Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-30 00:00:00

\~ \~ \~ \~22.07.2021 року позивач звернувся з позовом до Ленінського районного суду м. Запоріжжя до відповідачів та просить позбавити [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] права користування житловим будинком [ADDRESS] , а також виселити [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] з житлового будинку [ADDRESS] . \~ \~ \~ \~ В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що є власником житлового будинку [ADDRESS] . Право власності на вказаний будинок було зареєстровано на підставі договору іпотеки №16/2008/0281 Фжр від 14.02.2005 року. \~ \~ \~ \~У вказаному будинку зареєстровані відповідачі, проте виїздом представника власника за вказаною адресою встановлено відсутність відповідачів у житловому будинку, зі слів сусідів у житловому будинку постійно ніхто не проживає. \~ \~ \~ \~Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідачі у судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили, відзив не надали. Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. Зі згоди позивача суд вважає можливим ухвалити заочне рішення, що відповідає положенням ст. 280-281 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши докази та оцінивши їх у сукупності, суд приходить до наступного висновку. 14.02.2008 року між ВАТ Комерційний банк «Надра» та [PERSON] було укладено кредитний договір №16/2008/0281 Фжр, згідно якого банк надає позичальнику кредит у сумі 127970,19 грн, цільове призначення кредиту проведення розрахунків по договору купівлі продажу від 14.02.2008 року між позичальником та [PERSON] , згідно якого позичальник придбає у власність житловий будинок [ADDRESS] . Також, 14.02.2008 року між ВАТ Комерційний банк «Надра» та [PERSON] з метою забезпечення виконання кредитного договору №16/2008/0281 Фжр, було укладено договір іпотеки №162008/0281 ФЖР, предметом іпотеки є житловий будинок [ADDRESS] . Згідно копії договору №GL3N217214 від 29.04.2020 року про відступлення права вимоги між ПАТ «Комерційний банк «Надра» та ТОВ «ФК «Фінрайт», копії реєстру договорів право вимоги за кредитним договором №16/2008/0281 Фжр перейшло до ТОВ «ФК «Фінрайт». Згідно копії договору №GL3N217214 від 12.05.2020 року про відступлення права вимоги між ТОВ «ФК «Фінрайт» та ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп», копії реєстру договорів, право вимоги за кредитним договором №16/2008/0281 Фжр перейшло до позивача. 13.05.2020 року позивачем було направлено [PERSON] повідомлення про відступлення права вимоги за кредитним договором №16/2008/0281 Фжр від 14.02.2008 року. 28.05.2020 року, 10.07.2020 року позивачем було направлено [PERSON] повідомлення про дострокове погашення заборгованості у порядку ст. ст. 35, 37-38 Закону України «Про іпотеку». Згідно Витягів з реєстру територіальної громади м. Запоріжжя щодо реєстрації місця проживання фізичної особи відповідачі зареєстровані за адресою: [ADDRESS] . 19.10.2021 року на електронну адресу суду надійшла заява від [PERSON] та [PERSON] , в яких вони просять розглядати справу за їх відсутності, не заперечують проти задоволення позову. 10.11.2021 року від відповідача [PERSON] , яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої [PERSON] на електрону адресу суду надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, проти задоволення позову не заперечує, фактично за місцем реєстрації фактично не проживає. Згідно висновку органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району від 25.11.2021 року, орган опіки здійснив 15.11.2021 року комісійний виїзд за адресою: [ADDRESS] , на підставі якого було складено акт обстеження умов проживання. Було встановлено, що неповнолітня [PERSON] , [INFO] , та її мати [PERSON] за вказаною адресою мають лише реєстрацію місця проживання, проте фактично не мешкають у будинку, ознаки проживання неповнолітньої [PERSON] відсутні, зі слів [PERSON] він мешкає за вказаною адресою з матір`ю [PERSON] , інших осіб не знає. Оскільки орган опіки та піклування не володіє жодною інформацією щодо місця знаходження дитини, умов її проживання, у органу опіки та піклування відсутні підстави для беззаперечного погодження на визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням та виселення. Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, дата формування 30.06.2021 року, ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» є власником житлового будинку [ADDRESS] . Конституцією України передбачено як захист права власності, так і захист права на житло. Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. Відповідно до статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Статтею 317 ЦК України встановлено, що власникові належить право володіння, користування і розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Відповідно до частин першої, другої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Статтею 9 ЖК Української\~РСР передбачено, що ніхто не може бути обмежений в праві користування житловим приміщенням інакше як на підставах і в порядку, передбаченому законом, житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони використовуються проти їх призначення або з порушенням прав інших громадян. Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України), тому дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Відповідно до частин першої, другої статті 40 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов`язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Відповідно до частини другої статті\~109 ЖК\~УРСР громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду. Матеріали справи не містять доказів направлення позивачем письмової вимоги кожному з відповідачів про добровільне звільнення житлового будинку протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Зі змісту ст. 40 Закону України «Про іпотеку» випливає, що право на звернення до суду з вимогою про виселення у позивача виникає, лише у разі відмови відповідачів добровільно звільнити житловий будинок у строк встановлений у відповідній письмовій вимозі. Оскільки, позивач не звертався до відповідачів з письмовою вимогою про добровільне звільнення житлового будинку, то позов в частині виселення відповідачів поданий передчасно. Крім того, позовна заява містить суперечливі вимоги. З одного боку, позивач стверджує, що відповідачі у спірному будинку фактично не проживають, тому просить визнати їх такими, що втратили право користування житловим будинком, у той же час звертається з позовними вимогами про виселення відповідачів. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст.\~383 ЦК України\~та ст.\~150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до\~ст.\~405\~ЦК України\~члени сім`ї\~власника житла,\~які проживають\~разом з\~ним,\~мають право\~на користування\~цим житлом\~відповідно до\~закону. Житлове\~приміщення,\~яке вони\~мають право\~займати,\~визначається його\~власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. З матеріалів справи, судом встановлено, що відповідач [PERSON] та неповнолітня [PERSON] фактично за місцем реєстрації не проживають, їх речей у будинку немає, що підтверджується актом обстеження умов проживання від 15.11.2021 року спеціалістами відділу по Дніпровському району служби у справах дітей Запорізької міської ради. Згідно вказаного акту від 15.11.2021 року за адресою: [ADDRESS] зареєстровані та фактично мешкають [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Згідно заяви [PERSON] від 10.11.2021 року вона та неповнолітня [PERSON] у спірному будинку не проживають. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, про можливість задоволення позову частково, визнавши [PERSON] та [PERSON] такими, що втратилиправо користування житловим приміщенням.

Outcome: partial