Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-25 00:00:00

У травні 2020 року представник позивача - адвокат Дуров Р.Б. звернувся до суду з позовом, в якому просив визначити місце проживання малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , з позивачем, як матір`ю дитини. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що з лютого 2016 року вони з відповідачем проживали разом без реєстрації шлюбу, а [INFO] в них народилась донька - [PERSON] . У лютому 2020 року вони роз`їхались, проживають окремо та не підтримують шлюбних відносин. Донька проживає з позивачем та знаходиться на її утриманні, відповідач своєчасно та в достатньому розмірі допомогу на її утримання не надає. Періодично в них з відповідачем виникають спори щодо місця проживання дитини. Проте, позивач вважає, що донька повинна проживати з нею, оскільки їй лише три роки, вона повністю залежна від неї та прив`язана до неї, в них дуже тісний зв`язок. Відповідач останні роки перебував за кордоном на заробітках, донька фактично росла у його відсутність, тому він не знає як доглядати малолітню дитину, чим годувати, к купати, лікувати та інше. Крім того, дитина страждає на декілька важких захворювань та потребує посиленого догляду та постійного лікування. Догляд за дитиною здійснює позивач, проживання її окремо від матері є неможливим й негативно вплине на її психічний та фізичний стан. Позивач фізично та психічно здорова, забезпечила дитину житлом та всім необхідним для її гармонійного розвитку, тому вважає, що проживання дитини разом з нею буде відповідати найкращим інтересам їх малолітньої доньки. Ухвалою Ленінського районного суду міста Миколаєва від 15.05.2020 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. Ухвалою суду від 30.04.2021 закрито підготовче провадження у справі та призначено її до розгляду по суті. У судове засідання, призначене на 18.01.2022, про яке сторони повідомлені належним чином, що підтверджується матеріалами справи, сторони не з`явилися. Позивач надала до суду письмову заяву, в якій просить розгляд справи провести за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просить їх задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач відзив на позовну заяву до суду не подав. Повідомлення відповідача про розгляд справи здійснювалось судом шляхом направлення ухвали про відкриття провадження у справі, позовної заяви та доданих до неї документів за адресою місця реєстрації останнього. Треті особи своїх представників у судове засідання не направили, причини їх неявки не повідомили. За таких обставин, з урахуванням положень статті 280 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін та ухвалити заочне рішення. Згідно вимог статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Виходячи з вимог частини п`ятої статті 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його складання. Суд, дослідивши матеріали справи і оцінивши наявні в ній докази, дійшов наступного. Судом встановлено, що сторони записані батьками малолітньої [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим Заводським районним у місті Миколаєві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області, актовий запис №73. Згідно копії паспорта позивача серії [NUMBER] , виданого 24.10.2019 Заводським РВ у м. Миколаєві УДМС України в Миколаївській області, та копії картки реєстрації особи, виданої Приватним підприємством «Управляюча компанія ЖЕД №10» [PERSON] зареєстрована з позивачем за адресою: [ADDRESS] . Як вбачається з виписки із історії хвороби амбулаторного, стаціонарного хворого відділення дитячої гінекології №3307 від 09.10.2019 та консультативних висновків Державної установи «Інститут охорони здоров`я дітей та підлітків Національної академії медичних наук України» від 18.12.2018 та Державної установи «Інститут проблем ендокринної патології ім. В.Я. Данилевського» від 17.01.2017 дитина має декілька важких захворювань, а саме: Гіперфункції гіпофіза, справжній передчасний статевий розвиток центрального ґенезу, епілептичний синдром, парціальні судомні пароксизми. З вказаних документів слідує, що донька сторін потребує тривалої супресивної терапії та лікування. Відповідно до відповіді Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України №91-16153/0/15-12-Вих від 11.05.2021 відповідач [PERSON] у період з 14.03.2018 по 13.02.2020 неодноразово здійснював перетин державного кордону України в напрямку «Виїзд-В`їзд» в пунктах пропуску через державний кордон України Рава-Руська та Краківець, останній раз - 13.02.2020 в напрямку «Виїзд» за межі України в пункті пропуску «Краківець». Відомості щодо перетинання відповідачем державного кордону України в напрямку «В`їзд» матеріали справи не містять. Як слідує із висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Миколаївської міської ради про визначення місця проживання дитини №6102/02.02.01-22/21 від 30.08.2021 орган опіки та піклування вважає за доцільне визначити місце проживання дитини з матір`ю. З висновку вбачається, що службою у справах дітей встановлено, що умови проживання дитини за адресою: [ADDRESS] відповідають санітарно-гігієнічним нормам, для дитини створені всі умови для гармонійного розвитку. в свою чергу, відповідач на телефонні дзвінки не відповідає, на повідомлення звернутися до Центру не реагує, відповідно не має можливості здійснити оцінку потреб сім`ї та дослідити питання щодо спроможності відповідача виконувати батьківські обов`язки щодо дитини. Відповідно до статті 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.01.1991, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно із статтею 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Стаття 11 Закону України «Про охорону дитинства» наголошує, що кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей, однак предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Із системного тлумачення статей 3, 9 та 18 Конвенції про права дитини, частин другої та третьої статті 11 Закону України «Про охорону дитинства», слідує, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Відповідно до статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини (стаття 155 СК України). Отже, батьки дитини не тільки мають право на виховання дитини та й обов`язок виховувати дитину у атмосфері поваги до її прав, її людської гідності, в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї родини , сім`ї, свого народу та Батьківщини . Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку. Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07.12.2006). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16.07.2015). Поведінка батьків, їх авторитет відіграє суттєву роль у вихованні дитини, адже дитина не має самостійного досвіду соціальної поведінки, а тому успадковує досвід і поведінку авторитетних для неї батьків. Відповідно до частини 3 статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно статті 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Загальними засадами диспозитивності цивільного судочинства, встановленими статтею 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групі доказів). З матеріалів справи вбачається, що малолітня дитина з народження мешкає за місцем проживання матері, де, згідно висновку органу опіки і піклування, для неї створені всі необхідні умови для гармонійного розвитку. Важливе значення також має вік дитини, яка не може обійтися без постійного догляду і опіки (самостійно обійти себе, визначитися стосовно того, що треба вдягнути, і самостійно перевдягнутися, з`їсти, у якій послідовності й що треба робити). В свою чергу, матеріалами справи підтверджується, що відповідач періодично на тривалий час виїжджає за кордон, що свідчить про те, що останній, перебуваючи переважну частину часу за межами України, не зможе належним чином займатися вихованням та розвитком своєї доньки, яка потребує постійної уваги. Враховуючи вищевикладене, суд погоджується із висновком органу опіки і піклування виконавчого комітету Миколаївської міської ради, а також враховуючи інтереси дитини для забезпечення стабільних та гармонійних умов її життя, повного та всебічного розвитку, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. При цьому, суд наголошує, що проживання одного з батьків окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав щодо дитини та звертає увагу сторін на положення статті 157 СК України, згідно якої встановлено, що той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Крім того, в разі зміни обставин які впливають на вирішення спору про місце проживання дитини, другий з батьків не обмежений повторно ставити таке питання. На підставі статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 908,00 грн., сплачений позивачем під час звернення з даним позовом до суду.

Outcome: approved