Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-27 00:00:00

У березні 2019 року акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовна заява мотивована тим, що 17.01.2011 року між банком та [PERSON] було укладено кредитний договір, за умовами якого останній отримав кредитні кошти, відповідачеві було відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт, що визначений у довідці про зміну умов кредитування. Своїм підписом у анкеті-заяві відповідач підтвердив, що підписані ним заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між нею та банком договір про надання банківських послуг. [PERSON] свої зобов`язання за вищевказаним кредитним договором не виконував, внаслідок чого станом на 03.03.2019 року утворилася заборгованість у розмірі 12391,61 грн., з яких: заборгованості за кредитом - 2829,49 грн.; 2682,10 грн. заборгованість за простроченим тілом кредиту, заборгованість за нарахованою пенею за прострочене зобов`язання 4663,75 грн.; заборгованість пені за несвоєчасність сплати боргу кредитом на суму від 100 1150,00 грн.; фіксована сума штрафу у розмірі 500 грн., процентна складова штрафу у розмірі 566,27 грн. Посилаючись на викладене, АТ КБ «ПриватБанк» просило суд стягнути зі [PERSON] на користь банку заборгованість за кредитним договором від 17.01.2011 року у розмірі 12391,61 грн. В судове засідання представник позивача не з`явився, звернувшись до суду з клопотанням про розгляд справи у його відсутність, позов підтримав, просить задовольнити позов у повному обсязі та не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач відзив на позов не подав, в судове засідання повторно не з`явився, був повідомлений належним чином, шляхом направлення судових повісток за зареєстрованим місцем проживання, причина неявки суду не відома, а тому у відповідності до ст. 280 ЦПК України, суд з погодження позивача, провів заочний розгляд справи, за наявними у справі доказами. Згідно з ч.4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). На підставі ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи. Суд, дослідивши подані докази, з точки зору належності та допустимості, а у своїй сукупності з точки зору достатності, дійшов до наступного висновку. 15 квітня 2019 року по справі відкрите спрощене позовне провадження. Фактичні обставини справи, встановлені судом. 17.01.2011 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено договір про надання банківських послуг шляхом підписання останнім анкети-заяви. Своїм підписом у анкеті-заяві відповідач підтвердив, що ознайомлений з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку в письмовому вигляді. Так, відповідно до поданої заяви відповідач просив встановити йому кредитний ліміт у розмірі 2000 грн., просив видати кредитну картку «Універсальна» (а.с. 10). Крім того, відповідачем підписаний Витяг з тарифів банку, у відповідності до якого за користування кредитом встановлена базова процентна ставка у розмірі 2,5% в місяць на залишок заборгованості, також встановлена щомісячна комісія у розмірі 1% за зняття особистих коштів, визначений розмір пені за несвоєчасне погашення заборгованості 1% від заборгованості, але не менше 30 грн. в місяць, визначені суми штрафів (а.с. 11). Протягом дії кредитного договору, підписаного зі [PERSON] , йому видавалися чотири кредитні картки, остання зі строком дії з 29.06.2015 по червень 2019 року (а.с. 58). Також протягом дії кредитного договору неодноразово змінювався кредитний ліміт (а.с. 57). У позові позивач зазначає, що при підписанні договору, відповідачеві був встановлений кредитний ліміт у розмірі 5000 гривень, що не відповідає довідці про зміну умов кредитування. 17.01.2011 року відповідачеві був встановлений кредитний ліміт у розмірі 500 грн., максимальний розмір кредитного ліміту у розмірі 5000 гривень був встановлений відповідачеві 22.11.2012 року, а його зменшення до 4690 гривень відбулося 03.07.2015 року. (а.с. 57) [PERSON] свої зобов`язання за вищевказаним договором не виконував, внаслідок чого, за розрахунком банку станом на 03.03.2019 року утворилася заборгованість у розмірі 12391,61 грн., з яких заборгованості за кредитом - 2829,49 грн.; 2682,10 грн. заборгованість за простроченим тілом кредиту, заборгованість за нарахованою пенею за прострочене зобов`язання 4663,75 грн.; заборгованість пені за несвоєчасність сплати боргу кредитом на суму від 100 1150,00 грн.;, фіксована сума штрафу у розмірі 500 грн., процентна складова штрафу у розмірі 566,27 грн. (а.с. 8-9). Мотивувальна частина. Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (у цьому випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). У анкеті-заяві позичальника та тарифах банку від 17 січня 2011 року процентна ставка визначена, як фіксована, у розмірі 19% в місяць на залишок заборгованості. Проте, розрахунок заборгованості за кредитним договором містить дані про встановлення процентної ставки у розмірі 2,5%. Між тим, розрахунок заборгованості за кредитним договором містить дані про встановлену процентну ставку у розмірі 30% з 17.01.2011 року по 01.09.2014 року, а з 01.09.2014 року процентна ставка збільшена до 34,8%,. Розрахунок заборгованості, що поданий позивачем станом на 03.03.2019 року взагалі містить дані про щомісячну зміну процентної ставки (а.с. 8-9). Останнє погашення заборгованості відбулося 16.03.2018 року (а.с. 8-9). Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за пенею на поточну і прострочену заборгованість за користування кредитними коштами, а також штрафи за несвоєчасну сплату кредиту. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, у тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості, посилався на витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та витяг з Умов та Правил надання батьківських послуг в ПриватБанку, які розміщені на сайті: https://privatbank.ua як невід`ємні частини спірного договору. Витягом з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та витяг з Умов та Правил надання батьківських послуг в ПриватБанку, які розміщені на сайті: https:// www.privatbank.ua, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, у тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення, в яких зокрема визначено дію договору (12 місяців з моменту підписання), позовну давність щодо вимог банку -50 років (пункт 1.1.7.31 згаданих Умов), та інші умови. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що при пере випуску кредитних карток, змінювалися умови кредитування, однак містять докази ознайомлення позивача з Тарифами банку, де визначені інші умови кредитування, ніж зазначені у розрахунку заборгованості. Даних про ознайомлення відповідача з Умовами та Правилами надання батьківських послуг в ПриватБанку суду не надано, а роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в Умови та Правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді справи, яка переглядається. При цьому суд вважає, що у даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим ПАТ КБ «ПриватБанк» у період - з часу виникнення спірних правовідносин (17 січня 2011 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (25.03.2019 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви витяг з Тарифів обслуговування витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та витяг з Умов та Правил надання батьківських послуг в ПриватБанку у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правила надання банківських послуг в ПриватБанку, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та витяг з Умов та Правил надання батьківських послуг в ПриватБанку не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із [PERSON] кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. При цьому, згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може не може ґрунтуватися на припущеннях. Між тим, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти у добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України, за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, суд погоджується, що він вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. Такі висновки, відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, провадження № 14-131 цс 19. Таким чином, позов в частині стягнення основної суми боргу обґрунтований та підлягає задоволенню. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З матеріалів справи чітко вбачається, що 17 січня 2011 року [PERSON] , підписав анкету-заяву, ідентифікувався у банку, ознайомилася з Умовами та Правилами надання батьківських послуг в ПриватБанку, а 17.01.2011 року їй було відкрито перший картковий рахунок та видано кредитну картку «Універсальна», що не спростовано відповідачем протягом розгляду справи. Встановлені обставини свідчать про обізнаність відповідача про умови кредитування та встановлення кредитного ліміту. Разом з тим, суду не доведено розмір пені, штрафів, а оскільки Тарифи обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Умови та Правила надання батьківських послуг в ПриватБанку не є складовою кредитного договору, то в їх стягненні слід відмовити. Аналізуючи викладене, суд приходить до переконання про обґрунтованість позовних вимог, однак задоволенню підлягають вимоги в частині стягнення з відповідача боргу за кредитним договором від 17.01.2011 року у розмірі 2829,49 грн., що складає тіло кредиту. Крім того, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача належить стягнути сплачений позивачем при подачі позову судовий збір у розмірі 1921.00 грн. (а.с.1). На підставі викладеного,

Outcome: partial