Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-24 00:00:00

Позивачка звернулась\~до суду\~із позовом\~до відповідача\~про стягнення\~аліментів на\~утримання неповнолітньої\~дитини та\~розірвання шлюбу.\~В обґрунтування\~заявлених вимог\~посилалась на\~те,\~що 21\~вересня 2013\~року між\~сторонами було\~укладено шлюб,\~від якого\~вони мають\~двох дітей,\~ [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~та [PERSON] ,\~ [INFO] .\~На теперішній\~час між\~сторонами припинені\~шлюбні відносини,\~діти залишились\~жити із\~позивачкою.\~Причина розпаду\~сім`ї полягає\~у відсутності\~взаєморозуміння,\~взаємоповаги,\~втраті почуттів.\~На підставі\~переліченого просила\~суд розірвати\~шлюб.\~Також вказувала,\~що оскільки\~відповідач є\~працездатним та\~має постійний\~дохід,\~тому може\~сплачувати аліменти\~в розмірі\~1/6\~частини з\~усіх видів\~заробітку на\~утримання спільної\~для сторін\~доньки,\~ [PERSON] ,\~оскільки за рішенням суду\~від 17\~березня 2015\~року з\~відповідача вже\~було стягнуто\~аліменти на\~утримання старшої\~доньки сторін,\~ [PERSON] ,\~ [INFO] , в розмірі 1/6 частки від його заробітку. Також вказувала, що на утримані відповідача перебуває син від іншого шлюбу, [INFO] . На підставі викладеного просила суд стягнути з відповідача аліменти на користь позивачки на утримання [PERSON] , [INFO] , в розмірі саме 1/6 частки з усіх видів заробітку щомісячно, починаючи з дня подання заяви до суду та до повноліття дитини. Позивачка, [PERSON] , у судове засідання не з`явилась, надавши заяву, в якій просила суд задовольнити заявлені нею позовні вимоги у повному обсязі та розглянути справу за її відсутності. Відповідач, [PERSON] , у судове засідання за невідомих суду причин не з`явився повторно, будучи належним чином про час та місце розгляду справи повідомленим. Згідно із ч. 4 ст. 223 ЦПК суд ухвалив заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає заявлені позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав. Судом за матеріалами встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 21 вересня 2013 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, виданим Орджонікідзевським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 396 від 21 вересня 2013 року. Згідно зі свідоцтвом про народження, виданим 26 березня 2014 року Орджонікідзевським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 241, вбачається, що [PERSON] народилась [INFO] , батьками якої зазначені [PERSON] та [PERSON] . За свідоцтвом про народження, виданим 15 березня 2018 року Лівобережним районним у місті Маріуполі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 185, вбачається, що [PERSON] народилась [INFO] , батьками якої вказані [PERSON] та [PERSON] . За рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя від 17 березня 2015 року, яке набуло чинності 31 березня 2015 року, по справі № 265/887/15-ц з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання [PERSON] ,\~ [INFO] , були стягнуті аліменти в розмірі 1/6 частки від усіх доходів щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до довідки про доходи [PERSON] від 18 листопада 2021 року вбачається, що дохід відповідача за період з травня 2021 року по жовтень 2021 року включно в ПрАТ «ММК імені Ілліча» становив 91885,52 грн., тобто в середньому на місяць близька 15314,25 грн. без відрахування податків та зборів. Також за інформацією з Військової частини [NUMBER] Міноборони від 24 листопада 2021 року вбачається, що нарахована зарплата [PERSON] за травень 2021 року - жовтень 2021 року включно становила 125162,94 грн. без відрахування податків та зборів, тобто в середньому на місяць близька 20860,49 грн. Відповідач не заперечував у суді факту спільного проживання [PERSON] разом із малолітньою [PERSON] по [ADDRESS] . Відповідно до ст. 24 Сімейного кодексу України (далі - СК) шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Положеннями ч. 2-4 ст. 56 СК передбачено, що дружина та чоловік мають право вживати заходів, які не заборонені законом і не суперечать моральним засадам суспільства, щодо підтримання шлюбних відносин. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно з ч. 3 ст. 105 СК шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до ст. 110 СК. Відповідно до ст. 109 СК шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей. Згідно із ст. 110 СК один із членів подружжя має право на звернення до суду з позовом про розірвання шлюбу. За ст. 112 СК суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. У судовому засіданні було встановлено, що позивачка не згодна на примирення, оскільки із відповідачем разом не проживає, шлюбних відносин із чоловіком не підтримує, не веде із ним спільне господарство, а діти знаходяться на її утриманні. Суд зазначає, що позивачка скористалась правом на звернення до суду з даним позовом і наполягає на розірванні шлюбу. Отже, судом було встановлено, що шлюб між сторонами носить формальний характер, тому суперечить правам та інтересам [PERSON] . Оскільки збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, то за встановлених обставин справи суд дійшов висновку, що подальше збереження шлюбу між сторонами є неможливим, тому він підлягає розірванню. За змістом ст. 18 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ст. 27 Конвенції ООН про права дитини кожна дитина має право на рівень життя, необхідній для її фізичного, розумового, духовного, морального та соціально розвитку. Батьки або інші особи які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. На підставі ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Згідно із ст. 180 СК батьки зобов`язанні утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до ст. 181 СК на утримання дитини за рішенням суду присуджуються у частці від доходу платника аліментів і (або) у твердій грошовій сумі. За п. 1-4 ч. 1 ст. 182 СК при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. При цьому за ч. 2 ст. 182 СК розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Так мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (для дитини у віці до 6 років з 1 січня 2022 року становить 2100 х 50 / 100 = 1050 грн.), а мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів (для дитини у віці до 6 років з 1 січня 2022 року становить 2100 грн.). За таких фактичних обставин, встановлених судом, враховуючи, що на утриманні позивачки перебувають малолітні діти, [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , яких відповідач зобов`язаний утримувати до досягнення ними повноліття, суд дійшов висновку про необхідність стягнення аліментів з відповідача на користь позивачки на утримання молодшої доньки сторін. Суд зазначає, що незважаючи на розмір свого доходу, відповідач зобов`язаний забезпечувати належне утримання дітей та сплачувати аліменти у визначеному судом розмірі. Аналогічна правова позиція була висловлена Верховним Судом у постанові від 7 листопада 2018 року по справі № 355/511/17. Судом також на підставі ст. 182 СК в частині визначення розміру аліментів на утримання молодшої доньки, [PERSON] , взято до уваги той факт, що відповідач має на утриманні ще двох дітей, [INFO] та 18 березня 2014 р. н. Також відповідно до ч. 2, 3 ст. 183 СК, якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо ж після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Виходячи з викладеного вмотивування та зважаючи на загально визначений розмір аліментів, що стягуються на одну, дві та три дитини (п. 4 ч. 1 ст. 161 ЦПК), який дорівнює відповідно 1/4, 1/3 та 1/2 частки від доходу боржника, то суд вважає можливим задовольнити заявлені позовні вимоги [PERSON] повністю, стягнувши з [PERSON] аліменти на утримання малолітньої [PERSON] у розмірі 1/6 частки від усіх видів доходів відповідача щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Суд також зазначає, що оскільки за ст. 191 СК аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, то стягненню аліменти за вказаним рішенням підлягають починаючи з моменту звернення позивачки до суду із таким позовом, тобто з 9 листопада 2021 року. Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. На підставі ст. 141 ЦПК з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 908 грн., від звільнення якого при подачі позовних вимог про стягнення аліментів було звільнено позивачку законом. При цьому за ст. 141 ЦПК судовий збір у сумі 908 грн., сплачений позивачкою за подання позову про розірвання шлюбу, підлягає стягненню з відповідача на користь [PERSON] .

Outcome: approved