Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-26 00:00:00

[PERSON] звернулась до Московського районного суду м. Харкова з позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] на її користь заборгованість за договором позики № 27/07/20-15 від 27.07.2020 року у сумі 351582, 64 грн., з яких: 134160,00 грн. - сума основного боргу, 6412,85 грн. - інфляційні збитки, 1720,19 грн. - 3% річних від простроченої суми, 209289,60 грн. - сума неустойки у розмірі 1% від суми займу за кожний календарний день існування простроченої заборгованості; стягнути витрати на правничу допомогу у розмірі 30000 грн. та суму сплаченого судового збору у розмірі 3515,82 грн. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що 27 липня 2020 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений письмовий Договір позики № 27/07/20-15, предметом якого було передання у власність відповідача грошових коштів у сумі 182458 грн., що за курсом АТ КБ «Приватбанк» (1 долар США = 27,950 грн.) на день укладення цього Договору було еквівалентно 6528 доларів США. Пунктом 9 Договору встановлено, що у випадку зміни, у бік збільшення курсу гривні по відношенню до долару США, від зазначеного курсу у п.1 Договору, позика підлягає поверненню таким чином, щоб розмір повернутої позики або її частини відповідав доларовому еквіваленту суми позики, за комерційним курсом продажу долару США, встановленому АТ КБ «ПРИВАТБАНК» на день здійснення кожного платежу за цим Договором. Згідно п. 2 Договору позики, сума позики отримана відповідачкою в повному обсязі до моменту підписання договору. Кінцевий строк повернення відповідачем грошових коштів, відповідно до графіку повернення, закріпленому у п. 5 Договору позики, становив 27 січня 2021 року включно. Даний договір міг бути пролонгований за домовленістю сторін. Згідно п. 8 Договору позики, позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, зазначеної в п.1 даного договору, на банківський рахунок або готівкою. Відповідно до п. 13 Договору позики, факт повернення позики або її частини підтверджується заявою позикодавця, про одержання суми позики в повному обсязі або частково, яке є єдиним належним підтвердженням виконання позичальником зобов`язання за цим договором. Після повного виконання зобов`язання позичальником, позикодавець має передати йому розписку про отримання позики. Згідно п. 11 Договору з метою забезпечення позичальником виконання своїх зобов`язань за цим договором 27.07.2020 між позикодавцем та позичальником був укладений договір застави транспортного засобу, посвідчений приватним нотаріусом Онищенко С.В. Згідно п. 12 Договору та Договору застави забезпеченням виконання Позичальником зобов`язань була передача в заставу рухомого майна - автомобіля Mazda модель 3, шасі (кузов, рама) [NUMBER] , 2013 року випуску, державний номер [NUMBER] , який належав Позичальнику на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] , виданого 25.07.2020 ТСЦ6341. Договором застави визначено, що звернення стягнення на предмет застави може здійснюватися на вибір Заставодержателя в такий спосіб: на підставі рішення суду; на підставі виконавчого напису нотаріуса; шляхом позасудового звернення стягнення на предмет застави. Додатковим забезпеченням виконання Позичальником зобов`язань за Договором виступила підписана довіреність від 27.07.2020 на право користування розпорядження автомобілем Mazda модель 3, шасі (кузов, рама) [NUMBER] , 2013 року випуску, державний номер [NUMBER] . Відповідно до п. 15.2. Договору позики, Позичальник зобов`язаний належним чином виконувати зобов`язання, покладені на нього положеннями Договору позики (в тому числі щодо своєчасного повернення позики). Згідно п. 15.4. Договору позики, у разі невиконання Позичальником умов Договору позики, Позичальник зобов`язаний повернути всю суму позики, сплатити враховані пеню і штрафні санкції, а також виконати усі інші зобов`язання за Договором позики. Отже, відповідно до умов Договору позики, Позичальник мала повернути Позикодавцеві до 27.01.2021 грошові кошти у сумі 182458 грн., що за курсом АТ КБ «Приватбанк» (1 долар США = 27,950 грн.) на день укладення цього Договору було еквівалентно 6528 доларів США. Станом на 27.01.2021 відповідач погасила 48298 грн. Залишок заборгованості за договором позики становив 134 160 грн. Починаючи з 27 січня 2021 року позивач постійно в усній формі вимагала повернення залишку боргу, але відповідач не виконувала взяті на себе зобов`язання. До теперішнього часу відповідач в повному обсязі борг не повернула, чим взяті на себе зобов`язання не