Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-01 00:00:00

Позивач [PERSON] ( [ADDRESS] ) звернулась до Придніпровського районного суду м. Черкаси з позовом до [PERSON] ( [ADDRESS] ) про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження житловим приміщенням та визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. Свої вимоги мотивує тим, що вона є власником 1/2 частини квартири за адресою: [ADDRESS] . Зазначає, що відповідач [PERSON] , [INFO] , є її сином. Він зареєстрований разом з нею за адресою [ADDRESS] . Відповідач вже понад 20 років не проживає за вказаною адресою, в зв`язку тим, що в 1998 році він виїхав на постійне місце проживання за кордон України до Республіки Польща. В 2003 році її син [PERSON] був усиновлений [PERSON] , громадянином Республіки Польща. Станом на сьогодні син постійно проживає та працює в Республіці Польща. Отже,відповідач не проживає в квартирі за адресою: [ADDRESS] , де він зареєстрований, квартирою не цікавиться, його речей у квартирі немає, покинув він її добровільно. Не проживаючи за даною адресою, відповідач не сплачує комунальні платежі, в утриманні житла участі не приймає, особистих речей в квартирі немає і взагалі ним не цікавиться та ні на що не претендує. Ніяких перешкод у проживанні відповідача нею не чинилося, він добровільно давно поїхав з будинку. Реєстрація відповідача в квартирі створює їй перешкоди в користуванні житловою площею, а саме: плату за комунальні послуги з урахуванням реєстрації відповідача проводить вона, повноцінно скористатися субсидією по оплаті комунальних послуг не має можливості та інше. Просить суд визнати [PERSON] , [INFO] , таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . 21 вересня 221 року ухвалою Придніпровського районного суду відкрито спрощене позовне провадження, призначено судове засідання. Адвокат Гудзь О.С., який діє в інтересах позивача [PERSON] , надав суду заяву в якій зазначив, що просить розгляд справи проводити за відсутності позивача та її представника. Також зазначив, що на задоволенні позовних вимг наполягають. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився. Через канцелярію суду надав заяву, в якій зазначив, що він постійно проживає за адресою: [ADDRESS] та не має наміру проживати за місцем реєстрації в Україні за адресою: [ADDRESS] . Також зазначив, що даною квартирою він не цікавиться, його речей у квартирі немає, покинув її добровільно, ніколи не сплачував і не сплачує комунальні платежі, в утриманні житла участі не приймає. Позов визнає повністю та не заперечує проти ухвалення судом рішення про задоволення позову. Суд, вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи, приходить до наступного висновку. Відповідно до ст. 55 Конституції України та ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України) Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України). Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч.ч. 3, 4 ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). Відповідно до ч. 1, ч. 4 ст. 206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Як визначено статтею 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, в тому числі припинення дії, яка порушує право; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства (ч.ч. 1, 2, 3, 4 ст. 13 ЦК України). У разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які зазначені вище, суд може зобов`язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом (ч. 6 ст. 13 ЦК України). Як встановлено в судовому засіданні, що відповідно до Договору дарування частини квартири від 07 вересня 2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Фіщук В.Я., [PERSON] є власником 1/4 частини двокімнатної квартири [ADDRESS] . Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 269908560 від 10 серпня 2021, [PERSON] на праві приватної власності належить 1/2 частина квартири за адресою: [ADDRESS] (підстава виникнення права власності: договір дарування, 3869, 07.09.2007, приватний нотаріус Фіщук В.Я.; свідоцтво про право на спадщину, 1-5178, 30.08.2007, Друга черкаська державна нотаріальна контора). Згідно ст. 41 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно до ст. 316 ч. 1 ЦК України, - правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном (ч.1 ст. 317 ЦК України). Як зазначено у ч.1 ст. 321 ЦК України, - право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ст. 319 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права. Так, відповідно до положень ст. 391 ЦК України, - власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них (ст. 379 ЦК України). Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Відповідно до ч 2. ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Як вбачається з копії Довідки, виданої прзидентом м. Щецин WSO-IV.5345.1.9517.2021.MZ, [PERSON] , [INFO] , з 18.11.2005 року зареєстрований на постійне проживання за адресою: [ADDRESS] . Під час розгляду справи встановлено, що відповідач [PERSON] не проживає в квартирі за адресою: [ADDRESS] , він там тільки зареєстрований. Крім того, відповідачем [PERSON] в ході розгляду справи позовні вимоги визнано в повному обсязі. Таким чином, зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням. На підставі ст. ст. ст.ст. 316, 317, 319, 391, 321, 405 ЦК України України,

Outcome: approved