Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачки про визначення місця проживання неповнолітньої дитини, припинення стягнення аліментів на утримання дитини та зменшення розміру аліментів, що стягуються на утримання дитини посилаючись на те, що відповідно до судового наказу, що виданий Новоархангельським районним судом Кіровоградської області 29 березня 2018 року в справі № 394/104/18 на його користь з його колишньої дружини стягнуто аліменти на утримання неповнолітніх дітей [PERSON] [INFO] та [PERSON] 2010 року народження в розмірі ⅓ частини всіх його заробітків щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Судовим наказом, що виданий Новоархангельським районним судом 22 лютого 2018 року в судовій справі №394/68/18 також судом було стягнуто з позивача на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітніх дітей [PERSON] [INFO] та [PERSON] 2010 року народження в розмірі Ѕ частини всіх його заробітків щомісячно. Неповнолітня донька сторін проживає з 2018 року із позивачем постійно, хоча відповідачка жодного разу не сплатила йому аліменти по винесеному судовому наказу. Крім того, у зв`язку з погіршенням стану здоров`я, позивач також позбавлений можливості і в подальшому самому утримувати дітей та ще й сплачувати колишній дружині кошти у вигляді аліментів. Через маніпулювання дітьми колишня дружина - відповідачка в справі, також намовила старшого свого сина, батьком якого позивач також записаний, подати на нього на стягнення аліментів, не зважаючи на те, що позивач приділив максимум зусиль та свого часу, щоб він вступив на навчання у ВУЗ, придбав йому квартиру в м. Кропивницькому та інше. Відповідачка жодної допомоги спільній доньці [PERSON] з моменту розлучення не надає, через те, що донька самостійно визначила, що хоче проживати із позивачем, відповідачка має негативне до неї ставлення, фактично зв`язки не підтримує, натомість між позивачем та донькою склались довірливі відносини, донька до нього прив`язана та бажає і в подальшому проживати з ним. Відповідно акту № 54 від 02 березня 2021 року встановлено серед іншого, що продовж останніх двох років донька [PERSON] 2010 року народження постійно проживає з позивачем та перебуває на його утриманні. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. З огляду на те, що донька [PERSON] проживає з позивачем постійно, про що існує відповідна довідка з селищної ради, з врахуванням акту огляду житлових умов №54 від 02 березня 2021 року, яким дані обставини підтверджено, а також зважаючи на інвалідність позивача та отримання ним незначної пенсії, фактичного припинення його підприємницької діяльності, вимушений подавати позов про зменшення стягнення аліментів на утримання дітей з ⅓ частини на ј частину відповідно на сина [PERSON] та скасування стягнення аліментів на утримання доньки [PERSON] (2010 року народження), яка проживає з ним. Позивач просить суд визначити місце проживання неповнолітньої доньки [PERSON] 2010 року народження з ним; припинити правовідносини по стягненню аліментів відповідно судового наказу Новоархангельського районного суду від 22 лютого 2018 року в судовій справі №394/68/18 на користь [PERSON] до ј розміру всіх заробітків в частині стягнення аліментів на утримання малолітньої доньки [PERSON] 2010 року народження; зменшити розмір стягуваних аліментів з нього на користь [PERSON] , обмеживши стягнення ј частини доходів (50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку) лише на утримання сина; судові витрати покласти на відповідачку. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позов підтримав в повному обсязі та просив задовольнити, разом з тим пояснив, що шлюб з відповідачкою розірвано у 2018 році. Після розірвання шлюбу вони з відповідачкою проживали у одному будинку до 01 липня 2018 року. На даний час відповідачка не має доступу до будинку, в якому вони проживали спільно раніше. У шлюбі у них часто виникали непорозуміння. Під час спільного проживання, як до розірвання шлюбу та і після нього, відповідачка дозволяла грубо відноситися до доньки [PERSON] , про що він, як батько дитини, робив їй відповідні зауваження, проте до органу опіки та піклування із відповідною заявою він не звертався. Оскільки доходом позивача є пенсія, він просить суд зменшити розмір стягуваних з нього аліментів до ј частини його доходу, тому як на його утриманні перебуває донька [PERSON] , яка проживає разом з ним. Донька проживає разом з батьком з 5-ти річного віку. Пояснив, що мала місце ситуація, коли він знаходився у місті Кропивницькому на лікуванні протягом невеликого проміжку часу, в цей час донька [PERSON] перебувала вдома, за місцем їх проживання з охороною та людьми, які про неї піклувалися. