Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-02 00:00:00

02 липня 2021 року [PERSON] звернувся до Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області з позовом до Управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області про відшкодування моральної шкоди, заподіяної нещасним випадком на виробництві. УхвалоюДовгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22.07.2021 справу передано за підсудністю до Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області. Позовна заява мотивована тим, що з 1995 року позивач працював на підприємстві Мінтранс України «Криворізьке АТП-14129». Під час виконання роботи, 11.09.1996 стався нещасний випадок на виробництві, а саме: під час руху автобуса було пошкоджено колесо - тріснув скат, під час ремонту якого від проїжджаючої поруч машини - бетонозмішувача, та вібрації дороги домкрат зірвався і причеп автобуса впав на позивача, в результаті чого останній отримав закритий перелом лівої лонної і сідничної кістки, посттравматичний неврит малогомілкового нерва зліва, внебрюшинний розрив сечового міхура. Велика заочеревинна урогематома черевної порожнини. Позивач тривалий час проходив лікування у міській лікарні, після чого за висновком МСЕК від 21.11.2007 йому було встановлено 40% втрати працездатності, у зв`язку з трудовим каліцтвом та встановлено третю групу інвалідності безстроково. Позивач не може самостійно обслуговувати себе, працювати по господарству, що призвело до фізичного болю та страждань, яких він зазнав як під час травмування, так і під час лікування. Перебуваючи на лікуванні, [PERSON] не міг вести повноцінний спосіб життя, відчував фізичні страждання, психологічний дискомфорт, порушення душевної рівноваги, вираженої у почуттях розпачу, тривоги, дратівливості, почутті страху, поганому сні на фоні сильних больових відчуттів, відчувається постійна біль у суглобах, тремтіння рук, біль відчувається навіть вночі під час сну, тому змушений постійно перебувати на обліку у ЛПЗ, приймати ліки, а тому виходячи з глибини душевних страждань оцінює завдану йому моральну шкоду в розмірі 200 000 грн. Посилаючись на вищевикладені обставини позивач просив суд задовольнити позов. Позивач у судове засідання не з`явився, його представник [PERSON] надала суду заяву про розгляд справи без її участі, позов підтримала в повному обсязі, не заперечувала проти заочного розгляду справи. Представник відповідача у судове засідання не з`явився. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що в заочному порядку позов підлягає частковому задоволенню. Судом встановлено, що з 1995 року по 15.10.2000 позивач працював на підприємстві Мінтранс України «Криворізьке АТП-14129», що підтверджується копією трудової книжки (а.с.8-9). 11 вересня 1996 року на Криворізькому АТП-14129, водій першого класу [PERSON] при заміні колеса на маршруті 35 поблизу зупинки «Руднічна», не підставивши під кузов автобуса підставки та упори, отримав тяжкі травми від падіння причепа автобуса Ікарус-280, державний номер [NUMBER] , що підтверджується актом про нещасний випадок від 13.09.1996 (а.с.10-11). Висновком МСЕК від 21.11.2007 під час повторного огляду позивачу встановлено 40 % втрати працездатності та ІІІ групу інвалідності безстроково (а.с.12). Статтею ст. 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення. Установлене Конституцією України та законами України право на відшкодування моральної шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб, а також одним із засобів захисту порушених цивільних прав та інтересів. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Пунктом 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. Право на компенсацію за моральну шкоду, виникає у особи з дня встановлення йому стійкої втрати працездатності вперше висновком медико-соціальної експертної комісії (дана правова позиція знайшла своє відображення в постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 11 травня 2016року по справі № 6-3149цс15). 14 листопада 2019 року Верховним Судом за наслідками касаційного перегляду судових рішень у справі № 522/3388/18 визнано розумним, виваженим та справедливим грошове відшкодування моральної шкоди у сумі 233000 грн, яке стягнуто з відповідача - роботодавця на користь позивача за умови втрати позивачем 75% працездатності. Відповідно до роз`яснень, які містяться в п.п. 1-1.4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» (зі змінами), відшкодування шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням його здоров`я від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, провадиться згідно із законодавством про страхування від нещасного випадку. Підпунктом «е» пункту 1 частини першої статті 21 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» у редакції, чинній до 20 березня 2007 року, визначено, що у разі настання страхового випадку Фонд зобов`язаний у встановленому законодавством порядку своєчасно та в повному обсязі відшкодовувати шкоду, заподіяну працівникові внаслідок ушкодження його здоров`я або в разі його смерті, виплачуючи йому або особам, які перебували на його утриманні грошову суму за моральну шкоду за наявності факту заподіяння цієї шкоди потерпілому. Позовна давність не поширюється, зокрема, на вимогу про відшкодування шкоди, завданої, зокрема, каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я, крім випадків завдання такої шкоди внаслідок недоліків товару, що є рухомим майном, у тому числі таким, що є складовою частиною іншого рухомого чи нерухомого майна, включаючи електроенергію (пункт 3 частини першої статті 268 ЦК України). Якщо право на відшкодування завданої умовами виробництва моральної шкоди, яка спричинила втрату потерпілим професійної працездатності, виникло в особи до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» № 717-V від 23 лютого 2007 року, тобто до 20 березня 2007 року, така особа має право на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду незалежно від дати звернення з позовом до суду. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (частина третя статті 23 ЦК України). Позивач був застрахованою особою, то відповідно до ст.ст. 21, 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» має право відшкодування моральної шкоди за рахунок Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області. Аналогічна правова позиція висловлена в постанові Великої Палати Верховного Суду України від 05 грудня 2018 року у справі № 210/5258/16-ц, від 23 січня 2019 року у справі № 210/2104/16-ц, та від 20 листопада 2019 року у справі № 210/3177/17. Конституційний Суд України в п. 4.1. свого Рішення від 27 січня 2004 року у справі № 1-9/2004 зазначив, що ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричинюють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності. Вирішуючи питання щодо розміру відшкодування моральної шкоди, судом враховується розмір втрати позивачем професійної працездатності, характер та тривалість душевних страждань, нервових переживань, істотності недоотриманих благ, та

Outcome: partial