Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-06 00:00:00

[PERSON] (далі - [PERSON] ) в особі представника адвоката Мазепи Дмитра Геннадійовича (далі - Мазепа Д.Г.) пред`явила до суду позов, в якому просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим будинком [ADDRESS] . В обґрунтування пред`явлених позовних вимог позивач зазначив, що він відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 26.12.2009 року є власником житлового будинку, розташованого у [ADDRESS] . 24.02.2017 у даному будинку було зареєстровано місце проживання громадянина України - [PERSON] [INFO] . Однак більше року відповідач не проживає в даному будинку, не бере участі в утриманні зазначеного будинку, не сплачує комунальні платежі і в загалі їм не цікавиться. Особистих речей у цій будівлі у нього також не має. Будь-яких перешкод в користуванні приміщенням йому ніхто не робив. Факт реєстрації відповідача у даному житловому будинку порушує право позивача на вільне розпорядження і користування майном. Відтак він позбавлений можливості перереєстрації житлового будинку шляхом купівлі-продажу, а також оформлення субсидії. Факт відсутності проживання відповідача встановлено відповідним актом депутата Мереф`янської міської ради Рижковою Т.С. від 30.03.2021. Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном шляхом визнання особи такою, що втратила право користуватися житловим приміщенням є належним способом захисту порушених прав позивача. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 11.08.2021 року провадження у справі відкрито в порядку загального позовного провадження, справа призначена до розгляду в підготовчому засіданні. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 22.11.2021 року підготовче провадження у справі закрито, справу призначено до судового розгляду. Відповідачеві направлені копії позовної заяви з доданими до неї документами із ухвалою про відкриття провадження у справі та встановлено п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позовну заяву. Відповідач у встановлений судом строк відзив зі всіма доказами, що підтверджують заперечення проти позову, відповідно до положень ст. 178 ЦПК України, не надав, зустрічний позов не пред`явив. Згідно з ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Позивач та його представник у судове засідання не з`явилися, подали суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, у поданій заяві висловили згоду на ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з`явився, про день та час слухання справи повідомлявся своєчасно і належним чином, шляхом направлення судової повістки за зареєстрованим місцем проживання відповідно до відомостей Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання Головного Управління ДМС України в Харківській області, отриманих судом у порядку ч. 6 ст.187 ЦПК України, про причини неявки в судове засідання не повідомив, будь-яких заяв по суті справи чи з процесуальних питань не подавав, заперечень проти позову або заяви про розгляд справи без його участі не надав. Згідно ч.2 ст.43 ЦПК України, відповідач зобов`язаний добросовісно здійснювати процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки, що відповідно до принципу юридичної визначеності, як складової частини конституційного принципу верховенства права, зобов`язує відповідача самостійно цікавитися перебігом розгляду судом пред`явленого до нього позову. Тривала відсутність такого інтересу з боку відповідача свідчить про його небажання захищати свої процесуальні права. У зв`язку з повторною неявкою в судове засідання належним чином повідомленого про дату, час та місце судового засідання відповідача, який не повідомив про причини неявки та не подав відзив відповідно до статті 280 ЦПК України суд за згодою позивача вважає за можливе проводити заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. Враховуючи, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню, виходячи з наступного. [PERSON] відповідно до договору купівлі-продажу посвідченого 26.12.2009 приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Харківської області Куриленко С.В., зареєстрованого в реєстрі за № 1910, є власником будинку [ADDRESS], що підтверджується копіє відповідного договору. Судом встановлено, що за адресою спірного домоволодіння перебуває на реєстраційному обліку з 2017 року відповідач у справі - [PERSON] , [INFO] , що знаходить своє підтвердження ксерокопією паспорта [PERSON] . Як вбачається з акту про фактичне проживання осіб від 30.03.2021 року, складеного депутатом Мереф`янської міської ради Рижковою Т.С. у присутності свідків [PERSON] , [PERSON] , з 24.02.2017 року відповідач за місцем адресної реєстрації в будинку [ADDRESS] , не проживає і ніколи не проживав. З витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 25206425 від 02.02.2010 вбачається, що будинок [ADDRESS] зареєстрований на праві власності за позивачем - [PERSON] . За правилами ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Згідно зі ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Держава не втручається у здійснення власником права власності, якщо він не порушує норм закону, моральних засад суспільства, екологічної ситуації та інтересів інших осіб. Положеннями ст. 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Положеннями ч. 1 ст. 383 ЦК України закріплено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Згідно зі ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Серед іншого, норми статей 15, 16, 386 ЦК України гарантують власникові майна можливість усунення порушень його права незалежно від того, чи вони вже фактично відбулися чи є підстави передбачати можливість такого порушення його права в майбутньому. Втрата відповідачем права користування жилим приміщенням - будинком [ADDRESS] є наслідком припинення його права користування вказаним житлом. Відповідачем не надано суду відомостей про існування домовленості щодо збереження за ним права користування належним позивачу будинком, або укладення договору найму між сторонами, предметом якого є спірне домоволодіння. За правилами ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в України», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача сплачений ним судовий збір в сумі 908,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved