Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-31 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду із позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , третя особа: служба у справах дітей Кам`янської міської ради про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням у зв`язку з відсутністю в ньому понад один рік без поважних причин, посилаючись на те, що вона є власником будинку [ADDRESS] . Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 04 грудня 2018 року вона отримала будинок в спадок від померлої бабусі - [PERSON] . В зазначеному будинку вона проживає зі своєю сім`єю. В будинку також прописані [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , але вони в зазначеному будинку не мешкають з дати реєстрації. Комунальні платежі нараховуються згідно численності зареєстрованих осіб. Так як відповідачі не сплачують зазначені платежі, то вона змушена сплачувати все сама. В зв`язку з такими обставинами в неї виникла заборгованість за комунальні послуги. Також позбавлена законного права на розпорядження своїм майном. Просить позовну заяву задовольнити. Представник позивачки [PERSON] в судове засідання не з`явилась, надала заяву про розгляд справи без її участі, не заперечувала проти заочного розгляду справи.Просила позовні вимоги задовольнити повноум обсязі. Відповідачі в судове засідання не з`явилась, про час та дату розгляду справи були повідомлені належним чином, про поважні причини неявки суду не повідомили. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без їх участі, просили вирішити питання на розсуд суду. Відповідно до положень ч. 1 ст. 280 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи наявність у справі достатніх матеріалів про права та обов`язки сторін та те, що позивач проти заочного розгляду справи не заперечує, суд, на підставі ч. 1 ст. 280 та відповідно до ч. 1 ст. 281 ЦПК України, постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що пред`явлені позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав: У судовому засіданні встановлено, що позивачка [PERSON] є власницею будинку [ADDRESS] згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 04 грудня 2018 року, зареєстрованого в реєстрі №2-2863. Згідно Довідок про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб станом на 24.07.2020 року, та станом на 11.11.2020 року за відомостями відділу формування та ведення реєстру територіальної громади міста Кам`янської міської ради, за адресою: [ADDRESS] зареєстровано шість осіб, а саме: [PERSON] , [INFO] , дата реєстрації 03.12.2005 року, [PERSON] , [INFO] , дата реєстрації 03.12.2005 року, [PERSON] , [INFO] , дата реєстрація [INFO] , [PERSON] , [INFO] , дата реєстрації [INFO] , [PERSON] , [INFO] , дата реєстрації 23.01.2020 року, [PERSON] , [INFO] , дата реєстрації 03.12.2005 року, але фактично не проживають. \~\~Відповідно до частин 1, 2\~статті 11 Закон України «Про охорону дитинства», сім`я\~є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. А отже обов`язок і відповідальність за створення належних умов для проживання дитини покладається на її сім`ю, тобто в даному випадку на батьків. Згідно ч. 2\~ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Системний аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що неповнолітня дитина не має права вільно та самостійно обирати місце свого проживання, і набуває право користування житлом за місцем проживання батьків, або одного з батьків, з ким вона проживає. Права неповнолітньої дитини є похідними від права батьків (або одного з них). Причини не проживання неповнолітньої дитини за місцем реєстрації не залежать від волі дитини, а тому неможливо встановити їх характер (поважні або неповажні) окремо для неповнолітньої дитини, незалежно від причин відсутності батьків. Неповнолітня дитина не є самостійним суб`єктом житлових правовідносин, а набуття або втрата права користування житлом дитиною залежить від набуття або втрати такого права її батьками. Отже, системний аналіз цивільного та житлового законодавства дає підстави вважати, що неповнолітня дитина не може бути самостійним відповідачем за позовом про визнання її такою, що втратила право користування житлом, вона зберігає або втрачає таке право автоматично разом з батьками. Тому,\~враховуючи що\~житлопо\~ [ADDRESS] не належить батькам неповнолітніх: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , суд вважає, що визнання їх втратившими право користування житловим приміщенням, по [ADDRESS] , не порушує їх житлові права. Наявність реєстрації місця проживання відповідачів в будинку позивача обмежує права останнього, як власника, і він на підставі ч. 3\~ст. 346 ЦК України, має право вимагати в судовому порядку усунення перешкод у здійсненні такого права. Судом встановлено, що відповідачі у справі не будучи власниками житлового приміщення, залишаються зареєстрованими у ньому, взагалі не мешкали у спірному будинку, поважні причини їхньої відсутності за місцем реєстрації судом не встановлені, що свідчить про вчинення ними перешкод у користуванні власністю для позивача, як власника будинку, при цьому між сторонами відсутня домовленість щодо збереження права на житло. Згiдно\~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на якi вона посилається як на пiдставу своїх вимог i заперечень. Частиною 3 вказаної статтi передбачено, що доказуванню пiдлягають обставини, якi мають значення для ухвалення рiшення у справi i щодо яких у сторін та iнших осiб, якi беруть участь у справi, виникає спiр. Згідно до\~ст. 19 Конституції України\~ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законом. Згідно\~ст. 82 ЦПК України\~обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Вирішення даної цивільної справи та прийняття відповідного обґрунтованого по ній рішення неможливе без встановлення фактичних обставин, вибору норми права та висновку про права та обов`язки сторін. Всі ці складові могли бути з`ясовані лише в ході доказової діяльності, метою якої є, відповідно до\~ЦПК, всебічне і повне з`ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин. Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки\~ст. 81 ЦПК\~закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст.\~43,\~49 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні (ст. 43 ЦПК України), так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу. Слід також зазначити, що відповідачі в разі наявності труднощів щодо витребування доказів по справі, відповідно до\~статті 84 ЦПК України, міг би скористатися своїм процесуальним правом та звернутися до суду з відповідним клопотанням про витребування доказів. Але в даному разі цього зроблено не було. Відповідно до\~ст. 89 ЦПК України\~суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв`язок доказів у їх сукупності. Не може суд прийняти до уваги можливе заперечення відповідачів проти позовної заяви, оскільки вони спростовуються вищенаведеним та ні чим об`єктивно не підтверджується, перешкод позивач відповідачам не чинив і не чинить, звернення останніх до правоохоронних органів з приводу вселення чи житлового питання не було, зустрічної позовної заяви не заявлено. Позивачка перешкод в користуванні жилим приміщенням відповідачам не чинила. Відповідачі добровільно визначили собі інше місце проживання і даною житловою площею не користуються. Факти викладені в позовній заяві підтверджуються письмовими доказами, актом з місця проживання, іншими довідками. Відповідно до ч. 1\~ст. 319, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до\~статті 383 Цивільного кодексу України\~(далі\~ЦК) власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Згідно зі\~статтею 391 ЦК\~власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування і розпорядження цим майном. У відповідності зі\~статтею 156 Житлового кодексу України\~члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За правилами, встановленими частиною другою\~статті 405 ЦК, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі його відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Всебічне дослідження усіх обставин справи та письмових доказів, з урахуванням допустимості доказів та узгодженістю і несуперечністю між собою дають об`єктивні підстави вважати, що позовна заява підлягає задоволенню повністю.

Outcome: approved