Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-03 00:00:00

20 грудня 2021 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до ТОВ «Роменський завод Продтоварів», в якому просить стягнути заборгованість по заробітній платі 85795,44 грн., 3463,96 грн. у зв`язку з втратою частини доходу, пов`язаного з порушенням встановлених строків виплати заробітної плати, 20404,68 грн. середнього заробітку за весь період затримки розрахунку по день фактичного розрахунку, 10000 грн. відшкодування моральної шкоди. Позов мотивовано тим, що він з 16 червня 2020 року по 12 жовтня 2021 року знаходився у трудових відносинах з ТОВ «Роменський завод Продтоварів». Наказом № 70/к від 12.10.2021 р. його було звільнено з роботи згідно п. 4 ст. 40 КЗпП України. Всупереч вимогам ст. ст. 115, 116 КЗпП України відповідач не виплатив йому на¬раховану заробітну плату в розмірі 85795,44 грн. У зв`язку з порушенням встановлених строків, якщо виплата заробітної плати затримується на один і більше календарних місяців, роботодавець зобов`язаний нарахувати та виплатити працівникам компенсацію втрати частини заробітної плати (ст. 34 Закону «Про оплату праці»). Згідно з розрахунків, просив стягнути з відповідача компенсації в розмірі 3463,96 грн. Крім того, як передбачено ч. 1 ст. 117 КЗпП України, в разі не виплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначенні в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити своєму працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Враховуючи те, що з моменту його звільнення до моменту звернення до суду пройшло 69 календарних днів, з відповідача підлягає стягненню середній заробіток за час затримки в розрахунку, який на момент звернення до суду складає 295,72 грн. х 69 к. дн. = 20404,68 грн. Також у зв`язку зі значною затримкою заробітної плати він відчував моральні страждання, втратив нормальні життєві зв`язки, змушений економити на харчах, для покриття витрат своєї сім`ї, комунальних платежів тощо, перебувати в постійному пошуку додаткових заробітків, повинен користуватися кредитними картками та сплачувати по ним відповідні відсотки. Крім того, має на утриманні неповнолітню дитину, якій потрібно забезпечити навчання та харчування у школі на належному рівні. Тому, беручи до уваги значний термін затримки по заробітній платі (вже близько року) та суму невиплачених коштів вважає, що незаконними діями ВАТ «Роменський завод продтоварів» нанесено йому моральну шкоду, яку він оцінив у 10000 грн. Ухвалою від 30 грудня 2021 року по вказаній справі відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження, з повідомленням сторін. У судовому засідання позивач пред`явлений позов підтримав, пояснив обставини, викладені в позовній заяві. Представник відповідача до суду не з`явився, проте належним чином був повідомлений про час і місце розгляду справи, відзиву у встановлені строки до суду не подав. Суд, заслухавши позивача, дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного. Судом встановлено, що сторони перебували у трудових відносинах. Позивач з 16 червня 2020 року прийнятий ТОВ «Роменський завод Продтоварів» на роботу налагоджувальником устаткування у виробництві харчової продукції. Наказом № 70/к від 12.10.2021 р. його звільнено з роботи згідно п. 4 ст. 40 КЗпП України. Згідно наданого розрахункового листка, виданого ТОВ «Роменський завод Продтоварів» станом на 12.10.2021 р. заборгував позивачу заробітну плату в розмірі 85795,44 грн. У відповідності з вимогами ч. 1 ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У відповідності з вимогами ч. 1 ст.117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у ст.116, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Вказані обставини, які відповідачем не заперечувались, підтверджуються наявними у матеріалах справи письмовими доказами. Відповідно до частини першої статті 94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Частиною третьою вказаної статті передбачено, що питання державного і договірного регулювання оплати праці, прав працівників на оплату праці та їх захисту визначається цим Кодексом, Законом України «Про оплату праці» та іншими нормативно-правовими актами. За положеннями статті 2 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата це - винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій. Згідно із частиною першою статті 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. У відповідності зі ст.115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів. Проаналізувавши встановлені обставини по справі, оцінивши надані в силу положень ст. 81 ЦПК України докази в їх сукупності, судом дійсно встановлено та підтверджено матеріалами справи, що відповідач має борг перед позивачем по виплаті заробітної плати, а тому, суд вважає, що права та інтереси позивача були порушенні відповідачем, у зв`язку із чим вони підлягають захисту судом шляхом стягнення з відповідача на користь позивача невиплаченої заробітної плати в сумі 85795,44 грн. Щодо стягнення з відповідача на користь позивача компенсації за невчасну виплату заробітної плати в розмірі 3463 грн. 96 коп., суд зазначає наступне. Згідно ст.34 Закону України «Про оплату праці» компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати проводиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. Порядок компенсації втрати доходів внаслідок порушення встановлених строків їх виплати передбачено Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати». Згідно із статями 2, 3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші. Сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться). Основною умовою для виплати громадянам компенсації є порушення власником встановлених строків виплати нарахованих доходів, зокрема, заробітної плати. При цьому, компенсація за порушення строків виплати нарахованого доходу проводиться незалежно від вини органу, що здійснює відповідні виплати та незалежно від порядку і підстав нарахування цього доходу чи його частини: самим підприємством добровільно чи на виконання судового рішення. Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду України від 07 листопада 2012 року справа №6-131цс12. Відповідно до статті 4 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць. Відповідно до п. 4 Порядку сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100. Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається. Відповідно до правового висновку закріпленого в Постанові Верховного Суду України у від 7 листопада 2012 року (справа № 6-131цс12): «основною умовою для виплати громадянину компенсації є порушення власником встановлених строків виплати нарахованих доходів (зокрема, заробітної плати, пенсії, соціальної виплати, страхових виплат). При цьому, компенсація за порушення строків виплати нарахованого доходу проводиться незалежно від вини органу, що здійснює відповідні виплати та незалежно від порядку і підстав нарахування цього доходу чи його частини: самим підприємством добровільно чи на виконання судового рішення». У Рішенні Конституційного Суду України від 15 жовтня 2013 року № 9-рп/2013 у справі № 1-18/2013 за конституційним зверненням громадянина … щодо офіційного тлумачення положення частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України викладено наступний правовий висновок : в аспекті конституційного звернення положення частини другої статті 223 Кодексу законів про працю України слід розуміти так, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення сум індексації заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати як складових належної працівнику заробітної плати без обмеження будь-яким строком незалежно від того, чи були такі суми нараховані роботодавцем (пункт 1 резолютивної частини рішення). Беручи до уваги, що відповідачем порушено строки виплати заробітної плати позивачу, суд, перевіривши наданий розрахунок сум компенсації втрати частини заробітної плати позивачу, який наведений в позовній заяві, а також наданий відповідачем в довідці № 677 від 25.10.21, вважає, що з ТОВ «Роменський завод Продтоварів» слід стягнути на користь позивача 3463 грн. 96 коп. компенсації за невчасну виплату заробітної плати. При розрахунку середнього заробітку за час затримки розрахунку суд керується п.21 постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24.12.1999 р. «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», згідно якого при визначенні середньої заробітної плати слід виходити з того, що в усіх випадках, коли за чинним законодавством вона зберігається за працівником, це слід робити відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 р. № 100 (з наступними змінами і доповненнями). Відповідно до п.2 вказаного Порядку середньомісячна заробітна плата визначається, виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують дню звільнення працівника. При цьому згідно з п.5 Порядку основою для визначення загальної суми середнього заробітку є середньоденна заробітна плата. Згідно наданої відповідачем довідки № 677 від 25.10.2021 р. суд визначає середньомісячну зарплату позивача за два календарні місяці роботи (серпень + вересень), яка склала 10507,23 + 7531,84 = 18039,07 грн., тому середньоденна заробітна плата складає 18039,07 грн. / 61 к. дн. = 295,72 грн. Враховуючи те, що з моменту звільнення до моменту звернення до суду пройшло 69 календарних днів, з відповідача підлягає стягненню середній заробіток за час затримки в розрахунку, який на момент звернення до суду складає 295,72 грн. х 69 к. дн. = 20404,68 грн. Визначена судом сума заробітної плати та середнього заробітку підлягає стягненню на користь позивача з вирахуванням суми податку на доходи фізичних осіб та інших обов`язкових платежів. У відповідності з вимогами ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків івимагають віднього додатковихзусиль дляорганізації свогожиття. Порядок відшкодуванняморальної шкодивизначається законодавством. Згідно ч.1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Відповідно довимог п. 2, 3 ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Відповідно довимог ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Судом встановлено, що неправомірними діями відповідача, які виразились у порушенні конституційного права позивача на отримання заробітної плати у встановленому розмірі та у передбачені строки, не проведенні протягом більше чотирьох місяців розрахунку з позивачем, останньому спричинена моральна шкода. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, що їх позивач зазнав у зв`язку з протиправною поведінкою щодо нього, перебуванні у тяжкому матеріальному становищі з огляду на відсутність коштів на проживання, втраті нормальних життєвих зв`язків, що вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Виходячи з вимог розумності і справедливості, враховуючи характер неправомірних дій відповідача, глибину душевних страждань позивача, а саме те, що позивач втратив нормальні життєві зв`язки, змушений був економити на продуктах харчування для покриття витрат своєї сім`ї, комунальних платежів тощо, перебувати в постійному пошуку додаткових заробітків, користуватись кредитними картками та сплачувати по ним відповідні відсотки, утримувати неповнолітню дитину, суд визначає розмір відшкодування моральної шкоди у 6000 грн., які підлягають стягненню з відповідача у користь позивача. З відповідача слід стягнути на користь позивача понесені ним судові витрати відповідно до ст. 141 ЦПК України у розмірі 908 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial