Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-31 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить розірвати шлюб між ним та відповідачем, визначити місце проживання дитини [PERSON] , [INFO] , з батьком [PERSON] . В обґрунтування позовних вимог зазначає, що з [PERSON] він перебуває у зареєстрованому шлюбі з 29.03.2013 року. Від шлюбу вони мають дочку [PERSON] , [INFO] . Підставами розірвання шлюбу стали зради дружини, відсутність взаєморозуміння, втрати поваги один до одного. Вони припинили шлюбно-сімейні відносини, спільного господарства не ведуть, можливість збереження сім`ї відсутня. Також, після припинення шлюбних відносин дитина мешкає разом з батьком за його місцем проживання, поряд зі школою та місцем тренування дитини. Зазначив, що займається дитиною він, водить до школи, танці, цікавиться її навчанням, досягненнями, слідкує за її здоров`ям, гуляє з дитиною та проводить з нею весь свій час, організовує дозвілля, лікарні дитина відвідує у супроводі батька, оскільки відповідач не приділяє належної уваги дитині, а займається своїми новими стосунками з іншим чоловіком. Після школи дитину забирає мати позивача та допомагає з дитиною. До відповідача дитина їздить декілька разів на тиждень, весь інший час дитина знаходиться з батьком. Ухвалою судді Київського районного суду м. Харкова від 10.11.2021 року було прийнято до розгляду вказану позовну заяву, та відкрито провадження в ній за правилами загального позовного провадження. 29.11.2021 до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просила відмовити у задоволенні позовних вимог. 02.12.2021 до суду від позивача надійшла відповідь на відзив, у якій не погодився з обставинами, викладеними у відзиві. Відповідач за первісним позовом звернулась до суду з зустрічною позовною заявою, в якій просила визначити місце проживання дитини разом з нею. В обгрунтування позовних вимог зазначила, що з [PERSON] вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з 29.03.2013 року. Від шлюбу вони мають дочку [PERSON] , [INFO] . Вказала, що дитина мешкає разом з нею, в неї з дитиною дуже гарні стосунки та вона проводить з нею багато часу. Ухвалою Київського районного суду м.Харкова від 06.12.2021 прийнято зустрічну позовну заяву до спільного розгляду з первісним позовом. 13.12.2021 до суду надійшов відзив позивача за первісним позовом на зустрічну позовну заяву, в якому просив відмовити у задоволенні зустрічних позовних вимог. Ухвалою Київського районного суду м.Харкова від 28.12.2021 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Позивач за первісним позовом у судовому засіданні позовні вимоги первісного позову підтримав та просив їх задовольнити. У задоволенні зустрічного позову просив відмовити. Відповідач за первісним позовом у судовому засіданні просила відмовити у задоволенні первісного позову в частині визначення місця проживання дитини разом з батьком. Вимоги зустрічного позову підтримала та просила їх задовольнити. Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність та висновок щодо доцільності визначення місуя проживання дитини. У судовому засіданні свідок [PERSON] , яка є сестрою [PERSON] , показала, що позивач та відповідач є гарними батьками, які приділяють багато часу дитині. Зазначила, що [PERSON] часто гуляє з дитиною та проводить з нею багато часу. Дитина мешкає разом з [PERSON] за її місцем мешкання. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що з позивачем та відповідачем вона знайома з 2015 року. Однак, протягом 3 останніх років вони не спілкувались. Зазначила, що [PERSON] займається дитиною та проводить з нею багато часу. На питання позивача за первісним позовом: «Коли Ви в останнє бачили дитину [PERSON] .?», свідок не відповіла. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що вона є матір`ю позивача [PERSON] . Зазначила, що дитина [PERSON] навчається у третьому класі. Всі ці роки після школи за дитиною доглядає вона, піклується про неї. Після припинення сімейних відносин між позивачем та відповідачем, дитина мешкає разом з батьком [PERSON] , а до [PERSON] їздить декілька разів на тиждень, весь час дитина проживає разом з батьком. Батько дитини займається вихованням дитини та приділяє їй багато часу. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що він мешкає поверхом вище [PERSON] та є його сусідом. Зазначив, що кожного ранку він та [PERSON] майже кожного ранку зустрічаються біля під`їзду, оскільки він веде свого сина до дитячого садку та в цей час [PERSON] , також, відводить дитину до школи. Вказав, що дитина майже весь час перебуває за місцем мешкання [PERSON] , оскільки вони зустрічаються, спілкуються та гуляють з дітьми у дворі. [PERSON] він майже не бачить та останній раз не пам`ятає коли бачив. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що з [PERSON] вони знайомі з дитинства. Вони постійно спілкуються та гуляють разом. Заначив, що десь з кінця лютого - початку березня позивач та відповідач припинили шлюбні стосунку, оскільки [PERSON] зраджувала позивача та знайшла собі іншого. Після того як шлюбні відносини між позивачем та відповідачем були припинені, [PERSON] мешкає разом з [PERSON] , позивач весь свій час приділяє дитині, оскільки він з дитиною майже постійно гуляють разом зі свідком [PERSON] у парках, торгових центрах тощо. Представник школи [PERSON] , яка працює завучем у ЗОШ №25, де навчається [PERSON] , допитана в якості свідка, повідомила, що дитину до школи приводить батько, зі школи дитину забирає мати [PERSON] зв`язок з класним керівником дитини підтримує батько, цікавиться її навчанням, успіхами тощо. Мати дитини, за весь час навчання, майже не з`являлась у школі. Суд, вислухавши пояснення сторін, показання свідків, перевіривши доводи, викладені позивачем в обґрунтування заявлених позовних вимог, а також доводи та заперечення викладені відповідачем у зустрічній позовній заяві, дослідивши матеріали справи в їх системному взаємозв`язку приходить до наступного. Судом встановлено, що 29.03.2013 року між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , укладено шлюб, який зареєстрований Московським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 249, що підтверджується свідоцтвом про шлюб від 29.03.2013 року серії [NUMBER] . Після реєстрації шлюбу прізвище позивача змінено на « [PERSON] ». Від шлюбу сторони мають дочку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження від 16.08.2013 року серії [NUMBER] , виданого Київським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції. Батьками [PERSON] зазначені [PERSON] та [PERSON] . З матеріалів справи вбачається та підтверджується наданими поясненнями, що дійсно між позивачем та відповідачем сімейні відносини припиненні, подружнього господарства не ведуть, між ними немає взаєморозуміння, у зв`язку з чим збереження сім`ї не можливо, відповідач висловив згоду на розірвання шлюбу. Клопотань про надання часу на примирення сторони не заявили. Відповідно до статей 110-112 Сімейного кодексу України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно статті 113 Сімейного кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідно до статті 109 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Згідно зі статтею 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає статті 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Суд зазначає, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд, з`ясувавши позицію сторін та дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що вимога про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі чоловіка та дружини і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу є неможливим. Також, відповідно до ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно Довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб дитина [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Як встановлено судом та підтверджується Актом про проживання дитини від 01.12.2021, підписаний сусідами, на даний час дитина [PERSON] мешкає разом з батьком за адресою: [ADDRESS] , де для дитини створені умови для проживання. Вищевказана квартира належить на праві приватної власності [PERSON] , що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, номер витягу 282287710. Згідно відповіді КНП «Міська дитяча поліклініка №23» ХМР амбулаторні прийоми лікаря дитина відвідує у супроводі батька. Догляд за дитиною, в тому числі і під час хвороби, здійснює батько. Рекомендації лікарів батько виконує в повному обсязі. Згідно відповіді Амбулаторії загальної практики сімейної медицини сел.Бабаї на прийоми до лікаря та обов`язкові щеплення дитина приходить у супроводі батька. Батько цікавиться її здоров`ям та займається її лікуванням. Згідно відповіді Стоматологічного кабінету «Вам сюда» дитина [PERSON] приходить на прийом дитячого лікаря-стоматолога з метою профілактики та лікуваня захворювань зубів та ротової порожнини. Дитина на прийоми до лікаря приходить у супроводі батька, який слідкує за здоров`ям дитини. Згідно відповіді Фітнес клубу «Джин» дитина має абонемент та відвідує секцію танців «Хіп хоп». Танці дитина відвідує у супроводі батька, який особисто спілкується з тренером, цікавиться успіхами та досягненнями дитини. Мати дитини на тренування дитину не супроводжує, успіхами та досягненнями дитини не цікавиться. Згідно довідки Харківської загальноосвітньої школи №25 ХМР [PERSON] навчається у 3-Б класі з 01.09.2019. Батько дитини приділяє багато уваги вихованню дочки, цікавиться її навчанням та позашкільними справами, постійно організовує та проводить спільний відпочинок з дитиною, регулярно підтримує контакт з класним керівником, щодня приводить дитину до школи. Зі слів дитини, вона майже весь час проживає з батьком за його місце мешкання. Судом встановлено та не заперечувалось відповідачем за первісним позовом, що після школи дитину забирає мати позивача, яка допомагає піклуватись про неї. Дитячий психолог «Центру психології А.Горецької» надала висновок, з якого можна зробити висновок, що дитина емоційно ближче до батька ніж до матері та для нормального психологічного розвитку дитини їй краще не змінювати звичного середовища, кола друзів та місця проживання. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно з частиною першою статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У частині першій статті 9 Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до положень статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Стаття 141 СК України визначає, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Частинами четвертою та п`ятою статті 19 СК України визначено, що при розгляді судом спорів щодо визначення місця проживання дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. При цьому орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Згідно з висновком Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради від 27.01.2022 №87, встановлено, що за доцільне визначити місце проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] , разом з батьком [PERSON] . На Комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Харківської міської ради було ухвалено рекомендувати батькам звернутись разом з дитиною до психолога для проведення психологічного тестування з метою виявлення ставлення дитини до спірного питання. У висновку, який був наданий Комісії, зазначено, що батько є більш емоційно близьким дитині ніж мати. Суд вважає вказаний висновок є достатньо обґрунтованим та не суперечить інтересам дитини, а тому погоджується із зазначеним висновком. У частині першій статті 3 Конвенції визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76). У параграфі 54 рішення Європейського суду з прав людини «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року, заява № 31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Аналіз наведених норм права, практики Європейського суду з прав людини дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. При визначенні місця проживання дитини судам необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору. Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. Базові положення принципу забезпечення найкращих інтересів дитини покладені в основу багатьох рішень Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), які стосуються застосування статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР. Аналіз практики ЄСПЛ дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Вказана позиція цілком узгоджується з висновками, зробленими у постанові Верховного Суду від 30.04.2020 у справі 643/9794/17. Позивачем за зустрічним позовом не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження обставин, викладених у зустрічному позові, а також на спростування обставин та доказів наданих позивачем за первісним позовом. Також, суд критично ставиться до показів свідків відповідача за первісним позовом [PERSON] та [PERSON] , оскільки їх покази не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи, у зв`язку з чим, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні зустрічного позову. Надаючи оцінку наданим сторонами доказам на підтвердження обставин, викладених у первісному позові та у зустрічному позові судом встановлено, що дитина [PERSON] майже весь час мешкає з батьком, який створив для неї всі необхідні умови проживання, враховуючи її сталі соціальні зв`язки, місце навчання, тренувань, психологічний стан, емоційну близькість до батька, встановленими висновками психологів, добросовісне виконання ним батьківських обов`язків, що підтверджується матеріалами справи, створення для дитини необхідних умов для розвитку, забезпечення її усім необхідним, а також відсутність з боку батька перешкод у спілкуванні матері з дитиною та негативного впливу на її виховання і розвиток, суд вважає за необхідне визначити місця проживання дитини разом з батьком [PERSON] , що, за встановлених судом обставин, найбільш відповідає інтересам дитини та має першочергового значення при вирішенні зазначеного спору. На підставі викладеного,

Outcome: approved