Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-06 00:00:00

у грудні 2021 року [PERSON] звернулася до Машівського районного суду зі вказаною позовною заявою, посилаючись на те, що вона є власником житлового будинку [ADDRESS] . Відповідач зареєстрований у цьому будинку, однак фактично не проживає з серпня 2010 року. Його реєстрація у вказаному будинку перешкоджає позивачці вільно розпоряджатися своєю власністю. У зв`язку з викладеним позивач просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме: житловим будинком [ADDRESS] . Ухвалою від 28.12.2021 суд відкрив провадження за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін (а.с.14). У судове засідання сторони не з`явилися, від позивача надійшла заява про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала повністю (а.с. 4). Відповідач повідомлявся про розгляд справи за зареєстрованим місцем проживання та шляхом розміщення оголошення про виклик до суду на офіційному вебсайті судової влади(а.с.18-21,26), однак у судове засідання не з`явився, причини неявки не повідомив, відзив на позов не подав. Виходячи з викладеного, суд вирішив розглянути справу за відсутності сторін та дослідивши надані письмові докази, дійшов такого висновку. Судом установлено, що позивач має у власності житловий будинок [ADDRESS] , що підтверджується копією договору купівлі-продажу від 04.02.1992 року, посвідченого секретарем виконавчого комітету Андріївської сільської ради народних депутатів Машівського району Полтавської області та зареєстрованого в реєстрі за №31 (а.с. 8). За цією ж адресою позивач і зареєстрована, що вбачається з довідки виконавчого комітету Михайлівської сільської ради № 388/02.44-01 від 09.12.2021року. Також за цією адресою зареєстрований [PERSON] , відповідач по справі, про що свідчить вищевказана довідка Михайлівської сільської ради (а.с.12). Натомість, відповідно до акта від 01 грудня 2021 року, складеного депутатом старостинського округу Кошовим В.І., в присутності сусідів-свідків: [PERSON] та [PERSON] , встановлено, що [PERSON] з серпня 2010 року і по даний час за адресою: [ADDRESS] , не проживає (а.с. 10). Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. За статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. За положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно з вимогами статей 16, 386 ЦК України власник має право звернутися до суду із вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який враховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право. Відповідно до ч. 4 ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше, як з підстав і в порядку передбачених законом. Відповідно до ст.ст. 64, 156 ЖК України, члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, якими є дружина наймача, їх діти і батьки. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. Згідно з ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними і власником житла або законом. Отже, даючи оцінку зібраним у справі доказам, суд уважає, що оскільки відповідач з серпня 2010 року, тобто більше одинадцяти років без поважних причин не проживає в належному позивачу житловому будинку, де він зареєстрований, тим самим порушує її право на користування та розпорядження своїм майном, відповідач не надав доказів того, що позивач чинить йому перешкоди у проживанні у спірному житлі чи він не міг там проживати з інших об`єктивних причин, а тому дійшов висновку, що відповідача потрібно визнати таким, що втратив право користування житловим будинком [ADDRESS] . Відповідно до ст. 141 ЦПК України, оскільки позов задоволено, докази про те, що сторони звільнені від оплати судових витрат відсутні, а тому з відповідача на користь позивача потрібно стягнути сплачений останньою судовий збір у розмірі 908 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved