Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-26 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з вищевказаним позовом, свої позовні вимоги обґрунтувала тим, що вона працювала на посаді сторожа-прибиральника Херсонської технічної дільниці водних шляхів ДП «Укрводшлях», що підтверджується записом в трудовій книжці серії [NUMBER] та копією наказу ДП водних шляхів «Укрводшлях» від 19.04.2017 року. 07.09.2020 року [PERSON] звільнена з посади за власним бажанням у зв`язку із виходом на пенсію. У наказі від 04.09.2020 №176-о про звільнення [PERSON] зазначено про необхідність провести розрахунок з [PERSON] та виплатити компенсацію за 62 календарні дні невикористаної відпуски, а також одноразову грошову допомогу у розмірі посадового окладу. При звільненні позивача з ДП водних шляхів «Укрводшлях», останній не виплачено заборгованість із заробітної плати. Так, згідно відповіді ДП водних шляхів «Укрводшлях» від 05.03.2021 року №10-10/131 загальна заборгованість підприємства перед позивачем станом на 18.02.2021 року становить 116092,63 грн. Відповідач заборгованість визнає і не заперечує. Позивач [PERSON] зверталась із скаргою щодо порушень вимог трудового законодавства до Головного управління Держпраці у Київській області. Згідно відповіді від 07.04.2020 №4.4/4-К-573-2060 за результатом інспекційного відвідування керівнику ДП «Укрводшлях» винесено припис про усунення порушень. Також рекомендовано позивачу звернутись до суду за захистом своїх прав. Також позивач [PERSON] зверталась із скаргою до Міністерства інфраструктури України. Листом від 14.02.2020 №2060/46/10-20 повідомлено про скрутне матеріальне становище відповідача. Згідно відповіді ДП водних шляхів «Укрводшлях» середньомісячна заробітна плата становила 5318,08 грн. Заробітна плата за останні два місяці роботи (липень та серпень 2020 року) склала 10636,16 грн. У зв`язку з тим, що відповідач не провів повний розрахунок при звільненні позивача, та враховуючи, що з моменту звільнення до моменту звернення до суду пройшло 130 робочих днів, з нього підлягає стягненню середній заробіток за час затримки в розрахунку, який на момент звернення до суду (станом на 15.03.2021 року) складає 247,35 грн х 130 = 32155,50 грн. У зв`язку з викладеним, позивач просить стягнути з Державного підприємства водних шляхів «Укрводшлях» на користь позивача заборгованість по заробітній платі у розмірі 116 092,63 грн; стягнути з Державного підприємства водних шляхів «Укрводшлях» на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 07.09.2020 року по 15.03.2021 року у розмірі 32155,50 грн. Ухвалою суду від 17.03.2021 року відкрито провадження у справі та розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Ухвалою суду від 02.07.2021 року здійснено перехід розгляду цивільної справи зі спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін в спрощене позовне провадження з викликом сторін. 03.11.2021 року від представника відповідача надійшов відзив, згідно якого просив відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Відповідач не погоджується з позовними вимогами повністю, вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню. Позовні вимоги позивача щодо стягнення з відповідача заборгованості по заробітній платі у розмірі 116092,63 грн не підлягають задоволенню, оскільки відповідач у повному обсязі сплатив вказану суму заборгованості 27.10.2021 року. Щодо невизнання позовних вимог, що стосуються стягнення з відповідача на користь позивача суми середнього заробітку за весь період затримки розрахунку. У заяві щодо розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку представник Позивача, адвокат Тюпляєва Тетяна Геннадіївна просить стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 32155,50 грн. Однак, із заявленою вимогою відповідач категорично не погоджується з наступних підстав. Зважаючи на об`єктивно існуючі обставини, які призвели до невиплати заробітної плати, а саме відсутність коштів у державного підприємства водних шляхів «УКРВОДШЛЯХ» у попередні періоди, беручи до уваги поведінку відповідача, яка виражається у добровільній сплаті сум нарахованої заробітної платі загальною сумою 116 092,63грн., відповідач вважає несправедливою та необґрунтованою суму середнього заробітку за весь період затримки розрахунку, а відтак такою, що не підлягає задоволенню. Очевидно, що безпідставне стягнення завищених сум коштів не є можливим та суперечить завданням цивільного судочинства. 09.12.2021 року позивач надав до суду відповідь на відзив, згідно якого просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Ухвалою суду від 27.01.2022 року прийнято відмову позивача [PERSON] від частини позовних вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову, а саме вимог про стягнення заборгованості по заробітній платі у розмірі 116 092,63 грн, провадження за справою в цій частині закрито. Позивач та його представник в судове засідання не з`явилися, надали до суду заяву про розгляд справи у їх відсутність, на задоволенні вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні наполягали. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлений у встановленому законом порядку. З урахуванням вимог ст.ст.130, 223 ЦПК, суд визнає неявку представника відповідача такою, що не перешкоджає розгляду справи. Враховуючи, що всі особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з`явились, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що [PERSON] працювала на посаді сторожа-прибиральника Херсонської технічної дільниці водних шляхів ДП «Укрводшлях», що підтверджується записом в трудовій книжці серії [NUMBER] від 21.12.2007 року та копією наказу ДП водних шляхів «Укрводшлях» від 19.04.2017 року №146/о. 07.09.2020 року [PERSON] звільнена з посади за власним бажанням у зв`язку із виходом на пенсію. У наказі від 04.09.2020 №176-о про звільнення [PERSON] зазначено про необхідність провести розрахунок з [PERSON] та виплатити компенсацію за 62 календарні дні невикористаної відпуски, а також одноразову грошову допомогу у розмірі посадового окладу. Листом Міністерства інфраструктури України від 14.02.2020 №2060/46/10-20 позивача повідомлено про скрутне матеріальне становище відповідача. Згідно відповіді ДП водних шляхів «Укрводшлях» від 05.03.2021 року №10-10/131 загальна заборгованість підприємства перед позивачем станом на 18.02.2021 року становить 116092,63 грн, середньомісячна заробітна плата становить 5318,08 грн. Згідно відповіді від 07.04.2020 №4.4/4-К-573-2060 за результатом інспекційного відвідування керівнику ДП «Укрводшлях» винесено припис про усунення порушень. Також рекомендовано позивачу звернутись до суду за захистом своїх прав. Згідно ст.43 Конституції України право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Статтею 115 КЗпП України визначено строки виплати заробітної плати. Згідно частини першої цієї статті заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Згідно до ст.47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього кодексу. Відповідно до ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Статтею 117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Конституційний Суд України в рішенні від 22.02.2012 року №4-рп/2012 щодо офіційного тлумачення положень ст. 233 КЗпП України у взаємозв`язку з положеннями ст.ст. 117,237-1 цього Кодексу роз`яснив, що за нормами ст.47 КЗпП України роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в ст.116 КЗпП України, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про проведення розрахунку. Непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої ст.117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Аналіз наведених норм матеріального права з урахуванням висновків, що викладені в Рішенні Конституційного Суду України від 22 лютого 2012 року N 4-рп/2012, дає підстави вважати, що невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку. Аналогічний висновок викладений в постанові Верховного суду України від 14 грудня 2016 року по справі №6-788цс16. За таких обставин, оскільки відповідач не виплатив належних звільненому позивачу сум у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України, спір про розмір заборгованості відсутній, то з відповідача на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за період затримки розрахунку. Середній заробіток працівника визначається відповідно до ст.27 Закону України Про оплату праці за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100, з подальшими змінами та доповненнями (далі - Порядок). Відповідно до абз.3 п.4 Порядку, коли нарахування проводяться виходячи із середньої заробітної плати, працівник не мав заробітку, не з вини працівника, розрахунки проводяться виходячи з установлених йому в трудовому договорі тарифної ставки, посадового (місячного) окладу. Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період (п. 8 Порядку). Так, середньомісячна заробітна плата позивача, відповідно до листа відповідача, складає 5318,00 грн., то середньоденна заробітна плата позивача дорівнює 247,35 грн. Таким чином, сума середнього заробітку за час затримки розрахунку за період з 07.09.2020 року по 15.03.2021 року, тривалість якого складає 130 робочих дні, становить 32155,50 грн (247,35 грн. х 130 дні). Наданий позивачем розрахунок середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відповідачем не спростований. Дослідивши в ході судового розгляду спірні правовідносини, надані докази та застосувавши вищенаведені норми права, суд вважає позов задовольнити та стягнути з Державного підприємства водних шляхів «Укрводшлях» на користь [PERSON] середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 32155,50 гривень. Також відповідно до вимог ст.141 ЦПК України із Державного підприємства водних шляхів «Укрводшлях» підлягає стягненню 908 гривень 00 копійок судового збору на користь держави. Доводи відповідача суд до уваги не приймає, так як відповідач не довів відсутність своєї вини у затримці розрахунку з позивачем при звільненні. Відповіді, надані позивачу, про скрутне матеріальне становище відповідача не є належними доказами в розумінні вимог ст.ст.76, 77 ЦПК України, зазначені відповідачем обставини не підтверджені.

Outcome: approved