Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-23 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідачів заборгованість за послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання в розмірі 38883 грн. 38 коп., інфляційні витрати в розмірі 2081,70 грн., 3% річних в розмірі 1268,28 грн, та судові витрати у справі. Свої вимоги обґрунтовує тим, що відповідачі є споживачами вказаних вище послуг, однак своєчасно надані послуги не сплачують, внаслідок чого виникла вказана заборгованість за період з 01.01.2015 року по 30.11.2020 року. Представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності. Відповідачі до суду в судове засідання жодного разу не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином (а.с.19,22-24,28,29,46-47,74-76,118-119), про причини неявки суд не повідомили, надали суду відзив на позовну заяву. Представником відповідача [PERSON] та відповідачами по справі подано суду відзив на позов (а.с.31-34, 68-70), у якому вони проти позову заперечують. В обґрунтування відзиву зазначили, що позивачем не доведено правильність нарахованої заборгованості, зокрема не надано обґрунтованого розрахунку заборгованості за користування послугами. Позивачем не доведено фактичне місце проживання відповідачів та факт користування комунальними послугами відповідачами, як і факт укладання відповідачами з позивачем договору про надання послуг. Відповідачі не погоджуються із нарахованим розміром заборгованості, посилаються на те, що позивачем не надано документів, що роз`яснюють порядок нарахування сплати за надані послуги, розшифровку формування тарифу тощо. Відповідачі заперечують проти стягнення з них індексу інфляції та 3% річних, оскільки їм не було відомо про конкретний розмір грошового зобов`язання перед позивачем, не зазначено конкретного періоду та кількості днів, за які нараховано відповідні вимоги. Крім того, відповідачі просять суд застосувати позовну давність до позовних вимог позивача, оскільки останнім пропущений строк звернення до суду. Представник позивача надав суду відповідь на відзив (а.с.52-63), у якому він вказує на те, що незважаючи на відсутність письмового договору відповідачі є споживачами послуг з централізованого теплопостачання, будинок відповідачів обладнаний системою централізованого опалення, скарг на якість послуг відповідачі не надавали. Позивач щомісячно направляє споживачам, в тому числі і відповідачам рахунки з зазначенням розміру тарифу, поточного платежу та сумою заборгованості. Судом встановлено, що відповідачі по справі зареєстровані за адресою: [ADDRESS] (а.с.6,12). Відповідачі користуються послугами з опалення та гарячого водопостачання, ці послуги надаються відповідачам Комунальним підприємством «Харківські теплові мережі», що підтверджується актами підключення вказаного будинку до джерела теплової енергії (а.с.55-58). Крім того, Комунальне підприємство «Харківські теплові мережі» на підставі рішення Харківської міської ради надає в житловому фонді комунальної власності територіальної громади м.Харкова послуги з централізованого опалення. Заборгованість відповідачів перед позивачем за спожиті послуги централізованого опалення та гарячого водопостачання складає: за надані послуги з централізованого опалення та підігріву холодної види для потреб гарячого водопостачання за період з 01.01.2015 року по 30.11.2020 року - 38883 грн. 38 коп., три відсотки річних від простроченої суми заборгованості - 1268 грн. 28 коп., інфляційні витрати на суму заборгованості - 2081 грн. 70 коп. Викладене підтверджується відомістю з нарахування та сплати за теплову енергію (а.с.7-8) та відомістю нарахування інфляційних витрат та 3% річних (а.с.9). Відповідно до п.5 ч.3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Такі строки встановлені п. 18 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених постановою КМУ від 21.07.2005 року № 630. Розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць, плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим. Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідач [PERSON] та його представник посилаються на те, що [PERSON] проживає за іншою адресою, що підтверджується договором найму (а.с.35-39), актом (а.с.40). Вказані докази не спростовують висновок суду про те, що [PERSON] користується послугами позивача по справі за адресою місця його реєстрації. При цьому суд враховує, що відповідач [PERSON] на підставі вказаного договору і акту не зареєструвався в квартирі за місцем її найму і не оплачує послуги позивача за місцем найму квартири. Вказаний договір найму та акт не свідчать про факт проживання відповідача [PERSON] в орендованій квартирі і про не проживання його в квартирі [ADDRESS] . Посилання відповідачів та представника відповідача на те, що між сторонами по справі не укладено договір про надання комунальних послуг, не є підставою для звільнення відповідачів від сплати за надані послуги з централізованого опалення та підігріву холодної види для потреб гарячого водопостачання, так як відповідачі вказаними послугами користувалися. Крім того, у відповідності до ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач зобов`язаний укласти договір про надання житлово-комунальних послуг. Позивачем доведено, що будинок, у якому мешкають відповідачі, обладнаний системою централізованого опалення та підключений до джерела теплової енергії. Отже судом встановлено, що відповідачі є споживачами послуг. Крім того, відповідачі не погоджуються із нарахованим розміром заборгованості, посилаються на те, що позивачем не надано документів, що роз`яснюють порядок нарахування, сплати за надані послуги, розшифровку формування тарифу, тощо. Суд бере до уваги, що матеріали справи містять в собі належні докази щодо розміру існуючої заборгованості. Встановлення тарифу на теплову енергію не входить до компетенції позивача, а визначається розпорядженнями та рішеннями органів державної влади і місцевого самоврядування. Інформація щодо складових тарифу та його розміру перебуває у вільному доступі, відображатися в квитанціях, може бути надана споживачу за його запитом. Таким чином, вимоги представника позивача про стягнення заборгованості за надані послуги є обґрунтованими. Відповідачами заявлено клопотання про застосування строку позовної давності з посиланням на те, що позивач пропустив строк, у межах якого він міг звернутися до суду зі своїм позовом, поважних причин порушення позовної давності позивач не навів. Представник позивача заперечує проти застосування позовної давності. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно із частиною четвертою статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Частинами першою, п`ятою статті 261 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За частинами першою, другою статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного або кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Згідно до наданого розрахунку заборгованості (а.с.7-8), відповідачі не вчиняли дій що свідчать про визнання ними свого боргу або іншого обов`язку. Видача судом судового наказу про стягнення заборгованості також не перериває строки позовної давності. З позовом до суду представник позивача звернувся 24.12.2020 року. За період стягнення заборгованості з 01.01.2015 року по листопад 2017 року включно 3-х річний строк позовної давності пропущений. За період з 01.12.2017 року по 30.11.2020 року, як заявлено позов, строк позовної давності не сплинув. Так, за спожиті послуги в грудні 2017 року необхідно оплатити до 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, а тому в межах строку позовної давності є період з 01.12.2017 року по 30.11.2020 року. Представником позивача не надано доказів поважності причин пропуску строку звернення до суду з позовом про стягнення заборгованості за період з 01.01.2015 року по 30.11.2017 року, а тому підстав для задоволення позовних вимог за вказаний період немає. Таким чином, суд доходить до висновку, що з відповідачів підлягає стягненню заборгованість за період з 01.12.2017 року по 30.11.2020 року в розмірі 25080 грн. 22 коп., 3 % річних від простроченої суми заборгованості в розмірі 1268,28 грн., інфляційні витрати на суму заборгованості в розмірі 2081,70 грн., які нараховані в межах строку позовної давності. Розмір зазначеної заборгованості підтверджується відомостями нарахувань (а.с.8,9). В решті позовних вимог, а саме в стягненні заборгованості за період з 01.01.2015 року по 30.11.2017 року, суд відмовляє у зв`язку з пропуском строку позовної давності. Всього з відповідачів на користь позивача суд стягує 28430 грн. 20 коп. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідачів на користь позивача суд в частковому відношенні стягує понесені позивачем та документально підтверджені судові витрати у вигляді сплаченого судового збору. Судові витрати стягуються пропорційно до задоволених позовних вимог, а саме суд стягує витрати в розмірі 1415 грн., тобто по 353 грн. 75 коп. з кожного відповідача.

Outcome: partial