Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-27 00:00:00

Представник позивачки [PERSON] - адвокат, Яременко І.О., звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , третя особа територіальна громада села П`ятничани в особі Бібрської міської ради Львівської області, в якому, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, просить встановити факт належності [PERSON] , померлому [INFO] свідоцтва про одруження серії [NUMBER] від 15.12.1995, виданого на ім`я « [PERSON] » та визнати за [PERSON] , [INFO] , в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , право власності на 5/6 часток земельних ділянок на території Соколівської сільської ради Жидачівського району Львівської області, загальною площею 0,9532 га, згідно Державного акту про право приватної власності на землю серія ІІ-ЛВ № 015493 від 26.02.2001. Обґрунтування позовних вимог. В обґрунтування позовної заяви позивачка покликається на те, що [INFO] помер її батько [PERSON] , після смерті котрого відкрилася спадщина до складу якої, окрім іншого, входили земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Соколівської сільської ради, загальною площею 0,9532 га, що належали померлому, згідно Державного акту на право приватної власності на землю серія II-ЛВ №015493 від 26.02.2001. [PERSON] дійсно проживав та був зареєстрований в [ADDRESS] до дня своєї смерті, що наступила [INFO] . На день смерті разом з ним була зареєстрована та проживала його дружина [PERSON] . Заповіт від [PERSON] у виконкомі Соколівської сільської ради не посвідчувався. Серед спадкоємців першої черги після смерті [PERSON] були дружина [PERSON] , дочка [PERSON] , дочка [PERSON] та дочка [PERSON] . Оскільки матір позивачки [PERSON] проживала із [PERSON] на час його смерті, не заявляла про відмову від спадщини, відтак вважає, що фактично її прийняла, однак юридично не оформила. [INFO] у померла матір позивачки [PERSON] , після смерті якої відкрилася спадщина до складу якої, окрім іншого, увійшли земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Соколівської сільської ради, загальною площею 0,9532 га, які вона фактично успадкувала після смерті свого чоловіка [PERSON] , проте юридично не оформила. [PERSON] , була зареєстрована та проживала в [ADDRESS] до дня своєї смерті.15.08.2019 від імені [PERSON] посвідчено заповіт у виконкомі Соколівської сільської ради, під №49 в користь позивачки. На день смерті даний заповіт не змінено і не скасовано. Позивачка у визначений законом термін звернулася в Жидачівську державну нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини після смерті своєї матері [PERSON] , внаслідок чого нотаріусом заведена спадкова справа №81/2021 від 25.02.2021. 14.05.2021 позивачка звернулася до державного нотаріуса Жидачівського районного нотаріального округу для видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті матері [PERSON] , однак нотаріус відмовив у його видачі. Причиною відмови стало те, що у свідоцтві про смерть та в свідоцтві про одруження спадкодавиці з її чоловіком [PERSON] , який помер [INFO] , спадкоємцем якого була його дружина - [PERSON] , яка спадщину прийняла, але не оформила своїх спадкових прав, наявні розбіжності: " [PERSON] " - " [PERSON] ", а також відсутні правовстановлюючі документи на земельні ділянки, призначені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходяться на території Соколівської сільської ради Жидачівського району Львівської області, що належали чоловікові [PERSON] - [PERSON] , який помер [INFO] , спадкоємцем якого була його дружина - [PERSON] , яка спадщину прийняла, але не оформила своїх спадкових прав. Вважаючи, що її спадкові права порушено, позивачка звернулася із даним позовом до суду із вимогою про встановлення факту належності спадкодавцю правовстановлюючого документу та вимогою про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за заповітом. Процесуальні рішення, постановлені по справі. Ухвалою судді Жидачівського районного суду Львівської області Равлінка Р.Г. від 15.06.2021 цивільну справу прийнято до розгляду та призначено до відкритого підготовчого засідання в порядку загального позовного провадження на 03.08.2021 на 12-00 год /а.с.31-32/. Ухвалою суду від 03.08.2021 у зв`язку із заявою представника позивача про необхідність уточнення позовних вимог підготовче засідання відкладено на 13.10.2021 на 12-00 год., /а.с.43/. Ухвалою суду від 13.10.2021 у зв`язку із заявою представника позивача про необхідність витребування спадкової справи підготовче засідання відкладено на 09.11.2021 на 10-00 год. /а.с.59/. Ухвалою суду від 09.11.2021 підготовче провадження закрито, а справу призначено до судового розгляду на 13.12.2021 на 11-00 год /а.с.76-77/. Ухвалою суду від 13.12.2021 у зв`язку із неявкою учасників справи розгляд справи відкладено на 28.01.2022 на 12-00 год. /а.с.81/ Розгляд справи по суті відбувся 28.01.2022 за участю позивачки та її представника. Заяви та клопотання сторін, узагальнення їх доводів та інші процесуальні дії у справі. В судовому засіданні 28.12.2022 позивачка [PERSON] та її представник адвокат Яременко І.О. уточнені позовні вимоги підтримали повністю та просили їх задовольнити, покликаючись на підстави викладені у позовній заяві. Відповідач [PERSON] , будучи належним чином повідомленою про дату, час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилася, однак подала заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги визнає Відповідачка [PERSON] , будучи належним чином повідомленою про дату, час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилася. Представник третьої особи - Бібрської міської ради Львівської області не з`явився, однак подав заяву в якій просив розглянути справу без його участі за наявними в матеріалах справи документами. В судовому засіданні позивачка [PERSON] допитана в якості свідка та свідок [PERSON] пояснили, що [PERSON] , який помер [INFO] та [PERSON] , яка померла [INFO] в с. П`ятничани, були подружжям та батьками позивачки [PERSON] . Відповідно до ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Частинами 1 та 4 статті 206 ЦПК встановлено, що позивач може відмовитися від позову, а відповідач-визнати позовна будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача та свідків, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Згідно довідки Відділу у Жидачівському районі Головного управління Держгеокадастру у Львівській області від 16.12.2021, у книзі реєстрації Державних актів на право приватної власності на землю на території Соколівської сільської ради Жидачівського району Львівської області на [PERSON] зареєстрований Державний акт на право приватної власності на землю серії II-ЛВ №015493 від 26.02.2001. Реєстраційний номер 261. Площа земельної ділянки 0,9532 га. Цільове призначення: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Підстава для передачі землі у приватну власність: розпорядження голови Жидачівської районної ради від 16.06.2000 року №194. /а.с.19/. Згідно Державного акту на право приватної власності на землю II-ЛВ №015493 від 26.02.2001, [PERSON] є власником земельних ділянок для ведення товарного сільськогосподарського призначення на території Соколівської сільської ради Жидачівського району загальною площею 0,9532 га /а.с.20/ Згідно свідоцтва про одруження [NUMBER] від 15.12.1955, [PERSON] та [PERSON] 19.11.1955 зареєстрували шлюб із у Соколівській сільській раді Новострілищанського районного бюро ЗАГС та після одруження дружині присвоєно прізвище - [PERSON] /а.с.10/. Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 23.12.2002, [PERSON] помер [INFO] у віці 65 років, про що зроблено актовий запис №21 /а.с.13/ Згідно довідки виконавчого комітету Бібрської міської ради №66 від 17.05.2021, [PERSON] дійсно проживав та був зареєстрований в [ADDRESS] до дня своєї смерті, що наступила [INFO] . На день смерті разом з ним була зареєстрована та проживала його дружина [PERSON] . Заповіт від [PERSON] у виконкомі Соколівської сільської ради не посвідчувався. /а.с.14/ Відповідно до витягу зі спадкового реєстру від 02.04.2021 №64203110, спадкова справа після смерті [PERSON] не заводилася /а.с.15/. Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 02.10.2020, [PERSON] померла [INFO] в с. П`ятничани Жидачівського району у віці 86 років, про що зроблено актовий запис №14 /а.с.16/. Згідно довідки виконавчого комітету Бібрської міської ради №67 від 17.05.2021, [PERSON] , була зареєстрована та проживала в [ADDRESS] до дня своєї смерті, що наступила 02.10.2020. 15.08.2019 від імені [PERSON] посвідчено заповіт у виконкомі Соколівської сільської ради, під №49 в користь позивачки. На день смерті даний заповіт не змінено і не скасовано /а.с.17/. Згідно довідки Жидачівської державної нотаріальної контори №76/02-14 від 25.02.2021, після смерті [PERSON] заведена спадкова справа №81/2021 за заявою [PERSON] /а.с.18/. Згідно свідоцтва про народження [NUMBER] від 25.11.1965, [PERSON] народилася [INFO] в с. П`ятничани Перемишлянського району Львівської області, а її батьками є [PERSON] та [PERSON] /а.с.11/. Згідно свідоцтва про укладення шлюбу Серії [NUMBER] від 25.07.1987, [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб 25.07.1987 у Баковецькій сільській раді та після одруження дружині присвоєно прізвище " [PERSON] " /а.с.12/. З оглянутої в судовому засіданні спадкової справи №81/2021 після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] встановлено, що згідно заповіту від 15.08.2019, зареєстрованого в реєстрі за №49 [PERSON] заповіла все своє майно своїй дочці [PERSON] , а також встановлено, що згідно заяви [PERSON] від 25.02.2021 №199 остання заявила, що спадщину після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] вона приймає. Відповідно до постанови державного нотаріуса №171/02-31 від 14.05.2021, [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] , через те, що у свідоцтві про смерть та в свідоцтві про одруження спадкодавця з її чоловіком [PERSON] , який помер [INFO] , спадкоємцем якого була його дружина - [PERSON] , яка спадщину прийняла, але не оформила своїх спадкових прав, наявні розбіжності: "[PERSON]", " [PERSON] ", а також відсутні правовстановлюючі документи на земельні ділянки, призначені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходяться на території Соколівської сільської ради Жидачівського району Львівської області, що належали чоловікові [PERSON] - [PERSON] , який помер [INFO] , спадкоємцем якого була його дружина - [PERSON] , яка спадщину прийняла, але не оформила своїх спадкових прав /а.с.22/. При вирішенні позовних вимог судом підлягають застосуванню наступні норми чинного законодавства. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є невід`ємною частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд. У пункті 35 рішення від 12 березня 2009 року у справі «Плахтєєва та Плахтєєв проти України» (заява № 20347/03; рішення від 12 березня 2009 року) Європейський суд з прав людини вкотре наголосив на гарантованому кожній особі праві на звернення до суду з позовом щодо її прав та обов`язків цивільного характеру. Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч. 1 ст. 12 ЦПК України). Даний принцип полягає у прояві в змагальній формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Сторони зобов`язані визначити коло фактів, на які вони можуть посилатися як на підставу своїх вимог і заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення (ч. 1 ст. 81 ЦПК України), крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Пленум Верховного Суду України у пункті 11 постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року № 11 роз`яснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, котрі мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку усіх доказів. Стаття 41 Конституції України зазначає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Як роз`яснено в п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у Свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали, суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Разом з тим, цей порядок не застосовується, якщо виправлення в таких документах належним чином не застережені або ж їх реквізити нечітко виражені внаслідок тривалого використання, неналежного зберігання, тощо. Це є підставою для вирішення питання про встановлення факту, про який йдеться в документі, відповідно до чинного законодавства. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до п. 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. А відтак, при постановленні рішення по даній справі, слід керуватися положенням ЦК УРСР в редакції 1963 року. Окрім цього, при вирішенні вказаного судового спору також слід керуватися нормами ЦК України 2004 року, оскільки спадкування спадкового майна має місце після прийняття нового Цивільного Кодексу України. Стосовно успадкування майна [PERSON] після смерті чоловіка [PERSON] , який помер [INFO] , суд застосовує законодавство, яке діяло на момент виникнення правовідносин, а саме ЦК УРСР від 18.07.1963. Відповідно до статті 529 ЦК УРСР (у редакції, що була чинною на час виникнення правовідносин) при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки(усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю. Згідно з ст. 524 статті ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом; спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Відповідно до вимог ст. 548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій. Згідно зі ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Згідно ст.526 ЦК УРСР місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (стаття 17 цього Кодексу), а якщо воно невідоме, - місцезнаходження майна або його основної частини. Відповідно до ст.525 згаданого кодексу часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця. Стосовно успадкування майна [PERSON] після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] , суд застосовує ЦК України від 16.01.2003. У статті 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав і обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обов`язків, що зазначені у статті 1219 ЦК України(статті1218,1231 ЦК України). Статтею 1217 ЦК України встановлено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно з частиною другою статті 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. За змістом статті 1268 ЦК України порядок прийняття спадщини встановлюється залежно від того, чи проживав постійно спадкоємець разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Так, відповідно до частин третьої і четвертої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. Згідно ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Згідно ч.1 ст.1235 ЦК України, заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до ст.ст.1268, 1269, 1270 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її; спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини; для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Судом встановлено, що факт належності [PERSON] , померлому [INFO] , свідоцтва про одруження [NUMBER] від 15.12.1955, виданого на ім`я " [PERSON] " підтверджується зібраними і дослідженими письмовими доказами, а також поясненнями свідків, які сумнівів у своїй належності та допустимості не викликають. З врахуванням вищенаведеного суд приходить до висновку, що [PERSON] , який помер [INFO] був чоловіком [PERSON] , яка померла [INFO] . Встановлення факту належності правовстановлюючого документу має для позивачки юридичне значення, оскільки дає їй можливість для реалізації свого права щодо оформлення спадщини після смерті матері [PERSON] . [PERSON] успадкувала спірну земельні діялянки після смерті чоловіка [PERSON] , який помер [INFO] , оскільки фактично вступила в управління та володіння спадковим майном, а отже вважається такою, що прийняла спадщину, відповідно до ст.549 ЦК УРСР 1963. Позивачка [PERSON] є особою на чию користь складено заповіт та спадкоємицею [PERSON] , яка прийняла спадщину після смерті спадкодавиці своєчасно та належним чином у встановленому законом порядку, а саме звернувшись у Жидачівську ДНК із заявою про прийняття спадщини. Відтак, враховуючи наведене, суд приходить до переконливого висновку в підставності позовних вимог [PERSON] щодо визнання за нею права власності на 5/6 частин спірних земельних ділянок. Враховуючи те, що обставин, які б вказували, що [PERSON] за життя набула або володілав спірним майном неправомірно, в суді не встановлено; позивачка оформити право на спадкове майно не має можливості, а тому, враховуючи наведене, зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, суд вважає позовну заяву обґрунтованою, підставною і такою, що підлягає задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved