Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-23 00:00:00

У березні 2021 р. товариства з обмеженою відповідальністю «Перший український експертний центр» (далі по тексту - ТОВ "ПУЕЦ", позивач) звернулось до суду з позовом до [PERSON] (далі по тексту - [PERSON] , відповідач 1, боржник), [PERSON] (далі по тексту - [PERSON] , відповідач 2, боржник), [PERSON] (далі по тексту - [PERSON] , відповідач 3, боржник), [PERSON] (далі по тексту - [PERSON] , відповідач 4, боржник) про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг, трьох відсотків річних та індексу інфляції в загальному розмірі 26 701,20 грн. Позов обґрунтований такими обставинами. Позивач з жовтня 2012 року почав здійснення обслуговування будинку [ADDRESS] надана для проживання відповідачам. Відповідно до ордера № 4896 від 16.07.2013, відповідачу [PERSON] та її сім`ї, яка складається з чотирьох осіб ( [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] ) було надано право на зайняття службового жилого приміщення, а саме квартири [ADDRESS] /том 1 а.с. 18/. 17.07.2013 між позивачем та відповідачем 1 було укладено договір № 258 про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій. Позивачем безперебійно надавались житлово-комунальні послуги за вказаною адресою, однак відповідачі не сплачувала кошти за спожиті послуги у зв`язку з чим утворилась заборгованість. Станом на 15.02.2021 за відповідачами рахується заборгованість за житлово-комунальні послуги в сумі 25 367,80 грн. Відповідачі як боржник, що прострочив виконання грошового зобов`язання, на підставі положень статті 625 ЦК України зобов`язані сплатити зазначену суму боргу з урахуванням інфляційної складової в сумі 750,78грн. та трьох відсотків річних в сумі 582,62 грн. Ухвалою суду від 18.03.2021 суд відкрив провадження у справі та призначив справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами. У відповідності до ч. 8 ст. 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Положеннями ст.174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. За зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання відповідачів ( [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] ) направлялись ухвала про відкриття провадження та позовна заява з додатками, які повернулися з відміткою "адресат відсутній за вказаною адресою". Отже, враховуючи, що судом вжито всіх можливих та розумних заходів щодо повідомлення відповідачів про розгляд справи, та неподання ними у встановлений судом строк відзиву на позов, справа вирішується за наявними матеріалами відповідно до положень частини 8 статті 178 ЦПК України. Дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у позовній заяві, суд встановив такі обставини та визначені відповідно до них правовідносини. Відповідно до витягу № 3 рішення з протоколу засідання Правління ПАТ «ХК «Київміськбуд» від 15.08.2012 №29 житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , переданий на обслуговування та експлуатацію ТОВ «Перший український експертний центр» /том 1 а.с. 19/. Відповідно до акту прийому-передачі від 01.10.2012, ПАТ «ХК «Київміськбуд» передав, а ТОВ «Перший український експертний центр» прийняв на обслуговування та експлуатацію житловий будинок за адресою: [ADDRESS] /том 1 а.с. 21-24/. В період обслуговування даного будинку, позивач здійснював обслуговування, утримання та експлуатацію вказаного будинку, який перебуває на його балансі. Відповідно до ордера № 4896 від 16.07.2013, відповідачу [PERSON] та її сім`ї, яка складається з чотирьох осіб ( [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] ) було надано право на зайняття службового жилого приміщення, а саме квартири [ADDRESS] /том 1 а.с. 18/. Як вбачається із матеріалів справи, для забезпечення надання житлово-комунальних послуг за адресою: [ADDRESS] позивачем було укладено ряд договорів, а саме: договір № 47 на комплекс робіт з технічного обслуговування ліфтів від 01.10.2012, договір № 107-о від 15.11.2012 на технічне обслуговування пожежних систем, договір № 2/1848-к-12 на вивезення та знешкодження твердих побутових відходів від 01.10.2012, підрядний договір №21/13 від 01.08.2013 на технічне обслуговування та ремонт диспетчерських систем, що також підтверджується відповідними актами здачі - прийняття відповідних робіт /том 1 а.с. 39-250, том 2 а.с. 26-28/. Відповідачі не вносили плату за отримані житлово-комунальні послуги в результаті чого утворилась заборгованість, яка станом на 15.02.2021 становить 25 367 грн 80 коп. /том 1 а.с. 11-13/. 17.07.2013 відповідачем [PERSON] було підписано договір № 258 з позивачем про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкової території /а.с. 14-15/. Відповідно до п.п. 5, 12 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні житлово-комунальні послуги» - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг; послуга з управління багатоквартирним будинком - результат господарської діяльності суб`єктів господарювання, спрямованої на забезпечення належних умов проживання і задоволення господарсько-побутових потреб мешканців будинку шляхом утримання і ремонту спільного майна багатоквартирного будинку та його прибудинкової території відповідно до умов договору. Обов`язок споживача своєчасно оплачувати надані йому житлово-комунальні послуги та витрати на утримання будинку і прибудинкової території випливає і з положень статей 151, 162 Житлового кодексу Української РСР та Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1992 № 572. За приписом статті 32 Закону № 1875-IV розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями, споживачами у процесі створення, надання та споживання житлово-комунальних послуг на час виникнення спірних правовідносин визначав Закон України «Про житлово-комунальні послуги» в редакції від 24.06.2004 р. № 1875-IV (надалі - Закон № 1875-IV). Відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах (стаття 19 Закону № 1875-IV). Пунктом першим частини третьої статті 20 Закону № 1875-IV встановлено обов`язок споживача, а пунктом 3 частини другої статті 21 цього Закону - обов`язок виконавця, укласти договір на надання житлово-комунальних послуг згідно з Типовим договором. Форма і зміст Типового договору про надання послуг з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій були затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 20.05.2009 № 529 «Про затвердження Типового договору про надання послуг з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій», яка була чинною до 05.09.2018. Договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій згідно Типового договору було укладено між позивачем та відповідачем [PERSON] . Тарифи на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, формуються у відповідності з Порядком формування тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 01.06.2011 № 869 «Про забезпечення єдиного підходу до формування тарифів на житлово-комунальні послуги». Аналізуючи вищенаведені положення закону та підзаконних актів в сукупності з загальними засадами цивільного законодавства та положеннями ЦК України про договір, суд дійшов висновку, що зобов`язання по оплаті вартості житлово-комунальних послуг покладається на споживача законом. Пунктом 6 частини 1 статті 20 Закону № 1875-IV право споживача на несплату вартості житлово-комунальних послуг за період тимчасової відсутності споживача та/або членів його сім`ї реалізується лише при відповідному документальному оформленні, а з відповідною заявою відповідачі до позивача не зверталися. Відповідно до п.п. 5, 12 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг; послуга з управління багатоквартирним будинком - результат господарської діяльності суб`єктів господарювання, спрямованої на забезпечення належних умов проживання і задоволення господарсько-побутових потреб мешканців будинку шляхом утримання і ремонту спільного майна багатоквартирного будинку та його прибудинкової території відповідно до умов договору. Відповідно до ст. 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до житлово-комунальних послуг належать: 1) житлова послуга - послуга з управління багатоквартирним будинком. Послуга з управління багатоквартирним будинком включає: утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньобудинкових систем (крім обслуговування внутрішньобудинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо; купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку; поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку; 2) комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами. Відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є: 1) споживачі (індивідуальні та колективні); 2) управитель; 3) виконавці комунальних послуг. Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 8 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» управитель багатоквартирного будинку зобов`язаний забезпечувати належне утримання спільного майна багатоквартирного будинку та прибудинкової території відповідно до нормативних вимог і договору про надання послуг з управління багатоквартирним будинком, від власного імені укладати з підрядниками необхідні договори про виконання окремих робіт та послуг. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач має право одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів. Згідно із п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Частиною 1 ст. 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлено, що надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. За приписом статті 162 Житлового кодексу Української РСР плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими у встановленому порядку тарифами. Наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги. Згідно з п. 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 08 жовтня 1992 року № 572, власник та наймач квартири зобов`язаний оплачувати надані житлово - комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Статтею 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідачі є боржниками, які прострочили виконання грошового зобов`язання, а отже останні відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України на вимогу кредитора зобов`язані сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми. Згідно з наданим позивачем розрахунком втрати від інфляції становлять 750,78 грн., а три відсотки річних - 582,62 грн. /том 1 а.с. 13/. При визначенні суми заборгованості, яка підлягає до стягнення з кожного з відповідачів, суд виходить з наступного. Відповідачу [PERSON] на день подачі позову було повних 17 років, а 18 років виповниться тільки 16 грудня 2021 р. Отже, виходячи з положень ст. 33 ЦК України, яка встановлює обсяг цивільної відповідальності неповнолітньої особи, та враховуючи, що згідно ч. 3 ст. 156 Житлового кодексу України обов`язок брати участь в утриманні будинку (квартири) покладається лише на повнолітніх членів сім`ї власника, а [PERSON] зобов`язаний сплачувати вартість житлово-комунальних послуг лише з 17 грудня 2021 р., коли він набуде повної цивільної дієздатності. Відповідачу [PERSON] на день подачі позову було повних 14 років, а 18 років виповниться 26 квітня 2024 р. Отже, виходячи з положень ст. 33 ЦК України, яка встановлює обсяг цивільної відповідальності неповнолітньої особи, та враховуючи, що згідно ч. 3 ст. 156 Житлового кодексу України обов`язок брати участь в утриманні будинку (квартири) покладається лише на повнолітніх членів сім`ї власника, а [PERSON] зобов`язана сплачувати вартість житлово-комунальних послуг лише з 27 квітня 2024 р., коли вона набуде повної цивільної дієздатності. Судом до електронного реєстру територіальної громади м. Києва «ГІОЦ/КМДА» направлено Запит про реєстрацію місця проживання відповідача [PERSON] . Згідно відповіді на вказаний запит, [PERSON] , не зареєстрований у квартирі [ADDRESS] і не має зареєстрованого місця проживання в місті Києві. Таким чином, судом встановлено, що [PERSON] не є належним відповідачем у даній справі, оскільки не є споживачем житлово-комунальних послуг за адресою: [ADDRESS] . Неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої судом встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві. Враховуючи наведене, суд вважає позовні вимоги законними, обґрунтованими, і такими, що підлягають частковому задоволенню, оскільки судом встановлено, що відповідачі [PERSON] та двоє її неповнолітніх дітей [PERSON] , [PERSON] зареєстровані та проживають в квартирі [ADDRESS] і є споживачами житлово-комунальних послуг, які надає позивач. А оскільки з огляду на вказане відповідач [PERSON] несе відповідальність за своїх неповнолітніх дітей, то обов`язок по сплаті заборгованості за житлово-комунальні послуги з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних в сумі 26701,20 грн суд покладає лише на неї. Відповідно до положень статті 141 ЦПК України суд покладає на відповідача понесені позивачем судові витрати. На підставі викладеного та

Outcome: partial