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, просила відмовити у їх задоволенні, разом з тим пояснила, що в лютому 2016 року у неї з позивачем припинилися подружні стосунки, після чого вони розлучилися. Причиною розпаду сім`ї стали постійні сварки. Після припинення шлюбних відносин сторони продовжили проживати в одному будинку і проживали в ньому до 19 червня 2018 року, проте жодних сімейних обов`язків у них не було. 19 червня 2018 року позивач найняв приватну охоронну фірму, працівники якої того дня вже не допустили її та двох синів до приміщення будинку. Позивачка за допомогою поліції та працівників служби у справах дітей змогла забрати одяг та деякі необхідні речі для дітей. Донька [PERSON] на даний момент проживає разом з батьком, відповідачка пояснила, що вони спілкуються з донькою, а влітку виїжджали на відпочинок. Позовні вимоги заявлені позивачем вона не визнає. До судового засідання з донькою вона бачилася за два тижні, при цьому зазначивши, що позивач перешкоджає у спілкуванні з дитиною. Інші діти (її брати) спілкуються з сестрою абсолютно нормально. З приводу забезпечення доньки пояснила, що речі необхідні для походу до школи вона придбала. На даний час позивачка проживає по [ADDRESS] , зазначила, що умови проживання дітей значно відрізняються від тих, де вони проживали раніше, проживає там тому, як бажає найближче знаходитися до дочки. Пояснила суду, що хоче, щоб донька проживала разом з нею, не заперечує проти спілкування з батьком, але її не влаштовує такий порядок проживання дитини. Представник відповідачки адвокат Данилюк Н.В. в судовому засіданні суду наголосила, що позов не обґрунтований і в його задоволенні слід відмовити повністю. Також вказувала, що висновки та акти служби у справах дітей складені в порушення встановлених законом норм. Вважала, що між сторонами відсутній спір про місце проживання малолітньої дитини. Представник служби у справах дітей [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що службою у справах дітей вивчалося питання щодо даного позову. В рамках цього питання проводилося обстеження умов проживання дитини, також проводилася бесіда з дитиною. Висновок органу опіки та піклування Новоархангельської селищної ради складений на основі слів дитини, яка висловила своє бажання проживати разом з батьком. Крім того пояснила, що для запрошення матері дитини на засідання комісії вживалося всіх заходів, проте результату це не дало. Комісією проводилося обстеження умов проживання дитини, де виявлено, що дитина забезпечена усім для її розвитку, виховання та навчання. Стан здоров`я дитини та заявника (позивача у справі) встановлювався візуально, ніяких документів від закладів охорони здоров`я не витребовувалось. Крім того не витребувалося довідок ні з місця навчання дитини, ні про заборгованість та аліментні зобов`язання між подружжям через відсутність потреби як такої. Вона була присутня при складанні акту обстеження умов проживання у березні 2021 року. Пояснила, що Служба у справах дітей у своєму штаті психолога не має, проте у неї самої є педагогічна освіта і вона сама може провести бесіду з дитиною. Вона проводила бесіду з малолітньою донькою [PERSON] . Зазначила, що така бесіда проводилася далеко не одна. Під час даних бесід дитина виражала бажання проживати разом з батьком та матір`ю, проте в подальшому її думка змінилася, і вона виявила бажання проживати разом з батьком. За весь час тиску з боку батьків на дитину вона не виявила, але зазначила, що дитина розповіла про моральний тиск з боку братів під часу того, коли вона навідувала матір. Після цього з нею була проведена відповідна бесіда. Крім того, бесіда проводилася і з братами малолітньої [PERSON] . З 2018 року обидві сторони (як позивач так і відповідачка) зверталися до Служби у справах дітей з приводу визначення місця проживання дочки [PERSON] . Зазначила, що у батька дитини (позивача у справі) більш сприятливі умови проживання для малолітньої доньки [PERSON] . Пояснила, що