Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якому зазначив, що відповідно до умов кредитного договору № VOJ3GF00000015, укладеного 13.06.2007 року між сторонами, АТ КБ "ПриватБанк" надав відповідачу кредит у розмірі 16750,00 доларів США на термін до 13.06.2017 року, а відповідач [PERSON] зобов`язалася повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами у прядку та у строки, встановлені кредитним договором. Однак відповідач не виконує взятих на себе зобов`язань по поверненню кредиту та сплаті відсотків, комісії та інших витрат, передбачених умовами договору. 30.01.2016 року позивач звертався до Володимир-Волинського міського суду Волинської області з позовом про стягнення боргу з відповідача. Рішенням суду від 20.12.2016 року було стягнуто заборгованість в розмірі 6286,68 доларів США, що еквівалентно 158110,00 гривень, станом на 29.01.2016 року. Вважає, що винесення рішення Володимир-Волинським міським судом Волинської області від 20.12.2016 року не свідчить про припинення договірних правовідносин сторін, оскільки договір діє до повного виконання сторонами зобов`язань та не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов`язання. На даний час рішення Володимир-Волинським міським судом Волинської області від 2012.2016 року повністю виконане боржником, що підтверджується постановою ВДВС від 04.08.2021 року. Зауважує, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми. Прострочена заборгованість становить 5009,01 доларів США. Оскільки з відповідача було стягнуто заборгованість за кредитним договором за період з дати укладення кредитного договору до дати поточної заборгованості, яка вказана була в рішенні Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 20.12.2016 року, тобто за період з 13.06.2007 року по 29.01.2016 року, то за період після подання позовної заяви від 30.01.2016 року до фактичної дати виконання рішення суду відповідно постанови ВДВС від 04.08.2021 року, тобто за період з 31.01.2016 року п 04.08.2021 року відповідач має заборгованість у розмірі 480,04 доларів США, яка складається з 3-х% річних від простроченої суми. На даний час відповідач продовжує ухилятись від виконання зобов`язання і заборгованість за договором не погашає, що є порушенням законних прав АТ КБ "ПриватБанк". Просять стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 480,04 доларів США, що становить 12884,271 грн станом на 04.08.2021 року, а також судові витрати. Ухвалою судді від 30.11.2021 року у справі відкрито провадження та призначено до судового розгляду. Представник позивача в судове засідання не з`явився, подав суду заяву про розгляд справи у його відсутності, просив позов задовольнити з викладених у ньому підстав. Відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні позов не визнали повністю. Представник відповідача [PERSON] у свої поясненнях покликався на те, що на момент звернення до суду з даним позовом спливли строки позовної давності. Зауважує, що оскільки рішення Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 20.12.2016 року набрало законної сили 21.01.2017 року, тому позовна давність сплила 21.01.2020 року. Позивач же звернувся з даним позовом лише 01.11.2021 року. Окрім того, вказує, що пунктом 15 розділу Прикінцевих та Перехідних положень Цивільного кодексу України визначено, що у разі прострочення позичальником у період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19, або/та у тридцятиденний строк після дня завершення дії такого карантину виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від обов`язків сплатити на користь кредитодавця (позикодавця) неустойку, штраф, пеню за таке прострочення. Просив у задоволенні позову відмовити повністю. Заслухавши пояснення відповідача та його представника, перевіривши матеріали справи, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити повністю з наступних підстав. Судом установлено, що відповідно до умов кредитного договору умов кредитного договору № VOJ3GF00000015, укладеного 13.06.2007 року між сторонами, АТ КБ "ПриватБанк" надав відповідачу кредит у розмірі 16750,00 доларів США на термін до 13.06.2017 року, а боржник [PERSON] зобов`язалася повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами у прядку та у строки, встановлені кредитним договором. Дана обставина стверджується копією договору. Рішенням Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 20.12.2016 року з відповідачки [PERSON] було стягнуто заборгованість за даним кредитним договором № VOJ3GF00000015 від 13.06.2007 року в розмірі 6286,68 доларів США, що еквівалентно 158110,00 гривень, станом на 29.01.2016 року. На даний час рішення Володимир-Волинським міським судом Волинської області від 2012.2016 року повністю виконане боржником, що підтверджується постановою ВДВС від 04.08.2021 року. Однак позивач вказує, що винесення рішення Володимир-Волинським міським судом Волинської області від 20.12.2016 року не свідчить про припинення договірних правовідносин сторін, оскільки договір діє до повного виконання сторонами зобов`язань та не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов`язання. Тому вважає, що відповідач ще повинна спатити 3% річних від простроченої суми. Прострочена заборгованість становить 5009,01 доларів США. Відповідно до ст.\~526\~ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч. 1\~ст.\~629\~ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. У відповідності до\~ст. 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно п.6 Розділу IV\~"Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про споживче кредитування» у разі прострочення споживачем у період з 01 березня 2020 року по 30 квітня 2020 року виконання зобов`язань за договором про споживчий кредит (в тому числі, але не виключно, прострочення споживачем у період з 01 березня 2020 року по 30 квітня 2020 року виконання зобов`язань зі сплати платежів) споживач звільняється від відповідальності перед кредитодавцем за таке прострочення. У тому числі, але не виключно, споживач в разі допущення такого прострочення звільняється від обов`язків сплачувати кредитодавцю неустойку (штраф, пеню) та інші платежі, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) споживачем зобов`язань за таким договором. Пунктом 15 розділу Прикінцевих та Перехідних положень Цивільного кодексу України визначено, що у разі прострочення позичальником у період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19, або/та у тридцятиденний строк після дня завершення дії такого карантину виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від обов`язків сплатити на користь кредитодавця (позикодавця) неустойку, штраф, пеню за таке прострочення. Враховуючи наведені положення Цивільного кодексу України, Закону України "Про споживче кредитування» та те, що постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 року №211 "Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19" на усій території України встановлено з 12.03.2020 року карантин, доходжу висновку, що починаючи з 01.03.2020 року Відповідача звільнено від обов`язку сплати 3 процентів річних за прострочення повернення тіла кредиту. Отже, зважаючи на вищенаведені приписи чинного законодавства, які обмежують період нарахування та звільнення від обов`язків сплачувати кредитодавцю неустойку (штраф, пеню) та інших платежів, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) споживачем зобов`язань за таким договором, а також враховуючи той факт, що дія карантину, встановленого КМУ, триває по даний час, доходжу висновків, що Відповідач неправомірно нарахував 3% річних за період з 01.03.2020 року по 04.08.2021 рік. Окрім того, представник відповідача подав до суду заяву про застосування строку позовної давності. Відповідно до статті 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Відповідно до статті 253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п`ята\~статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Відповідно до ч. 3\~ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленої до винесення ним рішення. Частиною 4\~ст. 267 ЦК України\~визначено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Оскільки рішення Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 20.12.2016 року набрало законної сили 21.01.2017 року, тому позовна давність сплила 21.01.2020 року. Позивач же звернувся з даним позовом лише 01.11.2021 року, тобто після спливу строку позовної давності. На підставі наведеного суд відмовляє у задоволенні позову повністю. ст.\~12,\~13,\~81,\~89,\~141,\~200,\~206,\~263-265 ЦПК України, ст. ст.267,526,\~627,\~629\~ч. 1,\~1054, пунктом 15 розділу Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України, суд,- \~

Outcome: dismissed