Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-01 00:00:00

02.02.2021 позивачі [PERSON] , [PERSON] звернулися до суду із вказаним вище позовом до Харківської міської ради та просять визнати за кожним із них, право власності по Ѕ частці на квартиру за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 14,3 кв.м., у порядку спадкування за законом після смерті рідного брата - [PERSON] , який помер [INFO] . Свої вимоги мотивують тим, що 18.08.2020 року вони звернулися до приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Харківської області Олійник Л.М. із заявою про прийняття спадщини у зв`язку зі смертю свого брата [PERSON] , який помер [INFO] . Приватним нотаріусом було відкрито спадкову справу та на підставі постанови 29.01.2021 про відмову у вчиненні нотаріальної дії [PERSON] і [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право власності на спадщину за законом після смерті померлого [INFO] їхнього брата [PERSON] , на квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS] на підставі не надання спадкоємцями оригіналу документу, що підтверджує право власності [PERSON] на вищевказану квартиру. Разом із цим, приватним нотаріусом спадкоємцям було роз`яснено процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку відповідно до положень ст.ст.23,27,175,ст.257 ЦПК України. Позивачі посилались на те, що вони є єдиними спадкоємцями другої черги після смерті свого рідного брата. Спадкоємці першої черги відсутні. Проте, оформити спадкове майно приватним нотаріусом , а саме: квартиру [ADDRESS] не було можливим, оскільки при житті померлого [PERSON] оригінал свідоцтва про право власності на вищевказану квартиру було ним втрачено. У спадкоємців лишилася лише його ксерокопія. Зазначили, що [PERSON] набув право власності на вказану квартиру шляхом її приватизації, про що йому було видано органом приватизації житлового фонду Виробничого об`єднання «Комунар»( р. №1067), свідоцтво про право власності на житло [INFO] . Право власності на вказану квартиру [PERSON] було зареєстровано у міському бюро технічної інвентаризації 16.01.1997 року ( запис у реєстровій книзі за № В-27945). На момент смерті оригінал даного свідоцтва про право власності на квартиру № 244 [PERSON] був втрачений. Збереглася лише його ксерокопія.18.08.2020 року вони звернулися з заявою про прийняття спадщини до приватного нотаріуса Харківського округу Харківської області Олійник Л.М., однак постановою від 29.01.2021 року нотаріус відмовила їм у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлого [INFO] рідного брата [PERSON] , як спадкоємцям другої черги за законом, на квартиру , що розташована за адресою: [ADDRESS] ( двісті сорок чотири) з причини не подання відомостей та документа, необхідних для вчинення нотаріальної дії, а саме: документа, що підтверджує право власності [PERSON] на вищевказану квартиру, тобто оригіналу Свідоцтва про право власності на житло. Втрата [PERSON] , який є власником квартири [ADDRESS] оригіналу свідоцтва про право власності на житло від 21.12.1996 року, виданого на підставі розпорядження № 1067 та зареєстрованого в Державному комунальному підприємстві Харківського міського бюро технічної інвентаризації 16.01.1997р. та записано у реєстрову книгу за № В-27345, позбавило спадкоємців за законом [PERSON] і [PERSON] , долучити до заяви про прийняття спадщини після померлого рідного брата - [PERSON] приватному нотаріусу Харківського округу Харківської області Олійник Л.М. оригіналу вказано документу, що є обов`язковим. Вирішити це питання, інакше, як шляхом звернення до суду з позовом, не можливо.Вважають, що вони мають право успадкувати нерухоме майно, що належало за життя [PERSON] . 23 лютого 2021 до суду надійшов відзив на позовну заяву від представника ХМР, в якому він просив відмовити в задоволенні позовних вимог. Посилався на те, що позивачами не надано усіх доказів на підтвердження права власності на квартиру [PERSON] . Неможливо визнати право власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] за позивачами в порядку спадкування через те, що не було підтверджено, що вказана квартира на момент смерті [PERSON] належала йому на праві приватної власності. Підставою для відмови позивачам у вчиненні нотаріальної дії є те, що ними не було подано відомості та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії, а саме документ, що підтверджує право власності [PERSON] на квартиру. Вказав, що позивачами не надано усіх доказів, які б підтверджували наявність у спадкодавця- [PERSON] права власності на спадкове майно за адресою: [ADDRESS] на момент його смерті, зокрема не надано витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно станом на теперішній час ,з якого можна зробити висновок, що дана квартира належала спадкодавцю на підставі свідоцтва про право власності на житло та дана квартира не була відчужена іншим особам. Також позивачами не доводиться факт втрати спадкодавцем оригіналу свідоцтва про право власності на квартиру, а саме не доводиться факт оголошення про втрату документа у засобах масової інформації. 