комісія не змінила свого рішення з приводу доцільності визначення місця проживання дитини з батьком. В судовому засіданні наголошувала, що дитину доцільно залишити проживати біля батька - позивача у справі. Допитана в судовому засіданні малолітня дитина [PERSON] суду пояснила, що її батьки припинили спільно проживати з 2016 року. Їй відомо, що власником будинку [ADDRESS] є також її матір. Пояснила, що до 12 грудня 2021 року вона добре спілкувалася з матір`ю та братами, проте вказаного дня вони її образили і вона не має бажання спілкуватися з ними. За неввічливе спілкування з адвокатом отримала зауваження від батька. Має бажання проживати разом з батьком, останній не забороняє спілкуватися з матір`ю, проте бажання відвідувати матір вона не має. Батька любить більше ніж матір, оскільки він більше піклується про неї. Стан здоров`я в батька добрий. Починаючи з 2018 року, вона періодично відвідувала матір, батько жодним чином не перешкоджав у спілкуванні з матір`ю. Пояснила, що дуже рідко матір купувала речі, відноситься до неї доволі холодно. Бували випади, коли батьки підвищували на неї голос, проте пояснила, що це було доречно. Допитаний в судовому засіданні неповнолітня дитина [PERSON] суду пояснив, що з червня 2018 року не має доступу до будинку [ADDRESS] , де проживав раніше до вказаної пори, оскільки його почала охороняти охорона. Тому він був вимушений проживати на вулиці разом із матір`ю та братом [PERSON] протягом 3-х днів. Проживати в будинку бабусі, в якому вони проживають зараз, на той час у них можливості не було. Пояснив, що Служба у справах дітей ніяким чином не допомогла йому у захисті його прав на збереження місця проживання. Під час спільного проживання батько настроював його проти матері, а також занижував її авторитет в його очах. Сестра [PERSON] після подій, що мали місце у червні 2018 року залишилася проживати разом з батьком. Зазначив, що сестру не ображав, вона може розраховувати на нього. Випадків про те, щоб хтось ображав сестру він не знає. Позивач, окрім того, щоб сплачує аліменти ніякої матеріальної допомоги не надає. Його також не було на випускному вечорі. Йому б хотілося проживати в одному помешканні із сестрою. Пояснив, що спілкується із сестрою, вітає її зі святами. Мати гарно ставиться до сестри, остання може вільно приходити до них в гості. Вважає, що спільне проживання усієї сім`ї в одному будинку неможливе через батька. Заслухавши учасників цивільного провадження, дітей сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Судове рішення проголошується публічно, але преса і публіка можуть бути не допущені в зал засідань протягом усього судового розгляду або його частини в інтересах моралі, громадського порядку чи національної безпеки в демократичному суспільстві, якщо того вимагають інтереси неповнолітніх або захист приватного життя сторін, або - тією мірою, що визнана судом суворо необхідною, - коли за особливих обставин публічність розгляду може зашкодити інтересам правосуддя. Положеннями ч. 1 ст. 4 ЦПК України передбачено, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Ч. 1 ст. 5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно ч. 1 ст. 27 ЦПК України позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом. Як встановлено в судовому засіданні, між сторонами існує спір відповідно до заявлених позовних вимог. З досліджених матеріалів цивільної справи вбачається, що [INFO] у с. Тишківка Добровеличківського району Кіровоградської області народилася [PERSON] , її батьками зазначено позивача та відповідачку (світлокопія свідоцтва про народження серії [NUMBER] ) /т. 1 а.с.104/. Позивач у справі, [PERSON] , є інвалідом ІІ групи довічно, про що свідчить світлокопія пенсійного посвідчення серії [NUMBER] , виданого 28.09.2011 року /т. 1 а.с.6/. Про наявність хвороб у позивача свідчить світлокопія довідки № 526, видана комунальним некомерційним підприємством Новоархангельської районної ради «Центр первинної медико-санітарної допомоги» /т. 1 а.с.7/. Зі світлокопії судового наказу, виданого Новоархангельським районним судом Кіровоградської області від 22.02.2018 року, вбачається, що судом вирішено: стягнути із боржника: [PERSON] , [INFO] , який зареєстрований в [ADDRESS] , ідентифікаційний номер [NUMBER] на користь [PERSON] [INFO] , ідентифікаційний номер [NUMBER] , яка зареєстрована в [ADDRESS] , аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі Ѕ частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, починаючи з 05 лютого 2018 року і до досягнення дітьми повноліття. Вирішено питання про судові витрати /а.с.9/. З огляду на зазначений наказ, суд відмічає наступне, так в розумінні ст. ст. 180, 181, 183, 184 СК України на батьків дитини паритетно покладено обов`язок утримання дитини. Аліменти стягуються у частці від заробітку (доходу) або в твердій грошовій сумі з урахуванням обставин зазначених у ст. 182 СК України, у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Зі світлокопії довідки № 3925, виданої Новоархангельською селищною радою Кіровоградської області 27.11.2019 року вбачається, що донька [PERSON] 2010 року народження перебуває на утриманні [PERSON] 1955 року народження (позивача у справі) /т. 1 а.с.11/. Вищевказане також підтверджується світлокопією довідки Новоархангельської селищної ради Кіровоградської області №1101 від 17.02.2020 року /т. 1 а.с.17/. Відповідно до світлокопії довідки про отримання аліментів Новоархангельського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) №4930 від 24.04.2020 року [PERSON] отримувала аліменти з 05.02.2018 по 31.03.2020 року з [PERSON] у сумах зазначених у довідці /т. 1 а.с.16/. З довідки-характеристики №1794 від 09.03.2021 року, виданої Новоархангельською селищною радою Кіровоградської області вбачається, що громадянин [PERSON] - [INFO] , дійсно зареєстрований та проживає по [ADDRESS] . Компрометуючих даних на гр. [PERSON] селищна рада не має /т. 1 а.с.18/. Зі світлокопії акту обстеження умов проживання № 54 від 02.03.2021 року вбачається, що малолітня [PERSON] [INFO] проживає разом з батьком (позивачем у справі) по [ADDRESS] , умови проживання задовільні, дитина забезпечена /т. 1 а.с.19/. З висновку органу опіки та піклування Новоархангельської селищної ради від 24.05.2021 року № 747 слідує, що згідно з актом обстеження умов проживання сім`ї від 02 березня 2021 року №54, на території вказаного помешкання розташований двоповерховий індивідуальний житловий будинок з господарчими будівлями. Територія будинку доглянута. В будинку чисто, охайно, кімнати вмебльовані сучасними меблями. Для дитини є окрема кімната, спальне ліжко, наявна постільна білизна, взуття та одяг відповідає сезону та віку. Позивач зазначає, що дитина вже довгий час проживає разом з ним і він бере активну участь у вихованні дитини, тому відокремлення дитини від батька буде суперечити інтересам малолітньої.? Мати дитини [PERSON] зареєстрована за адресою [ADDRESS] . Проживає фактично у смт Новоархангельськ окремо від дитини по [ADDRESS] . Будинки матері та батька знаходяться поруч, тому дитина має можливість бачитися з матір`ю в будь який час. Зі слів дитини стало відомо, що дівчинка хоче проживати разом з батьком. Питання про визначення місця проживання малолітньої [PERSON] розглядалося на комісії з питань захисту прав дитини Новоархангельської селищної ради від 19 травня 2021 року № 4, де було рекомендовано визначити місце проживання дитини біля її батька [PERSON] . Члени одноголосно підтримали відповідне рішення. Питання про визначення місця проживання дитини комісія з питань захисту прав дитини вирішила не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все з урахуванням прав та законних інтересів дитини - її права на належне батьківське виховання, яке повного мірою може бути забезпечене тільки обома батьками; права на безперешкодне спілкування з кожним з батьків, здійснення обома батьками якого є запорукою нормального психічного розвитку дитини. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини бралося до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. У своєму висновку орган опіки та піклування Новоархангельської селищної ради зазначив, що дитині доцільно проживати з батьком [PERSON] , [INFO] за адресою: [ADDRESS] /т. 1 а.с.43-44/. 10.05.2021 року [PERSON] звертався із заявою на ім`я Голови комісії з питань захисту прав дитини про розгляд питання про визначення місця проживання його малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] біля нього за адресою [ADDRESS] /т.2 а.с.35/. 08.09.2021 року службою у справах дітей Новоархангельської селищної ради Кіровоградської області проведено обстеження умов проживання [PERSON] , [INFO] та складено акт №170, відповідно до якого умови проживання задовільні. Всі кімнати в будинку вмебльовані сучасними меблями. Наявна вся необхідна для умов проживання побутова техніка. Санітарно-гігієнічні умови відповідають нормі. Наявний запас харчових продуктів та засобів особистої гігієни /т. 2 а.с.36/. 08.09.2021 року Службою у справах дітей Новоархангельської селищної ради Кіровоградської області проведено обстеження умов проживання [PERSON] , [INFO] , [PERSON] [INFO] , [PERSON] , [INFO] та складено акт №169, відповідно до якого умови проживання задовільні. Санітарно-гігієнічні умови відповідають нормі. Запас харчових продуктів та засобів особистої гігієни наявний. Кімнати вмебльовані. Побутова техніка наявна/т. 2 а.с.37/. 02.03.2021 року Службою у справах дітей Новоархангельської селищної ради Кіровоградської області проведено обстеження умов проживання [PERSON] та складено акт № 54, відповідно до якого умови проживання задовільні, кімнати повністю вмебльовані необхідними побутовими меблями, постільна білизна наявна, засоби особистої гігієни присутні, з побутової техніки є все необхідне для обслуговування побутових потреб /т. 2 а.с.38/. Рішенням № 2 засідання комісії з питань захисту прав дитини Новоархангельської районної державної адміністрації від 24 травня 2019 року № 7 вирішено рекомендувати звернутись до суду [PERSON] про встановлення постійного місця проживання дітей з одним із батьків /т. 2 а.с.39/. Рішенням засідання комісії з питань захисту прав дитини Новоархангельської районної державної адміністрації від 27 червня 2018 року № 8 вирішено рекомендувати [PERSON] звернутись до Новоархангельського районного суду для вирішення питання щодо визначення місця проживання малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] /т. 2 а.с.40/. Відповідно до протоколу № 4 засідання комісії з питань захисту прав дитини Новоархангельської селищної ради від 19 травня 2021 року ухвалено затвердити рішення органу опіки та піклування Новоархангельської селищної ради та надати висновок органу опіки та піклування Новоархангельської селищної ради про визначення місця проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , в якому зазначити, що дитині доцільно проживати разом зі своїм батьком [PERSON] за адресою: [ADDRESS] /т. 2 а.с.41-43/. Рішенням № 5 засідання комісії з питань захисту прав дитини Новоархангельської районної державної адміністрації від 19 травня 2019 року № 4 вирішено затвердити рішення органу опіки та піклування Новоархангельської селищної ради та надати висновок органу опіки та піклування Новоархангельської селищної ради про визначення місця проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , в якому зазначити, що дитині доцільно проживати разом зі своїм батьком [PERSON] за адресою: [ADDRESS] /т. 2 а.с.44/. Частинами 5 та 6 ст. 19 СК України визначено, що орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Суд приймає даний висновок органу опіки і піклування оскільки він насамперед відображає інтереси дитини та не суперечить її (дитини) інтересам, а також акти обстеження умов проживання сторін. Суд не приймає до уваги твердження представника відповідачки, з приводу не дотримання положень закону при складанні актів та перевірці звернень сторін органом опіки і піклування, та з цього приводу зазначає, що окремі дефекти рішення контролюючого органу не повинні сприйматися, як безумовні підстави для висновку щодо протиправності спірного рішення і, як наслідок, його не допустимості. Вирішуючи виниклий спір, суд зважує на наступні норми матеріального права. Сімейний кодекс України визначає засади шлюбу, особисті немайнові та майнові права і обов`язки подружжя, підстави виникнення, зміст особистих немайнових і майнових прав та обов`язків батьків і дітей, усиновлювачів та усиновлених, інших членів сім`ї та родичів. Регулювання сімейних відносин здійснюється цим Кодексом з метою: зміцнення сім`ї як соціального інституту і як союзу конкретних осіб; утвердження почуття обов`язку перед батьками, дітьми та іншими членами сім`ї; побудови сімейних відносин на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги і підтримки; забезпечення кожної дитини сімейним вихованням, можливістю духовного та фізичного розвитку (ст. 1 СК України). Відповідно до ч. 1, абз. 3 ч. 2 ст. 3 СК України сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Дитина належить до сім`ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає. В розумінні ч. 2 ст. 6 СК України малолітньою вважається дитина до досягнення нею чотирнадцяти років. Ч. 1 ст. 18 СК України визначено, що кожен учасник сімейних відносин, який досяг чотирнадцяти років, має право на безпосереднє звернення до суду за захистом свого права або інтересу. Позивачем обрано способи захисту сімейних прав інтересів: встановлення правовідношення та припинення сімейного правовідношення (п.п. 1, 3 ч. 2 ст. 18 СК України). В ст. 141 СК України наголошується, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. В ст. 150 СК України законодавець закріпив обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини. Зокрема батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини. У відповідності ст. 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. У ст. 155 СК України наголошується, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Частинами 1, 2 та 3 ст. 157 СК України передбачено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. В ст. ст. 1, 2, 5 та 9 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої Україною 27.02.1991 року зазначено, що дитиною є кожна людська істота до досягнення 18-річного віку, якщо за законом, застосовуваним до даної особи, вона не досягає повноліття раніше. Держави-учасниці поважають і забезпечують всі права, передбачені цією Конвенцією, за кожною дитиною, яка перебуває в межах їх юрисдикції, без будь-якої дискримінації незалежно від раси, кольору шкіри, статі, мови, релігії, політичних або інших переконань, національного, етнічного або соціального походження, майнового стану, стану здоров`я і народження дитини, її батьків чи законних опікунів або яких-небудь інших обставин. Держави-учасниці вживають всіх необхідних заходів для забезпечення захисту дитини від усіх форм дискримінації або покарання на підставі статусу, діяльності, висловлюваних поглядів чи переконань дитини, батьків дитини, законних опікунів чи інших членів сім`ї. Держави-учасниці поважають відповідальність, права і обов`язки батьків і у відповідних випадках членів розширеної сім`ї чи общини, як це передбачено місцевим звичаєм, опікунів чи інших осіб, що за законом відповідають за дитину, належним чином управляти і керувати дитиною щодо здійснення визнаних цією Конвенцією прав і робити це згідно зі здібностями дитини, що розвиваються. Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Під час будь-якого розгляду згідно з пунктом 1 цієї статті всім заінтересованим сторонам надається можливість брати участь у розгляді та викладати свою точку зору. Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. У ст. ст. 1, 7 Європейської конвенції про здійснення прав дітей від 25.01.1996 року, ратифіковано Україною 03.08.2006 року, набрала чинності в Україні 01.04.2007 року, акцентовано, що ця Конвенція застосовується до дітей, які не досягли 18-річного віку. Предметом цієї Конвенції є - у найвищих інтересах дітей - підтримка їхніх прав, надання дітям процесуальних прав та сприяння здійсненню ними цих прав шляхом забезпечення становища, при якому діти особисто або через інших осіб чи органи поінформовані та допущені до участі в розгляді судовим органом справ, що їх стосуються. Для цілей цієї Конвенції розгляд судовим органом справ, що стосуються дітей, визнається розглядом сімейних справ, зокрема тих, що пов`язані зі здійсненням батьками своєї відповідальності, наприклад стосовно місця проживання дітей і доступу до них. Під час розгляду справ, що стосуються дитини, судовий орган діє швидко для уникнення будь-яких невиправданих зволікань, а швидке виконання прийнятих рішень повинно бути забезпечене відповідною процедурою. У термінових випадках судовий орган при необхідності має повноваження приймати рішення, які підлягають негайному виконанню. З аналізу перелічених норм права слідує, що на суд покладено обов`язок захисту прав та інтересів дитини, створення необхідних умов її розвитку (в разі виникнення спору між батьками), право знати про своїх батьків та користуватися їх турботою, право не бути розлученими з батьками, право на належне піклування з боку батьків, право на проживання з батьками (в разі припинення шлюбних відносин) тобто комплексного захисту їх інтересів. Як встановлено в судовому засіданні та доведено належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, сторони у справі перебували у шлюбі, в період якого народилась дитина [PERSON] , пізніше в часі шлюб між сторонами було припинено та малолітня дитина з 2018 року почала проживати біля свого батька, позивача у справі. Частинами 1, 2, 4, 7 ст. 150 СК України передбачено, що батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані поважати дитину. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини. Згідно ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Відповідно до ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Якщо орган опіки та піклування або суд визнав, що жоден із батьків не може створити дитині належних умов для виховання та розвитку, на вимогу баби, діда або інших родичів, залучених до участі у справі, дитина може бути передана комусь із них. Якщо дитина не може бути передана жодній із цих осіб, суд на вимогу органу опіки та піклування може постановити рішення про відібрання дитини від особи, з якою вона проживає, і передання її для опікування органу опіки та піклування. Частини 2 та 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» наголошують на тому, що кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Згідно частин 1 та 2 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Ч. 2 ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» вказує на те, що батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Судом враховується, те, що малолітня дитина в судовому засіданні наголосила на тому, що бажає проживати разом з батьком, а також те, що батько дитини, позивач у справі, має дохід, належні матеріально-побутові умови, має можливість утримувати дитину, проживання малолітньої дитини біля позивача буде найбільш ефективним щодо її фізичного, духовного та культурного розвитку, належного виховання та утримання. Проживання малолітньої дитини біля позивача, на думку суду, буде відповідати її інтересам. І тому на погляд суду з урахуванням вмотивованого заявлена позовна вимога про визначення місця проживання біля позивача підлягає задоволенню в повному обсязі. Щодо позовної вимоги про припинення стягнення аліментів, суд зазначає наступне. У ч. 1 ст. 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Ч. 2 ст. 181 СК України вказує на те, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Ст. 182 СК України регламентовано, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3 1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. З аналізу зазначених норм матеріального права слідує, що право на отримання аліментів на утримання дитини має той з батьків, з яким проживає дитина. Обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком, особистим та індивідуальним, як матері так і батька. Як встановлено судом, з 2018 року малолітня [PERSON] , [INFO] проживає з позивачем та перебуває на його повному утриманні, але разом з тим йому нараховуються аліменти на утримання дитини та він їх сплачує. З урахуванням предмета даного спору (припинення стягнення аліментів на утримання дитини), однією з обставин, яка підлягає доказуванню у справі, є те, з ким саме з батьків проживає дитина на час звернення до суду з позовом і розгляду справи судом та ухвалення рішення по справі, зокрема з одержувачем аліментів чи з їх платником. При вирішенні цього спору суд також враховує правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 04 вересня 2019 року (справа № 711/8561/16), відповідно до якого за своєю суттю аліменти - це кошти покликані забезпечити дитину усім необхідним для повноцінного розвитку, тому вони можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків, хто проживає із дитиною та бере більш активну участь у її вихованні. Судом встановлено, що з 2018 року малолітня [PERSON] [INFO] не проживає з матір`ю [PERSON] , на користь якої були стягнуті аліменти з позивача - батька дитини, а проживає разом зі своїм батьком [PERSON] . Відповідно до ч. 1 ст. 273 СК України якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-кого з них змінити встановлений розмір аліментів або звільнити від їх сплати. Суд може звільнити від сплати аліментів осіб, зазначених у статтях 267-271 цього Кодексу, за наявності інших обставин, що мають істотне значення. Згідно з ч. 4 ст. 273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Як встановлено, неповнолітня донька [PERSON] проживає з батьком (позивачем у справі) та повністю перебуває на його утриманні, тобто змінились обставини, що впливають на стягнення аліментів на користь відповідачки. Враховуючи загальні принципи регулювання сімейних відносин, способи захисту сімейних прав, суд вважає за необхідне захистити порушене право позивача шляхом припинення примусового стягнення на користь відповідачки аліментів на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , які стягуються на підставі судового наказу, виданого Новоархангельським районним судом Кіровоградської області 22.02.2018 року. Тим паче малолітня в судовому засіданні наголосила, що відповідач придбала їй за весь період близько двох речей, даного факту відповідачка не заперечувала, а також не повідомила на що були використана інша частина отриманих аліментів. Припинення стягнення аліментів здійснюється за загальними принципами стягнення аліментів, враховуючи, що аліменти є поточними місячними платежами для поточного забезпечення потреб дитини, а також з метою необґрунтованого нарахування відповідачці аліментів за той період, коли дитина з нею не проживала і знаходилась у платника аліментів, то припинення стягнення аліментів має бути з дати звернення до суду з цивільним позовом з 09.03.2021 року. Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги позивача щодо припинення стягнення з нього аліментів на утримання доньки, є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Щодо позовної вимоги про зменшення розміру стягнення аліментів, суд враховує наступне. Мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу (ст. 141 СК України). Частиною 1 ст. 180 Сімейного кодексу України визначено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 1, 2 та 3 ст. 181 Сімейного кодексу України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина . Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Пунктом 3 ч. 1 ст. 182 Сімейного кодексу України визначено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина. Розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом (ст. 192 СК України). Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 273 Сімейного кодексу України, якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-кого з них змінити встановлений розмір аліментів або звільнити від їх сплати. Суд може звільнити від сплати аліментів осіб, зазначених у статтях 267-271 цього Кодексу, за наявності інших обставин, що мають істотне значення. Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів, у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. У ст. 3 Конвенції про права дитини зазначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці забезпечують, щоб установи, служби і органи, відповідальні за піклування про дітей або їх захист, відповідали нормам, встановленим компетентними органами, зокрема, в галузі безпеки й охорони здоров`я та з точки зору численності і придатності їх персоналу, а також компетентного нагляду. В частинах 1 та 2 ст. 27 Конвенції про права дитини вказано, що держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч. ч. 1 - 5 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ч. 1 ст. 273 СК України якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-кого з них змінити встановлений розмір аліментів або звільнити від їх сплати. Суд може звільнити від сплати аліментів осіб, зазначених у статтях 267-271 цього Кодексу, за наявності інших обставин, що мають істотне значення. Згідно з ч. 4 ст. 273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. З наведених норм матеріального та процесуального права слідує, що суд вправі, а не зобов`язаний, при наявності певних обставин прийняти рішення про зменшення розміру аліментів, що стягуються на утримання дитини до її повноліття. Ст. 51 Конституції України закріплено, що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789ХІІ (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Враховуючи ту обставину, що суд припиняє стягнення аліментів на утримання неповнолітньої доньки сторін відповідно і підлягає зміненню частковий розмір від усіх видів заробітку (доходу) аліментів, що стягуються з позивача на утримання сина [PERSON] , [INFO] до ј частини від усіх видів заробітку (доходу), але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку. На підставі наведеного та

Outcome: approved