Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом та просить суд розірвати шлюб, укладений між ним та відповідачем. Позов мотивований тим, що він із [PERSON] уклали шлюб, який 16.09.2009 року був зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Сосницького районного управління юстиції Чернігівської області. Подальше спільне проживання та збереження шлюбу стали неможливими в наслідок несумісності характерів та втрати поваги одне до одного. Сім`я фактично розпалася з березня 2021 року. Позивач [PERSON] у судове засідання подав письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, з якої вбачається, що позовні вимоги він підтримує. Відповідач [PERSON] усудове засідання подала письмову заяву про розгляд справи за її відсутності, з якої вбачається, що позовні вимоги вона визнає. Відповідно до ч. 2 ст. 247 України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що сторони перебувають в шлюбі, зареєстрованому 16.09.2009 року відділом реєстрації актів цивільного стану Сосницького районного управління юстиції Чернігівської області, відповідно до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , (а.с. 4). В судовому засіданні встановлено, що сторони по справі проживають окремо, спільних дітей не мають. Сім`я фактично розпалася. Подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим через відсутність взаємопорозуміння, сварки та розбіжності у поглядах на життя, в тому числі і на сімейне. Згідно з ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до правової позиції Пленуму Верховного Суду України, викладеної в пункті 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Враховуючи викладене, суд вважає за можливе позовні вимоги задовольнити, а саме, розірвати шлюб між сторонами в справі. У відповідності до ст.ст. 141, 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. На підставі ст.ст. 110, 112 СК України,

Outcome: approved