Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-01 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, зареєстрованого 14 червня 2019 року у Корюківському районному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області, актовий запис №33. Від шлюбу дітей немає. В період подружнього життя між сторонами почали виникати конфлікти, причиною яких є несумісність характерів та нерозуміння один одного. На даний час сторони припинили сімейно-шлюбні відносини та ведення спільного господарства. Відновлювати розірвані відносини позивач не має наміру. За таких обставин подальше подружнє життя з відповідачем і збереження сім`ї вважає неможливим, тому просить шлюб розірвати, після розірвання шлюбу залишити їй прізвище « [PERSON] ». Позивач в судове засідання не з`явилась, в позовній заяві просила справу розглядати без її участі, позовні вимоги підтримала. Відповідач в судове засідання не з`явився, надав заяву про можливість розгляду справи за його відсутності, позов визнав у повному обсязі. В засідання учасники процесу не з`явились, будучи належним чином повідомленими, що не перешкоджає слуханню спірного питання відповідно до вимог ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо відповідно до положень ЦПК розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає за необхідне позов задовольнити частково за наступних підстав. По справі встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 14 червня 2019 року у Корюківському районному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області, актовий запис №33. Від шлюбу дітей немає. В період подружнього життя між сторонами почали виникати конфлікти, причиною яких є несумісність характерів та нерозуміння один одного. На даний час сторони припинили сімейно-шлюбні відносини та ведення спільного господарства. Відновлювати розірвані відносини позивач не має наміру. За таких обставин подальше подружнє життя з відповідачем і збереження сім`ї вважає неможливим, тому просить шлюб розірвати, після розірвання шлюбу залишити їй прізвище « [PERSON] ». Відповідач позовні вимоги визнав. Визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи та інтереси інших осіб. Відповідно до чинного сімейного законодавства шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. У разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. За таких обставин шлюб сторін носить формальний характер і його слід розірвати. Разом з тим, вимоги позивачки про бажання після розірвання шлюбу мати прізвище « [PERSON] » задоволенню не підлягають з огляду на таке. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв?язку з реєстрацію шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Разом з тим, згідно наданого позивачкою свідоцтва про шлюб, остання мала дошлюбне прізвище « [PERSON] », а тому підстав для визначення позивачці прізвища « [PERSON] », суд не має. Після розірвання шлюбу прізвище позивачці залишити « [PERSON] ». Згідно положень ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Аналогічне положення щодо повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, також передбачено ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір». Оскільки відповідачем позов визнано під час підготовчого засідання до початку розгляду справи по суті, позивачу необхідно повернути з державного бюджету 50% відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, що становить 454,00 гривень. Решту судових витрати стягнути з відповідача на користь позивача.

Outcome: partial