Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-23 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Оболонського районного суду м. Києва в порядку цивільного судочинства з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «САНВІ ДІСТРІБ`ЮШЕН» про припинення трудових відносин. У обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що відповідно до протоколу №1 установчих зборів засновників ТОВ «САНВІ ДІСТРІБ`ЮШЕН» було прийнято рішення про створення Товариства та обрання на посаду директора ТОВ «САНВІ ДІСТРІБ`ЮШЕН» [PERSON] , та видано відповідний наказ про прийняття його на посаду директором. ТОВ «САНВІ ДІСТРІБ`ЮШЕН» з 2012 року не здійснює господарську діяльність. 29.06.2021 року, позивач з метою звільнення з посади директора ТОВ «САНВІ ДІСТРІБ`ЮШЕН» написав на ім`я загальних зборів ТОВ «САНВІ ДІСТРІБ`ЮШЕН» заяву про звільнення з посади за власним бажанням за ч. 1 ст. 38 КЗпП України. З метою дотримання вимог Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю», позивачем було направлено на поштову адресу учасників Товариства повідомлення про скликання Загальних зборів учасників та копію заяви [PERSON] про звільнення з посади. 01.07.2021 у газеті «Урядовий кур`єр» позивачем, як директором ТОВ «САНВІ ДІСТРІБ`ЮШЕН», було опубліковано повідомлення учасникам ТОВ «САНВІ ДІСТРІБ`ЮШЕН» про скликання 17.08.2021 загальних зборів для вирішення питання про звільнення [PERSON] з посади директора та обрання нового директора. Однак, загальні збори учасників ТОВ «САНВІ ДІСТРІБ`ЮШЕН» не відбулися у зв`язку з неприбуттям на загальні збори учасників Товариства, а тому була відсутня необхідна кількість голосів для прийняття рішення по питаннях порядку денного. На думку позивача, бездіяльність учасників ТОВ «САНВІ ДІСТРІБ`ЮШЕН» щодо не проведення загальних зборів та вирішення питання про звільнення позивача з посади директора є грубим порушенням статуту товариства, чинного законодавства, а також його трудових прав, оскільки він фактично позбавлений можливості звільнитись та обрати нове місце праці. За таких обставин, [PERSON] звернувся до суду з даним позовом та просить його задовольнити. Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 17.09.2021 прийнято до провадження та вирішено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Позивач, в судове засідання не з`явився, при цьому, подав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує та проти постановлення заочного рішення не заперечує. Представник ТОВ «САНВІ ДІСТРІБ`ЮШЕН» у судове засідання повторно не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому процесуальним законодавством порядку. Відзив до суду на позов та пояснення по справі відповідач не надав, про причини неподання таких документів не повідомив. За таких обставин та за відсутності заперечень позивача, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. У зв`язку з неявкою в судове засіданні всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та правовідносини між сторонами. Статтею 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно із частиною 1 статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно із статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (стаття 80 ЦПК України). Згідно зі ст. 38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. Стаття 38 КЗпП України зобов`язує власника звільнити працівника в строки, про які працівник просить, також за наявності інших поважних причин. Відповідно до ст. 58 Закону України «Про господарські товариства» (далі - Закон) (у редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) вищим органом товариства з обмеженою відповідальністю є загальні збори учасників. Загальні збори учасників товариства обирають голову товариства. За приписами ст. 59 Закону до виключної компетенції зборів товариства з обмеженою відповідальністю відноситься, зокрема, утворення і відкликання виконавчого та інших органів товариства. Згідно зі ст. 60, 61 Закону загальні збори учасників вважаються повноважними, якщо на них присутні учасники (представники учасників), що володіють у сукупності більш як 50 відсотками голосів. Загальні збори учасників товариства з обмеженою відповідальністю скликаються не рідше двох разів на рік, якщо інше не передбачено установчими документами. Позачергові загальні збори учасників скликаються головою товариства. Загальні збори учасників товариства повинні скликатися також на вимогу виконавчого органу. Згідно зі ст. 62 Закону виконавчим органом товариства з обмеженою відповідальністю є колегіальний орган (дирекція) або одноособовий (директор). Судом встановлено, що відповідно до протоколу №1 установчих зборів засновників ТОВ «САНВІ ДІСТРІБ`ЮШЕН» від 13.11.2007 року проведено збори учасників товариства на яких було обрано на посаду директора ТОВ «САНВІ ДІСТРІБ`ЮШЕН» [PERSON] (а.с.15). Відомості про [PERSON] як керівника (директора) ТОВ «САНВІ ДІСТРІБ`ЮШЕН» (код ЄДРПОУ 35524595) внесено до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Відповідно до п.68 Статуту ТОВ «САНВІ ДІСТРІБ`ЮШЕН», затвердженого Загальними зборами учасників ТОВ «САНВІ ДІСТРІБ`ЮШЕН» протокол №4 від 26.12.2008, виконавчим органом товариства є директор, який призначається зборами на невизначений термін, однак цей термін може бути вказаний у контракті (договір), укладеному між товариством та директором. Згідно п. 4 Статуту ТОВ «САНВІ ДІСТРІБ`ЮШЕН» учасниками Товариства є: [PERSON] (місце проживання: [ADDRESS] ) та [PERSON] (місце проживання: [ADDRESS] ). Як вбачається з позовної заяви позивач втратив будь-яку зацікавленість у перебуванні на посаді керівника товариства, перебування на посаді створює перешкоди для нового працевлаштування, що суттєво порушує його права. 29.06.2021 [PERSON] написав заяву адресовану загальним зборам учасників ТОВ «САНВІ ДІСТРІБ`ЮШЕН» про звільнення за власним бажанням, з посади директора товариства з 18.08.2021 року на підставі ч. 1 ст. 38 КЗпП України. 30.06.2021 та 01.07.2021 [PERSON] направив на адресу учасників Товариства: [PERSON] та [PERSON] заяву про звільнення з 18.08.2021 за власним бажанням, а також повідомлення про скликання позачергових зборів учасників товариства, у порядку денному яких, зокрема, поставлене питання про його звільнення з посади директора товариства [PERSON] за його заявою та призначення нового директора, що підтверджується фіскальними чеками, накладними, описами вкладення, які знаходяться в матеріалах справи (а.с.32-36). Додатково в газеті «Урядовий кур`єр» №125 (6993) від 01.07.2021 було опубліковано оголошення про скликання зборів учасників ТОВ «САНВІ ДІСТРІБ`ЮШЕН» стосовно звільнення з посади директора товариства [PERSON] за його заявою та призначення нового директора, з датою їх проведення 18.08.2021 о 10 год.00 хв. (а.с. 38-40). З акту про непроведення загальних зборів ТОВ «САНВІ ДІСТРІБ`ЮШЕН» від 17.08.2021 вбачається, що збори не відбулись, у зв`язку з неявкою учасників товариства та питання, винесені на розгляд учасників, не розглянуті (а.с. 41). Відповідно до п. 1 Статуту ТОВ «САНВІ ДІСТРІБ`ЮШЕН», затвердженого Загальними зборами учасників ТОВ «САНВІ ДІСТРІБ`ЮШЕН» протокол №4 від 26.12.2008, ТОВ «САНВІ ДІСТРІБ`ЮШЕН» діє відповідно до Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України, Законів України «Про господарські товариства», інших нормативно-правових актів, цього Статуту, який є установчим документом товариства. Так, статтею 58 Закону України «Про господарські товариства» (у редакції, яка діяла на час виникнення трудових відносин з відповідачем) передбачено, що вищим органом товариства з обмеженою відповідальністю є загальні збори учасників. Відповідно до ст. 62 вказаного Закону дирекція (директор) підзвітна загальним зборам учасників, організує виконання їх рішень. 06.02.2018 було прийнято Закон України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю», який набрав чинності 17.06.2018, пунктом 2 Глави VIII Прикінцевих та перехідних положень якого, передбачено визнати таким, що втратив чинність, Закон України "Про господарські товариства" (Відомості Верховної Ради України, 1991 р., № 49, ст. 682 із наступними змінами) у частині, що стосується товариств з обмеженою відповідальністю та товариств з додатковою відповідальністю. З ч.1 ст. 29 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» вбачається, що загальні збори учасників є вищим органом товариства. Частиною 4 статті 39 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» передбачено, що виконавчий орган товариства є одноосібним. Назвою одноосібного виконавчого органу є "директор", якщо статутом не передбачена інша назва. Відповідно до ч.3 ст.39 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» виконавчий орган товариства підзвітний загальним зборам учасників і наглядовій раді товариства (у разі утворення) та організовує виконання їхніх рішень. Тобто, загальні збори учасників здійснюють управління товариством та реалізують право уповноваженого органу товариства усунути особу від виконання обов`язків члена виконавчого органу в будь- який час і з будь-яких підстав. На даний час, як зазначає позивач, відповідач господарською діяльністю не займається. Позивач втратив зацікавленість у перебуванні на посаді керівника товариства. Належного зв`язку із з учасниками відповідача позивач не має, що є перешкодою у вільному (прямому) звільненні позивача з посади директора за власним бажанням (відповідно до ст. 38 Кодексу законів про працю). За приписами ст. 22 КЗпП України та ст. 43 Конституції України заборонено будь-яке пряме або непряме обмеження прав чи встановлення прямих або непрямих переваг при укладені, зміні та припинені трудового договору. Право працівника розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноваженого ним орган письмово за два тижні, передбачено ст. 38 КЗпП України. Припинення повноважень позивача, як директора відповідача, відповідно до вищезазначеного належить загальним зборам учасників. Трудові спори розглядаються комісіями по трудових спорах, та/або районними, районними у місті, міськими чи міськрайонними судами. Такий порядок розгляду трудових спорів, що виникають між працівником і власником або уповноваженим ним органом, застосовується незалежно від форми трудового договору (ст. 221 Кодексу законів про працю). Кодекс законів про працю встановлює загальні вимоги до порядку розірвання трудових відносин, не враховуючи специфіку становища керівника господарського товариства. По суті, директор об`єднує в собі і статус найманого працівника (який визначається на підставі норм трудового права) і статус виконавчого органу господарського товариства (який визначається на підставі норм корпоративного права). Ні норми трудового договору, ні положення Статуту не повинні погіршувати становище директора порівняно з тим обсягом гарантій, наданих йому трудовим законодавством. Тобто, директор завжди може скористатися ст. 38 КзПП й ініціювати розірвання трудового договору за власним бажанням. Зі змісту положень ст. 38 КЗпП України, ст. 145 ЦК України, ст.ст. 58-60, 62 Закону України «Про господарські товариства» праву керівника товариства на звільнення за власним бажанням кореспондує обов`язок учасників товариства провести загальні збори, розглянути заяву про звільнення керівника товариства, створити новий виконавчий орган та внести дані зміни в Єдиний державний реєстр. Конституційний Суд України у рішеннях від 07 липня 2004 року № 14-рп/2004, від 16 жовтня 2007 року № 8-рп/2007 та від 29 січня 2008 року № 2-рп/2008 зазначав, що визначене статтею 43 Конституції України право на працю розглядає як природну потребу людини своїми фізичними і розумовими здібностями забезпечувати своє життя. Це право передбачає як можливість самостійно займатися трудовою діяльністю, так і можливість працювати за трудовим договором чи контрактом. Свобода праці передбачає можливість особи займатися чи не займатися працею, а якщо займатися, то вільно її обирати, забезпечення кожному без дискримінації вступати у трудові відносини для реалізації своїх здібностей. За своєю природою право на працю є невідчужуваним і по суті означає забезпечення саме рівних можливостей для його реалізації. Враховуючи порушення права позивача на припинення трудового договору, обраний ним спосіб захисту направлений на відновлення його трудових прав, гарантованих Конституцією України. Передбачений частиною першою статті 38 КЗпП України порядок розірвання трудового договору з ініціативи працівника передбачає попередження ним про це власника або уповноважений орган письмово за два тижні. За встановлених у цій справі обставин положення закону щодо письмового попередження власника про бажання працівника звільнитись нівелюється, а іншого порядку звільнення з ініціативи працівника чинне законодавство не передбачає. Недосконалість національного законодавства та прогалини у правовому регулюванні певних правовідносин не можуть бути підставою для позбавлення особи права на захист його порушених прав у обраний ним спосіб. Згідно з частиною першою статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України). Аналогічний припис закріплений у частині першій статті 10 ЦПК України. Елементом принципу верховенства права є принцип правової визначеності, який, зокрема, передбачає, що закон, як і будь-який інший акт держави, повинен характеризуватися якістю, щоб виключити ризик свавілля. На думку Європейського суду з прав людини, поняття «якість закону» означає, що національне законодавство повинно бути доступним і передбачуваним, тобто визначати достатньо чіткі положення, аби дати людям адекватну вказівку щодо обставин і умов, за яких державні органи мають вживати заходів, що вплинуть на конвенційні права цих людей (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини у справах «C.G. та інші проти Болгарії» («C. G. and Others v. Bulgaria», заява № 1365/07, § 39), «Олександр Волков проти України» («Oleksandr Volkov v. Ukraine», заява № 21722/11, § 170)). Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що формулювання законів не завжди чіткі. Тому їх тлумачення та застосування залежить від практики. І роль розгляду справ у судах полягає саме у тому, щоб позбутися таких інтерпретаційних сумнівів з урахуванням змін у повсякденній практиці (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини у справах «Кантоні проти Франції» («Cantoni v. France», заява № 17862/91, § 31-32), «Вєренцов проти України» («Vyerentsov v. Ukraine», заява «№ 20372/11, § 65)). У своїх рішеннях Європейський суд з прав людини постійно підкреслює цінність та важливість дотримання формалізованих норм цивільного процесу, за допомогою яких сторони забезпечують вирішення спору цивільного характеру, оскільки завдяки цьому може обмежуватися обсяг дискреції, забезпечуватися рівність сторін, запобігатися свавілля, забезпечуватися ефективне вирішення спору та розгляд справи судом упродовж розумного строку, а також забезпечуватися правова визначеність та повага до суду. В той же час «надмірний формалізм» може суперечити вимозі забезпечення практичного та ефективного права на доступ до суду відповідно до пункту першого статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Це зазвичай відбувається у випадку особливо вузького тлумачення процесуальної норми, що перешкоджає розгляду позову заявника по суті із супутнім ризиком порушення його чи її права на ефективний судовий захист (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини у справах «Белеш та інші проти Чеської Республіки» (Beles and Others v. the Czech Republic, заява № 47273/99, § 50-51, 69); «Волчі проти Франції» (Walchli v. France, заява № 35787/03, § 29). При проведенні оцінювання Європейський суд з прав людини часто наголошує на питаннях «правової визначеності» та «належного здійснення правосуддя» як на двох основних елементах для проведення розмежування між надмірним формалізмом та прийнятим застосуванням процесуальних формальностей. Зокрема, Європейський суд з прав людини виходить з того, що є порушенням права на доступ до суду, коли норми не переслідують цілі правової визначеності та належного здійснення правосуддя та утворюють свого роду перепону, яка перешкоджає вирішенню справи учасників судового процесу по суті компетентним судом (див., наприклад, рішення у справах «Карт проти Туреччини» (Kart v. Turkey [ВП], заява № 8917/05, § 79 (в кінці); «Ефстатіу та та інші проти Греції» (Efstathiou and Others v. Greece, заява № 36998/02, § 24 (в кінці); «Ешим проти Туреччини» (Esim v. Turkey, заява № 59601/09, § 21). Написання [PERSON] заяви про звільнення за власним бажанням, направлення вказаної заяви учасникам товариства, ініціювання позивачем проведення загальних зборів учасників із винесенням питання звільнення директора на порядок денний, свідчать про те, що позивачем дотримана процедура звільнення із займаної посади директора товариства. Відповідно до трудового законодавства України, керівник товариства (директор), як будь-який інший працівник, має право звільнитися за власним бажанням, попередивши власника або уповноважений ним орган про таке звільнення письмово за два тижні. Разом з тим особливість звільнення директора полягає в тому, що воно відбувається за рішенням загальних зборів учасників товариства. Уповноважений на звільнення керівника орган ТОВ «САНВІ ДІСТРІБ`ЮШЕН» проігнорував вимогу позивача про звільнення і не розглянув по суті її заяву про звільнення протягом передбачених законодавством строків, не виконав покладені на нього обов`язки. У випадку відсутності рішення загальних зборів учасників товариства про звільнення керівника, зокрема через неможливість зібрати кворум для проведення загальних зборів, керівнику із метою захисту свої прав надано можливість звернутися до суду із вимогою про визнання трудових відносин припиненими. Як убачається із матеріалів справи, станом на день розгляду справи рішення про звільнення позивача загальними зборами учасників ТОВ «САНВІ ДІСТРІБ`ЮШЕН» не прийнято, відомостей про зворотнє суду не надано. ТОВ «САНВІ ДІСТРІБ`ЮШЕН» будь-яких заперечень на позов та доказів на спростування заявлених позивачем вимог до суду не подавало. З урахуванням встановлених обставин справи та виходячи з того, що пред`явлення позову по суті спрямоване на припинення трудових правовідносин між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «САНВІ ДІСТРІБ`ЮШЕН», суд дійшов висновку, що ефективним і таким, що не суперечить закону, у даному випадку буде такий спосіб захисту як припинення трудових відносин позивача та ТОВ «САНВІ ДІСТРІБ`ЮШЕН» на підставі частини першої статті 38 КЗпП України. Оцінюючи зібрані докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню у повному обсязі. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у цій справі, суд враховує, що позивач звільнений від сплати судового збору, а тому відповідно до ст. 141 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у сумі 908,00 грн.

Outcome: approved