Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-27 00:00:00

27 травня 2021 року [PERSON] звернулася до Подільського районного суду міста Києва з позовом до [PERSON] , в якому просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання їхнього малолітнього сина [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня подачі позову до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позову позивач зазначила, що вони з відповідачем мають спільну дитину [PERSON] , [INFO] , хоча вони не перебували ні в офіційному, ні в цивільному шлюбі, не ведуть спільного господарства. Син проживає разом із матір`ю,відповідач не надає фінансової допомоги на утримання дитини, а тому позивач звернулась до суду з означеним позовом. Ухвалою судді від 01 жовтня 2021 року відкрито провадження у справі за даним позовом та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, надано відповідачу строк для подання відзиву на позов, а позивачу - відповіді на відзив. Відповідач у встановлений судом строк без поважних причин відзив на позов не надав, тому суд вирішив справу за наявними матеріалами у відповідності до ч.8 ст. 178 ЦПК України. В судове засідання позивач не з`явилася, подала заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій позовні вимоги підтримала у повному обсязі, не заперечуючи щодо ухвалення судом заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча про дату, час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. З огляду на наведене та при відсутності заперечень позивача, суд постановив ухвалу про розгляд справи на підставі наявних у ній доказів з ухваленням заочного рішення, оскільки згідно ст. 281 ЦПК України, якщо відповідач, належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин та не подав відзив, а позивач не заперечує проти такого вирішення справи, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши письмові матеріали справи відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, згідно з якою у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, повно і всебічно оцінивши всі фактичні обставини справи та докази, які мають значення для розгляду справи, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. Судом встановлено, що відповідач є батьком [PERSON] , [INFO] ,що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 28 грудня 2018 року, виданим Подільським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м. Києві. В обґрунтування позову позивач стверджує, що вони із відповідачем не перебували ні в офіційному, ні в цивільному шлюбі, не ведуть спільного господарства, син проживає разом із нею, а відповідач не надає фінансової допомоги на утримання дитини. Судом беруться до уваги такі її доводи, оскільки будь-яких належних та допустимих доказів на їх спростування відповідачем не подано. У відповідності до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) З огляду на наведене, проаналізувавши встановлені вище обставини справи та визначені відповідно до них правовідносини, суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення із відповідача аліментів на користь позивача на утримання їх спільної малолітньої дитини. Вирішуючи питання розміру аліментів, суд у відповідності до ч.1 ст. 182 СК України враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. При цьому, судом приймаються до уваги також положення ч.2 ст. 182 Сімейного кодексу України, згідно з якими розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Також судом беруться до уваги положення ч. 5 ст. 183 ст. 182 Сімейного кодексу України, якими передбачено, що той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Згідно ст. 183 Сімейного кодексу України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Зважаючи на встановлений ст. 180 Сімейного кодексу України спільний обов`язок обох батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття, суд доходить висновку, що позов належить задовольнити та стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 1/4 частки від заробітку (доходу), але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову до досягнення повноліття дитиною. Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору за подання даного позову на підставі п. З ст. 5 Закону України «Про судовий збір», з відповідача слід стягнути судовий збір в дохід держави в сумі 908,00 грн. відповідно до вимог ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України.

Outcome: approved