Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-27 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся з позовом до відповідача Державного підприємства «Мирноградвугілля», третя особа: Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області, про відшкодування моральної шкоди у зв`язку з професійним захворюванням. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що він перебував з відповідачем у трудових відносинах по 05.01.2021 року. Загальний стаж роботи становить 27 років, з яких 23 роки працював в умовах шкідливих факторів та останнім підприємством, на якому він працював, є Відокремлений підрозділ «Шахта «Капітальна» Державного підприємства «Мирноградвугілля». Його було звільнено за ст.38 КЗпП України. Йому було встановлено профзахворювання, діагноз - хронічна радикулопатія L5 ліворуч в стадії неповної ремісії з помірними статико-динамічними порушеннями, м`язово-тонічним та больовими синдромами, рецедивуючий перебіг М54.1., хронічний бронхіт ІІ ст.., фаза затихаючого загострення, дифузний пневмосклероз, ЛН І-ІІ ст., хронічна сенсороневральна приглухуватість з початковим ступенем зниження слуху І ст. 16.09.2021 року йому було встановлена втрата професійної працездатності 65 відсотків та встановлена третя група інвалідності. Також йому внаслідок професійного захворювання заподіяна моральна шкода, яка полягає в наступному. Його моральні страждання полягають у зміні умов життя, що тягнуть за собою зниження життєвої активності, систематичне нездужання і послаблення організму. Він став погано чути та погіршився зір, швидко стомлюється. Через постійний кашель та приглухуватість відчуває дискомфорт та сором при спілкуванні з оточуючими людьми, потребує постійного медикаментозного лікування. Все це вплинуло на спосіб його життя, на сімейний бюджет, оскільки для лікування потрібні чималі кошти. Він втратив нормальні життєві зв`язки і йому доводиться докладати додаткових зусиль для організації його життя. Просить суд стягнути з відповідача на його користь у відшкодування моральної шкоди 65000 грн. Відповідач надав до суду відзив, в якому зазначив, що позовна заява не може бути задоволена в повному обсязі, оскільки згідно висновку МСЕК від 16.09.2021 року [PERSON] встановлено третя група інвалідності та 65% загальної втрати професійної працездатності. Професійне захворювання встановлено по факту роботи 23 років в умовах впливу шкідливих факторів виробничого середовища і трудового процесу на різних підприємствах вугільної промисловості: ПрАТ «ШУ «Покровське», ДП «Вугільна компанія «Краснолиманська», ВП «Шахта «Капітальна» ДП «Мирноградвугілля», з яких, 4 роки 3 місяця 14 днів, що дорівнює 18% від 23 років в умовах шкідливих факторів на ВП «Шахта «Капітальна» ДП «Мирноградвугілля». Окрім того, згідно з роз`ясненням Пленуму Верховного суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику відшкодування моральної шкоди», моральну шкоду треба доказувати конкретними документами, підтверджуючи їх глибину і тривалість. Згідно ч.2 ст.23 ЦК України моральна шкода полягає зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо до неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Згідно з правилом 60 Регламенту Європейського Суду з прав людини будь-яка вимога щодо справедливої сатисфакції має містить перелік претензій і може бути представлено письмово разом з відправленими підтверджуючими документами або свідченнями, «без наявності яких (Суд) може відхилити вимогу повністю або частково». Відповідно ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позовна заява не містить конкретних фактів, документів, підтверджуючих глибину і тривалість моральних страждань, що унеможливлює оцінити моральну шкоду у такому розмірі. Сам факт одержання профзахворювання безумовно приводить до моральних і фізичних страждань, але не може бути підставою для суб`єктивної оцінки розміру відшкодування. Вважає, що сума компенсації моральної шкоди є завищеною, тому просить суд зменшити розмір моральної шкоди до 30000 грн. Представник третьої особи Управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування України в Донецькій області надав до суду пояснення, в яких зазначив, що просить суд винести рішення по справі на розсуд суду. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. Судом встановлено, що позивач перебував в трудових відносинах з Державним підприємством «Мирноградвугілля» (колишня назва - ДП «Красноармійськвугілля») з 22.01.2013 року по 05.09.2014 року, з 22.09.2016 року по 05.01.2021 року, де працював за різними спеціальностями з повним підземним робочим днем у шахті (а.с. 6-11). Згідно з актом від 03.08.2021 року розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) форми П-4, позивачу встановлено професійне захворювання: хронічна радикулопатія L5 ліворуч в стадії неповної ремісії з помірними статико-динамічними порушеннями, м`язово-тонічним та больовим синдромами, рецедивуючий перебіг, хронічна сенсоневральна приглухуватість з початковим зниженням слуху (І ст.), хронічний бронхіт ІІ ст. в стадії затихаючого загострення, дифузний пневмосклероз, ЛН І-ІІ ст. В умовах впливу шкідливих факторів позивач пропрацював 26 років 06 місяців, останнім підприємством, на якому він працював в умовах шкідливих факторів, є ДП «Мирноградвугілля»» (а.с.15-18). 16.09.2021 року МСЕК позивачу первинно було встановлено безстроково за сукупністю 65% втрати професійної працездатності, з яких 35 відсотків внаслідок хронічної радикулопатії, 25 відсотків внаслідок хронічного бронхіту та 5 відсотків внаслідок хронічної приглухуватості, та 3 група інвалідності безстроково. Йому рекомендовано спостереження у невролога, терапевта та ЛОРа (а.с. 19, 20). Відповідно до ст.237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральна шкода відповідно до ст. 23 Цивільного кодексу України полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Про наявність права на відшкодування моральної шкоди потерпілій особі внаслідок нещасного випадку на виробництві зазначено в рішенні Конституційного Суду України від 8 жовтня 2008 року № 20-рп/2008 у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень підпункту „б" підпункту 4 пункту 3 статті 7 Закону України «Про страхові тарифи на загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», пункту 1, абзацу третього пункту 5, пункту 9, абзаців другого, третього пункту 10, пункту 11 розділу І Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» (справа про страхові виплати), де в абзаці 9 пункту 5 мотивувальної частини зазначено, що: «положеннями пункту 1, абзацу третього пункту 5, пункту 9, абзацу третього пункту 10, пункту 11 розділу I Закону N 717-V скасовано право застрахованих громадян, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду, яке вони мали відповідно до приписів первинної редакції Закону N 1105-XIV. Проте Конституційний Суд України вважає, що саме право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки статтею 1167 Цивільного кодексу України та статтею 237-1 Кодексу законів про працю України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця)». Враховуючи надані суду докази, суд вважає, що внаслідок професійного захворювання позивачеві заподіяна моральна шкода, яка полягає у фізичному болю та стражданнях, яких позивач зазнав у зв`язку з професійним захворюванням, внаслідок якого його визнано інвалідом 3 групи та встановлено безстроково 65% втрати професійної працездатності, у душевних стражданнях, пов`язаних з наслідками цього захворювання, у зміні звичного перебігу життя, зокрема необхідності тривалий час лікуватися, у суттєвому обмеженні його фізичних можливостей. Але сума, в яку позивач оцінив заподіяну моральну шкоду і яка за його оцінкою становить 65000 гривень, є завищеною і не відповідає отриманим ним моральним стражданням. Виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає необхідним у відшкодування позивачеві заподіяної йому моральної шкоди внаслідок професійного захворювання стягнути з відповідача на користь позивача 40000 гривень. Крім цього, відповідно до ст.141 ЦПК України, суд вважає необхідним стягнути з відповідача в доход держави судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в сумі 558,77 грн. (40000грн. х 908,00 : 65000грн. = 558,77 грн.), оскільки позивач на підставі ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від вказаних витрат при подачі позову до суду. На підставі ст.2371 КЗпП України,

Outcome: partial