Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-06 00:00:00

У жовтні 2020 року позивач [PERSON] звернувся до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовом до [PERSON] про стягнення неустойки та винагороди, мотивуючи свої вимоги тим, що 23 жовтня 2019 року відповідач за договором позики взяла в нього в борг 13 000,00 дол. США для закупки товарів для власного магазину та купівлі автомобіля. Борг в розмірі 13 000,00 дол. США відповідачка зобов`язалась повернути 23 жовтня 2020 року. Згідно договору позики винагорода позикодавцю встановлено у розмірі 10 % від суми боргу щомісячно до дня повного фактичного повернення всієї суми кредитору. В разі неповернення суми боргу в строк відповідач зобов`язалась сплатити щоденну неустойку в розмірі 25 % від всієї суми. Враховуючи неповернення [PERSON] грошових коштів за вищезазначеним договором позики, позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь 13 000 дол. США основного боргу, 41 304 дол. США винагороди за договором позики (нарахованої в період з 01 листопада 2019 року по 01 січня 2021 року) та 292 500 дол. США неустойки (нарахованої за період з 01 листопада 2020 року по 31 січня 2021 року) за невиконання умов договору, в загальному 346 804 дол. США, що становить 9 363 708 грн. по курсу 27,00 грн. за 1 дол. США. Ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 07.10.2020 відкрито провадження у даній справі. Ухвалою суду Києво-Святошинського районного суду Київської області від 19.02.2021 закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті. 25.08.2021 суддею Києво-Святошинського районного суду Київської області Дубас Т.В. дану справу прийнято до розгляду. В судове засідання 17.01.2022 позивач не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Розгляд справи просив проводити у його відсутності, про що зазначив у позовній заяві. Проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач в судове засідання 17.01.2022 не з`явилась. Про день, час та місце слухання справи повідомлялась належним чином. Причини неявки суду невідомі. За згодою позивача, суд ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення, що відповідає положенням ст. ст. 280-281 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України). Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Суд, дослідивши матеріали справи та письмові докази в їх сукупності, оцінивши їх відповідно до ст. 89 ЦПК України, приходить до висновку про часткове задоволення позову з огляду на наступне. Як вбачається з матеріалів справи, 23.10.2019 між [PERSON] (позикодавець) та [PERSON] (позичальник), був укладений договір позики. За даним договором [PERSON] взяла у борг [PERSON] гроші в сумі 13 000 дол. США строком на 12 місяців, які зобов`язалась повернути 23 жовтня 2020 року. Згідно ч. 1 ст. 1048 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) встановлено винагороду у формі 10 % від суми позики щомісячно до дня фактичного повернення грошових коштів. В разі неповернення суми боргу в строк [PERSON] зобов`язалась сплатити щоденну неустойку в розмірі 25 % від всієї суми. Неустойка згідно ч. 1 ст. 546 ЦК забезпечує виконання договору позики і зменшенню не підлягає. Станом на час ухвалення рішення суду не надано доказів щодо виконання/часткового виконання [PERSON] умов договору позики та повернення грошових коштів. Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Стаття 1049 ЦК України визначає що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. За правилами ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Стаття 625 ЦК України визначає що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України. Такі випадки передбачені ст. 193, ч. 4 ст. 524 ЦК України, Законом України від 16 квітня 1991 року № 959-XII «Про зовнішньоекономічну діяльність», Декретом Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» , Законом України від 23 вересня 1994 року № 185/94-ВР «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті». Гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Враховуючи що відповідачем [PERSON] не було вчасно виконано умови договору позики, в зв`язку з чим було порушено права позивача, суд приходить до висновку, що останній має право на стягнення з боржника не повернутої суми боргу. І хоча на час звернення з позовною заявою вимоги позивача були передчасними, враховуючи, що строк виконання зобов`язання не настав, проте на час ухвалення рішення зобов`язання відповідача за договором позики є простроченим, а доказів його виконання/часткового виконання суду надано не було. Враховуючи що позовні вимоги заявлені позивачем в еквіваленті до національної валюти України гривні, по курсу 1 дол. США - 27,00 грн., то суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача суму у розмірі 351 000,00 грн.(13 000 х 27,00 = 351 000). Згідно ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до ст. ст. 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу. Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Згідно ст. 551 ЦК України предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. В договорі позики сторони погодили що розмір неустойки зменшенню не підлягаю. Разом з тим, статтею 203 ЦК України передбачено що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Таким чином умова договору про неможливість зменшення розміру неустойки прямо суперечить ч. 3 ст. 551 ЦК України. Отже такий пункт договору є нікчемним в розумінні ч. 2 ст. 215 ЦК України (Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин)). Аналогічно до основної вимоги, на час звернення з позовною заявою вимоги позивача про стягнення неустойки за період з 01 листопада 2020 року по 31 січня 2021 року були передчасними, враховуючи, що такий строк ще не настав, проте на час ухвалення рішення зобов`язання відповідача за договором позики є простроченим, доказів його виконання/часткового виконання суду надано не було. Тому суд,

Outcome: partial