Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-30 00:00:00

у вересні 2021 року позивач звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом, в якому просив: - скасувати державну реєстрацію права власності на нежитлову будівлю літ. «А» площею 98,2 кв.м. по [ADDRESS] (реєстраційний номер об?єкта нерухомого майна 1631942580000) за [PERSON] (реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] ), що проведена 28.08.2018 року за рішенням державного реєстратора комунального підприємства з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-Сервіс» Подолякою І.П. за № 42749072; - скасувати державну реєстрацію права власності на нежитлову будівлю літ. «А» площею 98,2 кв.м. по [ADDRESS] (реєстраційний номер об?єкта нерухомого майна 1631942580000) за ТОВ «АВАНТУМ» (код ЄДРПОУ 42500646), що проведена 27.09.2018 за рішенням державного реєстратора комунального підприємства з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-Сервіс» Подолякою І.П. за № 43236173; - скасувати державну реєстрацію права власності на нежитлову будівлю літ. «А» площею 98,2 кв.м. по [ADDRESS] (реєстраційний номер об?єкта нерухомого майна 1631942580000) за ТОВ «МВВ ГРУП» (код ЄДРПОУ 35922595), що проведена 29.09.2018 за рішенням державного реєстратора - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кударенко В.М. за № 43256591. В обґрунтування позову зазначено про те, що в ході здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 42020101060000196 Печерською окружною прокуратурою міста Києва виявлено порушення майнових прав та інтересів територіальної громади міста Києва під час реєстрації права власності нерухомого майна - нежитлової будівлі літ. «А» площею 98,2 кв.м. по [ADDRESS] . Встановлено, що первинна реєстрація права власності на вказану нежитлову будівлю була здійснена 28.08.2018 року за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 07.12.1998 р. № 2107-Б/811, виданого Українською біржою «Десятинна». Зі змісту вказаного договору вбачається, що продавцем нерухомого майна виступав [PERSON] , який є його власником на підставі договору купівлі-продажу від 06.09.1996 року, зареєстрованого в Київському міському бюро технічної інвентаризації за реєстровим номером 357 від 06.09.1996 року. Згідно з інформацією КП «КМБТІ» за даними реєстрових книг підприємства по нежитловому фонду на [ADDRESS] , нерухоме майна на прав власності не реєструвалось. інвентаризаційна справа за вказаним об?єктом відсутня. За даними Державного архіву міста Києва у документах фонду «Товарна біржа «Українська біржа «Десятинна`договору купівлі-продажу від 07.12.1998 року № 2107-Б/811 не виявлено. В подальшому вказану нежитлову будівлю передано [PERSON] до статутного фонду ТОВ «АВАНТУМ» на підставі рішення засновника від 26.09.2018 року № 1, про що державним реєстратором КП з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-сервіс» Подолякою І.П. 27.09.2018 року проведено державну реєстрацію права власності ТОВ «АВАНТУМ». 28.09.2018 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу м. Києва Кударенко В.М. право власності на вказану вище нежитлову будівлю зареєстровано за ТОВ «МВВ ГРУП». Під час проведення державної реєстрації ТОВ «МВВ ГРУП» надано технічний паспорт на спірну нежитлову будівлю, розроблений ТОВ «Бюро технічної інвентаризації, оформлення землі та нерухомості», однак останнім листом від 11.05.2021 року спростовано видачу технічного паспорта на спірну нежитлову будівлю. Також встановлено, що містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки загальною площею 1,5 га по [ADDRESS] департаментом не видавались. Крім того, ТОВ «МВВ ГРУП» до Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру подано пакет документів, серед яких і технічний паспорт від 23.10.2018 року, складений ТОВ «Бюро технічної інвентаризації, оформлення землі та нерухомості», згідно якого вказана нежитлова будівля має бетонний фундамент, цегляні стіни, підлога вкрита плиткою, покрівля вкрита рулоном, складається з трьох кімнат: основного приміщення, площею 50 кв.м., і двох підсобних приміщень: площею 23,9 кв.м. та 24,1 кв.м. відповідно. Однак, Департаментом земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) проведено обстеження земельної ділянки, площею 1,5 га по [ADDRESS] та складено акт обстеження земельної ділянки від 14.06.2021 року, відповідно до якого земельна ділянка вільна від забудови, на земельній ділянці розташована дерев?яна будівля невстановленого призначення. За вказаних обставин позивач зазначає, що первинна державна реєстрація права власності за [PERSON] проведена на неіснуюче нерухоме майно та на підставі неіснуючих документів, у зв?язку із чим підлягає скасуванню. Земельна ділянка є комунальною власністю територіальної громади, рішень щодо її передачі у власність або користування будь-яким особам Київська міська рада не приймала. Позивач зазначає, що наявність незаконної реєстрації порушує право власності дійсного власника - територіальної громади м. Києва, внаслідок незаконної державної реєстрації права власності на неіснуюче майно по [ADDRESS] виникають несприятливі умови для подальшого заволодіння земельною ділянкою, що позбавляє законного власника можливості належним чином користуватися та розпоряджатися земельною ділянкою. Враховуючи те, що первинну незаконну державну реєстрацію права власності на нежитлову будівлю літ. «А» спірного нерухомого майна проведено за особою, яка не набула у встановленому законом порядку права власності на нього, подані для державної реєстрації документи не відповідають вимогам закону, оскільки договір купівлі-продажу від 07.12.1998 року не укладався, рішення про державну реєстрацію права власності на спірний об?єкт нерухомого майна є незаконними та підлягають скасуванню. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 06.09.2021 року відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження. 13.10.2021 року від представника відповідача ТОВ «МВВ ГРУП» надійшов відзив на позов, в якому представник відповідача просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі з огляду на наступне. Представником відповідача зазначено, що у позовній заяві не позивач не вказує чиє право він захищає в обраний спосіб, не зазначив хто може бути ймовірним власником земельної ділянки та на підставі яких документів міг би володіти оспорюваним майном. Також, представник відповідача посилався на правові висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 17.02.2021 року та 13.10.2020 року щодо права прокурора на звернення до суду з аналогічним позовом, представництва інтересів держави. Так, представник відповідача зазначає, що заступник прокурора подав позов, діючи у статусі прокурора, якому не надані законом такі повноваження, а отже і заступник прокурора не був уповноважений на підписувати позовну заяву, лише у випадку відсутності прокурора та його першого заступника на дату підписання позову, про що заступник прокурора не попередив суд та не надав відповідних документів на підтвердження повноважень підписання даного позову. На думку представника відповідача, прокурором не доведено, що Київська міська рада не здійснює захист інтересів держави чи здійснює його неналежно, а отже не довів підстав представництва. Таким чином, представник відповідача посилається на те, що прокурором не надано суду достатніх доказів, які б свідчили про необхідність захисту інтересів держави у даній справі саме прокурором, а також не обґрунтовано підстави звернення до суду від імені суб?єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, з наданням відповідних доказів, які б підтверджували наявність підстав, передбачених ст. 23 Закону України «Про прокуратуру». 05.11.2021 року до суду надійшла відповідь на відзив від представника позивача. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 30.11.2021 року закрито підготовче провадження у справі. У судовому засіданні представник позивача позов підтримала, просила задовольнити з вказаних у позові підстав. Представник відповідача ТОВ «МВВ ГРУП» просила відмовити у задоволенні позовних вимог з підстав, викладених у відзиві. Заслухавши пояснення та заперечення учасників справи, суд надходить до наступного. Згідно даних витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань 02.06.2020 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відомості про кримінальне правопорушення, передбачене ст. 364 ч. 2 КК України за фактом протиправних дій службових осіб Міністерства юстиції України та ДП «НАІС», які використовуючи службове становище, протиправно видали ключі доступу до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно ряду реєстраторів комунальних підприємств на підставі підроблених документів, що у подальшому призвело до вибуття із права власності територіальної громади міста Києва та фізичних і юридичних осіб об?єктів нерухомого майна (а.с. 15). Звертаючись до суду з даним позовом, позивач оскаржує державну реєстрацію права власності нерухомого майна - нежитлової будівлі літ. «А» площею 98,2 кв.м. по [ADDRESS] . Матеріали цивільної справи містять копію договору купівлі-продажу від 07.12.1998 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON] , за умовами якого [PERSON] набуто нежитлове приміщення [ADDRESS] . Вказаний договір купівлі-продажу зареєстровано Товарною біржою «Українська біржа «Десятинна» за реєстраційним номером 2107-Б/811 (а.с. 55). 28.08.2018 року державним реєстратором Комунального підприємства з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-Сервіс» Подолякою І.П. прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний № 42749072, про реєстрацію права власності за [PERSON] на об?єкт нерухомого майна - нежитлову будівлю літ. «А», загальною площею 98,2 кв.м., що розташована за адресою: [ADDRESS] , на підставі договору купівлі-продажу № 2107-Б/811 від 07.12.1998 року. Наведене вбачається з даних інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об?