідачу нараховано борг за теплову енергію у сумі 25171,40 грн., 3% річних у сумі 304,03 грн., пеню у сумі 1441,57 грн., 7% штрафу у сумі 1762,00грн. та компенсацію за інфляційні втрати у розмірі 943,14 грн. (а.с.20). Однак, слід зазначити, що згідно постанови КМУ від 11.03.20 № 211 „Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" з 12.03.20 на всій території України встановлено карантин. При цьому, за ч. 2 ст. 14-1 Закону „Про торгово-промислові палати в Україні" (редакція з 17.03.20) форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо. Тобто карантин є обставиною непереборної сили (форс-мажорна обставина), яуа встановлена законом та обставиною, що об`єктивно унеможливлює виконання зобов`язань, передбачених умовами договору. При цьому, сліз зазначити, що запроваджений з 12 березня 2020 року карантин наразі продовжено до 01 жовтня 2021 року на усій території України відповідно до постанов Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" (із змінами), від 20 травня 2020 року № 392 "Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та етапів послаблення протиепідемічних заходів", від 22 липня 2020 року № 641 "Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2", постановою Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2020 року № 1236 "Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2", які встановлювали карантин з 12.03.20 до 22.05.20 та продовжували його дію з 22.05.20 до 31.07.20, з 01.08.20 до 19.12.20, з 19.12.20 до 01.10.21 з різним режимом обмежень. При цьому, постановою КМУ від 11.03.20 № 211 „Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2", якою запроваджено карантин встановлена заборона, в тому числі на роботу суб`єктів господарювання, яка передбачає приймання відвідувачів, зокрема закладів громадського харчування (ресторанів, кафе тощо), торговельно-розважальних центрів, інших закладів розважальної діяльності, фітнес-центрів, закладів культури, торговельного і побутового обслуговування населення, крім роздрібної торгівлі продуктами харчування, пальним, засобами гігієни, лікарськими засобами та виробами медичного призначення, засобами зв`язку, провадження банківської та страхової діяльності, а також торговельної діяльності і діяльності з надання послуг з громадського харчування із застосуванням адресної доставки замовлень за умови забезпечення відповідного персоналу засобами індивідуального захисту. Лише з 24 лютого 2021 року на всій території України, у тому числі на території м. Хмельницького, встановлено "жовтий" рівень епідемічної небезпеки на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 17 лютого 2021 р. № 104, якою відновлено адаптивний карантин. При цьому, забороняється проведення дискотек, робота розважальних закладів (нічних клубів), діяльність закладів громадського харчування (ресторанів, кафе, барів, закусочних, їдалень, кафетеріїв, буфетів тощо) з організацією дозвілля, у тому числі проведення святкових заходів, банкетів, майстер-класів, публічних подій тощо. Отже, враховуючи, що у період виникнення заборгованості, а саме з січня 2021року по квітень 2021 року були карантинні обмеження, відтак, нарахування пені та штрафу за цей період є безпідставним, оскільки неналежне виконання відповідачем своїх договірних зобов`язань за цей період зумовлене дією непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин. Аналогічні приписи містяться і у пункті 8 розділу 9 Прикінцевих положень Господарського кодексу України, згідно яких у разі прострочення позичальником у період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19, або/та у тридцятиденний строк після дня завершення дії такого карантину виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від обов`язків сплатити на користь кредитодавця (позикодавця) неустойку, штраф, пеню за таке прострочення. При цьому, ч. 2 статті 5 Цивільного кодексу України визначено, що акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. В рішенні Конституційного Суду України від 09.02.1999 року у справі №1-7/99 зазначено, що надання зворотної дії в часі законам та іншим нормативно-правовим актам може бути передбачено шляхом прямої вказівки про це в законі або іншому нормативно-правовому акті. Тобто, вказаний вище Закон має зворотну дію в часі. Враховуючи наведені положення Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України, те, що постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 року №211 "Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19" на усій території України встановлено з 12.03.2020 року карантин, суд дійшов висновку, що позичальника звільнено від обов`язку сплати пені за прострочення сплати за надані послуги основного боргу та процентів. Так, згідно ст. 617 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. За ч. 2 ст. 218 ГК України у разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. При цьому, слід зазначити про те, що вимоги ч. 1 ст. 14-1 Закону України „Про торгово-промислові палати в Україні" щодо необхідності отримання сертифікату торгово-прмислової палати для засвідчення надзвичайних обставин в даному випадку не застосовуються, оскільки наявність таких обставин досліджена безпосередньо судом та є загальновідомим фактом. Згідно ч. 3 ст. 75 ГПК України обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Отже, вимоги про стягнення пені та штрафу за період з січня 2021року по квітень 2021 року задоволенню не підлягають, оскільки в цей період діяльність відповідача була обмежена карантинними заходами. Також, слід зазначити, що форс-мажорні обставини звільняють від відповідальності за порушення зобов`язання, однак не звільняють від самого зобов`язання. Однак, встановлення судом наявності форс-мажорних обставин, у поєднанні з вимогами ч. 6. ст. 762 ЦК України свідчать як про звільнення відповідача від відповідальності за порушення вимог договору, так і про відсутність обов`язку оплати за період карантину, як обставини, за які відповідач не відповідає. Так, згідно ч. 6 ст. 762 ЦКУ наймач звільняється від плати за весь час, протягом якого майно не могло бути використане ним через обставини, за які він не відповідає. Враховуючи наявність підстав для звільнення відповідача від відповідальності за порушення умов договору та від обов`язку оплати, нарахування пені та штрафу, за неналежне виконання такого договору за період карантину необґрунтоване, отже вимоги, в цій частині задоволенню не підлягають. Отже, зважаючи на вищенаведені приписи чинного законодавства, які обмежують період нарахування штрафних санкцій, що підлягає стягненню із суб`єкта господарювання у зв`язку з порушенням ним господарського зобов`язання в період карантину, суд дійшов висновку, що в задоволенні позовних вимог про стягнення пені та штрафу слід відмовити, оскільки період нарахування пені збігається із періодом карантину, запровадженого на території України. Таким чином, оскільки позивач свої обов`язки з постачання теплової енергії виконував, але відповідач в повному обсязі оплату за отримані послуги не здійснював, внаслідок чого утворилась заборгованість, враховуючи те, що відповідачем не надано жодних відомостей щодо погашення вказаної заборгованості, суд доходить до висновку, що саме встановлений розмір заборгованості необхідно враховувати при ухвалені рішення. У зв`язку з викладеним, суд доходить до висновку, що позовні вимоги позивача є частково обґрунтованими, а саме в частині стягнення заборгованості суми основного боргу за отримані послуги в розмірі 25 171,40 грн., інфляційних витрат - в розмірі 943,14 грн. а також 3% річних у розмірі - 304,03 грн.. Крім того, відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір пропорційно задоволених позовних вимог у розмірі 2024,40 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial