Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-24 00:00:00

13.10.2021р. [PERSON] звернувся до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу (а.с.№4-6). Ухвалою судді Ткаченко Н.В. від 12.11.2021р. було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження по справі з повідомленням (викликом) сторін у судове засідання (а.с.№17). Позивач в позовній заяві в обґрунтування вимог посилався на те, що вони з відповідачкою зареєстрували шлюб 11.08.1990р. у відділі РАГС виконкому Жовтневої районної Ради народних депутатів м. Дніпропетровська під актовим записом № 1307. Від шлюбу сторони неповнолітніх дітей не мають. Причиною припинення шлюбних відносин стали різні погляди на ведення спільного господарства, через що виникали конфлікти. Сторони припинили подружні стосунки в грудні 1996р., спільне господарство не ведуть, проживають окремо. Спору щодо поділу майна немає. Позивач вважає, що родина розпалася остаточно, примирення між ними неможливе. Позивач в наданій до суду 25.01.2022р. заяві підтримав вимоги позову та просив ухвалити рішення за його відсутності. Також зазначив, що подружжя остаточно припинило шлюбні відносини з грудня 1996р. та їх поновлення не можливе (а.с.№30). Відповідачка в наданій до суду 25.01.2022р. заяві зазначила, що визнає позовні вимоги, просила справу розглянути за її відсутності, підтвердила період та причину припинення шлюбних відносин, зазначивши датою припинення грудень 1996р. (а.с.№32). Таким чином, на підставі ст.223, ч.2 ст.247 ЦПК України суд ухвалив рішення в судовому засіданні 25.01.2022р. за відсутності сторін та без фіксування судового процесу технічними засобами. Суд, вивчивши матеріали справи, заяви сторін від 25.01.2022р., вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.110 Сімейного Кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним з подружжя. Відповідно до ст.112 Сімейного Кодексу України при розгляді справи про розірвання шлюбу, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст.113 Сімейного Кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 11.08.1990р. у відділі РАГС виконкому Жовтневої районної Ради народних депутатів м. Дніпропетровська під актовим записом № 1307 (а.с.№33). Від даного шлюбу сторони неповнолітніх дітей не мають. Судом встановлено, що спільне життя сторін не склалося через відсутність взаєморозуміння, різні погляди на сімейні відносини та ведення спільного господарства, різні погляди на ведення спільного бюджетом, що фактично і призвело до припинення шлюбних відносин. Сторони припинили шлюбні відносини з грудня 1996р., та з того часу сімейні стосунки не поновлювали. Отже, суд приходиться до висновку, що подальше збереження шлюбу буде суперечити інтересам подружжя, оскільки у відповідності до положень ст. 24 Сімейного Кодексу України шлюб це добровільний союз чоловіка та жінки. З огляду на вищевикладене і приймаючи до уваги те, що шлюбні відносини між сторонами по даній справі остаточно припинені з грудня 1996р. (отже більше 25 років), з того часу не відновлювалися, позивач від позову не відмовився, а відповідачка визнала позовні вимоги та не заперечувала проти розірвання шлюбу, суд дійшов висновку про те, що родина сторін розпалася остаточно, відновлена бути не може, і шлюб підлягає розірванню. При ухваленні рішення суд також приймає до уваги положення ч.1 ст. 82 ЦПК України, оскільки відповідачка визнала позовні вимоги та погодилася на розірвання шлюбу. Після розірвання шлюбу, відповідачка не виявила бажання змінювати своє прізвище (а.с.№32). Обговорюючи питання розподілу судових витрат на підставі ст. 141 ЦПК України, суд вважає за можливе віднести їх на рахунок позивача, оскільки в своїй заяві від 25.01.2022р. він не наполягав на стягненні судового збору з відповідачки (а.с.№30). На підставі викладеного,

Outcome: approved