Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-06 00:00:00

23.11.2021 позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу. В обґрунтування позову зазначено, що 30.09.2006 між сторонами укладено шлюб. Від шлюбу мають двох малолітніх дітей : [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . За час спільного мешкання зрозуміли, що по різному дивляться на питання, які виникають у сімейному житті, стали відбуватись суперечки. В червні 2021 року припинені шлюбно - сімейні відносини, подальше збереження шлюбу не можливе, діти мешкають з відповідачем. У зв`язку з чим позивач просить розірвати шлюб. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явився, звернувся з заявою про розгляд справи за його відсутності, позов підтримав, просив розірвати шлюб та не наполягав на стягненні судових витрат на його користь. Відповідач у судове засідання не з`явилася, звернулася з заявою про розгляд справи за її відсутності, позов визнала, просив розірвати шлюб, на примирення не згодна, після розірвання шлюбу просила присвоїти дошлюбне прізвище « [PERSON] ». У зв`язку з чим суд приходить до висновку про розгляд справи за відсутності сторін. Суд, дослідивши матеріали справи вважає, позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено та з матеріалів справи вбачається те, що [PERSON] та [PERSON] перебувають у шлюбі, який зареєстровано 30.09.2006 у міському відділі реєстрації актів цивільного стану № 1 Харківського обласного управління юстиції, актовий запис № 2271. Від шлюбу сторони дітей мають двох малолітніх дітей : [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Згідно ч.2 ст.104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до приписів ст.112 СК України, при розгляді справ про розірвання шлюбу, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що позивач наполягає на розірванні шлюбу, оскільки подальше спільне життя неможливе. Фактичні шлюбні відносини між сторонами припинені, спільне господарство не ведеться, почуття любові, поваги та взаєморозуміння між подружжям втрачені, тому примирення сторін неможливе, так як сторони посилаються на неможливість поновлення шлюбних відносин. Сторони майнового спору не мають. Згідно ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до статті 113 СК України особа має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідачем висловлено бажання після розірвання шлюбу повернути дошлюбне прізвище « [PERSON] ». Таким чином, оцінюючи наведені докази, суд приходить до висновку про можливість розірвати шлюб між сторонами. Позивач, в разі задоволення його позовних вимог, не наполягав на стягненні з відповідача понесених судових витрат по справі. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. При таких обставинах суд вважає необхідним при вирішенні питання про розподіл судових витрат по справі, не застосовувати приписи ст. 141 ЦПК України, якими передбачено відшкодування в повному обсязі відповідачем позивачу понесених нею судових витрат. На підставі викладеного, ст. 75,76,104, 105, 110-114 СК України і

Outcome: approved