виконала. Таким чином, відповідач умисно ухиляється від виконання покладених на неї Договором позики зобов`язань. Також позивач зазначає, що крім сплати судового збору, позивач поніс витрати на професійну правничу допомогу, які складаються з гонорару адвоката за представництво в суді, складання та подання позовної заяви та іншої правничої допомоги, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо. Тому, у разі прийняття рішення по справі на користь позивача, він має сплатити додатковий гонорар у розмірі 5% від суми задоволених позовних. Отже, попередня (орієнтовна) сума витрат на професійну правничу допомогу становить 30000 грн. З урахуванням викладено, позивач був вимушений звернутись з даною позовною заявою до суду для захисту своїх прав. Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 22.07.2021 року відкрито провадження по справі та призначено її розгляд за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 28.10.2021 року закрито підготовче судове засідання, справу призначено до розгляду по суті. У судове засідання позивачка не з`явилась, від представника позивача - адвоката Гупала Р.М. надійшла заява, в якій останній позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив розглядати справу за його відсутності на підставі наявних в матеріалах справи доказів. Також зазначив, у разі неявки в судове засідання відповідача на підставі ст. 280 ЦПК України не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з`явилась про дату, час і місце розгляду справи повідомлена у встановленому законом порядку, шляхом направлення судової повістки, причини неявки суду не повідомила, відзив на позов не надала. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. У відповідності до приписів ст. 280 ЦПК України суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відповідності до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, судом не здійснювалося. Суд, дослідивши письмові докази, приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Так, 27 липня 2020 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений письмовий Договір позики № 27/07/20-15, предметом якого було передання у власність відповідача грошових коштів у сумі 182458 грн., що за курсом АТ КБ «Приватбанк» (1 долар США = 27,950 грн.) на день укладення цього Договору було еквівалентно 6528 доларів США. Згідно п. 1 Договору позики, позичальник зобов`язується повернути позику у визначений цим договором строк, та згідно з визначеним цим договором умовами сторони домовились, що загальна сума в гривнях, яка підлягає поверненню у строки та в порядок передбаченому цим Договором 6528 доларів США, за курсом продажу в АТ КБ «Приватбанк» на дату здійснення платежу, не пізніше 6 (шість) місяців з моменту укладення даного договору, тобто до 27.01.2021 року. За домовленістю сторін позика є безпроцентною. Згідно п. 2 Договору позики, сума позики отримана відповідачкою в повному обсязі до моменту підписання договору. Кінцевий строк повернення відповідачем грошових коштів, відповідно до графіку повернення, закріпленому у п. 5 Договору позики, становив 27 січня 2021 року включно. Згідно п. 8 Договору позики, позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, зазначеної в п.1 даного договору, на банківський рахунок або готівкою. Пунктом 9 Договору встановлено, що у випадку зміни, у бік збільшення курсу гривні по відношенню до долару США, від зазначеного курсу у п.1 Договору, позика підлягає поверненню таким чином, щоб розмір повернутої позики або її частини відповідав доларовому еквіваленту суми позики, за комерційним курсом продажу долару США, встановленому АТ КБ «ПРИВАТБАНК» на день здійснення кожного платежу за цим Договором. Відповідно до п. 10 Договору позики, у разі прострочення виконання зобов`язання позичальником за даним договором, позичальник зобов`язаний сплатити позикодавцю суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. Відповідно до п. 13 Договору позики, факт повернення позики або її частини підтверджується заявою позикодавця, про одержання суми позики в повному обсязі або частково, яке є єдиним належним підтвердженням виконання позичальником зобов`язання за цим договором. Після повного виконання зобов`язання позичальником, позикодавець зобов`язується передати позичальнику розписку. Факт повернення позики або її частини підтверджується заявою позикодавця. Відповідно до п. 15.2. Договору позики, Позичальник зобов`язаний належним чином виконувати зобов`язання, покладені на нього положеннями Договору позики (в тому числі щодо своєчасного повернення позики). Згідно п. 15.4. Договору позики, у разі невиконання Позичальником умов Договору позики, Позичальник зобов`язаний повернути всю суму позики, сплатити враховані пеню і штрафні санкції, а також виконати усі інші зобов`язання за Договором позики. Крім того, 27 липня 2020 року відповідачка [PERSON] отримала від позивачки [PERSON] позику у сумі 182458 грн. що за курсом АТ КБ «Приватбанк» (1 долар США=27,950 грн.) згідно договору позики 27/07/20-15 від 27 липня 2020 року і зобов`язується повернути суму [PERSON] в строк до 27 січня 2021 року включно, що підтверджується розпискою, копія якої міститься в матеріалах справи. При цьому, у даній розписці [PERSON] власноручно зазначила, що суму у розмірі 182458 грн., яка на день укладення Договору позики була еквівалентною 6528 доларам США, вона отримала від [PERSON] . Так, позивачем у позовній заяві здійснений розрахунок інфляційних витрат за період з лютого 2021 року по травень 2021 року у сумі 6412,85 грн.; 3% річних за період з 27.01.2021 року по 01.07.2021 року у сумі 1720,19 грн.; пені за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання за період 27.01.2021 року по 01.07.2021 року у сумі 209289,60 грн. Згідно ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку саму суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Як зазначив Верховний Суд в постанові від 08 липня 2019 року по справі№ 524/4946/16-ц, договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. Судом встановлено, що між сторонами існують договірні правовідносини з позики на підставі договору позики від 27.07.2020 року. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦПК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 3 ст. 1049 ЦК України, позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених речовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася на його банківських рахунок. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Главою 50 ЦК України передбачений перелік підстав припинення зобов`язань, у тому числі виконання зобов`язання, проведеного належним чином. Згідно ч. 1, 2, 3 ст. 545 ЦК України прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. За змістом статей 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Положеннями статті 611 ЦК України передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. За змістом статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Правовий аналіз норм статей 525, 526, 599, 611, 625 ЦК України дозволяє зробити висновок про те, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за договором позики, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання, передбаченої статтею 625 цього Кодексу. Суду не надано беззаперечних, належних та допустимих доказів, які свідчать про наявність підстав звільнення відповідача від відповідальності за порушення зобов`язання, відповідно до ст. 617 ЦК України. Зобов`язання повинно виконуватися належним чином, а його порушенням є невиконання, що призводить до застосування статті 625 ЦК України(статті 526, 610, 612 ЦК України). При цьому, у чинному законодавстві немає норми, яка б пов`язувала припинення зобов`язання з наявністю судового рішення та виконавчого провадження, а тому, до моменту повного та належного виконання основного зобов`язання підлягає застосуванню стаття 625 ЦК України (за умови неналежного виконання основного зобов`язання). Беручи до уваги те, що наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційних нарахувань не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника. Аналіз наведених норм законодавства дає підстави для висновку про те, що у разі прострочення виконання грошового зобов`язання за договором позики, позикодавець вправі вимагати від позичальника сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції, а також три проценти річних від простроченої суми за весь час прострочення, згідно ст. 625 ЦК України. З огляду на вищевикладене, приймаючи до уваги, що на день постановлення рішення суду сума боргу відповідачем не сплачена, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими, у зв`язку з чим підлягають задоволенню. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню загальна сума боргу у розмірі 134160 грн.; інфляційні витрати за період з лютого 2021 року по травень 2021 року у сумі 6412,85 грн.; 3% річних за період з 27.01.2021 року по 01.07.2021 року у сумі 1720,19 грн. Стосовно позовних вимог, які стосуються стягнення з відповідача нарахованої пені за договором позики суд зазначає наступне. Відповідно до п. 10 Договору позики, за несвоєчасне повернення позики (її чергової частини за графіком), Позичальник сплачує Позикодавцю неустойку у розмірі 1% від суми займу за кожний календарний день існування простроченої заборгованості. Відповідно до ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Тобто пеня - це санкція, яка нараховується з першого дня прострочення й до тих пір, поки зобов`язання не буде виконано. Її розмір збільшується залежно від продовження правопорушення. Судом встановлено, що неповернута сума основного боргу за договором позики від 27 липня 2020 року складає 134160 гривень, а тому саме на цю суму нараховується пеня в розмірі 1% від суми займу за кожний календарний день існування простроченої заборгованості. Позивачем заявлені вимоги про стягнення пені за період з 27.01.2021 року по 01 липня 2021 року, що складає 156 днів. Отже, сума пені за договором позики від 27 липня 2020 року за період з 27.01.2021 року по 01.07.2021 року, виходячи із суми основного боргу, складає 209289,60 гривень. Разом тим, згідно з частиною третьою статті 551 ЦК України розмір неустойки (штрафу, пені) може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, що мають істотне значення. Частиною другою статті 616 ЦК України визначено, що суд має право зменшити розмір збитків та неустойки, якщо кредитор не вжив заходів щодо їх зменшення. Враховуючи, що заборгованість за договором позики складає 134160 гривень, а розмір пені становить 209289,60 гривень, що значно перевищує розмір збитків кредитора, з огляду на те, що позивач не вжив заходів щодо зменшення розміру пені, звернувшись до суду лише після спливу 156 днів, суд вважає за доцільне зменшити розмір пені до розміру основного зобов`язання, тобто до 134160 гривень, що відповідатиме загальним засадам цивільного законодавства, а саме - справедливості, добросовісності, розумності та пропорційності. Такий висновок суду повністю узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 15 липня 2020 року, провадження №61-39194св18. Щодо вимоги про стягнення витрат на правову допомогу, суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 1 статті 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Згідно з положеннями частин першої-четвертої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При розгляді справи «Гуриненко проти України» (рішення Європейського суду з прав людини від 18 лютого 2010 року, №37246/04) ЄСПЛ зазначив, що при розгляді питань компенсації витрат, понесених сторонами на отримання ними юридичної допомоги (в тому числі й під час розгляду їх справ в національних судах) задоволенню судом підлягають лише ті вимоги, по яким доведено, що витрати заявника були фактичними, неминучими, необхідними, а їх розмір розумним та обґрунтованим. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 червня 2018 року по справі № 826/1216/16 висловила правову позицію про те, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір, доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Верховний Суд у своїй постанові від 03 травня 2018 року в справі №372/1010/16-ц дійшов висновку, що якщо стороною буде документально доведено, що нею понесені витрати на правову допомогу, а саме, надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення. В обґрунтування розміру понесених позивачем [PERSON] витрат на правничу допомогу у розмірі 30000 грн. до матеріалів справи надано копії наступних документів: 1. Договір про надання правової допомоги б/н від 15.09.2020 року, укладений між адвокатом Гупалом Романом Миколайовичем та [PERSON] на представництво інтересів клієнта. 2. Додаток до договору про надання правової допомоги б/н від 15.09.2020 між [PERSON] та адвокатом Гупалом Р.М. від. 29.06.2021 року. 3. Попередній розрахунок вартості однієї години надання послуг на правову допомогу [PERSON] відповідно до договору про надання правової допомоги від 15.09.2020 року по справі за позовом до [PERSON] . 4. Акт наданих послуг від 05.07.2021 року. 5. Рахунок-фактура № б/н від 05.07.2021 року. Відповідно до акту наданих послуг від 05 липня 2021 року між позивачем та адвокатом Гупал Р.М., останнім були надані адвокатські послуги на суму 9600 грн. З урахуванням викладеного, враховуючи складність справи та виконані роботи (надані послуги), а також суму фактично наданих послуг у розмірі 9600 грн. суд дійшов висновку про часткове задоволення вимоги [PERSON] про стягнення з [PERSON] витрат на правничу допомогу у розмірі 9600 гривень, оскільки такий розмір судових витрат доведений, документально обґрунтований та відповідає критерію розумної необхідності таких витрат. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial