Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-25 00:00:00

27 серпня 2021 року [PERSON] звернулася до суду із позовною заявою до Лановецької обласної комунальної Центральної районної аптеки № 25 про стягнення заборгованості із заробітної плати в сумі 11699.07 грн та середнього заробітку за весь період затримки по день ухвалення судового рішення. Свої вимоги позивачка мотивує тим, що вона з 02 серпня 2010 року працювала в Лановецькій обласній комунальній Центральній районній аптеці № 25 на посаді фармацевта та наказом №21 від 17 грудня 2020 року звільнена з посади відповідно до п.1 ст.36 КЗпП України за угодою сторін, однак в день звільнення відповідач не здійснив виплату належних їй коштів. Згідно з довідкою №9, виданою 05 липня 2021 року Лановецькою обласною комунальною Центральною районною аптекою № 25, заборгованість підприємства перед позивачкою становить за жовтень-грудень 2020 року 11699.10 грн., які на даний час відповідач не сплатив, а тому позивачка просить стягнути заборгованість по заробітній платі та середній заробіток за весь час затримки розрахунку з дня звільнення по день ухвалення судового рішення. В судове засідання позивачка [PERSON] не з`явилася, хоч належним чином була повідомлена про день, час та місце розгляду справи. Від неї до суду надійшла заява про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Представник відповідача - Лановецької обласної комунальної Центральної районної аптеки № 25 в судове засідання не з`явився, хоча про день, час і місце розгляду справи згідно ст.128 ЦПК України був двічі повідомлений належним чином. Не повідомив відповідач і про причини своєї неявки в судове засідання. Відповідно до ст.280 ЦПК України суд вважає за доцільне проводити заочний розгляд даної справи. Згідно ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши докази по справі, суд з`ясував наступні обставини. Згідно копії трудової книжки серія [NUMBER] , виданої 02 серпня 2010 року [PERSON] , [INFO] , 02 серпня 2010 року була прийнята в Лановецьку ОК Центральну районну аптеку №25 на посаду фармацевта. 01 жовтня 2018 року була переведена на посаду провізора та 17 грудня 2020 року, на підставі наказу №21 від 17 грудня 2020 року - звільнена за п.1 ст.36 КЗпП України. Як вбачається з копії довідки №9, виданої 05 липня 2021 року Лановецькою обласною комунальною Центральною районною аптекою № 25, [PERSON] дійсно працювала в Лановецькій обласній комунальній Центральній районній аптеці №25 з 02 серпня 2010 року по 17 грудня 2020 року. Звільнена з роботи за ст.36 пункт 1, згідно наказу №21 від 17 грудня 2020 року. Заборгованість по заробітній платі становить 11699.10 грн, в тому числі: за жовтень 2020 року - 4689.72 грн., за листопад 2020 року - 4403.36 грн., за грудень 2020 року - 2606.02 грн. Відповідно до вимог ст.47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст.116 КЗпП України. Згідно зі ст.116 КзпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення. Відповідно до ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.94 КЗпП України, ч.2 ст.21 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Відповідно до ч.2 ст.117 КЗпП України при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Отже, судом установлено, що при звільненні позивача з вини відповідача не було виплачено усіх належних до сплати сум, тому на підставі ст.117 КЗпП України підлягає до задоволення позов про стягнення середнього заробітку за час затримки по день фактичного розрахунку. Статтею 117 КзпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Аналіз зазначених норм свідчить про те, що всі суми (заробітна плата, вихідна допомога, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день звільнення цього працівника. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать; при невиконанні такого обов`язку з вини власника або уповноваженого ним органу наступає передбачена ст. 117 КЗпП України відповідальність. Відповідно до п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому свої вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Таке роз`яснення цієї норми права, крім наведеної вище постанови Пленуму Верховного Суду України, надав і Конституційний Суд України у своєму рішенні від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012 у справі щодо офіційного тлумачення положень статті 233 Кодексу законів про працю України у взаємозв`язку з положеннями статей 117, 237-1 цього Кодексу. У разі непроведення розрахунку у зв`язку з виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню в повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу. Механізм здійснення відповідного розрахунку визначено Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100. Під час його проведення слід використовувати формулу, за якою обрахуванню підлягає період затримки за робочі дні з використанням даних про середній заробіток позивача виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана дана виплата. Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 21 січня 2015 року у справі № 6-195цс14. Відповідно до п.2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08 лютого 1995 року, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 (два) календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Відповідно до п.8 зазначеного Порядку, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, проводяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів / годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які можуть бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. У разі коли середня заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства. У зв`язку з наведеним, середньоденний заробіток [PERSON] складає 216.50 грн., виходячи із наступного розрахунку: 4689.72 грн. (зарплата в жовтні 2020 року) + 4403.36 грн. (зарплата в листопаді 2020 року) : 42 (кількість робочих днів в жовтні-листопаді 2020 року). Так, судом установлено, що Лановецькою обласною комунальною Центральною районною аптекою № 25 нараховано, але не виплачено [PERSON] 11699.07 грн. заробітної плати за жовтень - грудень 2020 року, яка повинна була бути виплаченою у день звільнення позивача - 17 грудня 2020 року, однак не виплачена по даний час. Зазначене є підставою стягнення заробітної плати в зазначеному розмірі в судовому порядку. Крім того, за затримку розрахунку відповідач повинен сплатити позивачці середній заробіток за весь час затримки. Виходячи з виплат за 2 останні місяці роботи, що передували дню звільнення (жовтень та листопад 2020 року), розмір середньоденного заробітку [PERSON] становить 216.50 грн. (9093.08 грн. / 42 робочих дні). При цьому суд зазначає, що позивачкою вірно обгрунтовано свої позовні вимоги, однак, допущено арифметичну помилку при визначенні розміру середньоденного заробітку в сумі 163.00 грн., що, відповідно, потягнуло і неправильний розрахунок суми заборгованості за час затримки виплати заробітної плати. Однак, при вирішенні вказаних вимог суд виходить із принципу «jura novit curia» («суд знає закони»), який полягає в тому, що: 1) суд знає право; 2) суд самостійно здійснює пошук правових норм щодо спору безвідносно до посилання сторін; 3) суд самостійно застосовує право до фактичних обставин спору (da mihi factum, dabo tibi jus). Вказаний підхід узгоджується із висновком Великої Палати Верховного Суду у постанові від 15 червня 2021 року в справі № 904/5726/19. Обчислюючи розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, з урахуванням п.8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08 лютого 1995 року, суд враховує середньоденний заробіток позивачки (216.50 грн.) і кількість робочих днів за період затримки (18 грудня 2020 року - 26 січня 2022 року), яка становить 275 робочих дні. Відтак, сума, що підлягає стягненню за час затримки розрахунку становить 59537.50 гривень (216.50 х 275). Відповідачем не надано суду жодних доказів на підтвердження відсутності заборгованості по заробітній платі станом на день звільнення чи про відсутність їх вини в невиплаті заробітної пллати. З цих підстав позов [PERSON] підлягає до задоволення шляхом стягнення в її користь із відповідача 11699.07 грн. заборгованості із заробітної плати та 59537.50 гривень середнього заробітку за час затримки розрахунку по день ухвалення судового рішення. Отже, позов [PERSON] слід задовольнити та стягнути з Лановецької обласної комунальної Центральної районної аптеки № 25 в її користь 11699.07 грн. невиплаченої заробітної плати та 59537.50 грн. середньомісячного заробітку за затримку розрахунку при звільненні, а всього 71236 грн. 57 коп., за вирахуванням із цієї суми прибуткового податку та інших обов`язкових платежів. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, зазначена сума визначена без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів. Згідно із п.1 ч.1 ст.5 Закону України "Про судовий збір" від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі. Частинами 1, 6 ст.141 ЦПК України встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Враховуючи ставки судового збору, визначені ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір", із відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у сумі 908.00 грн. На підставі ч.1 ст.47, ч.1 ст.116, ч.1 ст.117 КЗпП України,

Outcome: approved