Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-01 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. На обґрунтування своїх вимог посилається на те, що на початку жовтня місяця 2021 року вона дізналася, що Солонянським відділом державної виконавчої служби у Дніпровському районі Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), на підставі виконавчого напису приватного нотаріуса Чернігівського міського нотаріального округу Завалієва Артема Анатолійовича № 7219, вчиненого ним 11 липня 2017 року, було відкрито виконавче провадження № 66715323 по примусовому стягненню з [PERSON] на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» заборгованості за кредитним договором та витрат пов`язаних з вчиненням виконавчого напису у розмірі 182646 грн. 26 коп. Жодних боргових зобов`язань перед АТ КБ «Приватбанк» позивачка не мала та будь-яких нотаріально посвідчених кредитних договорів з банками України і з іншими фінансовими установами ніколи не укладала, що не дало законних відстав приватному нотаріусу Чернігівського міського нотаріального округу Завалієву А.А. для видачі такого протиправного виконавчого напису № 7219 від 11 липня 2017 року. Вважає, що зазначений виконавчий напис є таким, що не підлягає виконанню, оскільки на його думку приватним нотаріусом вчинено виконавчий напис з порушенням норм Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, що є підставами для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Позивачка в судове засідання не з`явилася, повідомлялася про час та місце судового засідання належним чином, причину неявки суду не повідомила, надала суду заяву, згідно якої просила проводити судове засідання у її відсутність, позов підтримала (а.с. 108-110). Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про час та місце судового засідання повідомлялись належним чином, причину неявки суду не повідомили. Суд дослідивши докази, що маються у справі, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, з таких підстав. Судом встановлено, що згідно виконавчого напису вчиненого 11 липня 2017 року приватним нотаріусом Завалієвим А.А., приватний нотаріус пропонує стягнути грошові кошти у сумі 182646 грн. 26 коп. з [PERSON] , які є боргом за кредитним договором № DNH4KS93110213 від 03 грудня 2005 року, укладеним між нею та Закритого акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк». Стягнення заборгованості проводиться за період з 03 грудня 2005 року по 08 червня 2017 року, і складається з: заборгованості за тілом кредиту - 5986 грн. 72 коп.; заборгованості за відсотками - 44104 грн. 22 коп.; заборгованості по пені - 123381 грн. 69 коп.; заборгованості по штрафу (фіксована частина) - 500 грн. 00 коп.; заборгованості по штрафу (відсох від суми заборгованості) - 8673 63 коп. Виконавчий напис зареєстровано в реєстрі № 7219 (а.с. 42). Відповідно до постанови про відкриття виконавчого провадження від 08 вересня 2021 року начальником відділу Солонянського відділу державної виконавчої служби у Дніпровському районі Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Перелигіною Анною Володимирівною, відкрито виконавче провадження № 66715323 по виконанню виконавчого напису № 7219 виданого 11 липня 2017 року (а.с. 59). Згідно договору, шляхом підписання заяви позичальника DNH4KS93110213 від 03 грудня 2005 року укладеного між ЗАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] предметом даного договору є надання [PERSON] кредиту у сумі 5986 грн. 72 коп. Даний договір нотаріально не посвідчувався (а.с. 44). Статтею 87 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ст. 88 Закону України «Про нотаріат» - нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Як вбачається зі ст. 89 Закону України «Про нотаріат» - увиконавчому написі повинні зазначатися, зокрема суми, що підлягають стягненню, або предмети, які підлягають витребуванню, в тому числі пеня, проценти, якщо такі належать до стягнення. За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України - кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один зі способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до статті 18 ЦК України - нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Як зазначає в своїх рішеннях Велика Палата Верховного Суду оформлених постановами від 27 березня 2019 року у справі № 137/1666/16-ц (провадження № 14-84цс19) та від 02 липня 2019 року у справі № 916/3006/17 (провадження № 14-278 гс18): вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи сторін у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було не вирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру на час вчинення нотаріусом Відповідно до Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України, №1722 від 29 червня 1999 року, даний перелік доповнено розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних правовідносин» Постановою КМУ від 26 листопада 2014 року № 662. Вказана постанова КМУ визнана незаконною та нечинною постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року по справі №826/20084/14. Як зазначає в своїй постанові від 21 вересня 2021 року Велика Палата Верховного Суду в справі №910/10374/17 - резолютивна частина постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14 в частині відображення результату вирішення позовних вимог містить висновки: 1) про визнання незаконною та нечинною постанови № 662 у наведеній частині; 2) про зобов`язання Кабінету Міністрів України опублікувати резолютивну частину цієї постанови про визнання незаконною та нечинною постанови № 662 у наведеній частині. Отже, ухвали Вищого адміністративного суду України від 06 березня та 04 квітня 2017 року, якими було передбачено зупинення виконання постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14 до закінчення касаційного розгляду, стосувались лише зупинення виконання обов`язку Кабінету Міністрів України опублікувати резолютивну частину постанови Київського апеляційного адміністративного суду. Тому Велика Палата Верховного Суду відхиляє доводи відповідача щодо зупинення ухвалами Вищого адміністративного суду України від 06 березня та 04 квітня 2017 року виконання постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14 до закінчення касаційного розгляду (01 листопада 2017 року), оскільки зупинення виконання обов`язку Кабінету Міністрів України опублікувати резолютивну частину цієї постанови не впливає на набрання вказаною постановою законної сили та її дію в частині визнання незаконною та нечинною постанови № 662. Таким чином, проаналізувавши зазначені судові рішення, суд вважає, що на час вчинення приватним нотаріусом виконавчого напису - 11 липня 2017 року, розділ «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних правовідносин» у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів був недійсним і тому приватний нотаріус не міг вчиняти виконавчий напис за договором укладеним між ЗАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] 03 грудня 2005 року. У зв`язку з чим, суд вважає, що доводи позивачки, про визнання виконавчого напису вчиненого приватним нотаріусом Завалієвим А.А. на підставі договору укладеного між ЗАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] 03 грудня 2005 року таким, що не підлягає виконанню є слушними і такими, що підлягають задоволенню, оскільки в судовому засіданні достовірно встановлено, що договір між сторонами нотаріально не посвідчувався. Що стосується інших доводів позивачки, в частині відсутності безспірності заборгованості за кредитним договором та вчинення виконавчого напису за межами строку позовної давності, то суд зауважує, що оскільки судом достовірно встановлено відсутність правових підстав у приватного нотаріуса вчиняти виконавчий напис за договором, який не був нотаріально посвідчений, тому наявність інших порушень з боку приватного нотаріуса при вчиненні виконавчого напису не впливає на правомірність чи неправомірність дій нотаріуса під час вчинення зазначеного виконавчого напису, враховуючи, що діюче законодавство не передбачає права на вчинення такого напису за таким кредитним договором. Враховуючи викладене, суд вважає, що вимоги позивачки про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню, оскільки позивачкою доведено суду про порушення законодавства при вчиненні виконавчого напису. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Таким чином, у зв`язку із задоволенням позовних вимог, з відповідача підлягає стягненню на користь позивачки судовий збір, який вона сплатила при поданні позову до суду в розмірі 908 грн. 00 коп., оскільки позивачкою заявлено позовну вимогу немайнового характеру(а.с. 17). Що стосується вимог позивачки про стягнення в якості судових витрат, витрати пов`язані з направленням поштової кореспонденції, а саме листів відповідачу та третім особам, а також комісії банку сплаченої позивачкою при сплаті судового збору, то суд зауважує, що вказані витрати стягненню на користь позивачки не підлягають, оскільки у відповідність до ст. 133 ЦПК України, не відносяться до судових витрат. На підставі викладеного, ст.ст. 16, 18 ЦК України, Закону України «Про нотаріат»,

Outcome: approved