Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-31 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Гефест» (далі по тексту - позивач, ТОВ «ФК «Гефест» звернулось до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] (далі по тексту - відповідач, [PERSON] ) про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 2 786 553,20 гривень. Позовні вимоги мотивовані тим, що 15 жовтня 2007 року між Відкритим акціонерним товариством «Кредитпромбанк» і [PERSON] був укладений кредитний договір №49.32/72/07-Zn, відповідно до якого банк надав відповідачу кредит в сумі 138 000,00 доларів США зі строком повернення до 14 жовтня 2022 року. Підтвердженням надання відповідачеві кредитних коштів є копія заяви про видачу готівки від 15 жовтня 2007 року №727_4. 17 грудня 2007 року між ВАТ «Кредитпромбанк» і відповідачем укладена додаткова угода №1 до кредитного договору від 15 жовтня 2007 року, відповідно до якої банком додатково відкрита для відповідача відновлювальна мультивалютна кредитна лінія в розмірі 1 190 900,00 гривень. Договором про внесення змін до додаткової угоди № 1 до кредитного договору розмір кредитної лінії зменшено з 1 190 900,00 грн. до 494 000,00 гривень. 15 грудня 2009 року між ВАТ «Кредитпромбанк» і [PERSON] був укладений додатковий договір №2 до кредитного договору від 15 жовтня 2007 року, яким внесені зміни до п. 11 кредитного договору, шляхом його викладення в новій редакції, яка передбачає, що ВАТ «Кредитпромбанк» надає позичальнику кредит у сумі 118 066,88 доларів США з кінцевим терміном повернення 14 жовтня 2022 року у сумі 427 393,28 гривень з кінцевим терміном повернення 14 жовтня 2022 року. В якості доказу видачі ВАТ «Кредитпромбанком» коштів відповідачеві позивач надав копію заяви на видачу №727_28. 27 вересня 2013 року ВАТ «Кредитпромбанк» відступив ПАТ «Дельта Банк» на підставі договору купівлі-продажу прав вимоги права вимоги за договорами кредиту, іпотеки та поруки, зокрема за кредитним договором №49.32/72/07-Zn від 15 жовтня 2007 року. 24 травня 2019 року між ПАТ «Дельта Банк» та позивачем, як новим кредитором, укладений договір №1436/К купівлі-продажу майнових прав, відповідно до якого позивач став єдиним власником прав вимоги за кредитними договорами, у тому числі за кредитним договором від 15 жовтня 2007 року. Згідно додатку №1 до договору №1436/К від 24 травня 2019 року розмір заборгованості, який відступлено позивачу, складає 5 215 039,40 гривень, з 2 786 553,20 гривень складає кредит, а 2 428 486,20 гривень - відсотки, які відповідач не повернула банку. У зв`язку з цим ТОВ «ФК «Гефест» просить суд стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором №49.32/72/07-Zn від 15 жовтня 2007 року в розмірі 2 786 553,20 гривень та покласти на відповідача витрати по сплаті судового збору. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 23 липня 2020 року дану справу передано за підсудністю до Деснянського районного суду м. Києва. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 29 жовтня 2020 року відкрито провадження у даній справі та призначено її до розгляду в порядку загального позовного провадження в підготовче судове засідання. Представник відповідача скористався своїм правом на подання відзиву на позовну заяву із запереченнями щодо наведених позивачем обставин та правових підстав позову, а також просив суд відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 19 липня 2021 року дану цивільну справу передано за підсудністю до Дарницького районного суду м. Києва. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 20 вересня 2021 року прийнято дану справу до свого провадження та призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження в підготовче судове засідання на 16 листопада 2021 року. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 16 листопада 2021 року справу призначено до розгляду по суті на 01 лютого 2022 року, закрито підготовче засідання. У судове засідання, яке відбулось 01 лютого 2022 року, позивач свого представника не направив, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином. На адресу суду надіслав клопотання про розгляд справи за його відсутності, із урахуванням доводів позовної заяви, просив позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився. Від представника, адвоката Юзефовича А.О., надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності відповідача та його представника із урахуванням поданих заперечень. Просив суд відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Суд, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку про те, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Статтею 4 Цивільного процесуального кодексу України (далі по тексту - ЦПК України) передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. За приписами ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Як вбачається з доданих до позовної заяви копій, 15 жовтня 2007 року між Відкритим акціонерним товариством «Кредитпромбанк», в особі начальника Борщагівського відділення відкритого акціонерного товариства «Кредитпромбанк» у м. Києві Сергієнко Світлани Миколаївни, та громадянкою України [PERSON] був укладений кредитний договір №49.32/72/07-Zn. У ст. 526 Цивільного кодексу України (далі по тексту - ЦК України) передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). За змістом ч. 2 ст. 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України). Згідно пп. 1.1. вказаного кредитного договору банк надає [PERSON] , як позичальнику, відновлену кредитну лінію на споживчі цілі у розмірі 138 000,00 доларів США строком по 14 жовтня 2022 року включно. Видача кредиту здійснюється після надання позичальником банку документів, що підтверджують страхування заставленого майна на користь банку від ризиків втрати, ушкодження та інших ризиків, передбачених іпотечним договором №49.12/72/1486/07 від 15 жовтня 2007 року. Забезпеченням виконання зобов`язань за кредитним договором, згідно пп. 1.5. кредитного договору, є іпотека: трикімнатна квартира площею 102, 00 кв.м. за адресою: [ADDRESS] . Положеннями пп. 3.4. визначено, що позичальник зобов`язаний застрахувати заставлене майно протягом 5 робочих днів з моменту укладення кредитного договору. Відповідно до пп. 1.2., 1.4. кредитного договору для обліку виданого кредиту банк відкриває позичковий рахунок № [NUMBER] , а для обліку нарахованих процентів за користування кредитом банк відкриває рахунок № [NUMBER] . За пп. 1.3. кредитного договору процентна ставка за кредитом дорівнює 13,6 процентів річних. Згідно зі ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до пп. 1.7. кредитного договору у разі несвоєчасного погашення заборгованості за кредитом та/або процентами за користування ним позичальник доручає банку здійснити договірне списання грошових коштів зі своїх рахунків у банку у сумі простроченого боргу за цим договором, яка відображена на відповідних рахунках банку. Згідно пп. 3.1., 3.2., 3.3. кредитного договору позичальник зобов`язується починаючи з місяця, наступного за місяцем отримання кредиту забезпечити погашення отриманого кредиту, шляхом внесення готівкою або шляхом безготівкового перерахування зі свого поточного/карткового рахунку грошових коштів у валюті отриманого кредиту на рахунок, вказаний у договорів, в період з 01 по 10 число кожного календарного місяця; забезпечити повернення одержаної суми кредиту не пізніше 14 жовтня 2022 року на рахунок, вказаний у кредитному договорі, шляхом внесення готівкою або перерахування з поточного рахунку; сплачувати банку нараховані процента за користування кредитом до 10 числа кожного календарного місяця включно, а також 14 жовтня 2022 року або в день повного дострокового погашення кредиту шляхом внесення готівки у касу банку або безготівкового перерахування зі свого поточного рахунку. Відповідно до пп. 7.6. кредитного договору він набирає чинності з моменту надання позичальнику кредитних коштів відповідно до його умов і діє до повного погашення позичальником заборгованості за кредитом та процентами за користування ними, а при наявності простроченої заборгованості і пені за несвоєчасне погашення кредиту та сплату процентів, а також штрафи передбачені договором. Аналіз вищевказаних положень кредитного договору доводить, що умовою набрання ним чинності є фактичне надання у позику кредитних коштів. При цьому, момент надання кредитних коштів є моментом чинності і відповідно початку дії кредитного договору. З огляду на положення пп. 1.1. кредитного договору умовою видачі кредиту є надання банку документів, що підтверджують страхування заставленого майна - [ADDRESS] , на користь банку від ризиків втрати, ушкодження та інших ризиків, передбачених іпотечним договором №49.12/72/1486/07 від 15 жовтня 2007 року. При цьому, до позовної заяви позивачем не додано доказів, які б підтверджували факт страхування заставленого майна позичальником і надання банку відповідних підтверджуючих це документів. Докази виконання кредитного договору, які б свідчили про його укладення і дію, позивачем не надані. Відсутні договір іпотеки, договір поруки, відомості про часткове чи повне погашення заборгованості, первинна документація щодо залишку заборгованості за кредитом перед ВАТ «Кредитпромбанк», докази переходу права вимоги вказаної заборгованості від ВАТ «Кредитпромбанк» до ПАТ «Дельта Банк», докази повного або часткового виконання зобов`язань за кредитним договором перед ПАТ «Дельта Банк», докази повідомлення боржника про перехід прав кредитора до ПАТ «Дельта Банк». На підтвердження отримання [PERSON] кредиту у доларах США позивачем надана копія заяви на видачу готівки №727_4 у розмірі 138 000,00 доларів США, на якій міститься напис про видачу кредиту згідно кредитного договору №49.32./72/07-Zn та підпис від імені [PERSON] 17 грудня 2007 року між ВАТ «Кредитпромбанк» і [PERSON] укладено додаткову угоду №1 до кредитного договору №49.32./72/07-Zn від 15 жовтня 2007 року, якою пп. 1.1. кредитного договору викладено у новій редакції, згідно якої банк відкриває позичальнику відновлену мультивалютну кредитну лінію на споживчі цілі у розмірі 1 190 900,00 грн. строком по 14 жовтня 2022 року включно. Видача кредиту здійснюється після надання позичальником банку документів, що підтверджують страхування заставленого майна на користь банку від ризиків втрати, ушкодження та інших ризиків передбачених іпотечним договором. Єдиним допустимим доказом отримання готівкової валюти позичальником є касовий документ - заява на видачу готівки, видана уповноваженою особою банку. При цьому, позивачем не надано доказів видачі кредиту у вищеозначеній сумі в розмірі 1 190 900,00 грн., як і надання позичальником документів щодо страхування заставленого майна. Згідно наданого представником відповідача відзиву на позовну заяву, на врахування доводів якого той наполягає, відповідач [PERSON] запевняє, що не отримувала грошових коштів відповідно до умов кредитного договору №49.32/72/07-Zn від 15 жовтня 2007 року. Відповідач вважає, що додані до справи копії кредитного договору і додаткових угод до нього викликають сумніви з приводу їх достовірності, а відтак вважала, що під час судового розгляду справи є необхідність витребувати їх оригінали. Також [PERSON] вказала, що підпис від її імені на заяві на видачу готівки №727_4, копія якої надана позивачем, виконаний не нею, а невідомою особою від її імені, тобто вказана заява на видачу готівки є підробленою. Згідно ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ч. 1 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до положень статті 95 ЦПК України письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено у порядку, встановленому законодавством. Учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу. Пунктом 3 розділу І Інструкції про касові операції в банках України, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 14 серпня 2003 року № 337, яка була чинною на час надання кредиту, передбачено, що до касових операцій, які регламентуються цією Інструкцією, належать, зокрема, і видача готівки клієнтам з їх рахунків чи рахунку банку через його касу. До касових документів, які оформлюються згідно із цією Інструкцією, належить заява на видачу готівки (п. 1 гл. 1 розділу III Інструкції) та визначені зразки касових документів, на підставі яких здійснюються прийняття і видача готівки (п. 2 гл 1 розділу III Інструкції). Форми документів, які застосовуються під час приймання переказу готівки та виплати її суми отримувачу в готівковій формі, визначаються відповідною платіжною системою і мають містити обов`язкові реквізити: дата здійснення операції, зазначення платника та отримувача, дані паспорта особи - отримувача або документа, що його замінює, сума касової операції, підписи платника або отримувача та працівників банку, уповноважених здійснювати касову операцію. Судом встановлено, що позивачем належними та допустимими доказами у розумінні положень ст.ст. 78-78 ЦПК України не доведено факт надання відповідачу кредитних коштів, оскільки якість поданих заяв на видачу готівки не дозволяє належним чином встановити усі наявні на них реквізити. Зокрема на заяві на видачу готівки №727_4 у розмірі 138 000,00 доларів США неможливо достеменно встановити дату її складення, окрім року, яким є 2007, а також прочитати увесь наявний на ній текст, відсутні перший і другий підпис уповноважених осіб банку та контролера. Сама заява подана у вигляді звичайної копії, без зазначення про наявність у позивача або іншої особи оригіналу, що не відповідає вимогам ст. 95 ЦПК України. На наявній серед додатків до позовної заяви копії заяви на видачу готівки від 17 грудня 2007 року щодо коштів у розмірі 494 000,00 грн., неможливо визначити її номер. Вказана копія не завірена належним чином, не містить підписів уповноважених осіб банку. Підпис на місця для підпису від імені самої [PERSON] не візуалізується. Заява подана у вигляді звичайної копії, без зазначення у нього або іншої особи оригіналу. Частиною 1 ст. 78 ЦПК України визначено, що суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Відповідно до ч. 1 ст. 60 Закону України «Про банки і банківську діяльність» інформація щодо діяльності та фінансового стану клієнта, яка стала відомою банку у процесі обслуговування клієнта та взаємовідносин з ним або стала відомою третім особам при наданні послуг банку або виконанні функцій, визначених законом, а також визначена у цій статті інформація про банк є банківською таємницею. Порядок розкриття банківської таємниці унормований положеннями ст. 61 Закону України «Про банки і банківську діяльність». Всупереч вказаному позивачем не зазначене джерело отримання відомостей від ВАТ «Кредитпромбанк», які містять банківську таємницю, а також не надано доказів переходу отримання відповідної інформації у його розпорядження та правомірність її використання. Окрім того, договором про внесення змін до додаткової угоди №1 до кредитного договору визначено, що банк встановлює процентну ставку кредитного транша відновленої мультивалютної лінії на споживчі цілі у розмірі 494 000,00 грн. строком по 14 жовтня 2022 року в розмірі 20 процентів річних. Із наданої позивачем копії неможливо встановити рік укладення договору про внесення змін до додаткової угоди № 1, через її друк у спосіб, який не дозволяє візуально ідентифікувати цифри. Датою укладення є 31 липня. Проте у нижній частині цього документу чітко видно дата і рік його підтвердження провідним економістом Борщагівського відділення РД ВАТ «Кредитпромбанк» Носовою О.М. - 31 липня 2007 року, що дозволяє визначити, що сам договір про внесення змін до додаткової угоди №1 до кредитного договору не міг бути укладений раніше дати його підтвердження провідним економістом. З огляду на те, що візуально ідентифікованою датою укладення договору про внесення змін до додаткової угоди №1 до кредитного договору є 31 липня, що збігається із датою його підтвердження провідним економістом Борщагівського відділення РД ВАТ «Кредитпромбанк» Носовою О.М., суд виходить з того, що датою укладення договору про внесення змін до додаткової угоди №1 до кредитного договору також є 31 липня 2007 року. При цьому, сама додаткова угода № 1 до кредитного договору датована 17 грудня 2007 р., тобто більш пізньою датою, аніж надана позивачем копія договору про внесення до неї змін, а тому вказаний доказ суд оцінює як недопустимий і недостовірний. Відповідно до укладеного між ВАТ «Кредитпромбанк» і [PERSON] 15 грудня 2009 року додаткового договору №2 до кредитного договору №49.32./72/07-Zn від 15 жовтня 2007 року пункт 1.1. кредитного договору викладено в новій редакції, згідно якої банк надає позичальнику кредити у сумі 118 066,58 доларів США з кінцевим терміном повернення 14 жовтня 2022 року згідно кредитного договору та в сумі 427 393,28 грн., з кінцевим терміном повернення 14 жовтня 2022 року. Інші умови кредитного договору залишені без змін. Доказів надання відповідачу кредиту у сумі 118 066,58 доларів США та в сумі 427 393,28 грн. позивачем не надано. Вказаний доказ є неналежним, оскільки він не містить інформації щодо предмету доказування, тоді як згідно ч. 4 ст. 77 ЦПК України суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. 23 грудня 2009 року між ВАТ «Кредитпромбанк» і [PERSON] укладений додатковий договір №3 до кредитного договору №49.32./72/07-Zn від 15 жовтня 2007 року, яким сторони вирішили встановити процедуру та умови повернення кредиту, нарахування та сплати процентів, сплати комісій, а також взаємні права та зобов`язання сторін, що виникнуть при обслуговування кредиту. Додатком до додаткового договору № 3 до кредитного договору є графік погашення кредитної заборгованості. Того ж дня між ВАТ «Кредитпромбанк» і [PERSON] укладений додатковий договір №3.1 до кредитного договору №49.32./72/07-Zn від 15 жовтня 2007 року, яким сторони вирішили встановити процедуру та умови повернення кредиту, нарахування та сплати процентів, сплати комісій, а також взаємні права та зобов`язання сторін, що виникнуть при обслуговування кредиту. Додатком до додаткового договору № 3.1 до кредитного договору є графік погашення кредитної заборгованості. При цьому позивачем не надано суду доказів фактичного виконання кредитного договору, детального розрахунку заборгованості з урахуванням здійснених оплат та на підставі первинних документів, отриманих від ВАТ «Кредитпромбанк», як сторони зазначеного правочину. 