Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-24 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу. Посилається на те, що 05.10.2017 року з відповідачем був укладений шлюб, який зареєстрований в Республіці Польща, Управлінням цивільного стану ст. м. Варшава (Воєводство Мазовецьке), актовий запис про шлюб 1465011/00/АМ/2017/487315, свідоцтво про шлюб USC/OS/2 AD3307604. До реєстрації шлюбу у неї та відповідача [INFO] народилась дитина - донька [PERSON] . Сімейне життя з відповідачем не склалось через різні погляди на сімейне життя, несприймання один одного як чоловік та дружина. Фактично сім`я розпалась, збереження шлюбу не можливо. Вона і відповідач проживають окремо, спільного господарства сторони не ведуть. Подальше збереження шлюбу суперечить її інтересам. Позивач просить суд шлюб розірвати. Справа надійшла 07.12.2021 року з Смілянського міськрайонного суду Черкаської області відповідно до ухвали цього ж суду від 09.11.2021 р. про передачу справи за підсудністю. Ухвалою Першотравневого районного суду м. Чернівці від 08.12.2021 року цивільна справа прийнята до розгляду, постановлено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Позивачка в судове засідання не з`явилася, до початку розгляду справи по суті до суду від неї надходили заяви, про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти заочного розгляду справи. В судове засідання відповідач не з`явився, хоча своєчасно та належним чином був повідомлений про час та місце слухання справи, суд про причини неявки не повідомив, відзив не подав. Суд вважає можливим розглянути справу за відсутності сторін, оскільки у справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін. Зі згоди позивача суд ухвалює заочне рішення, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Так, відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України судове засідання проводилося без технічної фіксації. Дослідивши матеріали справи, судом фактично встановлені наступні фактичні обставини та відповідні ним правовідносини. Сторони перебувають у шлюбі, який зареєстрований 05.10.2017 року в Республіці Польща, Управлінням цивільного стану ст. м. Варшава (Воєводство Мазовецьке), актовий запис про шлюб 1465011/00/АМ/2017/487315, свідоцтво про шлюб USC/OS/2 AD3307604. У сторін є спільна дитина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження Республіки Польщі [NUMBER] від 26.02.2016 року. Сторони не ведуть спільного господарства, шлюбні відносити припинені. Відповідно до ст. 58 Закону України "Про Міжнародне приватне право України" шлюб між громадянами України, шлюб між громадянином України та іноземцем, шлюб між громадянином України та особою без громадянства, що укладений за межами України відповідно до права іноземної держави, є дійсним в Україні за умови додержання щодо громадянина України вимог Сімейного кодексу України щодо підстав недійсності шлюбу. Шлюб між іноземцями, шлюб між іноземцем та особою без громадянства, шлюб між особами без громадянства, що укладені відповідно до права іноземної держави, є дійсними в Україні. Згідно ст. 63 Закону України "Про Міжнародне приватне право України" припинення шлюбу та правові наслідки припинення шлюбу визначаються правом, яке діє на цей час щодо правових наслідків шлюбу. Процедура легалізації в Україні свідоцтва про укладення шлюбу або розірвання шлюбу, або рішення суду про розірвання шлюбу, скоєних за кордоном, відбувається на підставі Інструкції про порядок консульської легалізації офіційних документів в Україні і за кордоном (затв. Наказом МЗС України №113 від 04.06.2002 р.). Відповідно до наказу Мін`юсту №52/5 від 18.10.2000 р. (в ред. від 28.09.2021 р. №3427/5) "Про затвердження Правил реєстрації актів цивільного стану в Україні", документи, видані компетентними органами іноземних держав, іноземних держав на посвідчення актів цивільного стану, здійснених поза межами України за законами відповідних держав щодо громадян України, іноземців і осіб без громадянства, визнаються дійсними в Україні за наявності легалізації, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до міжнародного договору ст. 1 Гаазької Конвенції від 5 жовтня 1961 року передбачено, що її умови поширюються на офіційні документи, які були видані на території однієї з Договірних держав і мають бути представлені на території іншої Договірної держави. Такими документами визнаються: 1) документи, що походять від прокуратури, секретаря суду або судового виконавця; 2) адміністративні документи; 3) нотаріальні акти та інші. Єдиною формальною процедурою, яка може вимагатися для посвідчення автентичності підпису, якості, в якій виступала особа, що підписала документ, та, у відповідному випадку, автентичності відбитку печатки або штампа, якими скріплений документ, є проставлення апостиля компетентним органом держави, в якій документ був виданий (ст.3 Конвенції). При цьому апостиль повинен відповідати вимогам Доповнення до Конвенції. Відповідно до ст. ст. 2,3 Гаазької Конвенції (набрання чинності в Україні 22.10.2003 р.) кожна з Договірних держав звільняє від легалізації документи, на які поширюється ця Конвенція і які мають бути представлені на її території. Єдиною формальною процедурою, яка може вимагатися для посвідчення автентичності підпису якості, в якій виступала особа, що підписала документ, та у відповідному випадку, автентичності відбитку печатки або штампу, якими скріплений документ, є проставлення апостиля компетентним органом держави, в якій документ був складений. Згідно з положенням вказаної Конвенції документ, на якому проставлено апостиль, не потребує жодного додаткового оформлення чи засвідчення і може бути використаний в будь-якій іншій державі - учасниці цієї Конвенції. Враховуючи вищезазначене, позивачка не надала суду належних та допустимих доказів, що свідоцтво про укладення шлюбу містить проставлення апостиля компетентним органом держави, в якій документ був складений, а тому є підстави вважати, що свідоцтво про укладення шлюбу не може бути використано в Україні. З цих підстав у задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed