Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-03 00:00:00

Представник позивача [PERSON] адвокат Мамчик Д.О. звернувся до суду з позовом про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, в обґрунтування позовних вимог зазначивши наступне. Так, 12.11.2018р. між позивачем та ТОВ «Мілоан» було укладено кредитний договір № 378849, на підставі якого позивач отримав кредит в сумі 3000 грн. та зобов`язався здійснювати його погашення у відповідності з графіком платежів. При цьому в період з 01.11.2018р. по 01.02.2019р. [PERSON] вчасно здійснювались передбачені кредитним договором платежі, було сплачено грошових коштів на загальну суму 28 870, 37 грн. та зобов`язання за вказаним кредитним договором було виконано повністю. 31.05.2019р. між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» був укладений договір відступлення права вимоги за договором № 378849 від 12.11.2018р. на загальну суму заборгованості в розмірі 9 963 грн., яка нібито утворилась у [PERSON] перед ТОВ «Мілоан». 21.12.2020р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Баршацьким І.В. було вчинено виконавчий напис № 13949 про звернення стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» заборгованості за кредитним договором № 378849 від 12.11.2018р. в розмірі 10 893 грн. Вказаний виконавчий напис було пред`явлено до примусового виконання до Брусилівського районного відділу державної виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький), державний виконавець якого 19.03.2021р. відкрив виконавче провадження № 64847400, про що стало відомо позивачу при ознайомленні з матеріалами виконавчого провадження. Представник позивача вважає виконавчий напис № 13949 від 21.12.2020р., вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Баршацьким І.В., таким, що не підлягає виконанню, оскільки він вчинений нотаріусом з порушенням встановленої чинним законодавством процедури його вчинення та на підставі неправомірних вимог стягувача за відсутності документів, що підтверджують безспірність вимог стягувача. Так, приватний нотаріус вчинив виконавчий напис за спірною заборгованістю, що суперечить ст. 88 ЗУ «Про нотаріат». Крім того, представник позивача вважає незаконним вчинення оскаржуваного виконавчого напису на підставі кредитного договору, оскільки зазначений виконавчий напис було вчинено після визнання нечинною постанови КМУ № 662 від 26.11.2014р., якою вносились зміни до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадилось у безспірному порядку, в тому числі й за кредитними договорами. З огляду на викладене, просив визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис № 13949, вчинений 21.12.2020р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Баршацьким І.В., про звернення стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» заборгованості за кредитним договором № 378849 від 12.11.2018р. в розмірі 10 893 грн., та стягнути з ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» на користь позивача понесені ним судові витрати. Ухвалою Брусилівського районного суду Житомирської області від 02.04.2021р. у вказаній цивільній справі було відкрито спрощене позовне провадження та призначене судове засідання. Також ухвалою Брусилівського районного суду Житомирської області від 02.04.2021р. задоволено заяву представника позивача про вжиття заходів забезпечення позову та зупинено стягнення на підставі виконавчого напису № 13949, вчиненого 21.12.2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Баршацьким І.В., щодо стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» заборгованості за кредитним договором в сумі 10 893 грн. Крім того, ухвалою Брусилівського районного суду Житомирської області від 22.09.2021р. задоволено заяву представника позивача про витребування з Київського державного нотаріального архіву належним чином завірених копій матеріалів та документів, на підставі яких приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Баршацьким І.В. було вчинено виконавчий напис № 13949 від 21.12.2020р. Втім, вказана ухвала суду повернулась без виконання у зв`язку з непереданням приватним нотаріусом Баршацьким І.В., діяльність якого припинена, документів нотаріального діловодства до архіву. Позивач [PERSON] та його представник адвокат Мамчик Д.О. в судове засідання не з`явились, про розгляд справи повідомлялись судом належним чином, від представника позивача до суду надійшла заява про розгляд справи в їх відсутність, в якій представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив суд їх задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечував (а.с. 139). Представник відповідачаТОВ «ФК «Кредит-Капітал» в судове засідання не з`явився, будучі належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, що підтверджується відповідними поштовими повідомленнями, про причини своєї неявки суду не повідомив, у зв`язку з чим зі згоди представника позивача суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Баршацький Ігор Вікторович, а також представник Брусилівського районного відділу державної виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) в судове засідання повторно не з`явились, про час, дату та місце судового розгляду повідомлялась належним чином, причина їх неявки суду невідома. Суд, дослідивши подані сторонами письмові докази, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що 21.12.2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Баршацьким І.В. було вчинено виконавчий напис № 13949 про звернення стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» заборгованості за кредитним договором № 378849 від 12.11.2018р. в розмірі 10 893 грн. (а.с. 27). При вчиненні нотаріальної дії нотаріус керувався ст. 87 Закону України «Про нотаріат» та пунктом 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року № 1172. 19.03.2021 року постановою начальника Брусилівського районного відділу державної виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Вангородського С.М. відкрито виконавче провадження № 64847400 з виконання виконавчого напису № 13949, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Баршацьким І.В., про звернення стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» заборгованості за кредитним договором в розмірі 10 893 грн. (а.с. 28). Однак позивач вважає вказаний виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню, оскільки він вчинений з порушенням вимог чинного законодавства України. Таким чином, між сторонами виникли спірні правовідносини щодо неправомірності вчинення виконавчого напису нотаріуса, які регулюються спеціальним законодавством України. Відповідно до ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно п. 19 ст. 34 Закону України «Про нотаріат» виконавчий напис є нотаріальною дією, що вчиняють нотаріуси. Згідно ст. 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Якщо до вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлений інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Відповідно до п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за скаргами на нотаріальні дії або відмову у їх вчиненні» № 2 від 31.01.1992 при вирішенні справ, пов`язаних з оскарженням відмови у видачі виконавчого напису або його видачею, судам слід мати на увазі, що виконавчий напис може бути вчинено нотаріусом і за умови, що наявність безспірної заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем підтверджується відповідними документами. За змістом ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Так, п. 2 розділу «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29.06.1999, в редакції змін, внесених постановою Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014, було встановлено, що для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, подаються: оригінал кредитного договору; засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Тобто саме вказані зміни до Переліку дозволяли кредиторам звертатися до нотаріуса для одержання виконавчого напису за кредитними договорами, оформленими не тільки в нотаріальному порядку, але і в простій письмовій формі. Разом з тим, Київський апеляційний адміністративний суд своєю постановою від 22.02.2017, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 у справі № 826/20084/14, визнав незаконною та нечинною в частині з моменту її прийняття постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», зокрема, в частині пункту 2 змін, що вносилися до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. З огляду на викладене до спірних правовідносин підлягає застосуванню постанова Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» № 1172 в редакції від 29.11.2001, в якій у п. 1 Переліку в редакції від 29.11.2001 передбачено, що для одержання виконавчого напису за нотаріально посвідченими угодами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно, нотаріусу подаються: оригінал нотаріально посвідченої угоди; документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. При цьому п. 2 взагалі не передбачено в діючому Переліку. Тобто під час видачі оскаржуваного виконавчого напису приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Баршацький І.В. керувався визнаним нечинним законодавством, яке в дійсності не передбачало можливості вчинення виконавчого напису на кредитному договорі, який не був нотаріально посвідчений, а, отже, діяв в порушення норм ч. 2 ст. 87 Закону України «Про нотаріат». При цьому, як зазначила у п. 95 постанови від 21.09.2021р., винесеної у справі № 910/10374/17, Велика Палата Верховного Суду, порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Відповідно до п. 3.1 глави 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5, нотаріус вчиняє виконавчі написи: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Пунктом 3.5 глави 16 розділу II зазначеного Порядку визначено, що при вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172. Таким чином, та обставина, що позивач не погоджується з розміром заборгованості, а отже існує спір щодо стягнення заборгованості, спростовує безспірність заборгованості боржника. Також, слід зазначити, що в матеріалах справи відсутні повідомлення про наявність заборгованості за кредитним договором та намір відповідача у позасудовому порядку шляхом вчинення виконавчого напису захистити свої порушені права. При цьому згідно вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Отже, оскільки позивач не був у встановленому законом порядку проінформований про наявність у нього заборгованості за кредитним договором та розмір вказаної заборгованості, строк, у який належить погасити існуючу заборгованість, а також наслідки її непогашення, суд вважає, що заборгованість, визначена стягувачем та подана нотаріусу для вчинення виконавчого напису, не є безспірною. Таким чином, на думку суду, наявні достатні правові підстави вважати, що оскаржуваний виконавчий напис вчинений з порушення вимог законодавства, через що він має бути визнаний таким, що не підлягає виконанню. Також суд вважає, що з відповідача на користь позивача підлягають стягнення судові витрати, які були понесені ним у зв`язку із зверненням до суду, по сплаті судового збору у розмірі 908 грн. та за подання заяви про забезпечення позову в сумі 454, 00 грн., а всього 1 362 гривні, що відповідає вимогам ст. 141 ЦПК України, оскільки ці витрати, які підтверджені документально квитанціями, залученими до матеріалів справи, є судовими витратами, які у разі задоволення позову підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. З врахуванням викладеного та

Outcome: approved