Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-01 00:00:00

Представник заявника звернулася до суду з заявою, про встановлення факту постійного проживання у неповнолітньому віці на території України за станом на 24 серпня 1991 року. В обґрунтування якої вказала, що [PERSON] народився [INFO] у с. Маганськ, Березовського району, Красноярського краю, РРФСР. В Росії він проживав разом з матір`ю та іншими родичами до 1990 року. У 1990 році він разом з матір`ю [PERSON] переїхали на постійне місце проживання до с. Миколаївка, Лозівського району, Харківської області, де проживав по 2007 рік. Навчався у Миколаївській загальноосвітній школі І-ІІІ ступенів, яку закінчив у 2003 році. Мати заявника своєчасно не обміняла паспорт громадянина СРСР зразка 1974 року на паспорт громадянина України, через що заявник не зміг отримати паспорт громадянина України у 16 років. Одразу після того як мати отримала паспорт громадянина України, заявник звернувся до міграційної служби за місцем проживання з метою отримання паспорта громадянина України. Однак, належність до громадянства України [PERSON] потребувало встановлення і йому було рекомендовано звернутися до суду для встановлення факту його проживання у неповнолітньому віці на території Україні за станом на 24 серпня 1991 року. Встановлення даного факту необхідне заявнику для підтвердження його належності до громадянства України та отримання паспорту громадянина України у формі ID-картки. На підставі викладеного представник заявника просить встановити факт постійного проживання [PERSON] , [INFO] , уродженця с. Маганськ, Березовського району, Красноярського краю, РФ у неповнолітньому віці на території Україні за станом на 24 серпня 1991 року. Заявник [PERSON] та його представник - адвокат Желанова О.Б. в судовому засіданні заяву підтримали та наполягали на її задоволенні, посилаючись на обставини, викладені в ній. Представник заінтересованої особи - Лозівського районного відділу ДМС України Головного управління ДМС України у Харківській області Красноруцька Р.Н. в судовому засіданні заявлені вимоги [PERSON] визнала, не заперечувала проти їх задоволення. Суд, вислухавши пояснення сторін, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин справи та досліджених в судовому засіданні доказів, показів свідків, прийшов до висновку про задоволення заяви, виходячи з таких підстав. Згідно із ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно із статтями 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення. Згідно з частинами першою та другою статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження в тому числі справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Перелік справ про встановлення фактів, що мають значення, які розглядаються судом закріплений в частині першій статті 315 ЦПК України, даний перелік не є вичерпним. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення (частина друга статті 315 ЦПК України). Тобто, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян;чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення;заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Як вбачається із матеріалів справи, заявник [PERSON] , народився [INFO] в с. Маганськ, Березовського району, Красноярського краю. Його батьками є [PERSON] , [INFO] і [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданим повторно 08 жовтня 2020 року Березовським територіальним відділом агентства записів актів громадянського стану Красноярського краю. Заявник [PERSON] з 05.12.1990 року проживає на території Миколаївської сільської ради, що підтверджується довідкою, виданою Миколаївською сільською радою Лозівського району Харківської області від 23.01.2014 року за № 41/02-30. В довідці Миколаївського старостинського округу Лозівської міської ради Харківської області від 11.12.2019 року № 373 вказано, що [PERSON] та його мати [PERSON] , проживали на території Миколаївської сільської ради за адресою: [ADDRESS] з 1990 року по 2007 рік, які прибули з Волгоградської області, Серафимовичеський район, хутір Клетсько-Почтовський (зі слів заявника). Із архівної довідки Миколаївського навчально-виховного комплексу Лозівської районної ради Харківської області від 22.08.2013 року № 181 та архівної довідки Комунального закладу «Миколаївський ліцей» Лозівської міської ради Харківської області від 20.12.2019 року №01-30/326, вбачається, що [PERSON] навчався в КЗ «Миколаївський ліцей» Лозівського району Харківської області у період 0 01.09.1995 року по 25.11.2003 року. Вибув з 9 класу до Лозівської районної заочної школи наказ №18 від 25.11.2003 року. Згідно довідки Генерального консульства Російської Федерації в Харківській області від 11.11.2019 року №518, [PERSON] , який народився [INFO] в с. Маганськ, Березовський район, Красноярський край, РРФСР, не набував громадянство Російської Федерації, і у відповідності до законодавства Російської Федерації про громадянство, громадянином Російської Федерації не являється. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що є матір`ю заявника. Вказала, що в 1990 році, коли сину було три роки вони приїхали до України і з цього часу проживають на її території. До 1990 року проживали в Росії. Син навчався в Миколаївській загальноосвітній школі, закінчив 9 класів. Територію України не покидали, весь час проживали на території Миколаївської сільської ради. Після досягнення дитиною 16 років вони зверталися до міграційної служби з приводу отримання паспорту, але оскільки у них на руках не було свідоцтва про народження дитини, то у видачі паспорта їм було відмовлено. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] кожен окремо пояснили, що з сім`єю [PERSON] проживають по сусідству. Вказали, що [PERSON] приїхала до їхнього села разом з сином [PERSON] у 1990 році, і по теперішній час проживають на території Миколаївського старостинського округу. З [PERSON] вони разом працювали в одному колгоспі, її син ходив до Миколаївської загальноосвітньої школи. Територію Миколаївського старостинського округу сім`я [PERSON] з часу приїзду і до теперішнього часу, не покидала. Також свідок [PERSON] пояснила, що зі слів [PERSON] їй відомо, що [PERSON] має труднощі з отримання паспорту громадянина України. Даючи оцінку свідчення свідків, у суду не має підстав ставити їх під сумнів, чи не довіряти їм, оскільки свідки принесли присягу свідка і їх свідчення не спростовані у судовому засіданні сторонами по справі та відповідають матеріалам справи. Статтею 4 Конституції України встановлено, що в Україні існує єдине громадянство. Підстави набуття і припинення громадянства України визначаються законом. Питання встановлення, оформлення та перевірки належності до громадянства України, прийняття до громадянства України, оформлення набуття громадянства України, припинення громадянства України, скасування рішень про оформлення набуття громадянства України, а також процедури подання цих документів та провадження за ними врегульовано Законом України "Про громадянство України", Указом Президента України від 27.03.2001 № 215/2001 "Питання організації виконання Закону України "Про громадянство України", яким затверджено Порядок провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень (далі-Порядок). Належність та набуття громадянства України встановлюється на підставі Закону України «Про громадянство України» і може пов`язуватися із фактом постійного проживання на території України в певний час. Відповідно до статті 1 Закону України «Про громадянство України» громадянство України - правовий зв`язок між фізичною особою і Україною, що знаходить свій вияв у їх взаємних правах та обов`язках. Громадянин України - особа, яка набула громадянство України в порядку, передбаченому законами України та міжнародними договорами України. Реєстрація громадянства України - внесення запису про набуття особою громадянства України, спеціально уповноваженим на те органом у відповідні облікові документи. Виконання функцій спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань громадянства Указом Президента України покладено на Державну міграційну службу України та її територіальні органи. Статтею 3 зазначеного вище Закону встановлено, що громадянами України є: 1) усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України; 2) особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України "Про громадянство України" (13 листопада 1991 року) проживали в Україні і не були громадянами інших держав; 3) особи, які прибули в Україну на постійне проживання після 13 листопада 1991 року і яким у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року органами внутрішніх справ України внесено напис "громадянин України", та діти таких осіб, які прибули разом із батьками в Україну і на момент прибуття в Україну не досягли повноліття, якщо зазначені особи подали заяви про оформлення належності до громадянства України; 4) особи, які набули громадянство України відповідно до законів України та міжнародних договорів України. Особи, зазначені у пункті 1 частини першої цієї статті, є громадянами України з 24 серпня 1991 року, зазначені у пункті 2, - з 13 листопада 1991 року, а у пункті 3, - з моменту внесення відмітки про громадянство України. Відповідно до п. 10 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27 березня 2001 року №215, для встановлення відповідно до пунктів 1 та 2 частини першої статті 3 Закону належності до громадянства України особа, яка за станом на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991 року не досягла повноліття та проживала в Україні разом із батьками (одним із них) або іншим її законним представником, подає: а) заяву про встановлення належності до громадянства України; б) копію свідоцтва про народження; в) один із таких документів: довідку, що підтверджує факт постійного проживання особи в неповнолітньому віці на території України за станом на 24 серпня 1991 року або факт її проживання в неповнолітньому віці в Україні за станом на 13 листопада 1991 року; довідку, що підтверджує факт постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року батьків (одного з них) особи або іншого її законного представника, з якими особа в неповнолітньому віці постійно проживала, або факт їх проживання в Україні за станом на 13 листопада 1991 року; документ, що підтверджує факт перебування особи в неповнолітньому віці на вихованні у державному дитячому закладі України за станом на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991 року; копії паспортів батьків (одного з них) особи або іншого її законного представника - громадян колишнього СРСР з відміткою про прописку, що підтверджує факт їх постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року або факт їх проживання в Україні за станом на 13 листопада 1991 року. У разі відсутності у батьків (одного з них) особи або іншого її законного представника паспорта громадянина колишнього СРСР подається довідка територіального підрозділу Державної міграційної служби України про те, що за станом на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991 року ця особа перебувала в громадянстві колишнього СРСР і відповідно постійно проживала, проживала на території України (за наявності документів, що підтверджують зазначений факт); судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання особи в неповнолітньому віці на території України за станом на 24 серпня 1991 року або факту її проживання в неповнолітньому віці в Україні за станом на 13 листопада 1991 року; судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року батьків (одного з них) особи або іншого законного представника, з яким особа в неповнолітньомувіці постійно проживала на території України, або факту їх проживання в Україні за станом на 13 листопада 1991 року. У відповідності до п. 44 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27 березня 2001 року № 215 (в редакції Указу Президента України від 27 червня 2006 року № 588/2006) у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання чи народження особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або на інших територіях, що входили на момент її народження чи під час її постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), або документів, що підтверджують відповідні родинні стосунки, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду. Верховний суд України у своєму листі від 01.01.2012 року «Судова практика розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» зазначає, що встановлення факту постійного проживання на території України на момент проголошення незалежності України або набрання чинності Законом від 18 січня 2001 р. N 2235-III "Про громадянство України" є підставою для оформлення належності до громадянства України відповідно до пунктів 1, 2 ч. 1 ст. 3 цього Закону. Юридичне значення має лише факт постійного проживання на території України дитини, батьків дитини (одного з них) або іншого її законного представника на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 р.) або набрання чинності Законом «Про громадянство України» (13 листопада 1991 р.) Таким чином, розглядаючи заяву, суд надає правову оцінку наявним в матеріалах справи доказам безперервного проживання особи на території України. Аналіз досліджених у судовому засіданні доказів в їх сукупності та у системному зв`язку з положеннями діючого законодавства України дає підстави вважати підтвердженим факт постійного проживання [PERSON] , [INFO] , уродженця с. Маганськ, Березовського району, Красноярського краю, РФ, у неповнолітньому віці на території України на момент проголошення незалежності України 24 серпня 1991 року. Приймаючи до уваги те, що для заявника встановлення його факту постійного проживання на території України до 24 серпня 1991 року має юридичне значення та необхідне йому для отримання паспорту громадянина України, враховуючи наявність доказів на підтвердження його постійного проживання на території України до 24 серпня 1991 року, суд приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню. На підставі наведеного,

Outcome: approved