Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до ТОВ «Фінансова компанія «Авансар», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Євген Михайлович, Приватний виконавець виконавчого округу Полтавської області Гуріна Т.В., про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, посилаючись на те, що Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М. 28.05.2021 року вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за №68902, яким запропоновано звернути стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «Авансар» за Кредитним договором № 200459102 від 16.02.2016 року за період з 16.02.2016 року по 01.06.2020 року на загальну суму 30 814,93 грн., у тому числі: 11 929,02 гривень - заборгованість за тілом кредиту; 17 135,91 гривень - заборгованість за відсотками; 900.00 гривень - заборгованість за нарахованою пенею; 850.00 грн. - витрати за вчинення виконавчого напису. В подальшому виконавчий напис пред`явлено для організації примусового виконання приватному нотаріусу виконавчого округу Полтавської області Гуріній Т.В. Про існування вказаного виконавчого напису позивачу стало відомо лише в жовтні 2021 року після того, як він поштою отримав постанову про відкриття виконавчого провадження від 05.10.2021 року № 67025720 та ознайомився з матеріалами виконавчого провадження, внесеними до Автоматизованої системи виконавчого провадження. Саме в АСВП з поміж інших документів наявна відсканована копія виконавчого напису №68902 від 28.05.2021 року. Ознайомившись із змістом виконавчого напису, позивач вважає його таким що не підлягає виконанню з наступних підстав. Між [PERSON] та ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр» (код ЄДРПОУ 39140702) 16.02.2016 року у простій письмовій формі укладено кредитний договір. Відповідно до абзацу 1 виконавчого напису, правовою підставою для вчинення виконавчого напису визначено статті 87-91 Закону України «Про нотаріат» та пункту 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29.06.1999. Відповідно до ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 затверджено Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів (далі - Перелік). Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин врегульовано п. 2 Переліку, згідно якого для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувач&про непогашеная заборгованості. Таким чином, відповідачем при зверненні до нотаріуса з заявою про вчинення виконавчого напису не надано визначені п. 2 Переліку документи, що встановлюють заборгованість, внаслідок чого оскаржуваний виконавчий напис вчинено з порушенням вимог встановлених ст. 87 Закону України «Про нотаріат» та п. 2 Порядку, а тому останній є таким, що не підлягає виконанню. Підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу II Порядку № 282/20595 передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за Якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою КМУ від 29 червня 1999р. № 1172. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку. При цьому цей Перелік не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку № 282/20595. При цьому, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017р. у справі №826/20084/14, про визнання нечинним і скасування п. 1 та п. 2 Постанови Кабінету Міністрів України №662 від 26 листопада 2014р.. визнано незаконним та нечинним розділ «Стягнення заборгованості з підстав, що виникають з кредитних правовідносин», а відтак Перелік діє в попередній редакції, яка не передбачала можливості вчинення виконавчого напису нотаріусу на нотаріально не посвідченому кредитному договорі, зазначена постанова набула законної сили, при цьому в мотивувальній частині постанови апеляційної інстанції зазначено: «Оскільки оскаржувані положення Змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, можуть бути застосовані до необмеженого кола фізичних осіб у зв`язку із укладенням ними кредитних договорів та існуванням у них простроченої заборгованості, суд з метою недопущення порушень прав та законних інтересів осіб, що є позичальникам, вважає за необхідне визнати не чинною постанову Кабінету Міністрів України №662 від 26 листопада 2014р. «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, з моменту її прийняття». Таким чином, станом на момент вчинення оскаржуваного виконавчого напису, можливість вчинення виконавчого напису була передбачено виключно на нотаріально посвідчених договорах, що у свою чергу є окремою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Враховуючи вищевикладене, виконавчий напис здійснено з грубим порушенням вимог статей 87- 91 Закону України «Про нотаріат», глави 16 Розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, а тому підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню. Також спірний виконавчий напис видано з порушенням порядку його вчинення, оскільки позивача не повідомлено про наявність відповідних вимог відповідача, що позбавило позивача можливості бути вчасно проінформованим про наявність заборгованості та можливості або оспорити вимоги стягувана, або виконати їх. Зазначене порушення мало місце, оскільки нотаріус не впевнився в розумінні та згоді боржника із пред`явленими до нього вимогами та їх визнанням: Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувана на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувана на стягнення грошових сум або витребування дід боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувана раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувану можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Однак відповідне право стягувана, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувана до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (ст. 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи сторін у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Така правова позиція Великої Палати Верховного Суду відповідає висновкам, викладеним у раніше ухваленій нею постанові від 27 березня 2019 року у справі № 137/1666/16-ц з подібних правовідносин, відступати від яких немає підстав. Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Зазначене вище узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року, справа № 6-887цс 17 та у постанові Верховного Суду від 23 січня 2018, справа № 61-154св18, та постанові Великої Палати Верховного Суду від 02 липня 2019 року у справі № 916/3006/17. Позивач категорично не згодна з тим розміром заборгованості на яку виданий виконавчий напис - 30814,93 грн., а також з періодом її стягнення з 16.02.2016 року по 01.06.2020 року та звертає увагу суду, що вказана заборгованість нарахована штучно та не може бути стягнута за той період, що вона стягується. Так, відповідно до статті 88 ЗУ «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Як вже було зазначено вище до виконавчого напису не було додано виписки з карткового рахунку, що унеможливлює визначення у відповідача дні права вимоги, між тим, із виконавчого напису чітко видно, що заборгованість стягується за період з 16.02.2016 року по 01.06.2020 року тобто більше ніж за чотири роки, що є грубим порушенням ст. 88 ЗУ «Про нотаріат». Враховуючи вищевикладене, виконавчий напис нотаріуса здійснено з грубим порушенням вимог статей 87- 91 Закону України «Про нотаріат», глави 16 Розділу II Порядку вчинення нотаріальний дій нотаріусами України. Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, а тому підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню. У судове засідання позивач та його представник - адвокат Салашний М.О. не з`явилися, представник позивача надав суду заяву про розгляд справи без їх участі, позов підтримав та прохав задовольнити. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Третя особа - Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Євген Михайлович у судове засідання не з`явився, причини неявки не повідомив, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Третя особа - Приватний виконавець виконавчого округу Полтавської області Гуріна Тетяна Вікторівна у судове засідання не з`явилася, причини неявки не повідомила, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Тому, суд вважає за можливе розгляд даної справи по суті у відсутності відповідача по наявним матеріалам справи в заочному порядку відповідно до ст. ст. 223, 280 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріли справи, вважає що позов підлягає до задоволення з таких підстав. Так, судом встановлено, що між [PERSON] та ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр» (код ЄДРПОУ 39140702) 16.02.2016 року у простій письмовій формі укладено кредитний договір №200459102 від 16.02.2016 року на споживчі потреби на суму 13014,21 грн. до 16.02.2019 року. 28.05.2021 року Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Євгеном Михайловичем вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за №68902, яким запропоновано звернути стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «Авансар» за Кредитним договором № 200459102 від 16.02.2016 року за період з 16.02.2016 року по 01.06.2020 року на загальну суму 30 814,93 грн., у тому числі: 11 929,02 гривень - заборгованість за тілом кредиту; 17 135,91 гривень - заборгованість за відсотками; 900,00 гривень - заборгованість за нарахованою пенею; 850,00 грн. - витрати за вчинення виконавчого напису. В подальшому виконавчий напис пред`явлено для організації примусового виконання приватному нотаріусу виконавчого округу Полтавської області Гуріній Т.В. Статтею 4 ЦПК України встановлено право кожної особи на звернення до суду для захисту своїх порушених, не визнаних чи оспорюваних прав свобод, чи законних інтересів. Статтею 19 ЦПК України, встановлено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи що виникають з цивільних, земельних, трудових, житлових та інших правовідносин, крім справ розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Частиною 1 статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» закріплено право споживача на судовий захист прав, передбачених законодавством. Зокрема преамбулою Закону України «Про захист прав споживачів» визначено цей Закон регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів. Статтею 1 цього Закону визначено сферу його дії, цей Закон регулює відносини між споживачами товарів (крім харчових продуктів, якщо інше прямо не встановлено цим Законом), робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг. Статтею 2 цього Закону визначено норми законодавства що регулює правовідносини між споживачем та надавачем послуг,зокрема законодавство про захист прав споживачів складається з цього Закону, Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України та інших нормативно-правових актів, що містять положення про захист прав споживачів. Таким чином Закон України «Про захист прав споживачів» є спеціальним законом, яким визначено врегулювання правовідносин за порушення норм Закону, та механізм захисту прав споживачів. Згідно ч. 1 ст. 14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з частиною першою статті 1 Закону України від 02 вересня 1993року «Про нотаріат» нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Статтею 50 Закону України «Про нотаріат» визначено що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. Відповідно до ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Згідно ст. 88 Закону України «Про нотаріат», нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Згідно Розділу 2 глави 16 п.3.1. Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України нотаріус вчиняє виконавчі написи якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Пунктом 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів затвердженого постановою КМУ №1172 від 29.06.1999 р. передбачено, що нотаріально посвідчені договори, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно (крім випадку, передбаченого пунктом 1-1 цього переліку). Для одержання виконавчого напису подаються: оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Відповідно до пункту 2 Переліку для одержання виконавчого напису з підстав, що випливають з кредитних відносин додаються: оригінал кредитного договору; засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. В порушення Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 р. за № 1172, оскаржуваний нотаріальний напис було вчинено не на нотаріально посвідченому договорі та без засвідчення стягувачем виписки з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків їх погашення з відміткою стягувана про непогашений заборгованості. Таким чином, можна зробити висновок, що вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло у стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів. Вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з Переліком документів є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на викладене та з урахуванням приписів статей 15,16,18 ЦК України, статей 50,87,88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис як з підстав порушення нотаріусом процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами у повному обсязі чи в їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Отже, в основі вчинення вказаної нотаріальної дії лежить факт безспірності наявної заборгованості. Відповідно до п.2.3 глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Мінюсту від 22.02.2012 р. № 296/5, визначено, що вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу. Отже, виконавчий напис може бути виданий лише за умови, що стягувачем нотаріусу надано всі необхідні документи, що підтверджують безспірність заборгованості та за наявності доказів належного направлення та отримання позивачем письмової вимоги про усунення порушень. З наявних документів в матеріалах справи, встановлено, що докази направлення ТОВ «Фінансова компанія «Авансар» вимоги про повернення суми боргу на адресу [PERSON] відсутні, у зв`язку з чим позивач був позбавлений можливості бути вчасно проінформованим про намір стягувача стягувати вказану суму коштів, та можливості або оспорити вимоги ТОВ «Фінансова компанія «Авансар», або ж виконати їх, що не може свідчити про безспірність суми, пред`явленої до стягнення. Таким чином, [PERSON] не отримував вимоги про можливе стягнення заборгованості шляхом вчинення виконавчого напису нотаріуса. Нотаріусом, в свою чергу, не було перевірено отримання її позивачем, що унеможливило подання останнім нотаріусу обґрунтованих заперечень щодо вчинення виконавчого напису або письмової згоди. В даному випадку, приватний нотаріус не перевірив наявність доказів належного направлення та отримання позивачем (боржником) письмової вимоги про усунення порушень, що призвело до порушення процедури вчинення напису, передбаченої пунктом 2.3. глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. Крім того, з матеріалів справи не вбачається, що при вчиненні напису нотаріус отримував від ТОВ «Фінансова компанія «Авансар» та від позивача первинні бухгалтерські документи щодо видачі кредиту та здійснення його часткового погашення (квитанції, платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо), тому у нотаріуса були відсутні підстави вважати, що розмір заборгованості перед стягувачем, суми штрафних санкцій та процентів, зазначені у написі, є безспірними. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню, а тому виконавчий напис вчинений Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. 28.05.2021 року, зареєстрований в реєстрі за № 68902 було здійснено із порушенням норм чинного законодавства, а тому він є таким, що не підлягає виконанню. Згідно ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Позивачем в обґрунтування понесених витрат на професійну правничу допомогу адвоката надано договір про надання правової допомоги № 22/10/21-1 від 22.10.2021 року, витяг із договору про надання правової допомоги № 22/10/21-1 від 22.10.2021 року, додаткову угоду № 1 до договору про надання правової допомоги № 22/10/21-1 від 22.10.2021 року, розрахунок витрат адвоката, акт № 1 приймання-передачі наданих послуг до договору про надання правової допомоги № 22/10/21-1 від 22.10.2021 року на загальну суму 5000,00 грн., квитанцію про фактичну оплату послуг адвоката на суму 5000,00 грн. у зв`язку з чим слід стягнути зазначену суму з відповідача. /т. 1 а.с. 20-30/ Витрати по сплаті судового збору підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, згідно ст.141 ЦПК України.

Outcome: approved