Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-24 00:00:00

1. Позиції сторін. Позивачка просила стягнути з відповідача на відшкодування виконаного кредитного зобов`язання 166800 грн., посилаючись на таке. Сторони перебували у шлюбі з липня 2005 року по липень 2010 року. У червні 2008 року подружжя [PERSON] вирішило придбати автомобіль та сплатило [PERSON] 200 доларів США в якості завдатку за автомобіль, та домовились решту суми виплатити не пізніше 30.06.2008 року. Тому 27 червня 2008 року [PERSON] уклала договір кредиту, за яким отримала 12000 доларів США. Стверджує, що кредит взяла в інтересах сім`ї, а кошти витрачені на придбання автомобілю Mercedes-Benz 180 C, який наразі належить відповідачу. У березні 2017 року позивачка здійснила повне погашення кредиту та просить стягнути з відповідача половину сплаченого кредиту в розмірі 166800 грн. Відповідач позов не визнав, стверджував, що отриманий кредит є особистим боргом позивачки, а не спільним боргом подружжя, оскільки участі в укладанні договору він не брав, у період шлюбу автомобіль не купували. Реєстрація права власності на автомобіль відбулась після розірвання шлюбу - у червні 2011 року, тобто через три роки після отримання [PERSON] кредиту, а тому заперечує факт того, що кредит брався в інтересах сім`ї. Просив суд застосувати строк позовної давності. 2. Факти. Сторони розірвали шлюб 01.07.2010 року (а.с.29). Відповідно до договору про надання споживчого кредиту № 11365236000 від 27.06.2008 року [PERSON] отримала кредит в розмірі 12000 доларів США зі строком повернення до 27.06.2018 року (а.с.8-22). Для забезпечення виконання кредитного договору [PERSON] уклала з АК «Укрсиббанк» договір іпотеки двокімнатної квартири в м. Києві, яка є особистою власністю позивачки (а.с.23-26). З розписки [PERSON] вбачається, що останній отримав від [PERSON] та [PERSON] 200 доларів США в якості завдатку за автомобіль Mercedes-Benz 180 C. Залишок суми - 11000 доларів США має бути виплачена не пізніше 30.06.2008 року. Зі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] , [NUMBER] вбачається, що автомобіль зареєстрований 02.06.2011 року на ім`я [PERSON] (а.с.27). Позивачкою надано квитанцію на суму 54737, 13 грн., сплачену на рахунок АТ «Укрсиббанк» (а.с.30). З листа АТ «Укрсиббанк» вбачається, що з метою виконання зобов`язання за договором кредиту № 11365236000 між банком та [PERSON] укладено договір поруки № 130781 від 27.06.2008 року. Довідкою АТ «Укрсиббанк» підтверджено факт виконання 11.10.2021 року [PERSON] кредитного зобов`язання за договором № 11365236000. 3. Право. Частиною 1 статті 544 ЦК визначено, що боржник, який виконав солідарний обов`язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього. Статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Майном як особливим об`єктом вважається окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки (частина перша статті 190 ЦК України). Відповідно до частини третьої статті 61 СК України якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частина четверта статті 65 СК України встановлює, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. До складу майна, що підлягає поділу, входить загальне майно, наявне у подружжя на час розгляду справи, і те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. 4. Висновки суду. За нормами сімейного законодавства умовою належності того майна, яке одержане за договором, укладеним одним із подружжя, до об`єктів спільної сумісної власності подружжя є визначена законом мета укладення договору - інтереси сім`ї, а не власні, не пов`язані з сім`єю інтереси одного з подружжя. Положення статті 60 СК України свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим зазначена презумпція може бути спростована, й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, хто її спростовує. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового (частина друга статті 65 СК України). Таким чином, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то цивільні права та обов`язки за цим договором виникають в обох із подружжя. Правовий режим спільної сумісної власності подружжя, винятки з якого прямо встановлені законом, передбачає нероздільність зобов`язань подружжя, що за своїм змістом свідчить саме про солідарний характер таких зобов`язань, незважаючи на відсутність в законі прямої вказівки на солідарну відповідальність подружжя за зобов`язаннями, що виникають з правочинів, вчинених в інтересах сім`ї. Якщо один із колишнього подружжя в повному обсязі виконав зобов`язання, то він у порядку частини першої статті 544 ЦК України має право на зворотну вимогу (регрес) до іншого з подружжя у відповідній частині. Судом встановлено факт виконання позивачкою кредитного зобов`язання, укладеного у період шлюбу, поручителем якого був відповідач, який підписуючи договір поруки був достеменно обізнаний про наявність такого зобов`язання та мету отримання кредиту. Суд вважає логічними, послідовними та переконливими доводи позивачки про те, що метою отримання кредиту був намір подружжя придбати транспортний засіб. У такому випадку не має правового значення дата оформлення права власності на автомобіль, оскільки предметом розгляду даної справи є стягнення саме коштів у порядку регресу за зобов`язанням, укладеним у період шлюбу, та виконаним позивачкою. При цьому суд бере до уваги презумпцію спільності майна подружжя, яку відповідач не спростував. Щодо позовної давності суд зазначає, що статтями 256-257 та 261 ЦК України визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. У частині другій статті 72 СК України та пункті 15 постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» визначено, що до вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки. Позовна давність обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності. Строк позовної давності обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатись про порушення свого права, тобто з моменту виникнення спору між ними. Аналогічні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 584/1319/16-ц, від 06 листопада 2019 року у справі № 203/304/17. Строк виконання договору про надання кредиту визначено сторонами до 27 червня 2018 року, позивачка звернулась до суду 27 квітня 2021 року, тобто у рамках трирічного строку позовної давності. Окрім того, зобов`язання повністю виконано у жовтні 2021 року. Відтак суд вважає неспроможними доводи відповідача щодо пропуску позивачкою строків позовної давності. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про задоволення позову. На підставі ст. 141 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивачки. На підставі викладеного,

Outcome: approved