Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-01 00:00:00

Представник позивача [PERSON] адвокат Ус В.В. звернувся до суду із вказаним позовом та просив усунути перешкоди [PERSON] в користуванні та розпорядженні 17/100 частками в праві спільної часткової власності, що складає кімнату № 11 в квартирі [ADDRESS] , шляхом визнання [PERSON] такою, що втратила право користування жилим приміщенням та виселити [PERSON] з кімнати № 11 вказаної квартири без надання іншого жилого приміщення. Позовна заява мотивована тим, що на підставі договору дарування від 11 вересня 2020 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Алтуніною Т.П. за реєстровим № 823, позивач є власником 17/100 часток у праві спільної часткової власності на комунальну квартиру [ADDRESS] . Даний дар складається з кімнати [ADDRESS] розташованої у вказаній квартирі. На цей час в спірній кімнаті проживає та зареєстрована [PERSON] , яка не є\~членом сім`ї позивача і з нею договір найму не укладала. Всі прохання позивача щодо звільнення кімнати, яка знаходиться в її власності, [PERSON] ігнорує. [PERSON] проживаючи в спірній кімнаті допускає заборгованість за спожитими комунальними послугами, внаслідок чого завдається позивачці матеріальна шкода. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги та доводи наведені на їх обґрунтування підтримав. Відповідач в судове засідання не з`явилася про час, дату та місце розгляду справи повідомлялася у встановленому порядку, клопотань про перенесення розгляду справи не заявляла. Зі згоди представника позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, відповідно до ст. 280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти та відповідні ним правовідносини. Судом встановлено, що позивачу на підставі договору дарування від 11 вересня 2020 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Алтуніною Т.П. за реєстровим № 823, належать 17/100 часток у праві спільної часткової власності на комунальну квартиру [ADDRESS] . Зазначене підтверджується договором дарування та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. З договору дарування та Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, вбачається, що квартира [ADDRESS] є комунальною та складається з шести кімнат. Співвласниками квартири, в різних частках, окрім позивача є і інші особи. Відповідно до довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб від 02.02.2022 року, відповідач по справі [PERSON] зареєстрована у квартирі [ADDRESS] . Належних доказів того, що відповідач має реєстрацію саме у кімнаті №11 вказаної квартири суду не надано. Також не надано належних доказів того, що позивачу, на її частку у праві спільної сумісної власності, належить саме кімната [NUMBER] у спірній квартирі. В судовому засіданні представник позивача пояснив, що на цей час жодних договорів або рішень судів, якими б було визначено право позивача на кімнату № [NUMBER] не існує. Також представник позивача пояснив, що інші співвласники квартири не заперечують проти проживання відповідача у спірній квартирі. Частиною 1 статті 316 Цивільного кодексу України встановлено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно змісту ч. ч. 1, 2 ст. 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Частинами 1 та 2 статті 319 Цивільного кодексу України визначено, що саме власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ч. 1 ст. 321 Цивільного кодексу України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Частиною 1 статті 383 Цивільного кодексу України встановлено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Згідно ст. 391 Цивільного кодексу України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Разом з цим, позивачем не доведено суду, що її права, як власниці 17/100 часток у праві спільної часткової власності на комунальну квартиру, порушені проживанням відповідача у ній. Розподіл судових витрат суд вирішує в порядку ст. 141 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір». На підставі викладеного,

Outcome: dismissed