Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-02 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. Позовні вимоги мотивовані тим, що з 27.06.1992 року він перебував у шлюбі з [PERSON] , який було розірвано за рішенням Жовтневого районного суду м.Запоріжжя від 29.10.2018 року. Від шлюбу вони мають трьох неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . За період перебування у шлюбу, за спільні кошти, ними було придбано наступне майно: нежитлове приміщення першого поверху / Літ.А-9/ за адресою: [ADDRESS] ; нежитлове приміщення за адресою: [ADDRESS] ; нежитлове приміщення за адресою: [ADDRESS] ; нежитлове приміщення за адресою: [ADDRESS] ; нежитлове приміщення за адресою: [ADDRESS] ; гараж № [NUMBER] за адресою: [ADDRESS] ; гараж № [NUMBER] за адресою: [ADDRESS] , ГБК «Гудок»; автомобіль марки « LEXUS « моделі GX 470, реєстраційний номер [NUMBER] ; автомобіль марки «ВАЗ 21063», реєстраційний номер [NUMBER] ; матеріальні обладнання, устаткування, конструкції поліпшення (ремонт) квартири за адресою: [ADDRESS] та інше. Правоустановчі документи на майно, були оформлені на відповідачку [PERSON] . Вказане майно набуте у період шлюбу, але добровільно його поділити відповідачка не бажає, тому просив визнати за ним право власності на Ѕ частину: нежитлового приміщення першого поверху / Літ.А-9/ за адресою: [ADDRESS] ; нежитлового приміщення за адресою: [ADDRESS] ; нежитлового приміщення за адресою: [ADDRESS] ; нежитлового приміщення за адресою: [ADDRESS] ; нежитлового приміщення за адресою: [ADDRESS] ; гаражу № [NUMBER] за адресою: [ADDRESS] ; гаражу № [NUMBER] за адресою: [ADDRESS] , ГБК «Гудок»; автомобіля марки « LEXUS « моделі GX 470, реєстраційний номер [NUMBER] ; автомобіля марки «ВАЗ 21063», реєстраційний номер [NUMBER] ; вартості будівельних матеріалів, матеріальних поліпшень у квартирі за адресою: [ADDRESS] у розмірі 204\~951 грн. 10 коп., здійснити розподіл судових витрат. Ухвалою суду від 22.05.2019 року по справі відкрито провадження, визначено про розгляд справи у загальному позовному провадженні, призначено підготовче провадження. 04.05.2020 року до суду надійшов зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя, який мотивовано тим, що вона з 27.06.1992 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , з яким, за період шлюбу, набуто наступне майно: нежитлове приміщення першого поверху / Літ.А-9/ за адресою: [ADDRESS] та [ADDRESS] за 25949 грн. та 23229 грн. відповідно; нежитлове приміщення за адресою: [ADDRESS] за 20708 грн.; нежитлове приміщення за адресою: [ADDRESS] за 21069 грн.; нежитлове приміщення за адресою: [ADDRESS] за 22388 грн.; нежитлове приміщення за адресою: [ADDRESS] за 30800 грн., всі квартири переведені в нежитлові приміщення, а квартири [ADDRESS] та [ADDRESS] , у 2011 році об`єднані в приміщення № 75; ; гараж № [NUMBER] за адресою: [ADDRESS] за 31100 грн.; гараж № [NUMBER] за адресою: [ADDRESS] , ГБК «Гудок» ; автомобіль марки « LEXUS « моделі GX 470, реєстраційний номер [NUMBER] за 408040 грн.; автомобіль марки «ВАЗ 21063», реєстраційний номер [NUMBER] . Крім того, [PERSON] , звертаючись з позовом до суду про поділ майна подружжя, приховав майно, яке також придбано у період шлюбу: прогулянкове судно «Сарепта» з реєстраційним номером «ЗАП 0092 К» з двигуном Хонда 50, придбане у 2006 році, для покращення та вдосконалення судна витрачено з сімейного бюджету не менше 20\~000 доларів США ( 554000 грн.); човномісце з боксом № [NUMBER] в ГО «Човновласники «Аргонавт», яке за усним повідомленням голови Правління ГО декілька років тому таємно переоформив на свою матір [PERSON] ; грошові кошти 5500 доларів США, які внесено на депозитний рахунок на ім`я [PERSON] 04.04.2016 року ( по курсу НБУ 152350 грн.), які було знято [PERSON] у квітні 2018 року. Крім того, [PERSON] викрав з квартири грошові кошти у розмірі 685\~193 грн., про що внесено відомості в ЄРДР. Після розірвання шлюбу, 15.01.2019 року [PERSON] придбав у власність квартиру [ADDRESS] , загальною площею 43,1 кв. метр за 431\~000 грн. та 04.02.2019 року придбав нежитлове приміщення у цьому ж будинку за 34\~800 грн., хоч і зазначає, що живе у борг. Тобто придбати вказане майно [PERSON] міг лише за привласнені кошти. Просила, при вирішенні спору щодо поділу майна, відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема, якщо один із подружжя не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини ( дітей), приховав, знищив або пошкодив спільне майно, витратив його на шкоду сім`ї. Також, просить збільшити її частку у майні, бо з нею проживають троє неповнолітніх дітей на утримання яких [PERSON] не надає матеріальної допомоги, одна дитина є інвалідом. Просила суд поділити майно подружжя та визнати за нею право власності на : нежитлове приміщення першого поверху / Літ.А-9/ за адресою: [ADDRESS] ; нежитлове приміщення за адресою: [ADDRESS] ; нежитлове приміщення за адресою: [ADDRESS] ; нежитлове приміщення за адресою: [ADDRESS] ; нежитлове приміщення за адресою: [ADDRESS] ; гараж по [ADDRESS] ; автомобіль марки « LEXUS « моделі GX 470, реєстраційний номер [NUMBER] ; прогулянкове судно «Сарепта» з реєстраційним номером « [NUMBER] » з двигуном Хонда 50. Визнати за [PERSON] право власності на: автомобіль марки «ВАЗ 21063», реєстраційний номер [NUMBER] ; гараж № [NUMBER] за адресою: [ADDRESS] , ГБК «Гудок»; човномісце з боксом № [NUMBER] в ГО «Човновласники Аргонавт», стягнути з [PERSON] на її користь грошові кошти у розмірі 114\~262 грн. 50 коп., стягнути з [PERSON] судові витрати. Ухвалою суду від 05.05.2020 року зустрічну позовну заяву прийнято судом до розгляду, призначено підготовче провадження. 01.06.2020 року [PERSON] направив суду відзив на зустрічну позовну заяву, у якому просив відмовити [PERSON] з задоволенні зустрічного позову у повному обсязі, оскільки її позовні вимоги є безпідставними, в матеріалах, які додані до позову, відсутні належні та допустимі докази на підтвердження заявлених [PERSON] позовних вимог. 15.06.2020 року від [PERSON] до суду надійшла відповідь на відзив, у якій [PERSON] зазначила, що запропонований [PERSON] поділ майна є незаконним, нерозумним та несправедливим, оскільки [PERSON] не мав грошових коштів ані на придбання майна ані на покращення майна. По справі проведено підготовче провадження. Ухвалою суду від 31.03.2021 року підготовче провадження по справі закрито, справу призначено до судового розгляду. У судове засідання [PERSON] не з`явився неодноразово, причину неявки суду не повідомив. Представник [PERSON] - адвокат Юрасов, 18.11.2021 року, 20.12.2021 року направив суду письмові заяви про розгляд справи за відсутності позивача [PERSON] та його представника - адвоката ( т.6, а.с. 205, 216-217). 01.02.2022 року представник [PERSON] - адвокат Гайворонський О.Ю. направив суду письмову заяву у якій просив провести судовий розгляд справи у відсутності сторони [PERSON] . Враховуючи неявку сторін та їх представників у судове засідання, суд вважає за можливе ухвалити по справі рішення у відсутності сторін, по наявним у матеріалах справи документам. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, розглянувши подані сторонами докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у сукупності, дійшов наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. На підставі ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно\~ст. 263 ЦПК України\~судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи(Проніна проти України, №63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Крім того, згідно ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (ратифіковано Україною 17.07.1997 року, набула чинності для України 11.09.1997 року) та правових позицій, викладених в рішенні Європейського Суду з прав людини по справі «Бендерський проти України (заява № 22750/02 параграф 42) - відповідно до практики, яка відображає принцип здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватись в світлині обставин кожної справи. Право може вважатися ефективним, тільки якщо зауваження сторін насправді «заслухані», тобто належним чином вивчені судом. За вимогами\~ст. 264 ЦПК України\~під час ухвалення рішення суд встановлює такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню для цих правовідносин. Судом встановлено, що з 27.06.1992 року [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі ( т.1, а.с. 20). Від шлюбу мають трьох неповнолітніх дітей: [PERSON] , [PERSON] , які народилися [INFO] ( т.1, а.с. 21, 22) та [PERSON] , [INFO] ( т.1, а.с.21- 23). Заочним рішенням Жовтневого районного суду м.Запоріжжя від 29.10.2018 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано ( т.1, а.с. 24-26). Як зазначено судом у рішенні про розірвання шлюбу від 29.10.2018 року, шлюбні відносини між сторонами припинено з 15.06.2017 року. Відповідно до ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду\~у господарській, цивільній або адміністративній справі, що\~набрало законної сили,\~не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть\~участь ті самі особи або особа, щодо\~якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. За період перебування у шлюбі [PERSON] та [PERSON] , придбано наступне майно: -квартира [ADDRESS] за 25949 грн. на підставі договору купівлі-продажу від 22.08.2000 року ( т.2, а.с. 205- 206), яке у подальшому переведено у нежитлове приміщення першого поверху / Літ.А-9/ за адресою: [ADDRESS] , свідоцтво про право власності на яке видано на підставі рішення виконкому Запорізької міської ради від 12.07.2011 року та на праві власності зареєстровано на [PERSON] ( т.1, а.с. 27); -квартира [ADDRESS] за 23229 грн. на підставі договору купівлі-продажу від 15.05.2003 року ( т.2 а.с. 207- 208), яке у подальшому переведено у нежитлове приміщення першого поверху / Літ.А-9/ за адресою: [ADDRESS] та об`єднано в одне приміщення під [ADDRESS] , що не оспорюється [PERSON] , право власності на яке зареєстровано за [PERSON] ( т.1, а.с. 27); -квартира адресою: [ADDRESS] за 20708 грн. на підставі договору купівлі-продажу від 09.11.20202 року ( т.2, а.с. 213-214), право власності на яку зареєстровано на [PERSON] , у подальшому переведено у нежитлове приміщення та видано свідоцтво про право власності на [PERSON] на підставі рішення виконкому Запорізької міської ради від 27.11.2003 року ( т.1, а.с. 34); -квартира [ADDRESS] , на підставі договору купівлі-продажу від 09.11.2002 року ( т.2, а.с. 215-216), яке у подальшому переведено у нежитлове приміщення та видано свідоцтво про право власності на [PERSON] на підставі рішення виконкому Запорізької міської ради від 27.11.2003 року ( т.1, а.с. 37); -квартира за адресою: [ADDRESS] , на підставі договору купівлі-продажу від 04.07.2002 року за 22388 грн., право власності зареєстровано за [PERSON] , яку переведено у нежитлове приміщення на підставі рішення виконкому Запорізької міської ради ( т.1, а.с. 47, т.2, а.с.210-211); -нежитлове приміщення за адресою: [ADDRESS] за 30800 грн., на підставі договору купівлі-продажу від 30.05.2007 року ( т. 2, а.с. 217-218), право власності на яке зареєстровано за [PERSON] ( т.1, а.с. 45, а.с.219 т.2); -гараж № [NUMBER] за адресою: [ADDRESS] за 31100 грн. на підставі договору купівлі-продажу від 02.08.2007 року, зареєстрований на праві власності за [PERSON] ( т.2, а.с. 223-226); -гараж № [NUMBER] за адресою: [ADDRESS] , ГБК «Гудок»; -автомобіль марки « LEXUS « моделі GX 470, реєстраційний номер [NUMBER] за 408040 грн. на підставі довідки-рахунку, право власності на який зареєстровано за [PERSON] ( т.2, а.с. 227); -автомобіль марки «ВАЗ 21063», реєстраційний номер [NUMBER] ; -вклад на суму 5500 доларів США, які на підставі договору від 04.04.2016 року, відкритого на ім`я [PERSON] , останнім внесено на депозит ( т.2, а.с. 235-237); -прогулянкове судно «Сарепта», реєстраційний номер «ЗАП 0092 К» з двигуном Хонда 50, придбане у 2006 році ( т.2, а.с.234); -човномісце з боксом № [NUMBER] в ГО «Човновласники «Аргонавт». [PERSON] , звертаючись з позовом до суду до [PERSON] про поділ майна подружжя вказав, що просить у порядку поділу майна, визнати за ним право власності на Ѕ частину: нежитлового приміщення першого поверху / Літ.А-9/ за адресою: [ADDRESS] ; нежитлового приміщення за адресою: [ADDRESS] ; нежитлового приміщення за адресою: [ADDRESS] ; нежитлового приміщення за адресою: [ADDRESS] ; нежитлового приміщення за адресою: [ADDRESS] ; гаражу № [NUMBER] за адресою: [ADDRESS] ; гаражу № [NUMBER] за адресою: [ADDRESS] , ГБК «Гудок»; автомобіля марки « LEXUS « моделі GX 470, реєстраційний номер [NUMBER] ; автомобіля марки «ВАЗ 21063», реєстраційний номер [NUMBER] ; вартості будівельних матеріалів, матеріальних поліпшень у квартирі за адресою: [ADDRESS] у розмірі 204\~951 грн. 10 коп. Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 2 ст. 372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частиною 1 ст. 61 СК України встановлено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується ст. 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпорядження спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя. Частиною 1 ст. 69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. Пунктами 2, 3 ч.1 ст. 57 СК України визначено перелік майна, що є особистою власністю дружини, чоловіка, зокрема: майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування, або набуте за кошти, які належали їй, йому, особисто. Якщо у придбання майна вкладені, крім спільних коштів, і кошти, що належали одному з подружжя, то частка у цьому майні, відповідно до розміру внеску, є його особистою приватною власністю (ч. 6 ст. 57 СК України). У постанові від 02 жовтня 2013 року (справа №6-79цс13) Верховний Суд України зазначив, що належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але і спільністю участі подружжя коштами або працею в набутті майна. Тобто, застосовуючи цю норму права (ст. 60 СК України) та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Згідно роз`яснень, викладених у п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Зі змісту п. п. 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Згідно ч. 2 ст. 364 ЦК України, якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Судом встановлено, що 20.05.2001 року по справі № 2/331/262/2021 (ЄУН 331/3324/20) Жовтневим районним судом м.Запоріжжя було прийнято рішення за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за договорами позики, яким встановлено наступне: [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] . 27.06.1992 року між [PERSON] та [PERSON] (після одруження [PERSON] ), було укладено шлюб, зареєстрований Відділом Загс міськвиконкому м. Запоріжжя, актовий запис № 855, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 27.06.1992 року. [INFO] [PERSON] батько [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 11.02.2001 року. 21.08.2000 року [PERSON] та [PERSON] надали [PERSON] в борг, для купівлі квартири [ADDRESS] - 5000 доларів США, що на момент укладення договору було еквівалентно 27 000 грн., що підтверджується розпискою. 03.07.2002 року [PERSON] надала [PERSON] в борг для придбання квартири [ADDRESS] - 4500 доларів США, що на момент укладення договору було еквівалентно 24 000 грн., що підтверджується договором позики. 08.11.2002 року [PERSON] надала [PERSON] в борг для придбання двох квартир [ADDRESS] - 8300 доларів США, що на момент укладення договору було еквівалентно 44 000 грн., що підтверджується договором позики. 14.05.2003 року [PERSON] надала [PERSON] в борг для придбання квартири [ADDRESS] - 4700 доларів США, що на момент укладення договору було еквівалентно 25 000 грн., що підтверджується договором позики. Запозичені кошти [PERSON] зобов`язалася повернути за першою вимогою. Відповідно до договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області Сердюк В.О. від 22.08.2000 року, [PERSON] придбала квартиру [ADDRESS] за 25 949,00 грн. Відповідно до договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області Ніколаєвською Л.Б. від 04.07.2002 року, [PERSON] придбала квартиру [ADDRESS] за 22 388,00 грн. Згідно з договором купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області Сенченко В.М. від 15.05.2003 року, [PERSON] придбала квартиру [ADDRESS] за 23 229,00 грн. Відповідно до договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області Капшуровою Ю.В. від 09.11.2002 року, [PERSON] придбала квартиру [ADDRESS] за 20 708,00 грн. Згідно з договором купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області Капшуровою Ю.В. від 09.11.2002 року, [PERSON] придбала квартиру [ADDRESS] за 21 069,00 грн. Рішенням Виконавчого комітету Запорізької міської ради № 386/5 від 31.10.2000 року житлове приміщення - квартира [ADDRESS] , що зареєстроване за [PERSON] , переведено в нежитлове. Відповідно до свідоцтва про право власності № 2275 від 17.11.2000 року, приміщення [ADDRESS] належить на праві приватної власності [PERSON] . Рішенням Виконавчого комітету Запорізької міської ради № 333/6 від 05.11.2002, житлове приміщення квартира [ADDRESS] , що зареєстроване за [PERSON] , переведено до нежитлового фонду. Відповідно до свідоцтва на право власності серії [NUMBER] від 05.11.2002 року приміщення [ADDRESS] належить на праві приватної власності [PERSON] . Відповідно до свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця серії В01 № 573303 від 28.05.2004 року, [PERSON] зареєстровано ФОП. Рішенням Виконавчого комітету Запорізької міської ради № 411/13 від 28.10.2004 року, житлове приміщення - квартира [ADDRESS] , що зареєстроване за [PERSON] , переведено до нежитлового фонду. Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії [NUMBER] від 18.04.2005 року, приміщення [ADDRESS] належить на праві приватної власності [PERSON] . Рішенням Виконавчого комітету Запорізької міської ради № 233/1 від 26.05.2011 року, оформлене право власності на нежитлове приміщення № 75 першого поверху/літ. А-9/ по [ADDRESS] за [PERSON] . Відповідно до наданих позивачем розрахунків, станом на 22 серпня 2020 року, загальна сума заборгованості за розпискою від 21 серпня 2000 року та договорами позики від 03 липня 2002 року, 08 листопада 2002 року та 14 травня 2003 року становить 1 718 661,47 гривень, з яких 618 327,00 гривень сума отриманих коштів та 1 100 334,47 гривень відсотків за користування грошима. Як вбачається з трудової книжки [NUMBER] [PERSON] з 01.08.1988 по 28.08.1988 він працював санітаром тубдиспансеру № 4 м. Кривого Рога; з 1989 по 1995 навчався у Запорізькому державному медичному інституті; з 1995 по 1997 працював лікарем-інтерном по терапії ЦРЛ №1 Жовтневого району м. Запоріжжя; з липня 1997 по жовтень 1997 року працював лікарем-консультантом на Українсько-американському сумісному підприємстві «Інтрейд»; з 01.10.1997 року прийнятий на посаду директора ТОВ «Едванс». Зі статуту ТОВ «Едванс» вбачається, що підприємство було засновано 01.09.1997 року [PERSON] із внеском до статутного капіталу 2800 грн. (28%), [PERSON] із внеском 3000 грн. (30%), [PERSON] із внеском 1800 грн. (18%), [PERSON] із внеском 1000 грн. (10%) та [PERSON] із внеском 1400 грн.(14%). 02.03.1998 року у статут внесені зміни про те, що у статутному фонді підприємства засновниками є [PERSON] із 50% частки, [PERSON] - 25%, [PERSON] 25%. Проте, жоден з цих документів не підтверджує наявність у відповідачів доходу, достатнього для придбання п`ятьох об`єктів нерухомості. Твердження [PERSON] , що ТОВ «Едванс» вело надприбудкову діяльність жодним доказом не підтверджено. Слід зазначити, що прибуток товариства не є доходом директора цього підприємства. Разом з цим, під час судового розгляду справи з наявних у справі доказів, судом не було встановлено, що кошти у загальній сумі 22 500 доларів США, які були отримані відповідачем [PERSON] за договорами позики, були в подальшому використані в інтересах сім`ї, тому суд не погоджується з твердженням позивача, що внаслідок укладення договору позики [PERSON] виникло зобов`язання в інтересах сім`ї. Так, за наявними у справі доказами [PERSON] не мав самостійного доходу та будь яких накопичень для придбання цього майна. Вказане нерухоме майно було придбано безпосередньо після отримання боргових сум, а право власності зареєстровано за [PERSON] . Вказаним рішенням суду, позов\~ [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за договорами позики\~ задоволено частково; стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість за договором позики від 21 серпня 2000 року у розмірі 426 856,52 грн., яка складається з 137 406,00 грн. основного боргу; 289 450,52 грн. відсотки за користування позикою; стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість за договором позики від 03 липня 2002 року у розмірі 359 036, 30 грн., яка складається з 123 665,40 грн. основного боргу; 235 370,90 грн. - відсотків за користування позикою; стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість за договором позики від\~08 листопада\~2002 року у розмірі\~655 810,87\~грн., яка складається з 228 093,96 грн. основного боргу;\~427 716,91\~грн. - відсотків за користування позикою; стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість за договором позики від\~14 травня 2003\~року у розмірі\~376 957,78\~грн., яка складається з\~129 161,64\~грн. основного боргу;\~247 796,14\~грн. - відсотків за користування позикою, стягнуто судові витрати. В задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості за договорами позики відмовлено. Відповідно до ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду\~у господарській, цивільній або адміністративній справі, що\~набрало законної сили,\~не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть\~участь ті самі особи або особа, щодо\~якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Отже, як вбачається з вказаного вище рішення Жовтневого районного суду м.Запоріжжя від 20.05.2021 року, судом встановлено, що грошові кошти, які було отримано за договорами позики [PERSON] від [PERSON] на придбання майна, не були витрачені в інтересах сім`ї, [PERSON] не мав самостійного доходу та будь яких накопичень для придбання майна, вказане нерухоме майно було придбано безпосередньо після отримання грошових сум у борг [PERSON] , право власності на які зареєстровано за [PERSON] . Враховуючи обставини, встановлені судовим рішення у цивільній справі № 2/331/262/2021 (ЄУН 331/3324/20) Жовтневим районним судом м.Запоріжжя, які доказуванню у порядку ст.. 82 ЦПК України не підлягають, суд вважає, що придбане та зареєстроване на праві власності за [PERSON] майно, яке на теперішній час є: нежитлове приміщення першого поверху / Літ.А-9/ за адресою: [ADDRESS] ; нежитлове приміщення за адресою: [ADDRESS] ; нежитлове приміщення за адресою: [ADDRESS] ; нежитлове приміщення за адресою: [ADDRESS] , придбано особисто [PERSON] , за грошові кошти, отримані за договорами позики від [PERSON] , які витрачені не в інтересах сім`ї, а тому вказане майно не може бути визнано судом об`єктом права спільної сумісної власності подружжя і не підлягає поділу у порядку поділу спільного майна подружжя, а тому, на вказане майно необхідно визнати право власності за [PERSON] , задовольнивши її позовні вимоги у цій частині у повному обсязі. Враховуючи вказане вище та встановлені судом обставини, поділу між подружжям підлягає наступне майно, придбане у період шлюбу: нежитлове приміщення за адресою: [ADDRESS] ( придбано на підставі договору купівлі-продажу від 30.05.2007 року за 30800 грн.); гараж по [ADDRESS] ( придбано на підставі договору купівлі-продажу від 02.08.2002 року за 31100 грн.); автомобіль марки « LEXUS « моделі GX 470, реєстраційний номер [NUMBER] ( придбаний на підставі довідки-рахунку за 408040 грн.), прогулянкове судно «Сарепта» з реєстраційним номером «ЗАП 0092 К» з двигуном Хонда 50; автомобіль марки «ВАЗ 21063», реєстраційний номер [NUMBER] ; гараж № [NUMBER] за адресою: [ADDRESS] , ГБК «Гудок»; човномісце з боксом № [NUMBER] в ГО «Човновласники Аргонавт»; грошові кошти у сумі 5500 доларів США ( договір «Депозит Плюс» від 04.04.2016 року). Частинами 1, 2 ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна, суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку. Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку, суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися «обставинами, що мають істотне значення», якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості (абзац перший пункту 22постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 р. № 11). Зі змісту п.п. 23,24 цієї постанови вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. При цьому суд враховує правові позиції Верховного Суду України з аналогічних спорів, в яких Верховний Суд України роз`яснює, що у процесі розгляду спорів про поділ майна подружжя необхідно враховувати такі обставини: час придбання майна; кошти, за які таке майно було придбано (джерело придбання); мета придбання майна, яка дозволяє визначити правовий статус сумісної власності подружжя. Звертаючись до суду з позовом про поділ майна, [PERSON] просив стягнути з [PERSON] у порядку поділу майна грошові кошти у розмірі 1/ 2 частини вартості матеріальних поліпшень ( ремонту) квартири [ADDRESS] у розмірі 204\~951 грн. 10 коп. З дослідженого судом рішення Жовтневого районного суду від 20.05.2021 року вбачається, що за період з 2000 року по 2003 рік та у подальшому, [PERSON] не мав самостійного доходу та будь яких накопичень для придбання майна, а тому, відповідно до ст.. 82 ЦПК України, вказана обставина не потребує доказування. Крім того, судом з матеріалів цивільної справи встановлено, що квартира [ADDRESS] набута [PERSON] за договором дарування від 22.12.2003 року ( т.1, а.