Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-23 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовною заявою, у якій просить стягнути з Львівського казенного експериментального підприємства засобів пересування і протезування 58726,35 грн. заборгованості по заробітній платі, 15797,25 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку та 2969,12 грн. компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати, а всього стягнути 77492,72 грн. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що з 24.02.2005 року по 28.09.2021 року працював у Львівському казенному експериментальному підприємстві засобів пересування і протезування. Станом на день звільнення з роботи відповідач не провів із ним повного розрахунку. Відтак, просить позов задовольнити. Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 26.11.2021 року відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без виклику /повідомлення/ сторін. Відповідачу встановлено п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позовну заяву. У вказаний строк відповідач не подав суду відзив на позовну заяву, поважних причин такого не повідомив. 30.12.2021 року на адресу Залізничного районного суду м. Львова позивачем подано клопотання про долучення до матеріалів справи докази понесених витрат на професійну правничу допомогу. У матеріалах справи відсутні клопотання сторін про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Враховуючи наведене, відповідно до ч.8 ст. 178 та ч.5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення /виклику/ сторін за наявними у справі матеріалами. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши справу в порядку спрощеного провадження, без повідомлення /виклику/ сторін, вивчивши зібрані по справі докази, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд виходить з такого. Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтями 12, 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом. У відповідності до ст. 43 Конституції України право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Згідно ч. 1 ст. 94 Кодексу законів про працю України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану роботу. Згідно ст. 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Відповідно до ч.1 ст.115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Судом встановлено, що з 24.02.2005 року по 28.09.2021 року [PERSON] працював у Львівському казенному експериментальному підприємстві засобів пересування і протезування, що стверджується копією трудової книжки / а.с.15-25/. Наказом № 33 від 27.09.2021 р. [PERSON] звільнений за власним бажанням у зв`язку із виходом на пенсію згідно ст.38 КЗпП України /а.с.25/. Згідно ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу. Статтею 116 КЗпП України визначено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Як вбачається із долученої до матеріалів справи довідки про заборгованість перед працівниками від 11.10.2021 р. всього [PERSON] не виплачено заробітної плати за період з березня 2020 року по липень 2020 року та з квітня 2021 року по вересень 2021 року у сумі 58726,35 грн. /а.с.28/. Відтак, судом встановлено, що відповідачем порушено право позивача на своєчасне отримання заробітної плати у нарахованому розмірі, а тому позовна вимога про стягнення заборгованості по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі є підставною. Із змісту ст.117 КЗпП України вбачається, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у ст.116 КЗпП, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Згідно правової позиції Верховного Суду України, викладеної у справі № 6-64цс13, згідно із ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку про те, що відсутність фінансово-господарської діяльності або коштів у роботодавця не виключає його вини в невиплаті належних звільненому працівникові коштів та не звільняє роботодавця від відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України. Як вбачається із роз`яснень даних у Постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», суд на підставі ст.117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, якщо роботодавець недоведе відсутності у цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Згідно Постанови Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» збереження середньої заробітної плати і середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Згідно п.8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого вказаною постановою, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Пунктом 4 Порядку встановлено, що при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження згідно з чинним законодавством, не враховуються одноразові виплати /компенсація за невикористану відпустку, матеріальна допомога, допомога працівникам, які виходять на пенсію, вихідна допомога тощо/. У п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» зазначено, що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець недоведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Таким чином, і позовна вимога про стягнення середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні є обґрунтованою. Як вбачається із поданого позивачем розрахунку, середній заробіток, який підлягає виплаті за весь час затримки виплати заробітної плати за період з 29.09.2021 року по 17.11.2021 року становить 15797,25 грн. /середньоденна заробітна плата - 451,35 грн. х 35 робочих дні/ Водночас, суд стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець недоведе відсутності в цьому своєї вини. Згідно відомостей із Листа №3501-06/219 від 12.08.2020 р. «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2021 рік» кількість робочих днів за період з 29.09.2021 року по 24.01.2022 року /день ухвалення рішення суду/ складає 80 днів. Таким чином, на день ухвалення рішення фактична заборгованість по середньому заробітку за час затримки розрахунку перед [PERSON] становить 36 108 грн. Разом з тим, з урахуванням висновків Великої палати Верховного суду, викладених в постанові від 26 червня 2019 року у справі №761/9584/15-ц, враховуючи принцип розумності, справедливості та пропорційності, суд вважає доцільним стягнути розмір середнього заробітку у сумі 20000 грн., що буде достатньою компенсацію майнових втрат, які поніс позивач через несвоєчасний розрахунок при звільнені, співмірним із розміром заборгованості, та не призведе до надмірного фінансового тягаря для відповідача. Відповідно до ст. 4 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів» у зв`язку з порушенням строків їх виплати» виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць. Згідно п. 4 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку із порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінет Міністрів України від 21 лютого 2001 року № 159 сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але не виплаченого грошового доходу за відповідний місяць ( після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100. Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається. Відповідно до поданого позивачем розрахунку сума компенсації втрати частини основної заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати станом на 17.11.2021 р. за період з березня 2020 року по липень 2020 року та з квітня 2021 року по вересень 2021 року становить 2969,12 грн. Суд приймає наданий позивачем розрахунок як вірний, оскільки такий відповідає вимогам Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку із порушенням термінів їх виплати, відповідачем не надано належних та допустимих доказів на спростування зробленого позивачем розрахунку, а також не подано власного контррозрахунку. За наведеного та враховуючи, що відповідачем порушено трудові права позивача, зокрема на своєчасний належний рівень оплати праці, передбачений чинним законодавством, а тому суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача необхідно стягнути компенсацію втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати у розмірі 2969,12 грн. Згідно п.171.1 ст.171 Податкового кодексу України особою, відповідальною за нарахування, утримання та сплату (перерахування) до бюджету податку з доходів у вигляді заробітної плати, є роботодавець, який виплачує такі доходи на користь платника податку, у тому числі на підставі рішення суду. Згідно п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» роз`яснено, що оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. Відтак, суд приходить до переконання, що позовні вимоги позивача підставні, відповідачем заперечень не подано, а тому, враховуючи наведене, суд приходить до переконання, що позов підлягає задоволенню. Згідно ч.2 ст. 141 ЦПК України у разі задоволення позову на відповідача покладаються судові витрати, пов`язані з розглядом справи. Із змісту ст. 137 ЦПК України вбачається, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Згідно долучених до матеріалів справи договору про надання правової (професійної правничої) допомоги від 12.11.2021 року, акта виконаних робіт до Договору про надання правової (професійної правничої) допомоги від 12.11.2021 року, розрахунку витрат на професійну правничу допомогу та квитанції до прибуткового касового ордеру № 15 про сплату коштів від 23.12.2021 року, позивач [PERSON] уклав з адвокатом Яцюк Х.В. договір про надання правової допомоги та здійснив оплату у розмірі 3000,00 грн. Відтак, із відповідача на користь позивача слід стягнути 3000,00 гривень витрат на правову допомогу. У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України судові витрати за позовну вимогу про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку у розмірі 908,00 гривень підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Позивач звільнений від сплати судового збору за позовні вимоги про стягнення заборгованості по заробітній платі та компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати на підставі п. 1 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір». Згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог Відтак, такі судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь держави.

Outcome: approved