15 березня 2021 року від представника позивачів надійшла відзив на позовну заяву, в якій представник виклала обставини, аналогічні викладеним в позовній заяві. Також зазначила, що з метою прийняття спадщини, спадкоємцями були виконані дії направлені на отримання дублікату свідоцтва про право власності на вищевказане житло. На звернення приватного нотаріуса Олійник Л.М. до КП «Харківське міське бюро технічної інвентарізації» про отримання дублікату свідоцтва про право власності на квартиру [ADDRESS] отримано відповідь, що орган приватизації державного житлового фонду ДНВП «Об`єднання комунар» , який був створений і працював протягом 1993-1998 років фактично припинив свою діяльність у 1998 році у зв`язку із ліквідацією відповідно до наказу по підприємству 13.03.2001 №198. КП «Харківське міське бюро технічної інвентарізації» не має законних підстав щодо видачі дублікату свідоцтва про право власності на зазначену квартиру, а орган приватизації державного житлового фонду ДНВП «Об`єднання комунар» ліквідований. Приватним нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлого [INFO] рідного брата [PERSON] , оскільки оригінал правовстановлюючого документа на квартиру надано позивачами не було. В наявності залишилася ксерокопія свідоцтва про право власності на житло, яка не була прийнята нотаріусом. В п.3.1 узагальнення проведеного ВССУ від 16.05.2013 року вказано, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом визнання права власності у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України). Посилання відповідача на п.48 Порядку для проведення державної реєстрації права власності на нерухоме майно, реєстрація якого проведена до 01.01.2013 року є недоцільною, тому що стосується безпосередньо осіб, які є власниками того чи іншого нерухомого майна. В даному випадку власник квартири [PERSON] помер [INFO] . Орган приватизації житлового фонду ВО «Комунар» ліквідований ,і тому відсутня можливість вказаним органом завірити дублікат свідоцтва про право власності на житло від 16.01.1997 року, виданого [PERSON] . Ухвалою Київського районного суду м.Харкова від 04.02.2021 року відкрито загальне позовне провадження. Ухвалою Київського районного суду м.Харкова від 15.04.2021 року задоволено клопотання представника позивачів про витребування доказів. Ухвалою Київського районного суду м.Харкова від 04.06.2021 року закрито підготовче провадження по справі. 22.09.2021 року на підставі повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, з підстав звільнення судді [PERSON] у відставку, цивільна справа надійшла в провадження суді [PERSON] . Сторони в судове засідання не з`явились, повідомлялись про час та місце слухання справи належним чином. Представник позивачів надала до суду заяву про слухання справи за їх відсутності, позовні вимоги просила задовольнити. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відповідність до положень ч.2 ст. 247 ЦПК України, судом не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, враховуючи заяви сторін, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Статтями 1, 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі ст.ст. 15, 16 ЦК України, ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право на захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних цивільних прав, свобод чи інтересів, у тому числі й у судовому порядку. Згідно з вимогами ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Так, судом встановлено, що [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , актовий запис 10403. Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 21.12.1996 року, реєстраційний № [NUMBER] , квартира [ADDRESS] належала на праві приватної власності [PERSON] . Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на нерухоме майно - на однокімнатну квартиру загальною площею 29,6 кв.м., житловою площею 14,3 кв.м., розташовану за адресою: [ADDRESS] . З матеріалів справи вбачається, що спадкоємці першої черги відсутні, що підтверджується свідоцтвами про смерть [PERSON] (серії [NUMBER] ). [PERSON] ( [NUMBER] ), які є батьками померлого [PERSON] . Спадкоємцями другої черги після смерті [PERSON] є його рідні брати - [PERSON] і [PERSON] , тобто позивачі у справі. 18.08.2020 року позивачі звернулися до приватного нотаріуса Харківського округу Харківської області Олійник Л.М., з заявою про прийняття спадщини після смерті свого брата [PERSON] . На підставі поданої заяви приватним нотаріусом Олійник Л.М. було відкрито спадкову справу № 40/2020 щодо майна померлого [PERSON] . Як вбачається з матеріалів справи, постановою приватного нотаріуса Олійник Л.М. від 29.01.2021 року вих.. 4/02-31 позивачам відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на вказану вище квартиру за відсутністю у них оригіналу правовстановлюючого документу на спадкове майно, а саме - Свідоцтва про право власності на житло від 21.12.1996 року. Згідно матеріалів справи судом було встановлено, що оригінал свідоцтва про право власності на вищевказану квартиру у спадкоємців відсутній. На виконання ухвали суду від 15.04.2021 року про витребування доказів, приватним нотаріусом ХМНО Олійник Л.М. була надана копія спадкової справи №40/2020 після смерті [PERSON] . Як встановлено судом із копій матеріалів спадкової справи, дійсно квартира [ADDRESS] належала на праві приватної власності померлому [INFO] [PERSON] на підставі Свідоцтва про право власності на житло, виданого органом приватизації житлового фонду виробничого об`єднання «Комунар» 21.12.1996 року , реєстраційний № 1067, згідно з розпорядженням від 21.12.1996 року №1067, зареєстрованого у Державному комунальному підприємстві Харківського міського бюро технічної інвентарізації 16.01.1997 року та записано в реєстраційну книгу за № В-27345. Іншого порядку реєстрації права власності нерухомого майна на період 1996-1997 років не було. Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» почав діяти з 01.07.2004 року. Відповідно до ч.2, ч.3 ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» зазначено, що речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 01.01.2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких підстав: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. За таких підстав суд приходить до висновку, що спадкодавцем [PERSON] , на момент отримання права власності на квартиру [ADDRESS] були здійснені всі дії направлені на реєстрацію права власності на нерухоме майно на підставі законодавства, яке діяло на період 1996-1997 років. Державний реєстр речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень у електронному вигляді був відсутній. Відповідно до ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Згідно до статті 1 Протоколу 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свободкожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Спадкоємець має право прийняти спадщину в порядку, встановленому ст. 1269 ЦК, та набути право на спадщину відповідно до ч. 5 ст. 1268, статей 1296 - 1299 ЦК. Вирішення судом спору щодо визнання права власності в порядку спадкування може відбуватися лише після прийняття спадщини. Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за законом або за заповітом. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України, спадщина, не залежно від часу її прийняття належить спадкоємцеві з часу її відкриття. Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно зі ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч.5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Частина 1 ст. 55 Конституції України, яка передбачає, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом, містить загальну норму, яка означає право кожного звернутися до суду, якщо його права чи свободи порушені чи порушуються, створені чи створюються перешкоди для їх реалізації чи мають місце інші обмеження прав і свобод. Згідно ч. 1 ст. 64 Основного Закону, конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Стаття 1222 ЦК України передбачає, що спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини. Позивачі відносяться до осіб, які мають право на спадкування за законом після смерті [PERSON] , оскільки є рідними братами померлого, що підтвержується свідоцтвами про народження [PERSON] (серії [NUMBER] від 01.06.1955 року) і [PERSON] (серії [NUMBER] від 10.03.1958 року) Статтею 1296 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати Свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. У відповідності до п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року N 7 «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Судом встановлено, шо позивачі у визначений законом шестимісячний строк подали заяву про прийняття спадщини в порядку спадкування за законом. Оскільки позивачам було відмовлено у отриманні свідоцтва про право на спадщину за відсутністю правовстановлюючого документи, їх права підлягають поновленню у судовому порядку. Доказів на спростування вказаного відповідачем надано не було. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог. Частиною першою, другою статті 77 ЦПК України визначено, належним є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. З огляду на викладене, зважаючи на докази в матеріалах справи, приймаючи до уваги відсутність у позивачів оригіналу правовстановлюючого документу на спадкове майно, суд вважає, що позивачі обґрунтовано звернулись з позовом до суду за захистом свого порушеного права шляхом визнання за ними права власності на по Ѕ частки квартири [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після померлого [INFO] [PERSON] , а тому позовні вимоги підлягають задоволенню.

Outcome: approved