єктів нерухомого майна № 248580538 від 17.03.2021 року (а.с. 52). В подальшому 27.09.2018 року державним реєстратором Комунального підприємства з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-Сервіс» Подолякою І.П. прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 43236173 про реєстрацію права власності за ТОВ «АВАНТУМ» на об?єкт нерухомого майна - нежитлову будівлю літ. «А», загальною площею 98,2 кв.м., що розташована за адресою: [ADDRESS] , на підставі рішення засновника (учасника) № 1 від 26.09.2018 року. Наведене вбачається з даних інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об?єктів нерухомого майна № 248580538 від 17.03.2021 року (а.с. 51). 28.09.2018 року між ТОВ «АВАНТУМ», як продавцем, та ТОВ «МВВ ГРУП», як покупцем, укладено договір купівлі-продажу, за умовами якого ТОВ «МВВ ГРУП» набуто у спільну часткову власність Ѕ частку нежитлової будівлі літ. «А», загальною площею 98,2 кв.м., що розташована за адресою: [ADDRESS] , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кударенком В.М. за реєстровим номером 2439 (а.с. 39-40). 28.09.2018 року державним реєстратором - приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кударенком В.М. проведено державну реєстрацію права власності ТОВ «МВВ ГРУП» на об?єкт нерухомого майна - Ѕ частку нежитлової будівлі літ. «А», загальною площею 98,2 кв.м., що розташована за адресою: [ADDRESS] , що стверджується даними витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 139560125 від 28.09.2018 року (а.с. 38). Крім того, 28.09.2018 року між ТОВ «АВАНТУМ», як продавцем, та ТОВ «МВВ ГРУП», як покупцем, укладено договір купівлі-продажу, за умовами якого ТОВ «МВВ ГРУП» набуто у спільну часткову власність Ѕ частку нежитлової будівлі літ. «А», загальною площею 98,2 кв.м., що розташована за адресою: [ADDRESS] , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кударенком В.М. за реєстровим номером 2443 (а.с. 42-43). 28.09.2018 року державним реєстратором - приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кударенком В.М. проведено державну реєстрацію права власності ТОВ «МВВ ГРУП» на об?єкт нерухомого майна - Ѕ частку нежитлової будівлі літ. «А», загальною площею 98,2 кв.м., що розташована за адресою: [ADDRESS] , що стверджується даними витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 139567044 від 28.09.2018 року (а.с. 41). Звертаючись до суду з позовом, позивач зазначає, що первинна державна реєстрація права власності на вказаний вище спірний об?єкт нерухомого майна проведена за [PERSON] на підставі неіснуючих документів, та на неіснуючий об?єкт нерухомого майна. На підтвердження вказаних обставин, матеріали справи містять наступні докази. Згідно даних листа Державного архіву м. Києва від 26.04.2021 року, у документах фонду № Р-1606 «Товарна біржа «Українська біржа «Десятинна» договору купівлі-продажу від 07.12.1998 року № 2107-Б/811 не виявлено, натомість виявлено договір купівлі-продажу № 2579-Б/811 від 02.04.1998 року. в якому не міститься запитувана інформація. У справі № 1176 вказаного фонду у записах 07.12.1998 року запитуваної інформації не виявлено (а.с. 56). Згідно з даними реєстрових книг Комунального підприємства Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» по нежитловому фонду на [ADDRESS] нерухоме майно на праві власності не реєструвалося, що вбачається з листа Комунального підприємства Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» від 16.04.2021 року (а.с. 57). Листом Комунального підприємства Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» від 24.05.2021 року повідомлено про те, що у відділі зберігання матеріалів технічної інвентаризації бюро не існує інвентаризаційної справи за адресою [ADDRESS] (а.с. 58). З листа ТОВ «Бюро технічної інвентаризації, оформлення землі та нерухомості» від 11.05.2021 року вбачається, що ТОВ «Бюро технічної інвентаризації, оформлення землі та нерухомості» ніколи не проводилась технічна інвентаризація об?єкта нерухомого майна - нежитлового приміщення, загальною площею 98,2 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , технічний паспорт за вказаною адресою не видавався (а.с. 61). Відповідно до даних протоколу огляду, складеного 19.08.2021 року слідчим слідчого відділу Печерського УП ГУНП у м. Києві Собко А.М., об?єкт огляду - земельна ділянка, що розташована за адресою: [ADDRESS] , що має кадастровий номер 8000000000:90:116:136, площею 1,5 га. Оглядом встановлено, що на земельній ділянці розташована некапітальна дерев?яна будівля, без вікон та дверей, площею близько 10 кв.м. Інших будівель та споруд на вказаній вище земельній ділянці не виявлено (а.с. 62-63). Аналогічні дані містяться у акті обстеження земельної ділянки, складеного 14.06.2021 року посадовими особами Департаменту земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації). Також, вказаним актом зафіксовано, що цегляна будівля розташована за межами земельної ділянки з кадастровим номером 8000000000:90:116:136 (а.с. 86). З листа Департаменту містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 27.05.2021 року вбачається, що згідно з даними електронної бази документообігу, Департаментом містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) надавався висновок про погодження проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки від 20.12.2017 року № 11380/0/012/09-17. Інформація щодо надання містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки площею 1,5 га по [ADDRESS] замовнику будівництва ТОВ «МВВ ГРУП» у департаменті відсутня. (а.с. 73). З листа Департаменту земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 17.05.2021 року вбачається, що земельна ділянка з кадастровим номером 8000000000:90:116:136 у міському земельному кадастрі не зареєстрована та не обліковується. ТОВ «МВВ ГРУП» подано клопотання про надання дозволу на розроблення проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 1,5 га по [ADDRESS] . Рішення про надання дозволу ТОВ «МВВ ГРУП» на розроблення проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на вул. Промисловій у Голосіївському районі м. Києва, Київська міська рада за поданням Департаменту не приймала. Рішення про передачу у власність або користування будь-яким особам вказаної земельної ділянки Київська міська рада за поданням Департаменту не приймала (а.с. 77-79). Звернення до суду з даним позовом заступник керівника Печерської окружної прокуратури м. Києва обґрунтовує захистом інтересів держави в особі Київської міської ради. Підставами представництва відповідно до закону зазначає положення ст. 23 Закону України «Про прокуратуру». Правова позиція з приводу представництва інтересів держави в суді прокурором, як окремої форми представництва, викладена у постанові Верховного Суду від 13.10.2020 року у справі № 810/2509/17, відповідно до якої прокуратура здійснює: 1) підтримання публічного обвинувачення в суді; 2) організацію і процесуальне керівництво досудовим розслідуванням, вирішення відповідно до закону інших питань під час кримінального провадження, нагляд за негласними та іншими слідчими і розшуковими діями органів правопорядку; 3) представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом (ст. 1311 Конституції України). Відповідно до частини третьої статті 23 Закону № 1697-VІІ прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті. За положеннями частин першої, третьої цієї статті прокурор вправі представляти інтереси громадянина або держави в суді, представництво яких полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом. Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких повноважень обґрунтовуються прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті. Із наведених нормативних положень вбачається, що прокурор як посадова особа державного правоохоронного органу з метою реалізації встановлених для цього органу конституційних функцій вправі звертатися до суду із позовною заявою про захист прав, свобод та інтересів громадянина чи держави, але не на загальних підставах, право на звернення за судовим захистом яких гарантовано кожному (стаття 55 Конституції України), а тільки тоді, коли для цього були виняткові умови, і на підставі визначеного законом порядку такого звернення. Основний Закон та ординарні закони не дають переліку випадків, за яких прокурор здійснює представництво в суді, однак встановлюють оцінні критерії, орієнтири й умови, коли таке представництво є можливим. Здійснювати захист інтересів держави в адміністративному суді прокурор може винятково за умови, коли захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Існування інтересу і необхідність його захисту має базуватися на справедливих підставах, які мають бути об`єктивно обґрунтовані (доведені) і переслідувати законну мету. Право на здійснення представництва інтересів держави у суді не є статичним, тобто не має обмежуватися тільки визначенням того, у чиїх інтересах діє прокурор, а спонукає і зобов`язує обґрунтовувати існування права на таке представництво або, інакше кажучи, пояснити (показати, аргументувати), чому в інтересах держави звертається саме прокурор, а не органи державної влади, місцевого самоврядування, їхні посадові чи службові особи, які мають компетенцію на звернення до суду, але не роблять цього. Знову ж таки, таке обґрунтування повинно основуватися на підставах, за якими можна виявити (простежити) інтерес того, на захист якого відбувається звернення до суду, і водночас ситуацію в динаміці, коли суб`єкт правовідносин, в інтересах якого діє прокурор, неспроможний сам реалізувати своє право на судовий захист. Для представництва у суді інтересів держави прокурор за законом має визначити й описати не просто передумови спору, який потребує судового вирішення, а виокремити ті ознаки, за якими його можна віднести до виняткового випадку, повинен зазначити, що відбулося порушення або існує загроза порушень економічних, політичних та інших державних інтересів внаслідок протиправних дій (бездіяльності) фізичних або юридичних осіб, що вчиняються у відносинах між ними або з державою. У зв`язку зі наведеним, треба зазначити, що закон не передбачає право прокурора на представництво інтересів суспільства загалом, у цілому. Процесуальні і матеріальні норми, які регламентують порядок здійснення прокурором представництва у суді, чітко й однозначно визначають наслідки, які настають і можуть бути застосовані у разі, якщо звернення прокурора відбувалося з порушенням встановленого законом порядку. Інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з часткою державної власності у статутному фонді. Проте держава може вбачати свої інтереси не тільки в їх діяльності, але й в діяльності приватних підприємств, товариств. Із врахуванням того, що «інтереси держави» є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах (пункт 4 мотивувальної частини). Такі правові висновки та їх обґрунтування містяться у постанові Верховного Суду від 08 листопада 2018 року у справі № 826/3492/18. Крім того, слід зазначити, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13 лютого 2019 року (справа № 826/13768/16) щодо здійснення прокурором процесуального представництва держави в суді зазначила таке. Частиною третьою статті 23 Закону № 1697-VІІ передбачено, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті. Згідно ж із частиною четвертою статті 23 цього Закону наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Водночас прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень. Виключно з метою встановлення наявності підстав для представництва інтересів держави в суді у випадку, якщо захист законних інтересів держави не здійснює або неналежним чином здійснює суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, прокурор має право отримувати інформацію, яка на законних підставах належить цьому суб`єкту, витребовувати та отримувати від нього матеріали та їх копії. У разі відсутності суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесений захист законних інтересів держави, а також у разі представництва інтересів громадянина з метою встановлення наявності підстав для цього прокурор має право: витребовувати за письмовим запитом, ознайомлюватися та безоплатно отримувати копії документів і матеріалів органів державної влади, органів місцевого самоврядування, військових частин, державних та комунальних підприємств, установ і організацій, органів Пенсійного фонду України та фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування, що знаходяться у цих суб`єктів, у порядку, визначеному законом; отримувати від посадових та службових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, військових частин, державних та комунальних підприємств, установ та організацій, органів Пенсійного фонду України та фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування усні або письмові пояснення. Отримання пояснень від інших осіб можливе виключно за їхньою згодою. Велика Палата Верховного Суду цьому своєму рішенні також послалася на висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 25 квітня 2018 року у справі № 806/1000/17, згідно з яким Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду, зокрема зазначив, що за змістом частини третьої статті 23 Закону № 1697-VІІ прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження; 2) у разі відсутності такого органу. Перший «виключний випадок» передбачає наявність органу, який може здійснювати захист інтересів держави самостійно, а другий - відсутність такого органу. Однак підстави представництва інтересів держави прокуратурою у цих двох випадках істотно відрізняються. У першому випадку прокурор набуває право на представництво, якщо відповідний суб`єкт владних повноважень не здійснює захисту або здійснює його неналежно. Не здійснення захисту виявляється в усвідомленій пасивній поведінці уповноваженого суб`єкта владних повноважень - він усвідомлює порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається. Здійснення захисту неналежним чином виявляється в активній поведінці (сукупності дій та рішень), спрямованій на захист інтересів держави, але яка є неналежною. Неналежність захисту може бути оцінена з огляду на встановлений порядок захисту інтересів держави, який, зокрема, включає досудове з`ясування обставин порушення інтересів держави, обрання способу їх захисту та ефективне здійснення процесуальних прав позивача. Верховний Суд звернув увагу на те, що захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який усупереч вимогам закону не здійснює захисту або робить це неналежно. Велика Палата Верховного Суду зазначила, що наведені вище положення законодавства регламентують порядок та підстави здійснення прокурором процесуального представництва держави в суді в межах правил участі в судовому процесі органів та осіб, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб. Також Велика Палата Верховного Суду послалася на Рекомендації Парламентської Асамблеї Ради Європи