Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-23 00:00:00

01 грудня 2021 року [PERSON] звернувся до суду із зазначеним позовом. Свої вимоги обґрунтовував тим, що він з 1993 року по сьогоднішній день проживає та користується житловим будинком [ADDRESS] . Посилаючись на те, що він на протязі більше десяти років добросовісно, відкрито та безперервно володіє спірним нерухомим майном, просив визнати за ним право власності на вказаний вище будинок в порядку набувальної давності. Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з`явилися. Позивач та представник відповідачанадали заяви, в яких просили розглянути справу без їхньої участі; позивач, крім цього, зазначив, що повністю підтримує заявлені вимоги, відповідач вказав, що проти задоволення позову не заперечує. Дослідивши письмові докази, що є у справі, а також оригінал інвентарної справи на спірний будинок, суд дійшов такого. Як вбачається з витягу з Єдиного реєстру речових прав на нерухоме майно, що міститься в матеріалах інвентарної справи, право власності на житловий будинок [ADDRESS] не зареєстровано за жодною особою. Предметом даного спору є визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю. Статтею 344 ЦК України визначено, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти ним протягом десяти років, набуває право власності на це майно, якщо інше не встановлено цим Кодексом. Виходячи зі змісту вказаної норми закону, обставинами, які мають значення для справи, і які повинен довести позивач в силу ч. 1 ст. 60 ЦПК України, є добросовісність володіння, відкритість володіння, давність володіння та його безперервність. Для визнання володільця добросовісним достатньо, щоб вона не набула майно злочинним шляхом чи способом, який завідомо суперечить основам правопорядку та моралі. Добросовісність володіння позивачем спірним будинком у даному випадку обумовлена по-перше, правомірністю його дій, по-друге, відсутністю будь-яких претензій з боку будь-яких інших осіб та відповідача протягом усього строку набувальної давності. Чинним законодавством не передбачено обов`язку володільця демонструвати факт свого володіння майном у певних формах або таким чином, щоб зробити його наявним для оточуючих. Водночас, особа зобов`язана не приховувати факт володіння, адже оточуючі повинні мати можливість розпізнати володіння. Відкритість володіння [PERSON] спірним будинком з 1993 року підтверджується абонентськими книжками, оглянутими в судовому засіданні, копії квитанцій з яких долучено до матеріалів справи (а. с. 11-13), згідно з якими останній сплачує житлово-комунальні послуги за утримання будинку. Як зазначено в Ухвалі колегії суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 20 лютого 2008 року « …пунктом 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України встановлено, що правила ст. 344 ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом. Оскільки ЦК України набрав чинності з 01 січня 2004 року, норми ст. 344 ЦК поширюються на правовідносини, що виникли з 01 січня 2001 року, а отже визнати право власності за набувальною давністю суд може не раніше 01 січня 2011 року. Проаналізувавши викладені обставини, суд дійшов висновку, що [PERSON] добросовісно заволодів будинком [ADDRESS] , на протязі більше десяти років не приховував факт знаходження цього майна у його володінні, продовжує відкрито і безперервно володіти ним, і оскільки відповідачем не заявлено вимог щодо повернення вказаного нерухомого майна, визнання права власності не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому позов є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved