Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-25 00:00:00

У вересні 2021 року адвокат Ляшко Л.В. звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] , в якій просить стягнути з відповідачки на користь [PERSON] заборгованість за договором позики від 28.06.2011 року у загальній сумі 68572,98 грн., посилаючись на порушення боржницею своїх зобов`язань за даним договором. Вимоги позову обгрунтовані тим, що 28 червня 2011 року [PERSON] отримала від [PERSON] у позику 1500 євро, про що надала письмову розписку, згідно якої зобов`язалася їх повернути до 20 квітня 2012 року. У визначений договором строк кошти не були повернуті, що стало підставою звернення [PERSON] до суду із позовом про стягнення боргу. 21 січня 2013 року заочним рішенням Новокаховського міського суду Херсонської області по справі № 2117/5412/12 з [PERSON] на користь [PERSON] було стягнуто суму боргу за договором позики від 28.06.2011 року в гривневому еквіваленті - у сумі 16845 грн. та судовий збір у розмірі 16 845 грн., а всього - 17013,45 грн., про що 21 січня 2013 року видано відповідний виконавчий лист . На день постановлення вищевказаного заочного рішення суду 1 Євро був еквівалентний 11, 23 грн. За період з 31.01.2013 року (з дати набрання законної сили рішенням суду) по 26.01.2015 рік боржником грошове зобов`язання не виконувалось та тільки за період з 26.01.2015 року по 08.04.2015 з неї було стягнуто у примусовому порядку суму боргу в рахунок погашення заборгованості за рішенням суду від 21.01.2013 року у розмірі 1269,09 грн. 14.11.2016 року заочним рішенням Новокаховського міського суду Херсонської області по справі № 661/2325/16 з відповідачки на користь позивача [PERSON] стягнуто суму курсової різниці у розмірі 23366, 42 грн. та судові витрати: судовий збір в розмірі 551, 20 грн. та витрати на правничу допомогу в розмірі 3000, 00 грн., а всього: 26917, 62 грн. До теперішнього часу зобов`язання за договором позики від 28.06.2011 року відповідачкою в повному обсязі не виконано. Курс Євро на 28.09.2021 року значно зріс по відношенню до дня постановлення заочного рішення суду від 14.11.2016 року, в зв`язку із чим сума боргу [PERSON] - 1500 Євро на теперішній час еквівалентна 44771,18 грн., а тому курсова різниця дорівнює 5277,81 грн. (44 771,18 грн. - 39 493,37 грн.) та підлягає стягненню з відповідачки на користь [PERSON] . Крім того, внаслідок неналежного виконання боржницею зобовязань за договором позики від 09 квітня 2014 року від 28.06.2011 року виникла заборгованість по сплаті процентів за період з 31.01.2013 року по 28.09.2021 року, розмір яких у договорі позики вказаний як 30% річних, на загальну суму 43 764,69 грн.. Також позивач просить стягнути з відповідачки інфляційні нарахування в сумі 19530, 48 грн.: за період з 31.01.2013 року по 26.01.2015 рік у розмірі 4905, 44 грн. та за період з 08.04.2015 по 28.09.2021 рік у розмірі 14 625,04 грн. в зв`язку із знеціненням грошових коштів та покласти на [PERSON] судові витрати, пов`язані із розглядом справи, які складаються з витрат на оплату судового збору в сумі 908 грн. та правничої допомоги в сумі 9 000 грн. Ухвалою від 05.11.2021 року справу було прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін. Позивач та його представник - адвокат Ляшко Л.В. в судове засідання не з`явились, остання надала письмову заяву, в якій просила суд розглядати справу без їх участі, вимоги позову задовольнити; проти ухвалення по справі заочного рішення не заперечувала. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилась з невідомих суду причин. Про судові засідання остання повідомлявся судовими повістками. При цьому слід зазначити, що на адресу відповідачки було направлено і копію ухвали про відкриття провадження, в якій встановлено строк для подання до суду відзиву на позовну заяву, однак, до теперішнього часу такого відзиву суду також надано не було. Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. За таких обставин, на підставі ст. 280 ЦПК України та зі згоди позивача суд вважає можливим ухвалити рішення при заочному розгляді справи. Крім того, суд вважає можливим, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, в зв`язку з неявкою сторін, судове засідання проводити без фіксування за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Крім того, згідно з частинами 4, 5 ст. 268 ЦПК України, рішення не проголошується, а датою його ухвалення є дата складення повного тексту судового рішення. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд встановив такі обставини та відповідні їм правовідносини. 28 червня 2011 року [PERSON] отримала від [PERSON] позику в сумі 1500 євро, про що написала власноруч відповідну розписку, в якій зобов`язалась повернути борг позивачу до 20 квітня 2012 року зі сплатою відсотків за користування грошовими коштами у розмірі 30 % річних. 21 січня 2013 року заочним рішенням Новокаховського міського суду Херсонської області по справі № 2117/5412/12 було задоволено відповідні позовні вимоги [PERSON] та з відповідачки на користь позивача стягнуто суму боргу за договором позики в гривневому еквіваленті, тобто у розмірі 16845 грн., судовий збір в розмірі 168,45 грн., а всього 17013,45 грн. У задоволенні позовних вимог [PERSON] про стягнення з [PERSON] 30 процентів річних за користування коштами судом повністю відмовлено. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 30 травня 2018 року (провадження № 14-79цс18) дійшла висновку, що у випадку, коли кредитор за договором позики відповідно до вимог статей 6, 627 ЦК України та реалізуючи право на звернення до суду і принцип диспозитивності щодо можливості самостійно визначити позовні вимоги та спосіб захисту порушеного права, попередньо звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за договором, визначивши заборгованість у валюті гривні України, вказавши, що саме сума у гривні є повним розміром заборгованості, погодився із судовим рішенням, яким таку заборгованість стягнуто з боржника, то такий кредитор не має права на стягнення курсової різниці, оскільки визначив зобов`язання у національній валюті, у якій погоджується прийняти його виконання. За змістом положень статей 15, 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. У відповідності із ч.1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання (постанова Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, провадження № 14-10цс18). Сторонами була погоджена дата повернення позики - не пізніше 20 квітня 2012 року. Позивач просить стягнути проценти за період після обумовленого договором строку повернення позики. Таким чином, він не має права на отримання процентів за користування позикою у розмірі, визначеному частиною першою статті 1048 ЦК України . Щодо стягнення інфляційних нарахувань слід зазначити наступне. Статтею 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до статті 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Норма частини другої статті 625 ЦК України щодо сплати заборгованості з урахуванням установленого індексу інфляції поширюється лише на випадки прострочення виконання грошового зобов`язання, яке визначене договором у національній валюті - гривні, а не в іноземній або в еквіваленті до іноземної валюти, тому індексація у цьому випадку не застосовується. Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 07 липня 2020 року у справі № 296/10217/15-ц (провадження № 14-727цс19). Враховуючи вищезазначене, позовна вимога про стягнення з відповідачки інфляційних витрат на підставі положень ст. 625 ЦК України задоволенню не підлягає, оскільки позика була передана у іноземній валюті, у відповідності до умов укладеного сторонами договору. Отже, вимоги позову є повністю необґрунтованими, безпідставними, а тому суд відмовляє у їх задоволенні.

Outcome: dismissed