Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-31 00:00:00

Запорізька міська рада звернулася до суду із позовом до [PERSON] , треті особи, які не заявляють самостійних вимог: Комунальне підприємство «Наше місто» Запорізької міської ради, Департамент реєстраційних послуг, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, в обґрунтування якого зазначає наступне. Власністю територіальної громади м. Запоріжжя в особі Запорізької міської ради є житловий будинок [ADDRESS] , який має статус гуртожитку та знаходиться на обслуговуванні в господарському віданні Комунального підприємства «Наше місто» Запорізької міської ради. На адресу департаменту з управління житлово-комунальним господарством ЗМР від КП «Наше місто» ЗМР були надані документи щодо непроживання у кімн. [ADDRESS] гр. [PERSON] . На [PERSON] , [INFO] , яка зареєстрована у гуртожитку у кімн. [ADDRESS] відкрито особовий рахунок № [NUMBER] . Ордер на [PERSON] на вищезазначену кімнату виконавчим комітетом Запорізької міської ради не видавався. Відповідно до рішення виконавчого комітету Запорізької міської ради від 28.07.2005 року №261/1 «Про передачу об`єктів житлового та нежитлового фонду від Запорізького комунального підприємства міського електротранспорту «Запоріжелектротранс», гуртожиток по вул. Рекордній був переданий у повне господарське відання КП «Ремонтно-експлуатаційне підприємство по обслуговуванню гуртожитків» від КП «Запоріжелектротранс». На момент передачі гуртожитку [PERSON] була зареєстрована у спірній кімнаті. Житловим приміщенням [PERSON] не користується та не проживає у ньому без поважних причини. Перешкод у користуванні [PERSON] житловим приміщенням ніхто не чинить. Відомості про місце перебування відповідача на теперішній час відсутні. Посилаючись на вказані обставини, представник позивача просить визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме кімнатою [ADDRESS] , та стягнути з відповідача судові витрати у розмірі 2\~270 грн. на користь виконавчого комітету Запорізької міської ради. 09.11.2021 року ухвалою судді позовну заяву прийнято до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, призначено розгляд справи у судовому засіданні. У судові засідання, призначені на 09.12.2021 року та 01.02.2022 року відповідач [PERSON] не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Відзиву на позов, заяви про розгляд справи за його відсутності не надавала. Представник позивача Запорізької міської ради Худолій Н.В. подала заяву, в якій просить провести розгляд справи без її участі, позовну заяву підтримує, проти заочного розгляду справи не заперечує. Представники третіх осіб у судове засідання не з`явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. За таких обставин, суд вважає можливим провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення за відсутності учасників справи, на підставі доказів, які є в матеріалах справи, без фіксування судового засідання технічними засобами, що відповідає положенням ч. 4 ст. 223, ч. 2 ст. 247, ч. 1 ст. 280 ЦПК України. Всебічно з`ясувавши обставини справи, дослідивши надані докази у сукупності, суд дійшов до висновку, що заявлений позов підлягає задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин справи та відповідних їм правовідносин. У відповідності зі ст. ст. 12,13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, у межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, поданих учасниками справи. Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, гуртожиток літ. А-5, розташований за адресою: [ADDRESS] , перебуває у власності територіальної громади м. Запоріжжя в особі Запорізької міської ради. Згідно Витягу з реєстру територіальної громади міста Запоріжжя щодо реєстрації місця проживання фізичної особи, [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Із Актів, складених комісією Комунального підприємства «Наше місто» від 20.09.2021 року, 28.06.2021 року, 26.04.2021 року, за участю мешканців кімн. [ADDRESS] [PERSON] , [PERSON] , встановлено, що [PERSON] не проживає в кімн. [ADDRESS] більше п`яти років, а саме із січня 2016 року. Згідно довідки, виданої КП «Наше місто» ЗМР, заборгованість [PERSON] за спожиті житлово-комунальні послуги, які надавались за адресою: [ADDRESS] , по оформленому на неї особовому рахунку № [NUMBER] , станом на 01.09.2021 року становить 6\~402,51 грн. На підставі аналізу досліджених доказів, суд дійшов висновку про підтвердження обставин, викладених позові, та обґрунтованість доводів позивача щодо підстав визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, яке перебуває у користуванні позивача. Статтею 71 ЖК України передбачено, що при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Згідно зі ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним. Згідно роз`яснень у п. 34, 39 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності га інших речових прав» №5 від 07.02.2014 року, під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (пункт 3 частини першої статті 346 ЦК України) із зняттям останнього з реєстрації. Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства: статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР, стаття 405 ЦК України, а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про виселення; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Статтею 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», визначено, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням. У постанові Верховного суду України від 16.01.2012 року зазначено, що вирішення питання про зняття особи з реєстрації обліку залежить, зокрема від вирішення питання про право користування такої особи житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст.ст. 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; 405 ЦК України). Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши водночас одну із таких вимог: про позбавлення права власності на житлове приміщення; про позбавлення права користування житловим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Відповідно до приписів ч. 2 ст. 405 ЦК України, особа втрачає право на користування житлом, у разі його відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено договором або законом. Таким чином, з аналізу вищезазначених норм вбачається, що, якщо права позивача порушені, вона має право вимагати усунення перешкод у здійсненні нею права користування належним їй майном, тому суд вважає, що позивач правомірно вимагає усунення будь-яких порушень його прав. Враховуючи, що дослідженими судом доказами підтверджується факт того, що відповідач [PERSON] не проживає у спірному житлі більше одного року без поважної причини, її реєстрація в зазначеній кімнаті порушує права позивача, а також, відповідачем не надано будь-яких даних, які б спростовували доводи позивача, викладені у позові, а також підтверджували те, що відповідач несе витрати по утриманню житлового приміщення, про яке йдеться у позові, суд приходить до висновку про наявність достатніх підстав для визнання відповідача таким, що втратив право користування вказаним жилим приміщенням. За таких обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Запорізької міської ради в є обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі.

Outcome: approved