Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-26 00:00:00

03.08.2021 року представник позивач [PERSON] , яка здійснює свої повноваження на підставі довіреності від 10.01.2019 року (а.с.33) звернулася до суду з позовом до Василівської сільської ради Болградського району Одеської області та просить визнати за [PERSON] право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та дворовими спорудами при ньому, розташований за адресою: [ADDRESS] , в наступних частках: - на 1/6 частку, як за спадкоємцем за законом після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] ; - на 1/6 частку, як за спадкоємцем за законом після смерті батька [PERSON] , померлого [INFO] ; - на 1/6 частку, як за членом колгоспного двору. При цьому представник позивача посилається на те, що вищезазначений будинок станом на 14.04.1991 року відносився до колгоспного двору до складу якого входили: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , тобто кожний придбав право власності на 1/6 частину житлового будинку. Після смерті [PERSON] , який помер [INFO] та [PERSON] , яка померла [INFO] , їх частки в будинку успадкував син [PERSON] , спадщину він прийняв у встановленому законом порядку, але коли позивач звернувся до нотаріуса з метою оформлення спадкових прав, йому постановою нотаріуса було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу на ім`я померлих. Також позивачу рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно відмовлено в проведенні реєстрації права власності на його частку будинку, через відсутність правовстановлюючого документу на будинок. Тому позивач змушений був звернутися до суду з цім позовом. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, надав 14.12.2021 року заяву, в якій просить розглянути справу у його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі (а.с.114). Відповідач Василівська сільська рада Болградського району Одеської області в особі голови Бойчева П., надав заяву про розгляд справи за відсутності представника сільської ради, позовні вимоги визнав в повному обсязі та не заперечував проти їх задоволення. Відповідно до ч.3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Вивчивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що станом на 14 квітня 1991 року житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , належав до типу колгоспного двору та до його складу входили члени цього двору: [PERSON] - голова двору (помер [INFO] ), [PERSON] (померла [INFO] ), [PERSON] - позивач по справі, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . На підставі ст. 123 ЦК України в редакції 1963 року, яка діяла станом на 14 квітня 1991 року, кожен член колгоспного двору придбав право власності на майно цього колгоспного двору в рівних частках, тобто по 1/6 частки будинку з господарськими будівлями та дворовими спорудами. Це підтверджується довідкою Василівської сільської ради Болградського району Одеської області №770 від 14.07.2021 року виданої на підставі записів в погосподарській книзі №5, особистий рахунок 807 (а.с.18). Відповідно до абз.2 п.6 Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31.01.1966 року, яка втратила чинність в 1996 році, не підлягали реєстрації будинки та домоволодіння, що розташовані в сільських населених пунктах, які адміністративно підпорядковані містам або селищам міського типу, але до них не приєднані. У сільській місцевості оформлення індивідуальних (приватних будинків) станом на 1991 рік здійснювалось шляхом внесення відповідного запису у погосподарській книзі сільської ради та відкриття особового рахунку на ім`я власника. Згідно з ч.1 ст.3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" від 01.07.2004 року зі змінами та доповненнями, державна реєстрація прав є обов`язковою. В ч.4 ст.3 цього ж Закону визначено, що права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, якщо на момент виникнення прав та їх обтяжень діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав та їх обтяжень. Згідно із абз. 3 частини 3 ст. 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державна реєстрація прав власності , з подальшою видачею свідоцтва про право власності на об`єкти ( індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них) , що розташовані на територіях сільських рад та які закінчені будівництвом до 05 серпня 1992 року, щодо яких раніше не здійснювалась державна реєстрація прав власності для осіб, за якими закріплені особові рахунки в погосподарських книгах відповідних сільських рад, здійснюється на підставі поданої заяви та виписки із зазначених книг, наданої виконавчим органом сільської ради ( у разі, якщо такий орган не створений, - сільським головою) або відповідною архівною установою, а також інших документів, визначених у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно № 50319776 від 19.12.2019 року позивачу [PERSON] відмовлено у проведенні державної реєстрації права власності на вищевказаний житловий будинок через відсутність правовстановлюючого документу на житловий будинок (а.с.28). Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Таким чином суд вважає доведеними позовні вимоги, щодо визнання за позивачем право власності на 1/6 частку у житловому будинку, як за членом колгоспного двору. Також, судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 25.02.2013 року, виданого виконавчим комітетом Василівської сільської ради Болградського району Одеської області, на підставі актового запису №11, [PERSON] , помер [INFO] (а.с.17). Після його смерті відкрилась спадщина на 1/6 частку у вищезазначеному житловому будинку. При житті [PERSON] склав заповіт від 12.12.2012 року, посвідчений секретарем виконавчого комітету Василівської сільської ради Болградського району Одеської області, зареєстрований в реєстрі за №86, відповідно до якого заповів все своє майно, де б воно не знаходилося та з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що на день смерті буде йому належати, та на що він за законом матиме право - [PERSON] , позивачу по справі. Заповіт не змінено та не скасовано (а.с.59). Спадкоємцем за заповітом після його смерті є [PERSON] , позивач по справі, який також є сином померлого, що підтверджується його свідоцтвом про народження (а.с.15), який прийняв спадщину фактом постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини відповідно до ст. 1268 ч.3 ЦК України, що підтверджується довідкою Василівської сільської ради Болградського району вих.№770 від 14.07.2021 року (а.с.18) та шляхом подачі нотаріусу заяви про прийняття спадщини відповідно до ст. 1269 ч.1 ЦК України, що підтверджується його особистою заявою №455 від 30 липня 2013 року (а.с.50) та матеріалами спадкової справи № 217/2013 (265Б/2019), заведеною державним нотаріусом Болградської районної державної нотаріальної контори Одеської області (а.с.49-107). На деяке спадкове майно позивач вже отримав відповідні свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Інші спадкоємці за законом першої черги, які на момент відкриття спадщини постійно проживали зі спадкодавцем за однією адресою: дружина померлого - [PERSON] та син [PERSON] , відмовилися від прийняття спадщини за законом, що підтверджується їх особистими заявами №456 та №457 від 30.07.2021 року, які вони надали відповідно до вимог законодавства, а саме у шестимісячний строк з моменту відкриття спадщини (а.с.51,52). Постановою державного нотаріуса Київської державної нотаріальної контори у місті Одеса Баранової О.В. від 17.07.2019 року, позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частку житлового будинку після смерті [PERSON] , у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу, який підтверджував би належність житлового будинку спадкодавцю (а.с.32). В подальшому, відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 13.06.2014 року, виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Болградського районного управління юстиції в Одеській області, на підставі актового запису про смерть №503, [PERSON] , померла [INFO] (а.с.16). Після її смерті відкрилась спадщина на 1/6 частку у вищезазначеному житловому будинку. При житті [PERSON] склала заповіт від 12.12.2012 року, посвідчений секретарем виконавчого комітету Василівської сільської ради Болградського району Одеської області Дімовою В.І., зареєстрований в реєстрі за №87, відповідно до якого заповіла все своє майно, де б воно не знаходилося та з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що на день смерті буде їй належати, та на що вона за законом матиме право - [PERSON] , позивачу по справі. Заповіт не змінено та не скасовано (а.с.126). Спадкоємцем за заповітом після її смерті є [PERSON] , позивач по справі, який також є сином померлої, що підтверджується його свідоцтвом про народження (а.с.15), який прийняв спадщину фактом постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини відповідно до ст. 1268 ч.3 ЦК України, що підтверджується довідкою Василівської сільської ради Болградського району вих.№770 від 14.07.2021 року (а.с.18) та шляхом подачі нотаріусу заяви про прийняття спадщини відповідно до ст. 1269 ч.1 ЦК України, що підтверджується його особистою заявою №763 від 22 жовтня 2014 року (а.с.123) та матеріалами спадкової справи № 355/2014 (382Б/2019), заведеною державним нотаріусом Болградської районної державної нотаріальної контори Одеської області (а.с.120-135). Спадкоємець за законом першої черги, який на момент відкриття спадщини постійно проживав зі спадкодавцем за одним адресом, а саме син померлої - [PERSON] , відмовився від прийняття спадщини за законом, що підтверджується його особистою заявою №762 та від 22.10.2014 року, яку він надав відповідно до вимог законодавства, а саме у шестимісячний строк з моменту відкриття спадщини (а.с.121). Постановою державного нотаріуса Київської державної нотаріальної контори у місті Одеса Баранової О.В. від 25.10.2019 року, позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на частку житлового будинку після смерті [PERSON] , у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу, який підтверджував би належність житлового будинку спадкодавцю. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, оскільки відповідач визнав позов і обставини визнані сторонами не підлягають доказуванню у відповідності до ст. 82 ч.1 ЦПК України. Судом не виявлено обставин, що суперечать закону або порушують права, свободи чи інтереси інших осіб.

Outcome: approved