Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-06 00:00:00

КП «Центр організації дорожнього руху» звернулося до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом у якому просить стягнути з [PERSON] матеріальну шкоду завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 21 659,12 грн. та судові витрати. Вимоги обґрунтовує тим, що 22.06.2020 року о 23 год. 15 хв. [PERSON] , керуючи автомобілем «Мазда 6», д.н.з. [NUMBER] , на площі Дарницькій, 1 в м. Києві, порушив вимоги п. п. 2.3 Б, п. 12.3 ПДР, що призвело до зіткнення з світлофором, який знаходиться на балансі КП «Центр організації дорожнього руху». Постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 27.08.2020 року у справі № 755/9429/20 [PERSON] визнаний винним у вчиненні адміністративних правопорушень передбачених ст. 124 та ч. 1 ст. 130 КУпАП. Позивач вказує, що ним було виконано роботи щодо відновлення пошкоджених відповідачем 22.06.2020 року технічних засобів регулювання дорожнього руху. Вартість виконаних відновлювальних робіт становить 21 659,12 грн. 26 травня 2021 року на адресу відповідача було направлено вимогу щодо добровільної сплати завданої матеріальної шкоди, проте така вимога відповідачем задоволена не була. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 19.07.2021 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, роз`яснено учасникам справи порядок подання заяв по суті справи та наслідки їх неподання. Відповідачу був встановлений п`ятнадцятиденний строк з дня вручення вказаної ухвали подати відзив на позовну заяву. 09 серпня 2021 року Дніпровським районним судом м. Києва постановлено ухвалу, якою частково задоволено клопотання позивача КП «Центр організації дорожнього руху», виправлено описку у вступній частині ухвали Дніпровського районного суду м. Києва від 19.07.2021 року про відкриття провадження у справі № 755/11398/21 за позовом КП «Центр організації дорожнього руху» до [PERSON] про відшкодування шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, де назву вулиці «Честяківська» замінено на «Чистяківська» та відмовлено у задоволенні клопотання позивача про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Як убачається з матеріалів справи, ухвала суду про відкриття провадження у справі разом із доданими до неї процесуальними документами була направлена відповідачу та відповідна кореспонденція повернута до суду із відміткою про закінчення встановленого строку зберігання. Крім цього, виклик відповідача в судове засідання відбувався шляхом розміщення відповідного оголошення на офіційному сайті Дніпровського районного суду м. Києва. Відзив на позов відповідачем у визначений термін не надано. Відповідно до положень ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. З матеріалів справи убачається, що позивач не заперечує проти заочного розгляду справи. За наведених обставин, у відповідності до вимог ч. 1 ст. 281 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити у справі заочне рішення. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Відповідно до п. 2.1 та п.п. 2.2.3 Статуту КП «Центр організації дорожнього руху», підприємство створено з метою забезпечення комфортних та безпечних умов для учасників дорожнього руху шляхом здійснення заходів з організації дорожнього руху та поліпшення пропускної спроможності на вулично-дорожній мережі міста Києва. Предметом діяльності Підприємства є встановлення/будівництво, утримання та експлуатація технічних засобів регулювання дорожнього руху (світлофорних об`єктів, дорожніх знаків та інших технічних засобів регулювання дорожнього руху). Судом встановлено, що відповідач 22.06.2020 року о 23 год. 15 хв., керуючи транспортним засобом «Мазда», д.н.з. [NUMBER] , по Дарницькій площі, 1 в м. Києві при виникненні небезпеки для руху, яку він об`єктивно спроможний був виявити, негайно не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу, що призвело до зіткнення з світлофором, як наслідок пошкоджено указаний транспортний засіб, завдано матеріальних збитків та порушено вимоги п. 12.3 Правил дорожнього руху. Вина відповідача у скоєнні вищезазначеної дорожньо-транспортної пригоди підтверджується постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 27.08.2020 року у справі № 755/9429/20. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з ч. ч. 2, 5 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Відповідно до ст. 1192 ЦК України, якщо інше не встановлено законом, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Убачається, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди яка сталася з вини [PERSON] , спричинено пошкодження світлофора, що знаходиться на площі Дарницькій в м. Києві, та який перебуває на балансі позивача КП «Центр організації дорожнього руху». Станом на 22.06.2020 року, тобто на день дорожньо-транспортної пригоди, транспортний засіб «Мазда 6», д.н.з. [NUMBER] не був забезпечений полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, що підтверджується витягом перевірки чинності полісу внутрішнього страхування МТСБУ. Відповідно до ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитки в результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, в силу положень ст. 22 ЦК України, є витрати, яких особа зазнала у зв`язку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Згідно наданих позивачем довідки про вартість виконаних будівельних робіт та витрат за червень 2020 року від 23.06.2020 року та акту приймання виконаних будівельних робіт за червень 2020 року від 23.06.2020 року щодо відновлення роботи світлофорного об`єкту на перехресті площі Дарницької внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, вартість виконаних будівельних робіт складає 21 659,12 грн. Позивачем на адресу відповідача було направлено вимогу від 26.05.2021 року № 053/04-7/2571 про необхідність відшкодування протягом одного місяця з моменту отримання вимоги завданої шкоди у розмірі 21 659,12 грн., проте вказана вимога відповідачем залишена без уваги. Відповідно до роз`яснень, викладених у пунктах 4, 6 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Верховний Суд у постанові від 12.01.2022 року по справі № 265/3896/19 зазначив, що з огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (частина друга статті 1166 ЦК України) відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду, якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК України). Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду. Відповідно до вимог ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. За нормами ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Будь яких доказів, які б могли спростувати наведені у позовній заяві доводи позивача відповідачем суду не надано. Зважаючи на викладене вище, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач, як на підставу для задоволення позову, знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, суд дійшов висновку, що позовні вимоги КП «Центр організації дорожнього руху» підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений останнім судовий збір у розмірі 2 270 грн. 00 коп.

Outcome: approved