Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-27 00:00:00

Звертаючись до суду, в обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що відповідач [PERSON] 18 січня 2017 року взяв у нього, [PERSON] , в борг за договором позики, оформленим його власноручною письмовою розпискою, грошові кошти у розмірі 9 000 (дев`ять тисяч) доларів США, зобов`язавшись повернути суму боргу в повному обсязі до 18 липня 2017 року. За договором позики від 18 січня 2017 року відповідач зобов`язався сплачувати йому проценти за користування позиченими грошовими коштами - у розмірі 6 000 (шість тисяч) гривень щомісяця. 02 лютого 2017 року відповідач [PERSON] взяв у нього, [PERSON] , в борг за договором позики, оформленим його власноручною письмовою розпискою, грошові кошти у розмірі 7 000 (сім тисяч) доларів США, зобов`язавшись повернути суму боргу в повному обсязі протягом двох місяців, отже строк виконання даного зобов`язання з повернення суми боргу закінчився 02 квітня 2017 року. За договором позики від 02 лютого 2017 року відповідач зобов`язався сплачувати йому проценти за користування позиченими грошовими коштами - у розмірі 4 800 (чотири тисячі вісімсот) гривень щомісяця. 19 жовтня 2017 року відповідач [PERSON] взяв у нього, [PERSON] , в борг за договором позики, оформленим його власноручною письмовою розпискою, грошові кошти у розмірі 500 (п`ятсот) доларів США, зобов`язавшись повернути суму боргу в повному обсязі протягом трьох місяців, отже строк виконання даного зобов`язання з повернення суми боргу закінчився 19 січня 2018 року. За договором позики від 19 жовтня 2017 року відповідач зобов`язався сплачувати йому проценти за користування позиченими грошовими коштами - у розмірі 2,5 %, щомісяця. 29 жовтня 2017 року відповідач [PERSON] взяв у нього, [PERSON] , в борг за договором позики, оформленим його власноручною письмовою розпискою, грошові кошти у розмірі 3 300 (три тисячі триста) доларів США, зобов`язавшись повернути суму боргу в повному обсязі протягом трьох місяців, отже строк виконання даного зобов`язання з повернення суми боргу закінчився 29 січня 2018 року. За договором позики від 29 жовтня 2017 року відповідач зобов`язався сплачувати йому проценти за користування позиченими грошовими коштами - у розмірі 2,5% щомісяця. Натомість, відповідач [PERSON] грошові кошти у розмірі 9 000 доларів США - за договором позики від 18 січня 2017 року, 7 000 доларів США - за договором пози від 02 лютого 2017 року, 500 доларів США- за договором позики від 19 жовтня 2017 року, 3300 доларів США - за договором позики від 29 жовтня 2017 року - не повернув та проценти за користування позиками не сплатив. Після спливу строків виконання взятих на себе зобов`язань відповідач добровільно повернути суми боргу відмовився, контактів та зустрічей з позивачем з приводу врегулювання спору уникає. Тим самим відповідач порушує права позивача як позикодавця на повернеш належних йому грошових коштів. За змістом ст.ст. 192, 524 ЦК України, гривня є законним платіжним засобом на території України. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Грошове зобов`язання може бути виражене у гривні або сторони в договорі можуть визначити грошовий еквівалент в іноземній валюті. Статтею 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України гривня. Водночас, Основний Закон не встановлює заборони щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав. Отже, чинне законодавство не містить заборони на виконання грошевого зобов`язання в іноземній валюті, у якій вони, зокрема, визначені в договорі (угоді). Сторони, якими можуть бути як резиденти так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі існування між ними цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Виконання зобов`язань в іноземній валюті - не суперечить чинному законодавству. Відповідно до вимог ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь період прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. В свою чергу, у постанові Великої Палати Верховного Суду по справі №373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18) від 16 січня 2019 року визначено правову позицію, згідно з якою у частині другій статті 625 ЦК України прямо зазначено, що 3% річних визначаються від простроченої суми за весь час прострочення. Тому при обрахунку 3% річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи в судовому рішенні, а не її еквівалент у національній валюті. Отже, 3% річних як компенсація за невиконання грошового зобов`язання мають визначатись, виходячи також із тієї самої валюти, що і предмет позики. За вказаним висновком Великої Палати Верховного Суду щодо застосування норми права, який, відповідно до ст. 263 ч. 4 ЦПК України, є обов`язковим для врахування при ухваленні судового рішення, 3% річних розраховуються з урахуванням простроченої суми, визначеної у відповідній валюті, помноженої на кількість днів прострочення, які вираховуються з дня, наступного за днем, передбаченим у договорі для його виконання до дня ухвалення рішення, помноженого на 3, поділеного на 100 та поділеного на 365 (днів у році). З урахуванням даної позиції, виходячи із строків розгляду цивільної справи, встановлених у Розділі III ЦПК України, при обрахуванні 3% річних від прострочених сум, з метою визначення предмета спору та ціни позову, позивач вправі врахувати наступний за поданням позовної заяви календарний місць, яким є квітень 2020 року; а з метою визначення конкретної дати виходити з дати останнього з договорів позики (від 29 жовтня 2017 року), визначивши таким чином суми 3% річних - станом на 29 квітня 2021 року. При цьому, відповідно до висновків, викладених у постанові Великої Палаті Верховного Суду від 25 червня 2019 року по справі № 924/1473/15 (провадження № 12- 15гс19) та у п. 85 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 грудня 2019 року по справі № 917/1739/17 (провадження № 12-16гс19), суди самостійно здійснюють правильну правову кваліфікацію спірних правовідносин та застосовують для прийняття рішення ті норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини. Загальна сума боргу за договорами позики від 18 січня 2017 року, від 02 лютого 2017 року, від 19 жовтня 2017 року та від 29 жовтня 2017 року, яку не повернув відповідач, становить 19 800 (дев`ятнадцять тисяч вісімсот) доларів США (9 000 доларів США + 7 000 доларів США + 500 доларів США + 3 300 доларів США = 19 800 доларів США). Станом на квітень 2020 року 3% річних від кожної з прострочених сум позики становитиме такі розміри: 3% річних, за договором позики від 18 січня 2017 року, з простроченої суми 9 000 доларів США з 18 липня 2017 року по 29 квітня 2020 року: 9 000 доларів США х 1016 днів х 3 : 100 : 365 = 752 долари США; 3% річних за договором позики від 02 лютого 2017 року, з простроченої суми 7 000 доларів США з 02 квітня 2017 року по 29 квітня 2020 року: 7 000 доларів США х 1 122 дні х 3 : 100 : 365 = 646 доларів США; 3% річних за договором позики від 19 жовтня 2017 року, з простроченої суми 500 доларів США з 19 січня 2018 року по 29 квітня 2020 року: 500 доларів США х 830 днів х 3 : 100 : 365 = 34,11 доларів США; 3% річних за договором позики від 29 жовтня 2017 року, з простроченої суми 3300 доларів США з 29 січня 2018 року по 29 квітня 2020 року: 3300 доларів США х 820 днів х 3 : 100 : 365 = 222, 41 доларів США. Крім того, у відповідності з умовами договору позики від 18 січня 2017 року відповідач в період з 18 січня 2017 року по 18 липня 2017 року не сплатив проценти за користування сумою позики у розмірі 6 000 гривень щомісяця, а отже заборгованість складає 36 000 гривень (6 000 гривень х 6 місяців = 36 000 гривень). За умовами договору позики від 02 лютого 2017 року відповідач в період з 02 лютого 2017 року по 02 квітня 2017 року не сплатив проценти за користування сумою позики у розмірі 4 800 гривень щомісяця, а отже заборгованість складає 9 600 гривень (4 800 гривень х 2 місяці = 9 600 гривень). За договором позики від 19 жовтня 2017 року відповідач в період з 19 жовтня 2017 року по 19 січня 2018 року не сплатив проценти за користування сумою позики у розмірі 2,5% щомісяця, а отже заборгованість складає 37,50 доларів США (500 доларів США х 2,5% : 100) х 3 = 37,50 доларів США. За договором позики від 29 жовтня 2017 року відповідач в період з 29 жовтня 2017 року по 29 січня 2018 року не сплатив проценти за користування сумою позики у розмірі 2,5% щомісяця, а отже заборгованість складає 247,50 доларів США (3 300 доларів США х 2,5% : 100) х 3 = 247, 50 доларів США. На підставі викладеного позивач в позовній заяві просить стягнути з [PERSON] на користь позивача: за договором позики від 18 січня 2017 року: суму позики у розмірі 9 000 доларів США, проценти за користування сумою позики у розмірі 36 000 гривень, 3% річних у розмірі 752 долари США; за договором позики від 02 лютого 2017 року: суму позики у розмірі 7 000 доларів США, проценти за користування сумою позики у розмірі 9 600 гривень, 3% річних у розмірі 646 доларів США; за договором позики від 19 жовтня 2017 року: суму позики у розмірі 500 доларів США, проценти за користування сумою позики -у розмірі 37,50 доларів США, 3% річних у розмірі 34,11 доларів США; за договором позики від 29 жовтня 2017 року: суму позики у розмірі 3300 доларів США, проценти за користування сумою позики у розмірі 247,50 доларів США, 3% річних у розмірі 222,41 доларів США. Всього, стягнути з [PERSON] загальну грошву суму в іноземній валюті у розмірі 21739 (двадцять одна тисяча сімсот тридцять дев`ять) доларів США 52 центи, та загальну грошову суму в національній валюті у розмірі 45600 (сорок п`ять тисяч шістсот) гривень. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] у судове засідання не з`явилися, надали заяви, в якіх просили розглянути справу без їх участі, позовні вимоги підтримали у повному обсязі, не заперечували проти розгляду справи у заочному порядку. Від відповідача [PERSON] до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому він не визнав позовні вимоги [PERSON] та просить у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. В обґрунтування зазначив, що на підтвердження існування боргових зобов`язань відповідача, позивачем було додано до позовної заяви ксерокопії розписок, що підтверджують факт укладення договорів позики. В матеріалах справи наявні копії розписок від 18.01.2017р., від 02.02.2017р., від 19.10.2017р. та від 29.10.2017р. У відповідності\~до ст.1046\~ЦК України,\~за договором\~позики одна\~сторона (позикодавець)\~передає у\~власність другій\~стороні (позичальникові)\~грошові кошти\~або інші\~речі,\~визначені родовими\~ознаками,\~а позичальник\~зобов`язується повернути\~позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Він, [PERSON] взагалі не укладав договорів позики та не підписував розписок, як і не брав у борг грошових коштів від позивача. Відповідно, між сторонами не існують правовідносини договорів позики про які йде мова у позові. Розписки написані та підписані від імені відповідача [PERSON] іншою особою. Оскільки, для того, щоб довести те, що договори позики між сторонами не укладалися, а відповідач ніяких розписок не писав, необхідні спеціальні технічні знання, та проведення по справі судової почеркознавчої експертизи. Розписки, що були складені, нібито, позивачем 19.10.2017р. та 29.10.2017р. взагалі не підтверджують укладання між сторонами договорів позики. У розписках від 19.10.2017р та від 29.10.2017р нема жодної згадки про те, що сторони взагалі мали на увазі повернення грошових коштів, які були нібито передані від позивача відповідачеві. Лише зазначено, що [PERSON] взяв грошові суми 500 та 3300 доларів США на три місяці під 2,5% в місяць. З розписок не зрозумілий характер взаємовідносин сторін, тобто не зрозуміло чи йде мова про передачу коштів у борг або щось інше. При цьому, сторони не обумовили, що [PERSON] повинен їх взагалі повернути до будь-якої дати. Зазначення обов`язку повернення грошових коштів є основною умовою будь-якого договору позики. Не зрозуміло, що означає фразеологізм «взяв на три місяці», та що повинно відбутися після спливу трьох місяців? Чи повинен відповідач повернути кошти, чи мається на увазі що повинен сплачувати 2,5% щомісячно просто лише протягом трьох місяців. Нічого цього в розписках не зазначено. У Постанові ВС від 28.12.2020р. у справі №499/144/17 зазначив, що за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] в судове засідання 28.01.2022р. не з`явилися, заяву про слухання справи за їх відсутністю не надали. Про причини неявки суд не повідомили. Про час і місце слухання справи повідомлені належним чином - у відповідності до вимог ч. 6, п. 2 ч. 7 ст.\~128, ч. 9 ст.\~130 ЦПК України, судовими повістками про виклик за адресою вказаною відповідачем у своєму відзиві (ар.с.118), а саме: [ADDRESS] , а також шляхом надсилання SМS повідомленням (в справі мається довідка про доставку SМS повідомлення (ар.с.213). Враховуючи вищенаведене у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, справа підлягає розгляду в порядку ч. 2\~ст. 247 ЦПК України\~без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши наявні у справі письмові докази та оцінивши їх в сукупності суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що правовідносини, які склались між сторонами, врегульовано параграфом 1 глави 71 ЦК України. Зокрема, згідно із ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа,\~- незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно\~ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог-відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У судовому\~засіданні встановлено,\~що згідно\~із розписками від 18.01.2017р., від 02.02.2017р., від 19.10.2017р. та від 29.10.2017р., наданими позивачем [PERSON] , відповідач [PERSON] отримав від позивача у борг, відповідно: 9000 доларів США, 7000 доларів США, 500 доларів США, 3300 доларів США, всього 19800 доларів США. Зазначену суму грошових коштів відповідач зобов`язався повернути, та сплатити відсотки за користування коштами. Розписки містять дату їх написання та підпис відповідача. (ар.с.11-13). Оригінали вказаних розписок позивачем надані були суду для огляду та досліджені у судовому засіданні, після чого були повернуті позивачу. Також суд звертає увагу на те, що в кожній розписці чітко зафіксовано, на який строк надавалась позика відповідачу. Так, відповідно до розписки від 18 січня 2017 року грошові кошти у розмірі 9 000 (дев`ять тисяч) доларів США, відповідач брав на строк шість місяців до 18 липня 2017 року. За договором позики від 02 лютого 2017 року відповідач [PERSON] взяв у [PERSON] в борг грошові кошти у розмірі 7 000 (сім тисяч) доларів США, зобов`язавшись повернути суму боргу в повному обсязі протягом двох місяців, отже строк виконання даного зобов`язання з повернення суми боргу закінчився 02 квітня 2017 року. За договором позики від 19 жовтня 2017 року відповідач [PERSON] взяв у [PERSON] в борг грошові кошти у розмірі 500 (п`ятсот) доларів США, зобов`язавшись повернути суму боргу в повному обсязі протягом трьох місяців, отже строк виконання даного зобов`язання з повернення суми боргу закінчився 19 січня 2018 року. За договором позики від 29 жовтня 2017 року відповідач [PERSON] взяву [PERSON] в борг за договором позики грошові кошти у розмірі 3 300 (три тисячі триста) доларів США, зобов`язавшись повернути суму боргу в повному обсязі протягом трьох місяців, отже строк виконання даного зобов`язання з повернення суми боргу закінчився 29 січня 2018 року. З урахуванням викладеного, суд доходить висновку, що вказані розписки в розумінні ст.1047 ЦК України, мають бути розцінені як документ на підтвердження укладення сторонами договору позики. Відповідно до ст.1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Відповідно до ст.218 ЦК України заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо- відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків. Відповідно до ст.545 ЦК України прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора. На час звернення до суду борговий документ розписки (ар.с. 11-13) перебували у кредитора позивача у справі [PERSON] , що, в свою чергу, за відсутності доказів на підтвердження повернення боргу, свідчить про невиконання відповідачем грошового зобов`язання. Відповідно до ст. 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Таким чином, доводи позивача щодо наявності факту укладення договору позики та отримання грошових коштів за ним відповідачем та не повернення їх у визначений сторонами строк, суд вважає доведеними як такі, що підтверджені письмовими доказами, а також як такі, що не спростовані в ході судового розгляду іншими допустимими доказами у справі. Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Отже свобода договору означає право громадян або юридичних осіб вступати чи утримуватися від вступу у будь-які договірні відносини. Свобода договору проявляється також у можливості, наданій сторонам визначити умови такого договору. Договір позики був укладений між [PERSON] та [PERSON] з урахуванням волевиявлення відповідача, оскільки підписи на договорі є доказом того, що сторони погодились з його умовами. Стосовно заперечень відповідача відносно його підписів у розписках від 18.01.2017р., від 02.02.2017р., від 19.10.2017р. та від 29.10.2017р., наданих позивачем [PERSON] , суд зазначає наступне. Згідно з вимогами ч.2\~ст.77 ЦПК України\~предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до\~ст.80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях( ч.1,6\~ст.81 ЦПК). Згідно\~ст.109 ЦПК України, у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів\~або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні. Відповідно до ч.10\~ст. 84 ЦПК України, у разі неподання учасником справи з неповажних причин або без повідомлення причин доказів, витребуваних судом, суд залежно від того, яка особа ухиляється від їх подання, а також яке значення мають ці докази, може визнати обставину, для з`ясування якої витребовувався доказ, або відмовити у його визнанні, або може здійснити розгляд справи за наявними в ній доказами, або, у разі неподання таких доказів позивачем, - також залишити позовну заяву без розгляду. Відповідачем [PERSON] 26.05.2021 р. було заявлено клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи, яке було задоволено ухвалою суду від 09.08.2021 р. Втім ухвалою від 29.12.2021 р. було поновлено провадження по справі, оскільки відповідач не сплатив проведення судової експертизи, яка була призначена за клопотанням саме відповідача. Враховуючи, що відповідач на вимогу судового експерта ухилився\~від оплати судової\~почеркознавчої\~експертизи, отже\~не надав\~з\~неповажних причин\~заявлений\~доказ\~(що підпис вчинено не ним),\~чим зловживає своїми процесуальними правами,\~

Outcome: approved