24 травня 2019 року між Публічним акціонерним товариством «Дельта банк», в особі Сорокіна Микити Володимировича, представника на підставі довіреності, та ТОВ «ФК «Гефест», в особі директора Сінілова Олександра Володимировича, був укладений договір №1436/К купівлі-продажу майнових вимог, посвідчений Шевченко І.Л., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, зареєстрований в реєстрі за №1049. Як зазначено в преамбулі до вказаного договору №1436/К купівлі-продажу майнових вимог він укладений за результатами відкритих торгів (аукціону) оформлених протоколом №UA-EA-2019-04-01-000026-b від 07 травня 2019 року. Відповідно до пп. 1.1. вказаного договору, ПАТ «Дельта банк», як продавець, передає у власність ТОВ «ФК «Гефест», як покупцеві, а той приймає у власність майнові права, які виникли та/або можуть виникнути у майбутньому та які включають права вимоги до боржників, майнових поручителів та фінансових поручителів, які виникли за укладеними договорами та/або на інших підставах наведених у додатку №1 до цього договору; право оскаржувати недійсність або припинення прав вимоги, а також припинення/ліквідацію будь-якого з боржників у судовому та позасудовому порядку; право звернення до державних органів, установ та організацій всіх форм власності в межах прав та повноважень власника прав вимоги та/або кредитора за правами вимоги, які передбачені законодавством та укладеними договорами, включаючи, але не обмежуючись боржників, органів нотаріату, правонаступників/спадкоємців боржників, тощо; право власності на права вимоги, а також інші права кредитора за правами вимоги, в тому числі ті, які виникнуть в майбутньому в разі скасування рішень про їх недійсність чи припинення або у разі скасування припинення/ліквідації боржника на підставі цього договору; право набути у власність гроші та/або майно на підставах наведених у додатку №1 до цього договору або отримати грошові кошти/відшкодування за наслідками недійсності/нікчемності укладених договорів тощо; інші права, що пов`язані або випливають із прав вимоги. Згідно п. 3.1. договору №1436/К купівлі-продажу майнових вимог за продаж майнових прав покупець сплачує продавцю грошові кошти у розмірі 12 123 500,00 грн. Пунктом 2.6. договору №1436/К купівлі-продажу майнових вимог визначений обов`язок продавця та покупця повідомити боржників про відступлення права вимоги за основними договорами протягом 5 календарних днів з моменту набрання чинності цим договором, у порядку передбаченому чинним законодавством або відповідно основним договором. При цьому продавець здійснює повідомлення боржників шляхом розміщення відповідного інформаційного повідомлення на офіційному сайті АТ «Дельта Банк». Судом встановлено відсутність будь-яких доказів, які б доводили перехід права вимоги до відповідача від ВАТ «Кредитпромбанк» до ПАТ «Дельта Банк», а відтак і даних про можливість переходу таких право від ПАТ «Дельта Банк» до ТОВ «ФК «Гефест». Згідно ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного суду, викладеного в постанові 16 березня 2021 по справі № 906/1174/18, правова природа договору відступлення права вимоги полягає у тому, що у конкретному договірному зобов`язанні первісний кредитор замінюється на нового кредитора, який за відступленою вимогою набуває обсяг прав, визначений договором, у якому виникло таке зобов`язання. Указані норми права визначають ознаки договору відступлення права вимоги, зокрема предметом договору є відступлення права вимоги виконання обов`язку у конкретному зобов`язанні. За ч. 1 ст. 512 ЦК України відступлення права вимоги є одним із випадків заміни кредитора в зобов`язанні, яке відбувається на підставі правочину. Відступлення права вимоги не є окремим видом договору, це правочин, який опосередковує перехід права. Відступлення права вимоги може відбуватися, зокрема, внаслідок укладення договору: (а) купівлі-продажу чи міни (частина третя статті 656 ЦК України); (б) дарування (частина друга статті 718 ЦК України); (в) факторингу (глава 73 ЦК України). [PERSON] наполягає, що не вступала у будь-які правовідносини з ПАТ «Дельта Банк», не була учасником відкритих торгів (аукціону) оформлених протоколом №UA-EA-2019-04-01-000026-b від 07 травня 2019 року та не мала відомостей про його проведення, а також не повідомлялась позивачем про набуття ним майнових вимог до неї, як до боржника за кредитним договором із ВАТ «Кредитпромбанк». Згідно ч. 2 ст. 517 ЦПК України боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. Приведене доводить відсутність порушеного або оспорюваного права позивача, що відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 16 жовтня 2020 року по справі № 910/12787/17, є самостійною підставою для ухвалення рішення про відмову в задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин. Відповідно до. п. 5.6. договору №1436/К купівлі-продажу майнових вимог вказаний правочин набуває чинності з дати його підписання уповноваженими особами сторін та нотаріального посвідчення. При цьому, умовами договору №1436/К купівлі-продажу майнових вимог не передбачений перелік конкретних майнових вимог, які є предметом продажу за вказаним правочином, у тому числі вимог за кредитним договором між ВАТ «Кредитпромбанк» і [PERSON] №49.32./72/07-Zn від 15 жовтня 2007 року. Підтвердження проведення відкритих торгів (аукціону), які стали підставою для укладення договору №1436/К купівлі-продажу майнових вимог, копія оформленого за результатами проведення таких торгів протоколу №UA-EA-2019-04-01-000026-b від 07 травня 2019 року, а також докази здійснення оплати ціни вказаного правочину позивачем не надавалось. Згідно п. 5.7. будь-які зміни і доповнення до цього договору є чинними за умови підписання їх уповноваженими особами сторін та нотаріального посвідчення. Окрім договору №1436/К купівлі-продажу майнових вимог позивачем надано власноруч складені таблиці. Перша таблиця має незаповнені чисті графи. У її правому верхньому куті міститься позначка, що вона є додатком №1 до договору №1436/К купівлі-продажу майнових вимог. Графи наступної таблиці містять нумерацію, починаючи з №18, що не дає можливості встановити логічний зв`язок із попередньою таблицею, які закінчується графою під №5. У другій таблиці в графі з номером 19 міститься напис «кредитний договір… [PERSON] , 2884506246…49.32/72/07-Zn…15.10.2007…14.10.2022…5 215 039,40…2 786 553,20…2 428 486,20», а в графі 19.1.: «іпотечний договір з додатками, додатковими договорами/угодами, договорами про внесення змін та доповнення до вказаного договору, тощо, що є його невід`ємними частинами, посвідчений 15.10.2007 р. ПН КМНО Кравченко ІС. за реєстр. №5393… [PERSON] , 2884506246…49.12/72/1486/07…49.32/72/07-Zn…15.10.2007…трикімнатна квартира загальною площею 102,00 кв.м., яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] ». Наступний аркуш додатків до позовної заяви містить дані ПАТ «Дельта банк» і ТОВ «Фінансова компанія «Гефест», проте суд встановлює неможливість достеменно встановити частиною якого документу є даний аркуш. Суд приходить до висновку, що вказані таблиці, а також аркуш із підписами, є неналежними, недопустими і недостовірними доказами у даній справі, оскільки вони не відповідають вимогам, які пред`являються до додатків до договору №1436/К купівлі-продажу майнових вимог, так як не містять підписів уповноважених осіб сторін, і не посвідчені нотаріально, не містять інформації щодо предмета доказування, а на їх підставі неможливо встановити дійсні обставини справи. Про наявність таких додатків до договору №1436/К купівлі-продажу майнових вимог відсутні дані і в самому цьому правочині, тоді як відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до приписів ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а ч. 1 ст. 13 ЦПК України передбачає, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому, ч. 6 ст. 81 ЦПК України чітко визначає, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зауважив, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який, між іншим, вимагає, щоб при остаточному вирішенні справи судами їх рішення не викликали сумнівів (рішення від 28 жовтня 1999 року у справі «Брумареску проти Румунії», заява № 28342/95, § 61,). Якщо конфліктна практика розвивається в межах одного з найвищих судових органів країни, цей суд сам стає джерелом правової невизначеності, тим самим підриває принцип правової визначеності та послаблює довіру громадськості до судової системи (рішення від 29 листопада 2016 року у справі «Парафія греко-католицької церкви в м. Люпені та інші проти Румунії», заява № 76943/11, § 123). ЄСПЛ неодноразово зазначав, що формулювання законів не завжди чіткі. Тому їх тлумачення та застосування залежить від практики. І роль розгляду справ у судах полягає саме у тому, щоб позбутися таких інтерпретаційних сумнівів з урахуванням змін у повсякденній практиці (рішення від 11 листопада 1996 року у справі «Кантоні проти Франції», заява № 17862/91, § 31-32; від 11 квітня 2013 року у справі «Вєренцов проти України», заява № 20372/11, § 65). Судові рішення повинні бути розумно передбачуваними (рішення від 22 листопада 1995 року у справі «S.W. проти Сполученого Королівства», заява № 20166/92, § 36). Отже, аналізуючи норми законодавства, яке підлягає застосуванню до спірних правовідносин у сукупності з наданими сторонами доказами, суд вважає, що ТОВ «ФК «Гефест» не доведено наявності прав кредитора по відношенню до відповідача [PERSON] за кредитним договором №49.32/72/07-Zn від 15 жовтня 2007 року, та відповідно порушених у зв`язку з цим прав або охоронюваних законом інтересів. Позовні вимоги є недоведеними, безпідставними і необґрунтованими. У зв`язку з цим, суд приходить про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Окрім того, заперечуючи проти позову представником відповідача заявлено про застосування строку позовної давності на підставі ст. 267 ЦК України. Заява обґрунтована тим, що кредитний договір №49.32./72/07-Zn від 15 жовтня 2007 року передбачає внесення щомісячних платежів. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Відповідач вважає, що строк позовної давності слід обраховувати з 11 січня 2010 року, дати внесення першого платежу за кредитним договором, тож строк позовної давності на час звернення з позовом до суду минув. Відповідно до постанови Верховного Суду від 12 січня 2022 року по справі № 465/5754/13-ц заміна сторони у зобов`язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності Позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до відповідальності після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Інститут позовної давності виконує кілька завдань, у тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу. Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст. 261 ЦК України). Значення позовної давності полягає в тому, що цей інститут забезпечує визначеність та стабільність цивільних правовідносин. Він дисциплінує учасників цивільного обігу, стимулює їх до активності у здійсненні належних їм прав, зміцнює договірну дисципліну, сталість цивільних відносин. Згідно з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 у разі порушення позичальником терміну внесення чергового платежу, передбаченого договором (прострочення боржника), відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України кредитодавець до спливу визначеного договором строку кредитування вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини кредиту, що залишилася, і нарахованих згідно зі ст.1048 ЦК України, але не сплачених до моменту звернення кредитодавця до суду, процентів, а також попередніх невнесених до такого моменту щомісячних платежів у межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. Невнесені до моменту звернення кредитора до суду щомісячні платежі підлягають стягненню у межах позовної давності, перебіг якої визначається за кожним з платежів окремо залежно від настання терміну сплати кожного з цих платежів. Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України. Водночас, відповідно до ст. 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи, тобто коли є підстави для задоволення позовних вимог, звернутих позивачем до того відповідача у спорі, який заявляє про застосування позовної давності. Якщо право чи інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду, не порушені, суд відмовляє в позові з підстави його необґрунтованості. За таких обставин, з огляду на те, що порушення прав позивача судом не встановлені, підстави для застосування позовної давності по даній справі відсутні. З огляду на вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. В порядку ст. 141 ЦПК України, враховуючи відмову у задоволенні позовних вимог, відшкодування судових витрат позивачу не здійснюється. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed