Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-26 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася у суд з позовом до ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень», в якому просить визнати недійсним договір № 3153353983 від 5 грудня 2018 року, укладений між нею та ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень». В обґрунтування вимог зазначає, що між нею та ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» було укладено договір, відповідно до якого нею було отримано позику. Однак, ознайомившись із змістом договору, вона вважає, що цей договір є недійсним, при укладенні кредитного договору порушені її права як споживача згідно з нормами Закону України «Про захист прав споживачів», Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», Закону України «Про захист персональних даних», зокрема, їй як споживачу не була надана інформація, яка стосується суті наданих відповідачем фінансових послуг, що передбачено ч. 2 ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», отже, відсутнє будь-яке письмове твердження про її ознайомлення з усіма умовами кредитного договору. Також у порушення вимог ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» працівники ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» при видачі кредитних коштів не ознайомлюють позичальника з умовами кредитування та всіма ризиками. Не існує будь-якого окремого документа, в якому викладена інформація, передбачена вищезазначеними законами, і на якому б стояв її підпис про ознайомлення з такою інформацією. Таким чином, кредитор не надав їй повної, всебічної, об`єктивної та достовірної інформації про умови кредиту перед укладенням та під час укладення договору про надання споживчого кредиту; відповідачем також був порушений п. 5 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», вона вважає несправедливими умови кредитного договору, зокрема, згідно з додатком до кредитного договору зазначена реальна річна процентна ставка за кредитом від суми кредиту. Поряд з цим, згідно з договором при порушенні позичальником своїх зобов`язань за цим договором, в тому числі у разі прострочення встановленого у цьому договорі строку повернення кредиту та сплати процентів за користування ним, позичальник на вимогу кредитодавця сплачує на його користь пеню у розмірі 3% від простроченої в оплаті суми за кожен день такого прострочення, тобто сума компенсації становить майже 100%, що відповідно до ч. 5 п. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» є несправедливою умовою, та є всі підстави для визнання п. 4.3 кредитного договору не дійсним. Кредитним договором порушено норми ч. 1 ст. 61 Конституції України щодо подвійної відповідальності за невиконання зобов`язання, а саме, як передбачено умовами кредитного договору, у разі порушення позичальником виконання зобов`язань щодо погашення суми кредиту та/або процентів за цим договором, він зобов`язується сплатити на користь фінансової установи пеню у розмірі 3% від залишку суми кредиту за кожен день прострочення повернення кредиту, починаючи з першого дня порушення позичальником умов договору до моменту повного погашення заборгованості за кредитом. Поряд з цим, відповідно до кредитного договору, у разі порушення виконання зобов`язань щодо погашення суми кредиту та/або сплати процентів за цим договором, встановлена процентна ставка за користування кредитом. Тобто фактично, відповідно до умов договору за одне правопорушення, а саме, порушення позичальником виконання зобов`язань щодо погашення суми кредиту та/або сплати процентів, він повинен сплачувати пеню двічі. Наявні порушення норм, встановлених абз. 5, 11 п. 2 ст. 8 Закону України «Про захист персональних даних», адже відповідач не повідомляв їй про умови та строки обробки її персональних даних, оскільки з аналізу умов кредитного договору вбачається, що надана нею згода на обробку її персональних даних є безстроковою та безвідкличною. Договір про надання позики № 3153353983 від 5 грудня 2018 року містить ознаки кредитного договору. В оспорюваному договорі не була вказана ціна та сукупна вартість кредиту. Окрім того, працівниками ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» в порушення вимог законодавства не було надано їй розрахунку загальних витрат за споживчим кредитом, тобто витрат, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту. У зв`язку з цим, реально нарахований їй відсоток за користування кредитними коштами став значно більшим за зазначений працівниками фінансової установи у розрахунку платежів. Відповідачем було введено її в оману на рахунок істотних умов договору, зокрема, на рахунок відсоткової ставки за користування кредитом, та їй не було зазначено нічого на рахунок непомірно великої відсоткової ставки у випадку порушення зобов`язання. Їй було повідомлено значно меншу ціну кредиту (відсотків), через що вона погодилася на укладання зазначених договорів. Також при укладенні договору було порушено принцип рівності сторін, так як їй запропонували укласти договір на фактично відомих лише відповідачу умовах. Розмір нарахованих відсотків за кредитним договором, укладеним між нею та відповідачем, значно перевищує розмір заборгованості за кредитом. Згідно з п. 2, ст. 21 Закону України «Про споживче кредитування» у договорах про споживчий кредит пеня за невиконання зобов`язання щодо повернення кредиту та процентів за ним не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, та не може бути більшою за 15 відсотків суми простроченого платежу. Сукупна сума неустойки (штраф, пеня), нарахована за порушення зобов`язань споживачем на підставі договору про споживчий кредит, не може перевищувати половини суми, одержаної споживачем за таким договором, і не може бути збільшена за домовленістю сторін. Ухвалою судді від 4 грудня 2020 року позовну заяву було прийнято до розгляду та відкрито провадження, постановлено справу розглядати у порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 28 грудня 2020 року було задоволено клопотання позивачки та витребувано з ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» оригінал договору позики № 3153353983 від 5 грудня 2018 року, укладеного між позивачкою [PERSON] та ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень». Ухвалою суду від 22 березня 2021 року відмовлено у задоволенні клопотання позивачки [PERSON] про витребування розрахунку заборгованості за кредитним договором № 3153353983 від 5 грудня 2018 року, цією ж ухвалою підготовче провадження у цивільній справі закрито та справу призначено до судового розгляду. Ухвалою суду від 9 листопада 2021 року 2021 року задоволено клопотання ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» і залучено його до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору. 23 грудня 2021 року представник відповідача ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» Моложава О.М. надіслала до суду заяву, із змісту якої вбачається, що вона просить справу розглянути у її відсутності, а також повідомляє, що право грошової вимоги згідно з кредитним договором № 3153353983 від 5 грудня 2018 року щодо [PERSON] передане (відступлене) згідно з договором про відступлення права вимоги № 20201216 від 16 грудня 2020 року на користь нового кредитора ТзОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення богів», а тому ТзОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» не має жодних грошових вимог до [PERSON] щодо кредитного договору № 3153353983 від 5 грудня 2018 року. 26 листопада 2021 року від представника третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору (ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів») - [PERSON] надійшло пояснення щодо позову, із змісту якого вбачається, що він вважає позовні вимоги безпідставними та необґрунтованими, оскільки позивачка, підписавши заяву № 3153353983 від 5 грудня 2018 року на отримання кредиту від ТОВ «ФК «ЦФР», погодилася, що ця заява та підписаний нею паспорт кредиту ТОВ «ФК «ЦФР» № 3353983 від 05 грудня 2018 року, який містить умови укладеного кредитного договору, а також умови отримання кредиту та інших послуг від ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень», становлять кредитний договір між нею та зазначеним товариством, і підтвердила, що їй роз`яснені та зрозумілі умови кредитного договору, зокрема, умови про сукупну вартість кредиту, а також, що вона ознайомилася з кредитним договором до його укладення і згідна з усіма його умовами. Таким чином, 5 грудня 2018 року між TOB «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та позивачкою був укладений кредитний договір № 3153353983, у відповідності до умов якого позивачка отримала кредит у розмірі 14260 грн. При цьому, сторони узгодили строк, на який надається кредит, - 24 місяці, розмір щомісячних процентів - 3,00% та річних - 0,01%. Доводи позивачки про те, що кредитодавець не виконав свого обов`язку щодо надання інформації, передбаченої частиною 2 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», частиною 2 статті 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» і тим самим ввів її (позивачку) в оману щодо обставин, які мають істотне значення є безпідставними, оскільки відповідно до ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» в редакції Закону України від 10.06.2017 № 1734-VIII, чинній на час укладення оспорюваного договору, цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». В свою чергу, ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», на яку посилається позивачка, було виключено ще до виникнення правовідносин між сторонами, тобто позивачка посилається на норму закону, яка на момент укладення спірного договору взагалі не існувала. Вся необхідна для укладення договору про споживчий кредит інформація, яка надається споживачу, перелічена у ч. 3 ст. 9 Закону України «Про споживче кредитування» в редакції Закону України від 15.11.2016 № 1734-VIII, чинній на час укладення оспорюваного договору, була позивачці надана. При цьому, відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону України «Про споживче кредитування» до укладення договору про споживчий кредит кредитодавець надає споживачу інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту. Зазначена інформація безоплатно надається кредитодавцем споживачу за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту), встановленою у додатку 1 до цього Закону, у письмовій формі (у паперовому вигляді або в електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством) із зазначенням дати надання такої інформації та терміну її актуальності. У такому разі кредитодавець визнається таким, що виконав вимоги щодо надання споживачу інформації до укладення договору про споживчий кредит згідно з частиною третьою цієї статті. З наявного у матеріалах справи оригіналу паспорта кредиту від ТОВ «ФК «ЦФР» № 3353983 від 05 грудня 2018 року вбачається, що позивачці було надано всю необхідну інформацію із зазначенням дати надання такої інформації та терміну її актуальності, що підтверджується її особистим підписом на вищевказаному паспорті кредиту. Вищевказаний паспорт кредиту за змістом і формою відповідає додатку 1 до Закону України «Про споживче кредитування». В свою чергу, оскільки оспорюваний договір укладений щодо фінансової послуги, тому були дотримані в положення ч. 2 ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» в редакції Закону України від 01.10.2018 № 2258-VIII, чинній на час укладення оспорюваного договору, яка передбачає, що фінансова установа до укладення з клієнтом договору про надання фінансової послуги надає йому інформацію про: фінансову послугу, що пропонується надати клієнту, із зазначенням вартості цієї послуги для клієнта, якщо інше не передбачено законами з питань регулювання окремих ринків фінансових послуг; умови надання додаткових фінансових послуг та їх вартість; порядок сплати податків і зборів за рахунок фізичної особи в результаті отримання фінансової послуги; правові наслідки та порядок здійснення розрахунків з фізичною особою внаслідок дострокового припинення надання фінансової послуги; механізм захисту фінансовою установою прав споживачів та порядок урегулювання спірних питань, що виникають у процесі надання фінансової послуги; реквізити органу, який здійснює державне регулювання ринків фінансових послуг (адреса, номер телефону тощо), а також реквізити органів з питань захисту прав споживачів; розмір винагороди фінансової установи у разі, коли вона пропонує фінансові послуги, що надаються іншими фінансовими установами. В свою чергу, відповідно до ст. 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» такий договір повинен містити, зокрема, підтвердження, що інформація, зазначена в частині другій статті 12 цього Закону, надана клієнту. Як вбачається з матеріалів справи, у п. 2 заяви № 3153353983 від 5 грудня 2018 року на отримання кредиту від ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» позивачка підтвердила, що повідомлена про всі умови, передбачені ч. 2 ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». Позивачка не довела з дотриманням вимог ч. 3 ст. 12, ст. ст. 76, 77, 81 ЦПК України, тобто належними та допустимими доказами, наявності факту обману її відповідачем і те, що під час укладення оспорюваного нею кредитного договору їй надавалась кредитодавцем інформація щодо умов такого у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб, або не надавалась взагалі. Матеріалами справи безсумнівно доводиться факт обізнаності позивачки про всі обставин, що мають істотне значення при укладенні даного договору. Із тексту заяви та паспорту кредиту не встановлено пунктів, які б ускладнювали прочитання позивачкою істотних умов договору. Позивачка, підписавши заяву на отримання кредиту та паспорт кредиту, підтвердила, що їй роз`яснені та зрозумілі умови кредитного договору, зокрема, умови про сукупну вартість кредиту, а також, що вона ознайомилася з кредитним договором до його укладення і згідна з усіма його умовами. Як на підставу визнання кредитного договору недійсним, позивачка також посилається на порушення відповідачем п. 5 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», відповідно до змісту якого несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання зобов`язань за договором. Згідно до умов п. 5 паспорта кредиту від ТОВ «ФК «ЦФР» № 3353983 від 5 грудня 2018 року, розмір щомісячних процентів становить 3,00% від суми кредиту та розмір річних процентів становить 0,01% від суми боргу за договором. Згідно із ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Обравши способом захисту своїх прав визнання кредитного договору недійсним з підстав, передбачених ст. 203 ЦК України, позивачка з урахуванням принципу змагальності сторін зобов`язана довести наявність правових та фактичних підстав для задоволення вимог, натомість належних і допустимих доказів на спростування презумпції правомірності правочину вона не надала. Доводи позивачки в частині несправедливості та суперечливості положень договору випливають лише з її особистих суб`єктивних оцінок як боржника, зацікавленого у мінімізації своїх грошових зобов`язань. При цьому, на час укладання договору позивачка була згодна з його умовами та взяла на себе відповідні зобов`язання добровільно. Твердження позивачки про те, що нарахування двох видів процентів є притягненням її до подвійної відповідальності є безпідставними, оскільки сплата відсотків за користування кредитними коштами є платою за кредитом, а не видом відповідальності за порушення умов договору кредиту. Поряд з цим, як на підставу визнання кредитного договору недійсним, позивачка посилається і на те, що відповідно до умов оспорюваного кредитного договору за одне правопорушення, а саме: порушення нею виконання зобов`язань, щодо погашення суми кредиту та/або сплати процентів, вона повинна сплачувати пеню двічі. У відповідності до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із ст. ст. 549, 551 ЦК України, неустойка (пеня), що являє собою грошову суму, що встановлена договором, підлягає передачі боржником кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання та обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання, розмір неустойки може бути зменшений судом, якщо значно перевищує розмір збитків та за наявності обставин, що мають істотне значення. Пунктом 7 паспорта кредиту від ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» № 3353983 від 5 грудня 2018 року передбачен за прострочення виконання та/або невиконання зобов`язань за кредитним договором сплату позивачкою пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня, але не більше 15% відсотків від суми прострочення, - за прострочення повернення кредиту та/або сплати процентів. Відповідно до ч. 2 ст. 21 Закону України «Про споживче кредитування» у договорах про споживчий кредит пеня за невиконання зобов`язання щодо повернення кредиту та процентів за ним не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, та не може бути більшою за 15 відсотків суми простроченого платежу. Сукупна сума неустойки (штраф, пеня) нарахована за порушення зобов`язань споживачем на підставі договору про споживчий кредит не може перевищувати половини суми, одержаної споживачем за таким договором, і не може бути збільшена за домовленістю сторін. Отже, п. 7 паспорта кредиту від ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» № 3353983 від 5 грудня 2018 року жодним чином не суперечить вимогам ч. 2 ст. 21 Закону України «Про споживче кредитування». Пенею є неустойка, яку обчислюють у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання, тобто, це є штрафна санкція за неналежне виконання умов договору, що передбачена окремою нормою ЦК України. ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» вважає безпідставними також доводи позивачки про порушення відповідачем умов абзаців 5, 11 п. 2 ст. 8 Закону України «Про захист персональних даних» в редакції Закону України від 30.01.2018 № 2168-VIII, чинній на час укладення оспорюваного договору, оскільки цими нормами права передбачено права суб`єкта персональних даних, зокрема, на пред`явлення вмотивованої вимоги володільцю персональних даних із запереченням проти обробки своїх персональних даних; право відкликати згоду на обробку персональних даних, і цим позивачка, як вбачається з матеріалів справи, не скористалася, перекладаючи обов`язок коригування умов та строків обробки її персональних даних суто на іншу сторону оспорюваного договору. Зазначені доводи позивачки не можуть слугувати підставою для визнання недійсним виконуваного сторонами протягом тривалого часу кредитного договору в цілому з усіма узгодженими при його укладенні умовами. Щодо твердження позивачки, що надання певних фінансових послуг потребує ліцензування, то згідно з п. 1 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» фінансова установа - юридична особа, яка відповідно до закону надає одну чи декілька фінансових послуг, а також інші послуги (операції), пов`язані з наданням фінансових послуг, у випадках, прямо визначених законом, та внесена до відповідного реєстру в установленому законом порядку. Підтвердженням того, що ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» є юридичною особою, є копія свідоцтва про Державну реєстрацію юридичної особи серії А01 № 217441, виданого 04.02.2008 Голосіївською районною у м. Києві Державною адміністрацією, та, окрім того, такі відомості містяться у відповідному реєстру та їх можна переглянути у мережі Інтернет за посиланням: https://usr.miniust.gov.ua/content/free-$earch/person-resuIt. Отже, твердження позивачки, що відповідач не мав правових підстав на провадження господарської діяльності з надання фінансових послуг, а саме, на надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, є безпідставними та необґрунтованими. Порушення вимог закону, допущені стороною (сторонами) після укладення правочину, не можуть спричиняти його недійсність, а призводять до інших правових наслідків, передбачених законом. У судове засідання позивачка [PERSON] не з`явилася, із змісту поданої нею до суду заяви вбачається, що вона просить справу розглянути у її відсутності. Представник ТзОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» у судове засідання не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Представник, третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» у судове засідання не з`явився, як вбачається із змісту наданих пояснень щодо позову, представник третьої особи просить справу розглянути у його відсутності. З`ясувавши обставини справи та дослідивши докази, суд дійшов висновку, що у позові належить відмовити, зважаючи на таке. Суд встановив, що [PERSON] 5 грудня 2018 року підписала заяву № 315353983 на отримання кредиту від ТОВ «ФК «ЦФР»», у якій зазначено, що підписаний нею (позивачкою) паспорт кредиту № 3353983 від 5 грудня 2018 року містить умови укладення нею кредитного договору, а ця заява разом з паспортом кредиту (включно з його наступними змінами) та умовами отримання кредитів та інших послуг від ТОВ «ФК «ЦФР» становлять кредитний договір між ТОВ «ФК «ЦФР»», як кредитодавцем, та нею, як позичальником (п. 2); умови кредитного договору, зокрема, умови про сукупну вартість кредиту/кредитів їй роз`яснені та зрозумілі; вона ознайомилася з кредитним договором до його укладення і згодна з усіма його умовами, свій примірник цієї заяви і паспорт кредиту - отримала, умови отримання кредитів від ТОВ «ФК «ЦФР» - згодна отримати шляхом роздрукування з веб-сайту кредитодавця www.kreditmarket.ua; засвідчує, що вона повідомлена кредитодавцем у встановлений законом формі про всі умови, передбачені ч. 2 ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» від 12 липня 2001 року № 2664-ІІІ, ч. 4 ст. 6, ч. ч. 2, 3 ст. 9 Закону України «Про споживче кредитування» від 15 листопада 2016 року, та їх зміст, а також про всі інші умови, повідомлення про які є необхідними відповідно до вимог чинного законодавство України; зобов`язалася виконувати кредитний договір і регулярно ознайомлюватись з його змінами на зазначеному веб-сайті. Як вбачається з паспорта кредиту від ТОВ «ФК «ЦФР» № 3353983, підписаного позивачкою [PERSON] , у ньому зазначено основні умови кредитування з урахуванням побажань позичальника, тобто тип кредиту - кредит; суму/ліміту кредиту - 14260 грн.; строк, на який надається кредит - 24 місяці; мета отримання кредиту - будь-які законні цілі; спосіб та строк надання кредиту - безготівковим шляхом, протягом 3 банківських днів від дня укладення договору; сукупна вартість кредиту: початковий процент (при наданні кредиту) - 3,00%, щомісячні проценти - 3,00%, річні проценти - загальні 0,01%; загальні витрати за кредитом - 10568 грн. 77 коп.; орієнтовна загальна вартість кредиту для позичальника за весь строк користування кредитом - 24528 грн. 77 коп.; пеня - подвійна облікова ставка НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня, але не більше 15% від суми прострочення, - за прострочення повернення кредиту та/або сплати процентів; неустойка - у разі тривалого прострочення позичальником зобов`язань за кредитним договором, позичальник за кожний календарний місяць, протягом якого було допущено таке прострочення, сплачує неустойку (у разі прострочення від 7 до 30 днів включно - 100 грн.; у разі прострочення від 31 до 60 днів включно - 150 грн.; у разі прострочення від 61 до 90 днів включно - 250 грн.; у разі прострочення понад 90 днів - 350 грн. Окрім того, позивачкою [PERSON] було підписано заяву про приєднання до умов отримання кредитів та інших послуг від ТОВ «ФК «ЦФР», у якій зазначається, що вона засвідчує свою згоду на обробку всіх своїх персональних даних ТОВ «ФК «ЦФР» та її контрагентами - з метою виникнення/виконання кредитних зобов`язань та/або виникнення/виконання інших зобов`язань з договорів, які можуть бути нею укладені з ТОВ «ФК «ЦФР» чи її контрагентами, а також з метою надання статистичної інформації про неї третіми особами; зокрема, засвідчую свою згоду на передання своїх персональних даних до Міжнародного БКІ, Українського БКІ, Першого всеукраїнського БКІ та інших бюро кредитних історій, на їх перевірку зазначеними бюро, а також на отримання ТОВ «ФК «ЦФР» від останніх інформації щодо неї; умови цієї її згоди не вимагають окремого повідомлення про передання персональних даних третім особам; про всі її права, як суб`єкта персональних даних, вона повідомлена; шляхом підписання цієї заяви, вона надає згоду відповідно до Закону України «Про захист персональних даних» на обробку своїх персональних даних та їх передання третім особам (додаткового повідомлення про таке передання не вимагається), у тому числі, юридичним особам, які є або будуть сторонами Клубу «Бізнес Стандарт», відповідно до «Умов для фізичних осіб», що розмішені на веб-сайті www.kreditmarketua, з метою надання пропозицій про послуги та отримання нею послуг, які надаються такими юридичними особами; також надає згоду на отримання від ТОВ «ФК «ЦФР», ТОВ «ЦФР» та зазначених юридичних осіб, які є або будуть сторонами Клубу «Бізнес Стандарт», рекламної та іншої інформації, телефонних дзвінків, SMS, MMS-повідомлень, чи інформування у будь-який інший спосіб про новини, акції, пропозиції зазначених юридичних осіб щодо послуг, які ними надаються. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч. 1 ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу (ч. 1 ст. 215 ЦК України). Частинами 1 та 3 ст. 203 ЦК України визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Згідно із ч. 1 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». За змістом статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» договір про споживчий кредит - вид кредитного договору, за яким кредитодавець зобов`язується надати споживчий кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач (позичальник) зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором; загальні витрати за споживчим кредитом витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту; споживчий кредит (кредит) грошові кошти, що надаються споживачу (позичальникові) на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Для цілей обчислення реальної річної процентної ставки визначаються загальні витрати за споживчим кредитом. До загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця (у тому числі за ведення рахунків), які сплачуються споживачем, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, розраховані на дату укладення договору про споживчий кредит, які є обов`язковими для укладення договору про споживчий кредит, а також за послуги кредитного посередника (за наявності). У разі якщо витрати на додаткові чи супутні послуги кредитодавця, отримання яких є обов`язковим для укладення договору про споживчий кредит, або кредитного посередника (за наявності) не були включені до загальних витрат за споживчим кредитом, платежі за ці послуги не підлягають сплаті споживачем. Платежі за додаткові та супутні послуги третіх осіб, пов`язані з договором про споживчий кредит, не включаються до загальних витрат за споживчим кредитом. Якщо укладення договору про надання додаткових чи супутніх послуг третіми особами є обов`язковим для отримання кредиту або для отримання кредиту на умовах, що пропонуються кредитодавцем, споживач має бути прямо проінформований про це у письмовій формі (ч. 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування»). Згідно з ч. 1 та ч. 2 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» у договорі про споживчий кредит зазначаються: 1) найменування та місцезнаходження кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), прізвище, ім`я, по батькові та місце проживання споживача (позичальника); 2) тип кредиту (кредит, кредитна лінія, кредитування рахунку тощо), мета отримання кредиту; 3) загальний розмір наданого кредиту; 4) порядок та умови надання кредиту; 5) строк, на який надається кредит; 6) необхідність укладення договорів щодо додаткових чи супутніх послуг третіх осіб, пов`язаних з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту (за наявності); 7) види забезпечення наданого кредиту (якщо кредит надається за умови отримання забезпечення); 8) процентна ставка за кредитом, її тип (фіксована чи змінювана), порядок її обчислення, у тому числі порядок зміни, та сплати процентів; 9) реальна річна процентна ставка та загальна вартість кредиту для споживача на дату укладення договору про споживчий кредит. Усі припущення, використані для обчислення такої ставки, повинні бути зазначені; 10) порядок повернення кредиту та сплати процентів за користування споживчим кредитом, включно із кількістю платежів, їх розміром та періодичністю внесення, у вигляді графіка платежів (у разі кредитування у вигляді кредитування рахунку, кредитної лінії графік платежів може не надаватися); 11) інформація про наслідки прострочення виконання зобов`язань зі сплати платежів, у тому числі розмір неустойки, процентної ставки, інших платежів, які застосовуються чи стягуються при невиконанні зобов`язання за договором про споживчий кредит; 12) порядок та умови відмови від надання та одержання кредиту; 13) порядок дострокового повернення кредиту; 14) відповідальність сторін за порушення умов договору. У договорі про споживчий кредит можуть бути зазначені інші умови, визначені законом та за домовленістю сторін. Статтями 2, 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність» передбачена така форма витрат, як плата за обслуговування кредиту, яка визначається кожним банком (фінансовою установою) індивідуально та затверджується внутрішніми актами. Постановою Національного банку України від 08 червня 2017 року №49 затвердженні Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі - Правила), які розроблено відповідно до Законів України «Про банки і банківську діяльність» «Про національний банк України», «Про споживче кредитування», встановлюють порядок та методику розрахунку загальної вартості кредиту для споживача. Згідно з пунктами 8, 9 Правил банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки. Банк зазначає реальну річну процентну ставку та загальну вартість кредиту за рядком «Усього» у колонках 9 і 10 (відповідно) форми, наведеної в додатку 2 до цих Правил. Відповідно до ч. 1, ч. 2, ч. 5, ч. 7 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким із моменту укладення договору. Обравши спосіб захисту своїх прав шляхом визнання кредитного договору недійсним з підстав, передбачених статтею 18 Закону України «Про захист прав споживачів», позивачка зобов`язана довести правову та фактичну підстави своїх позовних вимог. Позивачка вважає несправедливими умови кредитного договору, зокрема, вказує у позовній заяві, що згідно з додатком до кредитного договору зазначена реальна річна процентна ставка за кредитом від суми кредиту, та, поряд з цим, згідно з договором при порушенні позичальником своїх зобов`язань за цим договором, в тому числі у разі прострочення встановленого у цьому договорі строку повернення кредиту та сплати процентів за користування ним, позичальник на вимогу кредитодавця сплачує на його користь пеню у розмірі 3% від простроченої в оплаті суми за кожен день такого прострочення, тобто сума компенсації становить майже 100%, що відповідно до ч. 5 п. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» є несправедливою умовою та є всі підстави для визнання, п. 4.3 кредитного договору, як вказується у позовній заяві, недійсним. Однак, такі доводи позивачки не ґрунтуються на вимогах законодавства та матеріалах справи. Кредитний договір пункту 4.3., про який зазначає позивачка, взагалі не містить. Частиною 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» встановлено, що до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця (у тому числі за ведення рахунків), які сплачуються споживачем, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, розраховані на дату укладення договору про споживчий кредит, які є обов`язковими для укладення договору про споживчий кредит; статтями 2, 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність» передбачено така форма витрат, як плата за обслуговування кредиту, яка визначається кожним банком (фінансовою установою) індивідуально та затверджується внутрішніми актами, постановою Національного банку України від 08 червня 2017 року №49, затверджено Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, які розроблено відповідно до Законів України «Про банки і банківську діяльність», «Про Національний банк України», «Про споживче кредитування» і встановлюють порядок та методику розрахунку загальної вартості кредиту для споживача. Таким чином, норми законодавства та встановлені судом обставини не дають підстав вважати, що дії відповідача при укладанні спірного кредитного договору суперечили волевиявленню позивачки та вимогам закону, тобто, заявлені у позовній заяві підстави для визнання договору кредиту недійсним не знайшли свого підтвердження. Окрім того, позивачка у позовній заяві зазначає про порушення ч. 2 ст. 12 Законом України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» (яка діяла на час укладення договору), відповідно до якої, фінансова установа до укладення з клієнтом договору про надання фінансової послуги додатково надає йому інформацію про: 1) фінансову послугу, що пропонується надати клієнту, із зазначенням вартості цієї послуги для клієнта, якщо інше не передбачено законами з питань регулювання окремих ринків фінансових послуг; 2) умови надання додаткових фінансових послуг та їх вартість; 3) порядок сплати податків і зборів за рахунок фізичної особи в результаті отримання фінансової послуги; 4) правові наслідки та порядок здійснення розрахунків з фізичною особою внаслідок дострокового припинення надання фінансової послуги; 5) механізм захисту фінансовою установою прав споживачів та порядок урегулювання спірних питань, що виникають у процесі надання фінансової послуги; 6) реквізити органу, який здійснює державне регулювання ринків фінансових послуг (адреса, номер телефону тощо), а також реквізити органів з питань захисту прав споживачів; 7) розмір винагороди фінансової установи у разі, коли вона пропонує фінансові послуги, що надаються іншими фінансовими установами. Однак, як вбачається з підписаної позивачкою [PERSON] 5 грудня 2018 року заяви № 315353983 на отримання кредиту від ТОВ «ФК «ЦФР»», її було повідомлено кредитодавцем у встановлений законом формі про всі умови, передбачені ч. 2 ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» від 12 липня 2001 року № 2664-ІІІ, та їх зміст, а також про всі інші умови, повідомлення про які є необхідними відповідно до вимог чинного законодавство України; і вона зобов`язалася виконувати кредитний договір і регулярно ознайомлюватись з його змінами на зазначеному веб-сайті. Із зазначеного вбачається, що переддоговірна робота із позивачкою проведена була та останній було роз`яснено зазначені правові норми. Окрім того, позивачка посилається на порушення ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», однак як вбачається із Закону, який діяв на час укладення договору, стаття 11 Закону містила лише одну частину, а частина 2 взагалі була відсутня. Також, позивачка у позовні заяві посилається на порушення норми ч. 1 ст. 61 Конституції України щодо подвійної відповідальності за невиконання зобов`язання, а саме, вказує про те, що згідно з умовами кредитного договору за порушення позичальником виконання зобов`язань щодо погашення суми кредиту та/або процентів за ним договором встановлено сплату на користь фінансової установи пені у розмірі 3 % від залишку суми кредиту за кожен день прострочення повернення кредиту, починаючи з першого дня порушення позичальником умов договору до моменту повного погашення заборгованості за кредитом, та поряд з цим, відповідно до кредитного договору, встановлено за порушення виконання зобов`язань щодо погашення суми кредиту та/або сплати процентів за цим договором, процентну ставку за користування кредитом. Однак, такі твердження позивачки не підтверджуються жодними доказами, в тому числі умовами укладеного договору, а також не ґрунтуються на нормах законодавства.. Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов`язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (ч. 2 ст. 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України). За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Як вбачається з паспорта кредиту від ТОВ «ФК «ЦФР» № 3353983, підписаного позивачкою [PERSON] , сукупна вартість кредиту: початковий процент (при наданні кредиту) - 3,00%, щомісячні проценти - 3,00%, річні проценти - загальні 0,01% - це реальна річна процентна ставка, пеня нараховується від подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня, але не більше 15% від суми прострочення, - за прострочення повернення кредиту та/або сплати процентів; неустойка - у разі тривалого прострочення позичальником зобов`язань за кредитним договором, позичальник за кожний календарний місяць, протягом якого було допущено таке прострочення, сплачує неустойку (у разі прострочення від 7 до 30 днів включно - 100 грн.; у разі прострочення від 31 до 60 днів включно - 150 грн.; у разі прострочення від 61 до 90 днів включно - 250 грн.; у разі прострочення понад 90 днів - 350 грн.; штрафи відсутні. Доводи позивачки про порушення норм, встановлених абзацами 5, 11 п. 2 ст. 8 Закону України «Про захист персональних даних», а саме, щодо не повідомлення її відповідачем про умови та строки обробки її персональних даних, за відсутності будь-яких наданих нею доказів на підтвердження цих обставин, спростовуються змістом підписаної нею заяви, у якій, зокрема зазначається і те, що надана нею згода на обробку персональних даних є безстроковою та безвідкличною. Згідно з положеннями ст. 11 Закону України «Про захист персональних даних», підставами для обробки персональних даних, крім іншого, є: 1) згода суб`єкта персональних даних на обробку його персональних даних; 2) дозвіл на обробку персональних даних, наданий володільцю персональних даних відповідно до закону виключно для здійснення його повноважень; 3) укладення та виконання правочину, стороною якого є суб`єкт персональних даних або який укладено на користь суб`єкта персональних даних чи для здійснення заходів, що передують укладенню правочину на вимогу суб`єкта персональних даних. За змістом ч. 1 ст. 14 вказаного Закону, поширення персональних даних передбачає дії щодо передачі відомостей про фізичну особу за згодою суб`єкта персональних даних. Підписавши заяву про приєднання до умов отримання кредитів та інших послуг від ТОВ «ФК «ЦФР», позивачка також засвідчила свою згоду на обробку всіх своїх персональних даних ТОВ «ФК «ЦФР» та його контрагентами - з метою виникнення/виконання кредитних зобов`язань та/або виникнення/виконання інших зобов`язань з договорів, які можуть бути нею укладені з ТОВ «ФК «ЦФР» чи його контрагентами, а також з метою надання статистичної інформації про неї третіми особами; зокрема, засвідчила свою згоду на передання своїх персональних даних до Міжнародного БКІ, Українського БКІ, Першого всеукраїнського БКІ та інших бюро кредитних історій, на їх перевірку зазначеними бюро, а також на отримання ТОВ «ФК «ЦФР» від останніх інформації щодо неї; умови цієї її згоди не вимагають окремого повідомлення про передання персональних даних третім особам; а також підтвердила, що вона повідомлена про всі її права як суб`єкта персональних даних; і засвідчила шляхом підписання цієї заяви, що вона надає згоду відповідно до Закону України «Про захист персональних даних» на обробку своїх персональних даних та їх передання третім особам (додаткового повідомлення про таке передання не вимагається), у тому числі, юридичним особам, які є або будуть сторонами Клубу «Бізнес Стандарт», відповідно до «Умов для фізичних осіб», що розмішені на веб-сайті www.kreditmarketua, з метою надання пропозицій про послуги та отримання нею послуг, які надаються такими юридичними особами. Згідно з ч. 1 ст. 15 Закону України «Про захист персональних даних», персональні дані видаляються або знищуються в порядку, встановленому відповідно до вимог закону. Пунктом 1 ч. 2 цієї статті визначено, що персональні дані підлягають видаленню або знищенню у разі закінчення строку зберігання даних, визначеного згодою суб`єкта персональних даних на обробку цих даних або законом. Пунктом 11 ст. 8 цього Закону передбачено право суб`єкта персональних даних відкликати свою згоду на обробку даних. Таким чином, умова договору не суперечать Закону України «Про захист персональних даних», оскільки його дія обумовлена моментом можливості письмового скасування (відкликання згоди). Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Враховуючи, що між сторонами було досягнуто згоди за істотними умовами спірного кредитного договору, такий правочин, згідно з вимогами статті 204 ЦК України, створює презумпцію правомірності правочину, у зв`язку з чим цей договір, згідно зі статтею 629 ЦК України є обов`язковим для виконання сторонами, а зобов`язання за ним, відповідно до приписів статті 526 ЦК України, мають виконуватися належним чином відповідно до закону та умов договору. З огляду на вищенаведене, суд дійшов висновку, що правові підстави для задоволення вимог позивачки відсутні.

Outcome: dismissed