Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-30 00:00:00

АТ КБ «ПриватБанк» 16.09.2020 звернулось до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості в сумі 105883, 06 грн.. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що відповідач звернувся до позивача з метою отримання банківських послуг і підписав Анкету-заяву №б/н від 03.01.2014. Положеннями Анкети-заяви визначено, що заявка разом із пам`яткою клієнта Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також тарифами складають між банком та клієнтом договір про надання банківських послуг. Позивач відкрив відповідачу картковий рахунок, встановив ліміт кредитування та здійснював обслуговування. Відповідач зобов`язався у строки здійснювати погашення заборгованості. Через неналежне виконання умов договору виникла заборгованість, яку позивач просить стягнути відповідача. 29.03.2021 на адресу суду надійшла заява представника позивача АТ КБ «ПриватБанк» Кіріченка В. М. про зменшення позовних вимог в порядку п.2 ст. 49 ЦПК України. На виконання вимог п. п. 2, 3 ч.3 ст. 265 Цивільного процесуального кодексу України суд зазначає заяви та клопотання, що подавались під час судового розгляду справи, інші процесуальні дії у справі. У зв`язку з тимчасовим відстороненням судді [PERSON] від здійснення правосуддя (повідомлення Вищої ради правосуддя від 12.05.2021), на підставі розпорядження керівника апарату Баришівського районного суду Київської області №636 від 08.07.2021 проведено повторний автоматизований розподіл судових справ і дану справу розподілено судді Червонопиському В.С. Ухвалою суду від 01.12.2021 справу прийнято до провадження судді Червонописького В.С. та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Представник позивача в судове засідання не з`явився, в позовній заяві вказав проводити розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти винесення заочного рішення судом. Відповідач про слухання справи повідомлялася належним чином, на адресу відповідача направлялися копії повної заяви з додатками, копія ухвали про відкриття провадження, судова повістка. Поштову кореспонденцію відповідач отримував, що підтверджується поштовим повідомленням про вручення поштового відправлення. Суд вважає, що відповідач належним чином повідомлена про дату та час судового розгляду справи, отже суд, з урахуванням положень ч. 4 ст. 280 ЦПК України, за згодою позивача розглядає справу в заочному порядку. Дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини: 03.01.2014 між Акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» та відповідачем було підписано анкету-заяву №б/н про надання банківських послуг, згідно з умовами якого [PERSON] 03.01.2014 отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на поточний рахунок, спеціальним платіжним засобом якого є платіжна картка (а.с.20). Положеннями анкети-заяви визначено, що заява разом з пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг складає договір про надання банківських послуг. Підписавши анкету-заяву відповідач підтвердив, що вона ознайомлений з Умовами і правилами надання банківських послуг, тарифами банку, які розміщено на офіційному сайті банку privatbank.ua. Відповідач ознайомлений з Умовами та правилами надання банківських послуг на момент підписання анкети-заяви, що підтверджується підписом відповідача у Анкеті-заяві та його особистими запевненнями щодо ознайомлення щодо ознайомлення з умовами та тарифами на сайті банку. До кредитного договору банком долучено копії витягу з Умов та правил надання банківських послуг, Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», Загальні умови випуску та обслуговування платіжних карток (а.с.18-19, 21-47). Згідно з доданим до позовної заяви розрахунком заборгованості за договором про надання банківських послуг, станом на 31.10.2020 у відповідача утворилась заборгованість у розмірі 6568,53 гривень, з яких: 690,84 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 1489, 89 заборгованість за простроченими відсотками; 4393, 80 грн. заборгованість з пені) (а.с.73-77). Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Як вбачається із матеріалів справи, банк виконав зобов`язання, надавши відповідачу кредит. При цьому, розрахунком заборгованості підтверджується, що відповідач порушив графік погашення заборгованості, кредит вчасно не сплачував, внаслідок чого виникла заборгованість. З урахуванням позиції Великої Палати Верховного Суду, яка наведена у постанові від 03.07.2019 у справі №342/180/17 та стосується необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, пересічний споживач банківських послуг, з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з відповідачем АТ КБ «ПриватБанк» дотримався вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. В разі укладення кредитного договору неустойка за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Укладений між сторонами кредитний договір від 03.01.2014 у вигляді анкети-заяви, підписаної сторонами, не містить умов про встановлення відповідальності у вигляді відсотків за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру, процентна ставка не зазначена. Дана заява-анкета не містить і строку повернення кредиту (користування ним). Таким чином, суд вважає, що Умови та правила надання банківських послуг в АТ КБ «ПриватБанк» при наданні банківських послуг щодо карткових продуктів, які містяться в матеріалах даної справи не містять підпису відповідача, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 03.01.2014 шляхом підписання заяви-анкети. За таких обставин відсутні підстави вважати, що сторони обумовили відповідальність у вигляді відсотків за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. Відтак, враховуючи вищенаведене, підстави для задоволення позову в частині стягнення з відповідача на користь банку 1483,89 грн. заборгованість за простроченими відсотками; 4393,80 грн. заборгованість з пені відсутні, а тому в цій частині позову слід відмовити. Однак, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 690, 84 грн. заборгованості за тілом кредиту. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року (справа №342/180/17, провадження №14-131цс19). Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Таким чином, суд вважає про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог і стягнення в примусовому порядку з відповідача отриманого ним та непогашеного тіла кредиту в розмірі 690, 84 грн., а в решті вимог позову слід відмовити. У відповідності до ст. 141 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд, у разі часткового задоволення позову, присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Так як позов задоволено частково, то судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (690, 84 х 2102/ 6568, 53 = 221,07). На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial