Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-27 00:00:00

Позивач звернувся до Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області з позовом, в якому просить встановити факт того, що він є сином [PERSON] , померлої [INFO] та визнати за ним право власності на 3/10 частини житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , померлої [INFO] . На обґрунтування позову позивач зазначив, що [INFO] померла його мати [PERSON] . Після її смерті залишилося спадкове майно - 3/10 частини житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , яке належало їй на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 16.02.1982 (оригінал не зберігся) та рішення нарсуду міста Мелітополя від 04.08.1983 у справі про зміну ідеальних частин в спільній власності на будинок. Звернувшись до державного нотаріуса із заявою про видачу йому свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері, отримав постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 30 серпня 2021 року у зв`язку з тим, що позивачем не було надано документів, які підтверджують родинні стосунки між ним та його померлою матір`ю та не надано оригіналів правовстановлюючих документів на вказаний житловий будинок. Згідно свідоцтва про народження позивача [NUMBER] , мати записана як [PERSON] , а батько як [PERSON] . В подальшому, після народження позивача, між його батьком та матір`ю було укладено шлюб в м. Алмати, Казахстан, проте документ, який би підтверджував укладення даного шлюбу не зберігся. Однак, той факт, що померла дійсно була матір`ю [PERSON] підтверджується також військовим квитком серії [NUMBER] , відповідно до якого у п. 12 (сімейний стан) мовою оригіналу зазначено: «муж - [PERSON] , сын - [PERSON] , 1956 г.р.». Крім того, після смерті матері у позивача не зберігся оригінал свідоцтва про право на спадщину за законом від 16.02.1982 року, що унеможливлює оформлення спадкових прав в позасудовому порядку. Тому, оскільки, у позивача немає можливості в позасудовому порядку довести той факт, що померла [PERSON] була його матір`ю та надати оригінали правовстановлюючих документів для оформлення спадщини, він вимушений звернутись до суду з цією позовною заявою. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, від нього надійшла заява з проханням розглянути справу за його відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягає. Представник відповідача Мелітопольської міської ради Запорізької області у судове засідання не з`явився, від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності за наявними матеріалами у справі. Відповідно до ч. 2 ст.247 ЦПК України з урахуванням заяв сторін про слухання справи за їх відсутності, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши доводи позовної заяви, матеріали цивільної справи, оцінивши зібрані у справі докази, вважає, що заява підлягає повному задоволенню за наступних підстав. Згідно з ч. 1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Як вбачається з вимог ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Згідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, при цьому кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідно до ст.76 цього Кодексу доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі письмових, речових та електронних доказів, висновків експертів та показаннями свідків. За правилами ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. [INFO] в м. Ташкент, Узбекистан народився [PERSON] . Згідно копії свідоцтва про народження [NUMBER] його матір`ю є [PERSON] , а батьком [PERSON] /а.с.09/. Відповідно до військового квитка [PERSON] серії [NUMBER] у п. 12 (сімейний стан) мовою оригіналу зазначено: «муж - [PERSON] , сын - [PERSON] , 1956 г.р.» /а.с.18-19/. [INFO] [PERSON] померла, про що 28 серпня 2013 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Мелітополю реєстраційної служби Мелітопольського міськрайонного управління юстиції Запорізької області було видано свідоцтво про смерть серії [NUMBER] /а.с.8/. Після звернення позивача до державного нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері, отримав постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 30 серпня 2021 року, відповідно до якої в видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок відмовлено у зв`язку з тим, що [PERSON] не було надано документів, які підтверджують родинні стосунки між ним та його померлою матір`ю та не надано оригіналів правовстановлюючих документів на вказаний житловий будинок /а.с.24/. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину. Встановлення факту родинних відносин необхідне позивачу для оформлення спадщини. На підставі викладеного, суд вважає, що в ході судового розгляду знайшло підтвердження те, що померла [PERSON] є матір`ю [PERSON] , а тому позовна заява [PERSON] в частині встановлення факту родинних відносин підлягає задоволенню. Крім того, судом встановлено, що після смерті [PERSON] відкрилась спадщина у вигляді 3/10 частини житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , яка належала їй на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 16.02.1982, оригінал якого не зберігся, та рішення нарсуду міста Мелітополя від 04.08.1983 у справі про зміну ідеальних частин в спільній власності на будинок /а.с.10-11/. Факт того, що матері позивача належали 3/10 частини вказаного домоволодіння підтверджується наступними документами: копією свідоцтва про право на спадщину за законом від 16.02.1982 /а.с.10/; копією рішення нарсуду міста Мелітополя від 04.08.1983 у справі про зміну ідеальних частин в спільній власності на будинок /а.с.10/; копією технічного паспорту на житловий будинок /а.с.12-15/; листом № 1430 від 26.07.2021 /а.с.20/; довідкою № 1431 про правовий статус земельної ділянки /а.с.21/; довідкою № 1432 про правовий статус земельної ділянки /а.с.22/; копією довідки № 44 від 12.05.1983 /а.с.23/. Ухвалою суду від 12 жовтня 2021 року з Мелітопольської державної нотаріальної контори було витребувано спадкову справу після смерті [PERSON] , померлої [INFO] /а.с.28-29/. Згідно копії спадкової справи після смерті [PERSON] , померлої [INFO] №59/2014, спадкова справа заведена на підстави заяви [PERSON] , [INFO] . Інших спадкоємців немає /а.с.36-45/. Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб Як вбачається з вимог ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України закріплює, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ч.1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно до ч.1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. З вимог ст. 1261 ЦК України вбачається, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Як встановлено в ч.1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Згідно з частиною першою статті 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. З вимог ч.1 ст. 1272 ЦК України вбачається, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Відповідно до ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов?язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Позивач [PERSON] як єдиний спадкоємець після смерті своєї матері [PERSON] у встановлений законом строк звернувся до нотаріальної контори з метою прийняття спадщини. Однак, оскільки у позивача були відсутні оригінали правовстановлюючих документів щодо належності спадкового майна спадкодавцеві, нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину. Згідно п. п. 4.15 та 4.18 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 N 296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Одним із способів захисту цивільних прав відповідно до п.1 ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України є «визнання права». Відповідно до Інформаційного листа Вищого Спеціалізованого Суду від 16.05.2013 р. №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» у разі відсутності документів, що підтверджують право власності спадкодавця на житловий будинок, або відсутності державної реєстрації права власності необхідно з?ясувати причини відсутності правовстановлюючих документів, державної реєстрації права власності або документів на забудову. Якщо документи, що засвідчують паво власності на нерухоме майно, існували, проте, були втрачені власником та не можуть бути відновлені в передбаченому законом порядку, застосуванню підлягає ст. 392 ЦК, відповідно до якої право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання, у разі якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Таким чином, судом встановлено, що позивач є спадкоємцем майна за законом після померлої матері [PERSON] , яке складається з 3/10 частини житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , яке належало [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 16.02.1982 та рішення нарсуду міста Мелітополя від 04.08.1983 у справі про зміну ідеальних частин в спільній власності на будинок, і яка померла [INFO] , а тому, суд вважає, що позовні вимоги є законними та обґрунтованими у зв?язку з чим вони підлягають задоволенню в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved