Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до Деснянського районного суду м. Києва із позовом до відповідача КП «Київпастранс», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: [PERSON] про відшкодування матеріальної, моральної шкоди та витрат. На обґрунтування заявлених вимог позивач у позовній заяві зазначає, що 24 жовтня 2018 року, близько 14 години 22 хвилини, на перехресті вулиць Радунська - Лисківська в місті Києві відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю двох транспортних засобів. [PERSON] , керуючи тролейбусом «Т-90110«Богдан» д.н.з. [NUMBER] виїхав на регульоване перехрестя з вул. Лисківська на вул. Радунська при повороті ліворуч, не надав переваги у русі автомобілю «Ford Mondeo» д.н.з. [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] , який рухався в попутному напрямку прямо, внаслідок, чого водій [PERSON] здійснив зіткнення з автомобілем «Ford Mondeo» д.н.з. [NUMBER] , що призвело до пошкодження вказаних транспортних засобів. 22 листопада 2018 року постановою Деснянського районного суду міста Києва у справі № 754/15257/18 [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Відповідно до звіту про оцінку вартості матеріального збитку заподіяного власнику колісного транспортного засобу №632/10-18 від 31.10.2018 року, вартість матеріального збитку завданого власнику автомобіля «Ford Mondeo» д.н.з. [NUMBER] становить 66 770 грн. 70 коп.; вартість відновлювального ремонту автомобіля «Ford Mondeo» д.н.з. [NUMBER] , без урахування фізичного зносу вузлів і деталей, на момент проведення дослідження становить 196 272 грн. 24 коп.; ринкова вартість автомобіля «Ford Mondeo» д.н.з. [NUMBER] до моменту ДТП, становить 66770 грн. 70 коп. Беручи до уваги вищезазначене, для Позивача ремонт даного автомобіля є економічним необґрунтованим. Відповідно до Договору купівлі-продажу транспортного засобу №6200/19/007639 від 03.02.2019 року. ТОВ «ПРОГРЕС АВТОТРЕЙД КИЇВ» в особі [PERSON], передало у власність [PERSON] , автомобіль «Ford Mondeo» д.н.з. [NUMBER] при цьому за домовленістю сторін вартість транспортного засобу складала 3000 грн. 00 коп. 10 лютого 2019 року з метою досудового врегулювання сопору, Позивач звернулась до Відповідача із письмовою заявою про відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 63770,00 грн., яка була спричинена в наслідок ДТП, що мала місце 24.10.2018 року з вини водія тролейбусу «Т-90110 «Богдан» д.н.з. [NUMBER] , тобто [PERSON] .. 03 травня 2019 року Відповідач надав письмову відмову щодо відшкодування Позивачу матеріальної шкоди. Таким чином, на користь Позивача не здійснено відшкодування матеріальної шкоди за наслідками вказаного ДТП, тому Позивач вимушена звернутися до суду з даною позовною заявою, з метою захисту порушених своїх прав та інтересів. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 24.09.2021 року відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Письмові матеріали справи містять відзив на позовну заяву, в якому відповідач частково заперечує проти задоволення позову. Просить, відмовити Позивачу в задоволені позовних вимог в частині відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 8700,00 грн., моральної шкоди у розмірі 22 000,00 грн. та відшкодування витрат на правничу допомогу у розмірі 10 000,00 грн. Вказавши, що відповідно до Звіту ринкова вартість легкового автомобіля «Ford Mondeo» д.н.з. [NUMBER] до моменту ДТП становить 66770,70 грн. Також, зазначає, що позивач зверталася до КП «Київпастранс» щодо відшкодування вартості матеріального збитку неодноразово та було надано копію звіту про оцінку транспортного засобу від 01.12.2020 №632/10-18/1 відповідно до якого вартість пошкодженого КТЗ становить 8700 грн. При цьому, пошкоджений автомобіль продано за договором купівлі-продажу транспортного засобу від 03.02.2019 №6200/19/007639 за 3000 грн. і новим власником автомобіля став [PERSON] .. Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди. Враховуючи вищевикладене, Позивачу має бути відшкодовано 55070,70 грн. (66700,70-8700,00-3000,00). А також, Позивачем не підтверджено заподіяння моральної шкоди. Щодо витрат на професійну правничу допомогу представник відповідача вказав, що враховуючи обставини справи та той факт, що дана справа не може відноситися до складних, а відтак витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 13550,00 грн. є значно завищеними та необґрунтованими. В судовому засіданні представник позивача - адвокат Негребецька Ю.Е. позовні вимоги підтримала в повному обсязі з підстав, викладених в позовній заяві. Представник відповідача Горбач Г.В. позовні вимоги визнала в частині відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 58070,00 грн., моральної шкоди у розмірі 3000,00 грн. та відшкодування витрат на правничу допомогу у розмірі 3500,00 грн. в іншій частині позовних вимог просила відмовити. Третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору [PERSON] в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Вислухавши вступне слово, дослідивши письмові матеріали справи та докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Відповідно частин 1, 3 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до п. 8, п. 9 ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Судом встановлено, що постановою Деснянського районного суду м. Києва, від 22 листопада 2018 року у справі № 754/15257/18, водія тролейбуса «Т - 90110 «Богдан» д.н.з. [NUMBER] , [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та притягнуто до адміністративної відповідальності у виді адміністративного штрафу в розмірі 340 грн. (а.с.16). Факт перебування водія тролейбуса Т - 90110 «Богдан» д.н.з. [NUMBER] , [PERSON] у трудових відносинах з відповідачем підтверджується відповіддю (а.с.24) та витягом з наказу № 45 від 16.03.2017 року (а.с.25). Виходячи із положень ст. 1187 ЦК України, вбачається, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, є юридична або фізична особа, що експлуатує такий об`єкт в силу наявності права власності, користування (оренди), повного господарського відання, оперативного управління або іншого речового права. Не вважається володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки в силу трудових відносин з таким володільцем (водій, машиніст, оператор тощо). Для покладання на юридичну особу відповідальності, передбаченої ст. 1172 ЦК України, необхідна наявність як загальних умов деліктної відповідальності (протиправна поведінка працівника; причинний зв`язок між такою поведінкою і шкодою; вина особи, яка завдала шкоду), так і спеціальних умов (перебування у трудових відносинах з юридичною особою або фізичною особою - роботодавцем незалежно від характеру таких відносин; завдання шкоди під час виконання працівником своїх трудових (службових) обов`язків). Під виконанням працівником своїх трудових (службових) обов`язків необхідно розуміти виконання роботи згідно з трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоч і виходить за межі трудового договору або посадової інструкції, але доручається роботодавцем або викликана невідкладною виробничою необхідністю як на території роботодавця, так і за її межами протягом усього робочого часу. З аналізу змісту глави 82 ЦК України вбачається, що законодавець розрізняє поняття «особа, яка завдала шкоду» та «особа, яка відповідає за шкоду». За наявності вини особи, яка завдала шкоду, особа, яка є відповідальною за шкоду, на підставі ч. 1 ст. 1191 ЦК України набуває права зворотної вимоги (регресу) до винної особи в розмірі виплаченого відшкодування. Виходячи з наведених норм права, шкода, завдана внаслідок ДТП із вини водія, який виконував трудові обов`язки та на відповідній правовій підставі керував транспортним засобом, що належить роботодавцю, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм. Така ж правова позиція висловлена й у висновках Верховного Суду, викладених у Постановах від 25 листопада 2020 року (справа № 760/28302/18-ц) та від 02 листопада 2020 року (справа № 133/1238/17). При цьому, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, завжди є неправомірною та передбачає безвинну відповідальність власника такого джерела, а завдана ним моральна шкода відшкодовується незалежно від вини фізичної особи, у тому числі, якщо шкоду завдано смертю фізичної особи. Згідно звіту про оцінку вартості матеріального збитку заподіяного власнику колісного транспортного засобу № 632/10-18 від 31.10.2018 року вбачається, що вартість матеріального збитку завданого власнику автомобіля «Ford Mondeo» д.н.з. [NUMBER] становить 66770,70 грн., вартість відновлювального ремонту легкового автомобіля «Ford Mondeo» д.н.з. [NUMBER] , без урахування фізичного зносу і деталей, на момент проведення дослідження, становить 196272,24 грн., ринкова вартість легкового автомобіля «Ford Mondeo» д.н.з. [NUMBER] , до моменту ДТП, становить 66770,70 грн. (а.с.27-34). Для проведення експертного дослідження автомобіля «Ford Mondeo» д.н.з. [NUMBER] , Позивачем було сплачено 15000 грн., що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордеру № 632 від 29.10.2018 року (а.с.50). З письмових матеріалів справи вбачається, що між ТОВ «Прогрес автотрейд Київ» в особі [PERSON] та [PERSON] укладено Договір комісії № 6200/19/007639 від 03.02.2019 року (а.с. 52). Відповідно до пп.1.1. п.1 Договору, Комісіонер зобов`язується за дорученням Комітента за комісійну плату вчинити за рахунок Комітента від свого імені один/або декілька правочинів щодо продажу транспортного засобу Ford Mondeo седан-В 1993, колір сірий, свідоцтво про реєстрацію [NUMBER] , за ціною, не нижче узгодженої Сторонами, а саме 3000 грн. (а.с. 52). Відповідно до Договору купівлі-продажу транспортного засобу № 6200/19/007639 від 03.02.2019 року вбачається, що ТОВ «Прогрес автотрейд Київ» в особі [PERSON] передало у власність [PERSON] автомобіль «Ford Mondeo» д.н.з. [NUMBER] , за домовленістю сторін вартість транспортного засобу складає 3000 грн. (а.с.54). Згідно ст.. 30 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» Транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до ДТП. Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після ДТП, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця ДТП. Отже, якщо пошкоджений транспортний засіб не може бути відновлено або вартість його відновлювального ремонту з урахуванням зношеності та втрати товарної вартості перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження, розмір шкоди визначається за ринковою вартістю транспортного засобу на момент пошкодження. Порядок відшкодування шкоди, пов`язаної з фізичним знищенням транспортного засобу, регламентовано вищенаведеною ст.. 30 Закону. За змістом указаної правової норми транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим, а власник транспортного засобу згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з експертизою, проведеною відповідно до вимог законодавства, витрати на ремонт транспортного засобу перевищують його вартість до ДТП. У разі якщо власник транспортного засобу не згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним, йому відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після ДТП, а також витрати з евакуації транспортного засобу з місця цієї пригоди. Відповідно до ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Відповідно до ч.3 ст. 386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. Згідно з ч.1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно із п.1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана в результаті взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. В силу положень ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Відповідно до п.14 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», при визначенні розміру та способу відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого, судам слід враховувати положення статті 1192 ЦК. Наприклад, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ такого ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Як при відшкодуванні шкоди в натурі, так і при відшкодуванні реальних збитків потерпілий має право вимагати відшкодування упущеної вигоди. Якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), було використано нові вузли, деталі, комплектуючі частини, у тому числі іншої модифікації, що випускаються в обмін знятих із виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не має права вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого вартості такого майна (у разі відшкодування збитків). Згідно п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» у разі пошкодження внаслідок дій винної особи окремих деталей, вузлів, агрегатів транспортного засобу розмір реальних збитків необхідно визначати виходячи з вартості запасних частин і відновлювального ремонту. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Доказовий процес у цивільному судочинстві має велику значимість через його важливість для вирішення кожної справи і загальнообов`язковість, оскільки без належного підтвердження необхідних обставин особа не отримає бажаного результату та не зможе повною мірою використати надані державою юрисдикційні гарантії захисту прав, свобод та інтересів осіб у разі їх порушення, невизнання або їх оспорення. Належність та допустимість доказів визначають ст.ст. 77,78 ЦПК України. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. На підставі викладеного вище, суд вважає, що вимоги Позивача щодо стягнення з Відповідача матеріального збитку в розмірі 63770,70 грн. (66770,70 сума завданого матеріального збитку-3000,00 грн. продаж пошкодженого автомобіля) та витрати за проведення оцінки майна в розмірі 1500 грн. є обґрунтованими і підлягає задоволенню, оскільки Позивачем доведено актуальність в цій частині відшкодування матеріальної шкоди та витрати за проведення оцінки майна. Щодо позовної вимоги про відшкодування моральної шкоди у розмірі 25000 грн., суд приходить до наступного. У відповідності до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Частинами третьою та четвертою статті 23 ЦК України визначено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Оскільки в ході судового розгляду було встановлено, що моральну шкоду позивачу заподіяно внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки під час ДТП, тому відповідач, з яким водій тролейбуса перебував у трудових відносинах, має нести відповідальність за матеріальну та моральну шкоду, заподіяну здоров`ю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Отже, враховуючи характер та обсяг заподіяних позивачці моральних страждань, які настали внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, їх тривалість та наслідки, істотність вимушених змін у її житті, пов`язані з цим її моральні переживання, суд вважає необхідним задовольнити частково та стягнути з відповідача на її користь завдану моральну шкоду в розмірі 3000,00 грн., як відповідне та достатнє відшкодування понесених позивачем моральних страждань. Щодо стягнення із відповідача витрат на правову допомогу у розмірі 13550,00 грн., суд приходить до наступного висновку. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави, як закріплено у частині першій ст. 137 ЦПК України. Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Відповідно до ч. 4 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. За змістом законодавчих приписів необхідною умовою для вирішення питання про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу є наявність доказів, які підтверджують фактичне здійснення таких витрат учасником справи. У постанові Великої Палати Верховного Суду по справі №751/3840/15-ц від 20 вересня 2018 року суд зазначає, що на підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Наявність документального підтвердження витрат на правову допомогу та їх розрахунок є підставою для задоволення вимог про відшкодування таких витрат. Як вбачається з письмових матеріалів справи, відповідачем 09.08.2021 року був укладений Договір № 09/08-1 про надання правничої допомоги з адвокатом Негребецькою Ю.Е. (а.с.57). Відповідно до п. 2 Додаткової угоди № 1 до Договору про надання правничої допомоги № 09/08-1 від 09.08.2021 року, розмір гонорару (винагороди) який Клієнт зобов`язується сплатити Адвокату складає 13550,00 грн. (а.с.59). На підтвердження понесених витрат, сторона позивача надала: квитанцію № 0.0.2224795012.1 від 10.08.2021 року, з якої вбачається, що [PERSON] сплачено на рахунок адвоката Негребецької Ю.Е. вартість послуг за надання правничої допомоги у розмірі 13550,00 грн. (а.с.64). Відповідно до правової позиції, викладеної в постанові Об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.19. по справі № 922/445/19, за змістом пункту 1 частини 2 статті 126, частини 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою. Проте, суд приходить до висновку, що заявлений розмір витрат на правничу допомогу адвоката є завищеним та неспівмірним з обсягом наданих послуг адвоката. Таким чином, розмір таких витрат має бути зменшено та відшкодувано - 3550, 00 грн. Отже, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи думку представника відповідача, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволення позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial