Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-24 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому, враховуючи уточнення позовних вимог, просить стягнути з відповідача - Акціонерного товариства «Київметробуд», в особі філії Будівельно-монтажного управління № 6 Акціонерного товариства «Київметробуд» на його користь заборгованість по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі у розмірі 34 019,69 грн. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що він перебував у трудових відносинах з Акціонерним товариством «Київметробуд» (далі - АТ «Київметробуд»). З грудня 2020 року відповідач припинив виплачувати позивачу заробітну плату, у зв`язку з чим виникла заборгованість із заробітної плати за грудень 01 лютого 2020 в розмірі 17 583,86 грн, за січень 2021 року в розмірі 12 977,73 грн. Також позивачу нараховано компенсацію за невикористану відпустку в розмірі 3 458,10 грн. 01 лютого 2021 року позивач був звільнений за згодою сторін (частина перша статті 36 КЗпП України). Однак в день звільнення відповідач не провів з позивачем повний розрахунок при звільненні, у зв`язку з чим позивач змушений звернутися до суду. Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 11 травня 2021 року відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Сторонам роз`яснено їх процесуальні права подати заяви по суті справи та встановлено відповідні строки. Також витребувано у Будівельно-монтажного управління № 6 Акціонерного товариства «Київметробуд» довідку про розмір нарахованої, але не виплаченої заробітної плати за період з грудня 2020 року по січень 2021 року; довідку про розмір середньомісячного заробітку, із зазначенням розміру заробітної плати за останні 6 місяців роботи; розрахунок компенсації втрати частини доходів, у зв`язку з порушенням строку виплати заробітної плати. Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 11 серпня 2021 року витребувано від Державної податкової інспекції у Дніпровському районі Головного управління Державної податкової служби у м. Києві відомості з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про нараховані суми доходів фізичної особи [PERSON] (реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] ) за жовтень 2020 року, листопад 2020 року, грудень 2020 року, січень 2021 року, лютий 2021 року помісячно, джерелом отримання яких є Будівельно-монтажне управління № 6 Акціонерного товариства «Київметробуд» (код ЄДРПОУ 01389572) з визначенням коду та назви ознаки доходу. Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 11 серпня 2021 року у зв`язку з невиконанням ухвали Дніпровського районного суду міста Києва від 11 травня 2021 року, яка отримана відповідачем 04 червня 2021 року, застосовано відносно Будівельно-монтажного управління № 6 Акціонерного товариства «Київметробуд» заходи процесуального примусу у вигляді штрафу у розмірі 2 270,00 грн; стягнуто з Будівельно-монтажного управління № 6 Акціонерного товариства «Київметробуд» на користь Держави в особі Державної судової адміністрації України штраф в розмірі одного розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 2 270,00 грн (дві тисячі двісті сімдесят гривень 00 коп.). В судовому засіданні представник позивача [PERSON] - адвокат Генкіна А.А., позовні вимоги підтримала, надала пояснення аналогічні викладеному. Представник відповідача АТ «Київметробуд» - Кир`ян Д.І., в судовому засіданні з приводу задоволення позову заперечував, правом подати відзив на позов не скористався. Разом з тим, Кир`ян Д.І. подала заяву, у якій зазначила, що відповідно до п. 4.1 Положення про Будівельно-монтажне управління № 6 АТ «Київметробуд», останнє є відокремленим структурним підрозділом товариства, без статусу юридичної особи, а тому не може нести відповідальність за шкоду, заподіяну позивачу та бути відповідачем у справі. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані позивачем докази, суд приходить до таких висновків. Згідно із відомостями трудової книжки з 13 березня 2020 року [PERSON] відповідно до наказу від 12 березня 2020 року № 06 о/с прийнятий на роботу гірником підземним 2 розряду підземних робіт з повним робочим днем з відрядною оплатою праці. З 01 лютого 2021 року [PERSON] звільнено за угодою сторін відповідно до пункту 1 статті 36 КЗпП України, про що свідчить наказ № 04 о/с про припинення трудового договору, табельний номер 5117. У наказі зазначено про виплату компенсацію за невикористану додаткову відпустку за особливий характер праці за робочий період з 13 березня 2020 року по 01 лютого 2021 року в кількості 5 календарних днів. Відповідно до виписки по картковому рахунку за період з 01 квітня 2020 року по 22 квітня 2021 року вбачається, що останні надходження заробітної плати відбулися 18 листопада 2020 року в розмірі 2 500,00 грн та 11 січня 2021 року в розмірі 10 266,91 грн. Згідно із розрахунком при звільненні від 02 лютого 2021 року № БМШ00000002 заробітна плата [PERSON] за грудень 2020 року становить 17 538,86 грн, за січень 2021 року - 12 977,73 грн. Середньогодинна заробітна плата складає 691,62 грн. Компенсація відпустки за 5 календарних днів складає 3 458,10 грн. Довідкою від 16 серпня 2021 року № БМШ00000003 встановлено, що сума заборгованості по заробітній платі за грудень 2020 року та січень 2021 року з відрахування суми ПДФО та військового збору складає 22 351,60 грн. Виплачено за період з 01 грудня 2020 року по 31 січня 2021 року 2 214,26 грн. З листа Головного управління Держпраці у Київській області від 12 жовтня 2021 року за вих. № 4.2/4-Є-5126-6820 встановлено, що [PERSON] нараховані розрахункові кошти при звільненні, але на момент здійснення інспекційного відвідування розрахунок не здійснено, що є порушенням вимог частини першої статті 116 КЗпП України, про що складено акт від 05 жовтня 2021 року № КВ 3250/37/АВ та припис про усунення виявлених порушень. Як вбачається з індивідуальних відомостей про застраховану особу Пенсійного фонду України, реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, сформованих 06 жовтня 2021 року, АТ «Київметробуд» нарахувало позивачу заробітну плату за грудень 2020 року в сумі 17 538,86 грн, за січень 2021 року - 12 977,73 грн та за лютий 2021 року - 3 458,10 грн. Статтею 43 Конституції України гарантовано право кожного на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Статтею 94 КЗпП України передбачено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Згідно зі статтею 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. У разі коли день виплати заробітної плати збігається з вихідним, святковим або неробочим днем, заробітна плата виплачується напередодні. Розмір заробітної плати за першу половину місяця визначається колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не менше оплати за фактично відпрацьований час з розрахунку тарифної ставки (посадового окладу) працівника. Заробітна плата працівникам за весь час щорічної відпустки виплачується не пізніше ніж за три дні до початку відпустки. У статті 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. За практикою Європейського суду з прав людини (справа «Будченко проти України», заява № 38677/06) концепція «майна» не обмежується існуючим майном, може охоплювати активи, включаючи вимоги, стосовно яких можна було би довести, що заявник принаймні мав «законні сподівання» щодо отримання можливості ефективного володіння правом на власність. Тобто невиплачена заробітна плата є майном та однозначно підпадає під дію статті 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Згідно із статтею 2 Закону України «Про оплату праці» до структури заробітної плати входить основна заробітна плата (винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців), додаткова заробітна плата (винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій) та інші заохочувальні та компенсаційні виплати до яких належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми. Відповідно до статті 21Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Згідно із статтею22 Закону України «Про оплату праці» суб`єкти організації оплати праці не мають права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами і колективними договорами. Відповідно до частини першої статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. За змістом статті 116КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. З аналізу вищенаведених норм та поданих сторонами документів вбачається, що відповідачем не оспорюється сам факт наявності заборгованості по заробітній платі та розмір нарахованої заробітної плати за грудень 2020 року в сумі 17 538,86 грн та за січень 2021 року в сумі 12 977,73 грн, про що свідчить довідка від 16 серпня 2021 року № БМШ00000003. Однак, на думку відповідача, сума наявної в АТ «Київметробуд» заборгованості складається з заробітної плати з відрахуванням ПДФО за період з 01 грудня 2020 року по 31 січня 2021 року в сумі 5 492,98 грн та військового збору за період з 01 грудня 2020 року по 31 січня 2021 року в сумі 457,75 грн. Також відповідач зазначає, що в грудні 2020 року здійснено виплату заробітної плати в розмірі 2 214,26 грн., а тому загальний розмір заборгованості по заробітній платі за грудень 2020 року - січень 2021 року, з відрахуванням ПДФО, військового збору та виплати заробітної плати складає 22 351,60 грн. З даного приводу суд зазначає таке. Щодо виплати АТ «Київметробуд» [PERSON] заробітної плати в розмірі 2 214,26 грн, яка була проведена в грудні 2020 року, то з наданої позивачем виписки по картковому рахунку вбачається, що останні виплати по заробітній платі проводилися 18 листопада 2020 року на суму 2 500,00 грн та 11 січня 2021 року на суму 10 266,91, та з врахуванням ПДФО та військового збору відповідає розміру нарахованої заробітної плати за листопад 2020 року в сумі 15 859,51 грн, що узгоджується з наданим відповідачем розрахунком середнього заробітку. Таким чином, відповідачем не надано суду належних доказів на підтвердження того, що вказана сума була дійсно перерахована АТ «Київметробуд» на рахунок [PERSON] , а тому немає підстав для відрахування вказаної суми з загального розміру невиплаченої заробітної плати. Пунктом 6 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» надані роз`яснення, що, задовольняючи позовні вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. Верховний Суд у постанові від 18 липня 2018 року у справі № 359/10023/16-ц дійшов висновку, що суд має визначати суму середнього заробітку працівника за час вимушеного прогулу без утримання податків й інших обов`язкових платежів, про що вказує в резолютивній частині рішення. Проте в рішенні, яке перебувало на виконанні, суд не зазначив, що сума середнього заробітку стягнена без урахування (утримання) податків і зборів. Системний аналіз законодавства дає підстави для висновку, що суми, які суд визначає до стягнення з роботодавця на користь працівника, обчислюються без віднімання сум податків і зборів. Останні підлягають нарахуванню роботодавцем під час виконання відповідного судового рішення, унаслідок чого виплачена працівнику сума зменшується на суму податків і зборів. Таке відрахування податків й обов`язкових платежів не погіршує становища працівника, оскільки за цей період, у разі перебування на посаді, працівник отримував би заробітну плату, з якої також відраховувалися б податки та збори. Отже, згідно вказаного правового висновку, і зарплата, і середній заробіток, які стягуються судом на користь працівника з роботодавця мають зазначатись судом без виключення з них податків і зборів, які сплачуються роботодавцем під час виконання рішення суду. Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). За таких обставин, нарахована АТ «Київметробуд» [PERSON] заробітна плата за грудень 2020 року в сумі 17 538,86 грн та за січень 2021 року в сумі 12 977,73 грн, а також компенсація за невикористану відпуску в сумі 3 458,10 грн, що в загальному розмірі становить 33 974,69 грн, які підлягають стягненню з відповідача та є сумою без утримання роботодавцем податку й інших обов`язкових платежів. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позов [PERSON] до АТ «Київметробуд» в особі філії Будівельно-монтажного управління № 6 АТ «Київметробуд» про стягнення заборгованості по заробітній платі, підлягає частковому задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: partial