Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-23 00:00:00

представник позивача в інтересах позивача звернувся до суду із позовом до відповідача про стягнення додаткових витрат на утримання дитини в загальному розмірі 89 104,77 грн. Позов мотивує тим, що перебувала у шлюбі із відповідачем, з яким у них народилась донька [PERSON] . Донька після розлучення проживає разом з позивачем та повністю знаходяться на її утриманні. Батько участі у матеріальному забезпеченні дитини практично не приймає, не цікавиться станом її здоров`я, не дбає про розвиток дитини та її відпочинок, розвиток її здібностей. Разом з тим, [PERSON] часто хворіє, страждає на хронічний бронхіт, потребує постійного нагляду лікарів та відповідного лікування. Також, з метою оздоровлення дитини було придбано туристичні путівки до м. Анталія (Республіка Туреччина). Також, з 30.08.2019 року по даний час [PERSON] відвідує приватний заклад загальної середньої освіти ліцею «Дивосвіт», на що позивач витрачає кошти. Відповідач має змогу матеріально брати участь у додаткових витратах на дитину, зокрема у витратах, пов`язаних з відпочинком та оздоровленням, однак систематично уникає цього обов`язку, внаслідок чого вона вимушена звернутись до суду з відповідним позовом про стягнення 50% витрат, понесених нею у зв`язку з лікуванням, відпочинком та оздоровленням і навчанням спільної доньки. Ухвалою судді відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. До суду надійшли письмові пояснення представника відповідача, в яких зазначає, що з відповідача на користь позивача стягуються аліменти, які [PERSON] систематично сплачує. Вважає, що позивачка не надала суд та відповідачу доказів про необхідність туристичної поїздки до міста Анталія (Республіка Туреччина) вартістю 23000,00 грн., а також позивачка не хоче інформувати відповідача про стан здоров`я доньки. Так, матеріальне становище відповідача не змінилось, на його утриманні перебуває син [PERSON] , [INFO] , цивільна дружина [PERSON] перебуває у декретній відпустці та вдруге вагітна. Окрім цього до суду також подано «заперечення на відзив», в якому представник позивача зазначає, що зміна сімейного стану позивача, а саме народження інших дітей/дитини, не с безумовною підставою для зміни розміру аліментів (утримання) дитини, оскільки батьки не мають компенсовувати зменшення розміру утримання дитини за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншою. Також розмір утримання однієї дитини не можна компенсовувати за рахунок утримання і інших осіб як «цивільна дружина», ще не народжених дітей. Голослівним є і твердження представника відповідача, що його довірителя не інформовано щодо стану здоров`я [PERSON] позивачкою, прохання про участь у оплаті навчання, копії листів про що додано. Також, стверджуючи про оплату аліментів, представник позивача замовчує факт, що кожен місяць комісію банку при проведені платежу, відповідач сплачує за рахунок отримувача аліментів, тим самим не доплачуючи їх, і станом на момент розгляду справи утворилася заборгованість. Також вважає за необхідне зазначити, що усі витрати зазначені у даному позові є фактично сплаченими і компенсувати половину цих витрат є прямим законодавчо встановленим обов`язком відповідача [PERSON] , який являється батьком малолітньої [PERSON] . Ухвалою судового засідання 24 січня 2021 року відповідь на заперечення, що надійшли до суду 24 січня 2021 року повернуто у зв`язку із пропуском строку на подачу таких. В судовому засіданні позивач позов підтримала з аналогічних підстав, просить позов задоволити. Відповідач у судове засідання не з`явився повторно, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку, причин неявки суду не повідомив, заяви про відкладення розгляду справи не подав, явки представника не забезпечив. Тому суд вважає за можливе здійснити розгляд справи на підставі наявних доказів. Дослідивши та перевіривши зібрані по справі докази, заслухавши пояснення позивача, суд вважає, що позов слід задоволити частково виходячи з наступних підстав. З копії свідоцтва про народження дитини вбачається, що сторони є батьками неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] (а.с.4). Судом встановлено в судовому засіданні, підтверджується матеріалами справи та не заперечується сторонами, що дитина [PERSON] проживає із позивачем та перебуває на її утриманні. Також вбачається, що рішенням Личаківського районного суду від 27.05.2019 року за позовом [PERSON] збільшено розмір аліментів та вирішено стягувати із [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] в твердій грошовій сумі в розмірі 2 000, 00 грн щомісячно, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, які підлягають індексації відповідно до закону, починаючи з дня набрання рішенням законної сили та до досягнення дитиною повноліття. У ч.1, 2 статті 27 Конвенції про права дитини закріплено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Аналогічні положення містяться в ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства». Частиною 2 статті 51 Конституції України, статтею 180 Сімейного кодексу України встановлено обов`язок батьків утримувати дитину до їх повноліття. Згідно із ч. 1 ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Верховний Суд України роз`яснив, що вказане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається цією статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат, у тому числі у зв`язку з розвитком певних її здібностей. Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку. Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі (постанова від 13.09.2017 у справі № 6-1489цс17). Також, особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Відповідна позиція відповідає і позиції, викладеній у постанові Верховного Суду від 04.12.2019 у справі № 320/383/19 (провадження № 61-18284св19). Так, позивачка зазначає, що з метою оздоровлення дитини оплатила її туристичну поїздку до міста Анталія (Республіка Туреччина). Згідно з вимогами ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. При цьому дані докази повинні бути належними та достовірними, як це передбачено ст.ст. 77-79 ЦПК України. Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд приходить до переконання, що оздоровлення дитини на морі слід вважати витратами дійсно пов`язаними із певними особливими потребами малолітньої дитини, яка згідно наданої медичної документації часто хворіє, зокрема на хвороби верхніх дихальних шляхів. Таким чином, перебування на морі у літній період добре впливає на організм дитини, сприяє його зміцненню, покращенню імунітету, збільшенню опірності організму до хвороб, тощо, що в подальшому не може не впливати на стан здоров`я дитини, зокрема, в осінньо-зимовий період, що є загальновідомим фактом. Таким чином, слід погодитись із доводами позивача, які жодним чином не спростовані відповідачем, та стягнути з відповідача додаткові витрати на оздоровлення дитини в розмірі 5 750 грн. Суд також критично оцінює доводи сторони відповідача щодо наявності на його утриманні інших дітей, оскільки це не звільняє його від обов`язків, покладених на нього статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства», статтями 180 та 185 Сімейного кодексу України. Окрім цього, з аналогічних підстав суд приходить до переконання, що підставними є вимоги про стягнення додаткових витрат пов`язаних із лікуванням дитини, оскільки позивачем надано копії медичної документації, з якої вбачається, що малолітня [PERSON] часто хворіє. Суд враховує, що такі жодним чином не спростовані стороною відповідача, а доводи щодо того, що позивач не надає інформацію про стан здоров`я дитини жодними належними та допустими доказами не підтверджуються, та спростовуються наданими копіями листів. До матеріалів справи долучено копії документів щодо надання освітніх послуг навчальним закладом та понесення відповідних витрат у навчальному-виховному комплексі «Загальноосвітня середня школа-І ступеня - дошкільний навчальний заклад Дивосвіт». Разом з тим, витрати, пов`язані з навчанням дитини в дошкільному закладі, як про це покликається позивач у позові, не є особливою обставиною, та не відносяться до додаткових витрат в розумінні ст.195 СК України, тому правові підстави для їх стягнення з відповідача відсутні, жодних інших належних та достатніх доказів в необхідності стягнення з відповідача додаткових витрат на утримання дитини позивачем не наданою. Як вбачається із матеріалів справи, малолітня [PERSON] навчається в приватній школі за бажанням матері. Разом з тим, суд вважає, що це не є крайньою необхідністю чи особливими обставинами в розумінні положень статті 185 СК України. Позивач не довела належними та допустимими доказами, що таке навчання є необхідним, зокрема наявність особливих обставин, які зумовили б необхідність платного навчання дитини у навчальному закладі при наявності можливості отримання дитиною безкоштовної середньої освіти, гарантованої державою. Мотиви щодо того, що такий навчальний заклад є найближчим до місця проживання позивача суд вважає недостатніми та непереконливими. Відповідна позиція суду відповідає і позиції викладеній у постанові Верховного Суду від 22.05.2019 у справі № 201/15248/16-ц (провадження № 61-4862св18). А тому в цій частині позовних вимог слід відмовити. Крім того, оскільки позивач при зверненні до суду з позовом про стягнення аліментів звільнений від сплати судового збору відповідно до ст.5 Закону України «Про судовий збір», то враховуючи вимоги ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь держави підлягає до стягнення 139,37 грн. судового збору.

Outcome: dismissed