від 27 травня 2003 року № 1604 (2003) «Про роль прокуратури в демократичному суспільстві, заснованому на верховенстві закону», у яких щодо функцій органів прокуратури, які не відносяться до сфери кримінального права, передбачено важливість забезпечити, щоб повноваження і функції прокурорів обмежувалися сферою переслідування осіб, винних у скоєнні кримінальних правопорушень, і вирішення загальних завдань щодо захисту інтересів держави через систему відправлення кримінального правосуддя, а для виконання будь-яких інших функцій були засновані окремі, належним чином розміщені й ефективні органи. Консультативна рада європейських прокурорів (далі - КРЄП), створена Комітетом міністрів Ради Європи 13 липня 2005 року, у Висновку № 3 (2008) «Про роль прокуратури за межами сфери кримінального права» наголосила, що держави, у яких прокурорські служби виконують функції за межами сфери кримінального права, мають забезпечувати реалізацію цих функцій згідно з такими, зокрема, принципами: діючи за межами сфери кримінального права, прокурори мають користуватися тими ж правами й обов`язками, що й будь-яка інша сторона, і не повинні мати привілейоване становище у ході судових проваджень (рівність сторін); обов`язок прокурорів обґрунтовувати свої дії та розкривати ці причини особам або інститутам, задіяним або зацікавленим у справі, має бути встановлений законом. Згідно з пунктом 2 Рекомендації CM/Rec (2012)11 щодо ролі державних прокурорів за межами системи кримінального судочинства, прийнятої Комітетом міністрів Ради Європи 19 вересня 2012 року, обов`язками та повноваженнями прокурора за межами системи кримінального провадження є представництво загальних та громадських інтересів, захист прав людини та основоположних свобод, а також підтримка верховенства права. При цьому обов`язки та повноваження прокурорів за межами кримінального судочинства мають завжди встановлюватися та чітко визначатися у законодавстві (пункт 3 цієї Рекомендації). З огляду на вищенаведене, з урахуванням ролі прокуратури в демократичному суспільстві та необхідності дотримання справедливого балансу у питанні рівноправності сторін судового провадження, підстави та порядок звернення прокурора до адміністративного суду в порядку його представництва інтересів держави в судах не може тлумачитися розширено та відмінно від реалізації права на звернення до суду самого суб`єкта владних повноважень. Проаналізувавши правові висновки Верховного суду та нормативне регулювання питання здійснення прокурором процесуального представництва держави в суді у розрізі фактичних обставин справи слід дійти висновків, що таке представництво: - по-перше може бути реалізовано у виключних випадках, зокрема у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження; - по-друге прокурор у позовній заяві самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави та обґрунтовує необхідність їх захисту, зазначає орган, уповноважений державною здійснити відповідні функції у спірних правовідносинах; - по-третє прокурор повинен пересвідчитися, що відповідний державний орган не здійснює захисту інтересів держави (тобто, він усвідомлює порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається), приміром, повідомити такий державний орган про виявлені порушення, а у разі невчинення цим органом дій спрямованих на захист інтересів держави, представляти інтереси держави в суді відповідно до статті 23 Закону № 1697-VІІ, навівши відповідне обґрунтування цього. Суд зазначає, що матеріали цивільної справи містять копію запиту В.о. заступника керівника Печерської окружної прокуратури м. Києва від 25.05.2021 року на адресу Київської міської ради в порядку ст. 23 Закону України «про прокуратуру» (а.с. 99-101), в якому запропоновано повідомити, чи вживались заходи з метою усунення зазначених у запиті порушень щодо спірного об?єкту нерухомого майна. Однак, суд зазначає, що окрім ксерокопії вказаного запиту, в розпорядження суду позивачем не надано доказів, які б стверджували факт отримання Київською міською радою вказаного запиту. Так само, в розпорядження суду не надано належних та допустимих доказів неналежного здійснення Київською міською радою своїх повноважень. Порушення прокурором нормативного порядку представництва інтересів держави в суді створює конфлікт повноважень органів прокуратури з повноваженнями органів місцевого самоврядування. Відтак, позивачем не доведено належними та допустимими доказами необхідність захисту інтересів держави у даній справі саме прокурором, а також необґрунтовано підстави звернення до суду від імені суб?єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, з наданням відповідних доказів, які б підтверджували наявність підстав, передбачених ст. 23 Закону України «Про прокуратуру». За вказаних обставин суд надходить до висновку про те, що позов заступника керівника Печерської окружної прокуратури слід залишити без задоволення. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed