Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-24 00:00:00

У листопаді 2020 р. [PERSON] (далі також - [PERSON] , позивач) звернувся до суду з позовом до [PERSON] (далі також - [PERSON] , відповідач) про поділ майна подружжя- квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] (далі також - спірна квартира). Вимоги позову мотивовані тим, що за нормами сімейного законодавства заявлена до поділу квартира є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя і підлягає поділу, а саме: визнати за позивачем та їх спільною з відповідачем неповнолітньою дитиною 2/3 частки спірної квартири, а за відповідачем визнати 1/3 частки спірної квартири. Ухвалою від 05.01.2021 відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження в підготовче засідання на 18.03.2021. Ухвалою від 18.03.2021 позовну заяву залишено без руху та надано строк для усунення недоліків. 02.04.2020 від позивача надійшов документ про сплату судового збору та заява про зміну предмета позову, а саме позивач мотивувала свої змінені позовні вимоги тим, що за нормами сімейного законодавства заявлена до поділу квартира є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя і підлягає поділу з дотриманням принципу рівності часток, у зв`язку з чим позивач просить здійснити її поділ шляхом визнання за нею права власності на 1/2 її частину. Ухвалою від 02.09.2021 суд закрив підготовче провадження та призначив справу до розгляду по суті на 11.11.2021. У зв`язку з неявкою відповідача розгляд справи 11.11.2021 було відкладено на 25.01.2022. Представник позивача [PERSON] подав заяву про підтримання позовних вимог та розгляд справи за його відсутності та відсутності позивача. Відповідач про розгляд справи повідомлявся шляхом направлення судових повісток за зареєстрованим місцем його проживання, проте до суду він не з`явився, правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався. Зважаючи на неявку відповідача в судове засідання та неподання відзиву на позов, суд відповідно до положень статей 280, 281 ЦПК України ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки представник позивача не заперечує проти такого вирішення справи. Дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у позовній заяві, суд встановив такі обставини та визначені відповідно до них правовідносини. 03.10.2013 [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб. В період шлюбу сторони набули у власність квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 505618880000) загальною площею 73.3 кв.м., житловою площею 29.4 кв.м., зареєстровану за відповідачем на підставі свідоцтва про право власності, серія та номер: [NUMBER] , виданий 19.11.2014, видавник: Реєстраційна служба Головного управління юстиції у м. Києві,що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с. 36-37). Шлюб сторін розірвано рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 28.07.2017 (а.с. 7-8). Набуття майна за час шлюбу створює презумпцію права спільної сумісної власності подружжя, яка знайшла своє вираження у статті 60 Сімейного кодексу України (далі - СК України), відповідно до положень якої майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Випадки, коли набуте за час шлюбу майно є особистою приватною власністю дружини чи чоловіка, встановлені статтею 57 цього Кодексу. Відповідно до пунктів 2, 3 частини 1 зазначеної норми особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування, майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. За принципом змагальності цивільного судочинства кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень (частина 3 статті 12, частина 1 статті 81 ЦПК України), проте жодних заперечень проти позову та доказів на спростування спільності майна відповідачем не надано, Отже з огляду на те, що заявлена до поділу квартира була набута в період зареєстрованого шлюбу сторін, наявні підстави вважати її об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до частини 1 статті 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. Оскільки сторони не домовилися про поділ майна за взаємною згодою, що передбачено частиною 2 цієї статті, даний спір повинен вирішуватися судом. Способи та порядок поділу майна подружжя визначені статтею 71 цього Кодексу, згідно приписів якої майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі, а неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України (частина 4 статті 71 СК України). За загальним правилом, встановленим частиною 1 статті 70 СК України, при поділі майна частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним контрактом. Суду не надано доказів наявності між сторонами домовленості або шлюбного договору, які б визначали нерівність їх часток у спільному сумісному майні подружжя, а отже слід виходити з того, що частки подружжя у праві власності на квартиру є рівними. Позивач не погоджується на отримання грошової компенсації замість частки у праві спільної сумісної власності і просить поділити спільне сумісне майно шляхом визначення ідеальних часток кожного з подружжя у праві власності на квартиру, при цьому жодних заперечень проти позову та альтернативного порядку поділу майна відповідач не запропонувала. Отже на підставі оцінки викладених у позовній заяві аргументів і наданих позивачем доказів та вищенаведених законодавчих норм суд визнає обґрунтованими і доведеними вимоги позивача про поділ спільного сумісного майна подружжя шляхом визнання за кожним з подружжя права власності на Ѕ частину квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до вимог частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З огляду на результат розгляду справи, суд покладає на відповідача сплачений позивачем судовий збір в загальному розмірі 10 000 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved