Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-25 00:00:00

Полтавське обласне комунальне виробниче підприємство теплового господарства «Полтаватеплоенерго» звернулося до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за послуги теплопостачання, посилаючись на те, що відповідачі є споживачами послуг підприємства по забезпеченню тепловою енергією у вигляді централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води в квартирі за адресою: [ADDRESS] , але не розраховуються за вказані послуги, у зв`язку з чим за період з 01.08.2014 року по 01.12.2020 року утворилась заборгованість в розмірі 13034 грн. 06 коп., просить стягнути з відповідачів вказану суму боргу з урахуванням індексу інфляції в сумі 1856 грн. 44 коп. та 3 % річних в сумі 498 грн. 66 коп., а всього 15389 грн. 16 коп. та судовий збір у сумі 2 270 грн. В судове засідання представник позивача не з`явилася, надавши заяву з проханням проводити розгляд справи без її участі, в якій зазначила, що позов підтримує, просить задовольнити в повному обсязі, заперечує щодо задоволення заяви про застосування строків позовної давності. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] не з`явились, про час та місце судового розгляду повідомлялися належним чином, а також шляхом оголошення на сайті суду, від відповідачів відзиву до суду не надійшло, їх представник надав до суду заяви про застосування строків позовної давності та просив відмовити у задоволенні позову. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» в період з 01.08.2014 року по 01.12.2020 року надавав послуги з теплопостачання за адресою: [ADDRESS] , але плата за послуги не вносилася, а тому на даний час існує заборгованість за вказаний період в розмірі 13034 грн. 06 коп. При цьому розрахунок вартості послуг відповідає затвердженим тарифам. Відповідно до ст. 67 ЖК України плата за комунальні послуги береться за затвердженими в установленому порядку тарифами. Статтями 64, 68 ЖК України передбачено обов`язок відповідачів своєчасно вносити плату за комунальні послуги. Статтею 1 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що індивідуальний споживач - це фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги. Судом встановлено, що договір між сторонами про надання послуг з теплопостачання не укладався, але підприємство «Полтаватеплоенерго» надавало та продовжує надавати з централізованого опалення за адресою: [ADDRESS] , а відповідачі в свою чергу такі послуги отримували, отримують та від них не відмовляються. Для звільнення від оплати комунальних послуг особа повинна відмовитись у встановленому порядку від таких послуг, а не посилатися на підступність договору, дана правова позиція передбачена постановою Верховного Суду від 18.03.2019 року № 210/5796/16-ц. Статтею 322 ЦК України передбачено, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором чи законом. Статтею 360 ЦК України передбачено, що співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном. Згідно з постановою Верховного Суду від 19.08.2020 року у справі №703/2200/15-ц співвласник квартири повинен сплачувати витрати на утримання квартири, навіть якщо відсутні договірні відносини щодо розподілу цих витрат та співвласник не користується відповідними послугами. Статтею 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг. Згідно з розрахунком позивача, заборгованість відповідачів за послуги з централізованого опалення, постачання гарячої води за період з 01.08.2014 року по 01.12.2020 року становить 13034, 06 гривень (а.с.5-7). Разом із тим, вирішуючи питання щодо розміру заборгованості, що підлягає стягненню, суд враховує заяву представника відповідачів про застосування строку позовної давності. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно з ч. 1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач (частини перша та друга статті 264 ЦК України). Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується (частина третя вказаної статті). Переривання перебігу позовної давності передбачає, що внаслідок вчинення певних дій (або підтвердження визнання боржником боргу чи іншого обов`язку, або подання кредитором позову до одного чи кількох боржників) перебіг відповідного строку, що розпочався, припиняється. Після такого переривання перебіг позовної давності розпочинається заново з наступного дня після підтвердження визнання боржником боргу чи іншого обов`язку або після подання кредитором позову до одного чи кількох боржників. Як зазначалось вище, позивачем нарахована заборгованість за період з 01.08.2014 року по 01.12.2020 року. ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» звернувся до суду з цим позовом 10.03.2021 року. Суд вважає, що строк позовної давності за позовними вимогами про стягнення заборгованості з 01.03.2014 року по березень 2018 року сплинув. Так, у відповідності до приписів статті 264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Отже, переривання перебігу позовної давності передбачає, що внаслідок вчинення певних дій (або підтвердження визнання боржником боргу чи іншого обов`язку, або подання кредитором позову до одного чи кількох боржників) перебіг відповідного строку, що розпочався, припиняється. Після такого переривання перебіг позовної давності розпочинається заново з наступного дня після підтвердження визнання боржником боргу чи іншого обов`язку або після подання кредитором позову до одного чи кількох боржників. Верховний Суд в постанові від 23 грудня 2020 року в справі № 127/23910/14-ц дійшов висновку, що часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій є тією дією, яка свідчить про визнання ним боргу. При цьому якщо виконання зобов`язання передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу. Аналогічний висновок викладено в постановах Верховного Суду від 17 лютого 2021 року в справі № 760/16111/15-ц, 07 квітня 2021 року в справі № 301/1310/16-ц, від 14 квітня 2021 року в справі № 759/16720/16-ц. З розрахунків заборгованості, які містяться в матеріалах справи вбачається, що відповідачі не здійснювали платежі з оплати послуг з централізованого опалення, постачання гарячої води за адресою: [ADDRESS] . Таким чином, звернувшись до суду з позовом у березні 2021 року, позивач пропустив строк позовної давності. Суд приходить до висновку, що строк позовної давності позивачем пропущено щодо стягнення заборгованості за період з 01.08.2014 року по березень 2018 року. Тому, в даному випадку підлягають застосуванню наслідки пропуску строку позовної давності, з огляду на що позовні вимоги за період з 01.08.2014 року по березень 2018 року задоволенню не підлягають. Оскільки відповідачі покладені на них як споживачів обов`язки належним чином не виконували, за отримані послуги не сплачували, суд приходить до висновку, що з відповідачів підлягає стягненню сума заборгованості за послуги з теплопостачання за період з 01.03.2018 року по 01.12.2020 рік в розмірі 10930 грн. 40 коп. При вирішенні питання щодо стягнення 3 % річних та розрахованої суми інфляції суд виходить з наступного. Частиною 2 ст.625 ЦК України передбачено, що боржник у разі прострочення виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Пунктом 10 ч. 2 ст.7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що споживач зобов`язаний у разі несвоєчасного здійснення платежів за житлово-комунальні послуги сплачувати пеню в розмірах, установлених законом або договорами про надання житлово-комунальних послуг. Відповідно до загальних умов виконання зобов`язання, установлених ст. 526 ЦК України, зобов`язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Недотримання таких вимог призводить до порушення зобов`язань. Таким чином, позов ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» слід задовольнити частково шляхом стягнення з відповідачів суми заборгованості за надані послуги за період з 01.03.2018 року по 01.12.2020 року, яка відповідно до розрахунку суми позову складає 10930,40 гривень. Як наслідок, також підлягають частковому задоволенню вимоги про стягнення заборгованості за отримані послуги з урахуванням індексу інфляції та 3 % річних. Так, сума 3 % річних складає 302,47 гривень, а заборгованість за отримані послуги з урахуванням індексу інфляції - 572,12 гривень. Загальна сума заборгованості, яка підлягає стягненню з відповідачів на користь позивача, складає 11804,99 гривень, тобто по 3934,99 грн. Відповідно до статті 141 ЦПК України, з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню судові витрати зі сплати судового збору, що документально підтверджені, пропорційно до задоволеної частини позовних вимог, тобто у розмірі 1741,09 гривень по 580,36 грн. з кожного (76,7% від 2270 гривень).

Outcome: partial