с.66). Як вбачається з висновку експертного дослідження № 2448, який складено 12.02.2019 року, додатків до висновку ( т.1, а.с. 71-85, 86-93), дослідженням встановлено, що вартість проведеного ремонту квартири [ADDRESS] , визначена станом на час проведення дослідження, при умові виконання робіт господарським способом, складає 409\~902 грн. 21 коп. Тобто, сума ремонту визначена станом на 12.02.2019 року, в той час, як заочним рішенням Жовтневого районного суду м.Запоріжжя від 29.10.2018 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано ( т.1, а.с. 24-26) та, як зазначено судом у рішенні про розірвання шлюбу від 29.10.2018 року, шлюбні відносини між сторонами припинено з 15.06.2017 року. Відповідно до ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду\~у господарській, цивільній або адміністративній справі, що\~набрало законної сили,\~не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть\~участь ті самі особи або особа, щодо\~якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. [PERSON] , заявляючи позовні вимоги до [PERSON] про стягнення Ѕ частини вартості матеріальних поліпшень (ремонту), не довів суду, коли та яка сума грошових коштів була витрачена на поліпшення квартири, враховуючи фактичне припинення шлюбних відносин з 16.06.2017 року, чи були витрачені ці грошові кошти з сімейного бюджету та в інтересах сім`ї, з яких доходів було проведено поліпшення у квартирі, а тому [PERSON] не спростував доводів [PERSON] , викладених у зустрічній позовні заяві про те, що сума грошових коштів, які просить стягнути з неї [PERSON] за поліпшення квартири, є коштами, витраченими на ремонт квартири, утримання квартири, особисто нею, не є поліпшенням, а тому, враховуючи вказане, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] в частині стягнення з [PERSON] грошових коштів у вигляді поліпшення квартири у розмірі 204951 грн. 10 коп., задоволенню не підлягають через недоведеність вказаних позовних вимог. Крім того, як вбачається з матеріалів справи, на підставі договору №SAMDNWFD0071103575701 «Депозит Плюс» від 04.04.2016 року [PERSON] передав (вніс) ПАО КБ »ПРИВАТБАНК» грошові кошти у розмірі 5500 доларів США, які після припинення шлюбних відносин з [PERSON] - 15.06.2017 року, у квітні 2018 року особисто зняв з депозитного рахунку, тобто розпорядився ними на власний розсуд, що [PERSON] не спростовано та доказів протилежного суду не надано. Враховуючи вказане вище, суд вважає підлягаючими задоволенню позовні вимоги [PERSON] про поділ майна подружжя у цій частині та стягнення з [PERSON] Ѕ частини суми вкладу у розмірі 114262 грн. 50 коп. Крім того, відповідно до ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Згідно з ч.4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Так, Верховний Суд у постанові від 08.05. 2019 року у справі № 707/1359/16-ц ( провадження № 61-29408св18) дійшов правового висновку про те, що відповідно до ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Статтею 70 СК України передбачено два випадки, коли суд має право відступити від начал рівності часток подружжя у праві спільної власності. По-перше, при вирішенні спору про поділ майна, суд може відступити від засад рівності часток подружжя у спільній сумісній власності подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, сховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. По-друге, за рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Разом з тим, згідно із Законом України від 17.05. 2017 року № 2037-УШ, частину другу ст. 70 СК України викладено із доповненням такого змісту: «при вирішенні спору про поділ майна, суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї». Відповідно до роз`яснень, що містяться в абзаці третьому пункту 30 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», при вирішенні спору про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд згідно з частинами другою, третьою ст. 70 СК України в окремих випадках може відступити від засади рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, а також інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дітей (за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування). Під обставинами, що мають істотне значення для справи, потрібно розуміти не тільки випадки, коли один із подружжя не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї, але і випадки коли один із подружжя не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку чи доходу (частина перша статті 70 СК України). Аналізуючи наведені вище норми сімейного законодавства України, можна дійти висновку, що майно, набуте подружжям під час перебування у шлюбі, є об`єктом права спільної сумісної власності цього подружжя та у випадку вирішення питання про його розподіл підлягає поділу між сторонами у рівних частках. Водночас за наявності обставин, передбачених частинами другою, третьою статті 70 СК України, які стосуються неналежного виконання одним із подружжя батьківських обов`язків та неналежного матеріального забезпечення сім`ї, частку іншого з подружжя у такому майні може бути збільшено. Обов`язок, передбачений ст. 12, 81 ЦПК України, щодо доведення обставин, які б вказували на наявність підстав, передбачених частинами другою, третьою статті 70 СК України, у такому випадку покладається на особу, яка ініціює питання про збільшення частки у спільному сумісному майні подружжя. За правовою позицією Верховного Суду, яку висловив Верховний Суд 05.12.2018 року у справі № 456/828/17 ( провадження № 61-252св17), при вирішенні спору про поділ майна, суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне бачення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся і участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Верховний Суд в постанові від 16.12. 2019 року в справі № 308/4390/18 ( провадження № 61-7230св19) зробив наступний правовий висновок: « Задовольняючи позов, суд першої інстанції, із яким погодився й суд апеляційної інстанції, встановивши, що після розірвання шлюбу між сторонами, троє неповнолітніх дітей залишилися проживати з позивачем та перебувають на його повному утриманні, тоді як відповідач не приймає участі у матеріальному забезпеченні та вихованні дітей, дійшов правильного висновку про наявність підстав для відступлення від засади рівності часток подружжя та збільшення частки позивача з метою якнайкращого забезпечення інтересів дітей, а тому, при вирішенні спору вірно застосували ст. 70 СК України. Судом встановлено, що з 27.06.1992 року [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі ( т.1, а.с. 20). Від шлюбу мають трьох неповнолітніх дітей: [PERSON] , [PERSON] , які народилися [INFO] ( т.1, а.с. 21, 22) та [PERSON] , [INFO] ( т.1, а.с.21- 23). Судовим наказом Жовтневого районного суду м. Запоріжжя (Справа № 331/4115/18, ЄУН №331/4115/18) від 10.07.2018 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання трьох дітей у розмірі половини з усіх видів його заробітку (доходу) але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 04.07.2018 року ( т.2, а.с. 187-188). 03.10.2019 року [PERSON] визнана дитиною-інвалідом, через що [PERSON] звернулася до Жовтневого районного суду м.Запоріжжя з позовом про зміну способу стягнення аліментів, а саме стягнення аліментів у твердій грошовій сумі. В матеріалах цивільної справи наявний висновок спеціаліста-психолога від 06.12.2018 року, кандидата психологічних наук, доцента, завідуючої кафедрою психології Запорізького національного університету [PERSON] за результатами психологічного обстеження [PERSON] : Платона, [PERSON] та Зоряни, було встановлено, що діти мають власне розуміння родини і всі сходяться в одному поданні » [PERSON] сім`я, це є, мама, браття ( чи брат та сестра) і бабуся». Ніхто з дітей в структуру сім`ї не включив тата. Діти пояснили, що батько пішов від них, краде гроші, забрав машину. Малолітні діти: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , не бажають зустрічатися та спілкуватися з батьком ( не проводив з ними вільний час, не займався ними, не має спільних ігор та інтересів з ними, не цікавиться їх справами. На момент обстеження у [PERSON] виявлені емоційно-психологічну порушення (тривога, страх) обумовлені поведінкою батька [PERSON] , яка травмує його психіку і порушує його психологічне благополуччя. Як повідомили діти, «батько [PERSON] їх вихованням не займався, з ними не грав, уроки не робив. Всім цим займалася мати, сама возила їх на автомобілі Лексус до школи, секції. Коли батько покинув сім`ю, то він забрав автомобіль Лексус, вкрав гроші і постійно вимагав ще грошей від матері. Казав, що піде з сім`ї якщо йому дадуть ще грошей. Зоряна також повідомила, що коли попросила у батька купити їй кіндер-сюрприз на день народження, він їй відповів, дай мені грошей, тоді куплю» ( т.2, а.с.189-194). [PERSON] не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, домашнім господарством та вихованням дітей не займався, останні роки постійно проживав на дачі, що належить матері [PERSON] - [PERSON] , за адресою: Вільнянський район, с.Губенське, що підтверджується матеріалами справи, а саме інформацією від 01.04.2020 року ( т.2, а.с. 228). На утриманні [PERSON] після розірвання шлюбу з [PERSON] знаходиться троє неповнолітніх дітей, за якими догляд, їх утримання, здійснює [PERSON] , що підтверджується доказами, які знаходять в матеріалах цивільної справи. Як вбачається з інформації спеціалізованої дитячо-юнацької школи олімпійського резерву з боротьби вільної і дзюдо № 64 від 04.06.2019 року, [PERSON] та [PERSON] , займаються дзюдо з 01.09.2016 року по теперішній час. За весь період занять дзюдо їх приводить та забирає мати [PERSON] . Батько [PERSON] жодного разу у СДЮШОР, не з`являвся. Всі витрати, пов`язані з придбанням спортивного одягу, інвентаря та з участю у змаганнях, безпосередньо несе мати [PERSON] ( т.2, а.с. 197). З інформації дитячо-юнацької спортивної школи № 5 з художньої гімнастики Запорізької міської ради Запорізької області від 07.06.2019 року, [PERSON] займається художньою гімнастикою з 01.09.2016 року. За весь період часу занять її приводить та забирає мати [PERSON] . Батько [PERSON] жодного разу не з`являвся до ДЮСШ № 5. Всі витрати з придбання спортивного одягу, інвентаря та за участь в масових заходах несе мати [PERSON] ( т.2, а.с. 198). В матеріалах справи наявна відповідь, на запит адвоката, КНП Запорізького центру первинної медико-санітарної допомоги №1 від 09.10.2018 року, з якої вбачається, що діти: [PERSON] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] [INFO] , спостерігаються у медичному закладі у лікаря-педіатра, до лікувального закладу дітей супроводжує мати [PERSON] ( т.2, а.с. 199). Як вбачається з медичного висновку ЛКК № 398 від 03.10.2019 року, [PERSON] , [INFO] визнана дитиною інвалідом до 18 років ( нейросенсорна втрата слуху, двостороння Н90.3). Висновок дійсний до 03.05.2030 року ( т.2, а.с. 186). З довідки Запорізької гімназії № 28 ЗМР Запорізької області № 109/02 від 15.10.2019 року вбачається, що [PERSON] та [PERSON] навчаються в гімназії в 4 класі. Батько з дітьми та вчителями не спілкується, на батьківські збори не з`являється, успішністю синів не цікавиться, участі у вихованні дітей не приймає. Вихованням та навчанням дітей цікавиться тільки мати. За додаткові освітні послуги в гімназії кошти сплачує матір ( т.2, а.с. 202). Довідкою Запорізької гімназії № 28 № 109/03 від 15.10.2019 року підтверджено, що [PERSON] , 2012 року народження навчається в гімназії в 2 класі. Батько з дитиною та вчителями не спілкується, на батьківські збори не з`являється, успішністю доньки не цікавиться, участі у її вихованні не приймає. Вихованням та навчанням дитини цікавиться тільки мати. За додаткові освітні послуги кошти сплачує матір ( т.2, а.с. 203). В матеріалах справи наявні характеристики зі школи гімназії № 28 на [PERSON] та [PERSON] , з яких вбачається, що батько дітей до школи ніколи не приходив, навчальними справами дітей не цікавився ( т.2, а.с. 200). Крім того, судом встановлено, що 04.04.2016 року між [PERSON] та ПАО КБ «Приватбанк» було укладено договір Депозит плюс, за яким [PERSON] на його ім`я внесено вклад у розмірі 5500 доларів США на 12 місяців, які знято [PERSON] у квітні 2018 року ( т.2, а.с. 235-237), що не спростовано [PERSON] , тобто вже після припинення шлюбних відносин, а саме після 15.06.2017 року. Жодного доказу, що зяті [PERSON] вказані гроші кошти витрачені ним не особисто на власні потреби, [PERSON] не надав. Витрата коштів на особисті потреби [PERSON] підтверджується матеріалами справи, а саме, як вбачається з довідки ЖБК Фортеця від 26.12.2018 року, [PERSON] 18.12.2018 року, вніс пайові внески у сумі 431 000 грн. за квартиру [ADDRESS] ( т.2, а.с. 229) та на підставі договору купівлі-продажу від 04.02.2019 року придбав у власність нежитлове приміщення кладової за 34\~800 грн. у будинку [ADDRESS] ( т. 2, а.с. 230). Враховуючи вказане вище, оскільки гроші, які перебували на депозитному рахунку [PERSON] , вкладено у період перебування [PERSON] у шлюбі та до припинення шлюбних відносин, [PERSON] грошові кошти зняв особисто та витратив на власні потреби, що [PERSON] не спростовано, матеріалами справи встановлено, що на утриманні [PERSON] знаходиться троє неповнолітніх дітей, одна дитина є дитиною інвалідом до 18 років, [PERSON] дітьми не цікавиться, не дбає про їх матеріальне забезпечення, ухиляється від участі в утриманні дітей, оскільки аліменти з нього на утримання дітей стягнуто у судовому порядку, приховав спільне майно- грошові кошти, витративши їх у власних інтересах, суд вважає, що при вирішенні позовів про поділ майна, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, та враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, за можливе, відповідно до ч.2,3 ст. 70 СК України, роз`яснень п.30 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», відступити від принципу рівності часток подружжя та збільшити частку [PERSON] у майні, визнавши за нею у порядку поділу майна, право власності на: нежитлове приміщення за адресою: [ADDRESS] , гараж по [ADDRESS] , автомобіль марки « LEXUS « моделі GX 470, реєстраційний номер [NUMBER] , прогулянкове судно «Сарепта» з реєстраційним номером « [NUMBER] » з двигуном Хонда 50. Визнати за [PERSON] (ІПН [NUMBER] ) у порядку поділу майна право власності на: автомобіль марки «ВАЗ 21063», реєстраційний номер [NUMBER] , гараж № [NUMBER] за адресою: [ADDRESS] , ГБК «Гудок», човномісце з боксом № [NUMBER] в ГО «Човновласники Аргонавт». Відповідно до ст.141 ЦПК України, суд вважає за необхідне позовні вимоги [PERSON] та [PERSON] за первинним позовом та зустрічним позовом про стягнення судового збору, залишити без задоволення.

Outcome: partial