Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-24 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до Вижницького закладу загальної середньої освіти І-ІІІ ст. ім. Ю. Федьковича в особі директора Сичової О.Ю., про визнання незаконним та скасування наказу про відсторонення від роботи та стягнення заробітної плати за час незаконного відсторонення від роботи. У позові вказувала, що працює вчителькою початкових класів з 1993 року та є членом первинної профспілкової організації Вижницького ЗЗСО І-ІІІ ступенів ім. Ю. Федьковича. Свої посадові обов`язки виконує чесно і сумлінно, відповідно до вимог чинного законодавства та посадової інструкції вчителя №12. За роки професійної діяльності до неї не застосовувались жодні дисциплінарні стягнення, скарг від батьків чи інших осіб не надходило. Однак 23.11.2021 року, без обґрунтованих підстав, наказом директорки закладу Сичової О. її було відсторонено від роботи на час відсутності сертифікату щеплення від COVID-19 або довідки протипоказань щеплення від COVID-19 №028-1/о на період карантину без збереження заробітної плати. Даний наказ вважає не обґрунтованим та таким, що прийнятий з порушеннями низки вимог Конституції України, КЗпП України, інших нормативно-правових актів, основ міжнародного права, в тому числі і встановленої судової практики, наслідком чого є запровадження дискримінаційного процесу в закладі освіти, до грубих порушень її основоположних і фундаментальних прав та свобод. Так, 23.11.2021 року при винесенні наказу директорка керувалася ст.46 КЗпП України, ч.2 ст.12 ЗУ «Про захист населення від інфекційних хвороб» від 06.04.2000 року, наказом МОЗ «Про затвердження Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких, підлягають обов`язковим профілактичним щепленням» від 04.10.2021 року №2153, п.41-6 Постанови КМУ від 09.12.2020 року №1236, розпорядженнями міського голови від 05.11.2021 року №02-05/266 «Про відсторонення від роботи працівників закладів освіти Вижницької міської ради, які відмовляються (ухиляються) від вакцинації» та від 12.11.2021 року №02-02/224 «Про відновлення роботи закладів освіти, культури, спорту Вижницької міської ради з 15.11.2021 року». Зазначила, що перебувала на стаціонарному та амбулаторному лікуванні у зв`язку з COVID-19 та їй лікарем рекомендовано утриматися від вакцинації від COVID-19 до 15.01.2022 року. Відповідну довідку надала у навчальний заклад і виконувала свої професійні обов`язки. Однак директорка почала надавати незрозумілі повідомлення про заміну медичних довідок щодо протипоказань, а після цього винесла оскаржуваний наказ про відсторонення на підставі вказаних повідомлень, які самі по собі не створюють жодних юридичних наслідків та не засвідчують юридичного факту відмови чи ухилення від обов`язкового профілактичного щеплення, а також факту ненадання медичного висновку про наявність протипоказань до вакцинації проти COVID-19, виданого закладом охорони здоров`я. Вона не зобов`язана надавати подібну інформацію, а керівник не вправі таку інформацію вимагати, оскільки не наділена у визначеному законодавством порядку такими повноваженнями і перевірка показників (медичної документації) не належить до її компетенції. Також вона не надавала згоду розповсюджувати про неї будь-яку інформацію, що стосується стану її здоров`я, зокрема проведення вакцинації від коронавірусу, а тому вважає це порушенням ЗУ «Про захист персональних даних». Всі підстави відсторонення, які вказані в ст.46 КЗпП України - відсутні, а тому відповідач не мала законного права відсторонювати її від роботи в такий спосіб. Крім цього, ні трудовим договором, ні наказом про прийняття її на роботу, ні посадовою інструкцією не передбачено необхідності наявності у неї профілактичного щеплення проти COVID-19. Жодних претензій з боку відповідача до неї з приводу відмови чи ухилення від обов`язкових медичних оглядів не було. У керівника закладу наявна вся необхідна медична документація, яка включає в себе її загальне обстеження лікарями-спеціалістами, що дає їй можливість бути допущеною до роботи і належним чином виконувати свої професійні обов`язки. Зазначене у ст.46 КЗпП України відсторонення в інших випадках, передбачених законодавством, може мати місце лише, якщо такі випадки закріплені у законах, які відповідають Конституції України. Наведена норма права не містить такої підстави для відсторонення, як відмова працівника від щеплення. Будь-якого іншого нормативно-правового акту, який би надавав право відповідачу відсторонювати її від роботи за відмову від щеплення, яке перебуває в стадії клінічних випробувань, відповідачем не зазначено. Про те, що у статті 46 КЗпП України встановлений вичерпний перелік випадків відсторонення працівника від роботи, зазначено Верховним Судом у постанові від 23.01.2019 року по справі №755/6458/15-ц (провадження №61-18651св18). Постанова КМУ №1236, на яку посилається відповідач, є підзаконним актом, який не відповідає Конституції України, а тому підлягають застосуванню положення Основного Закону, які є нормами прямої дії. Виходячи зі змісту Конституції України, карантин в Україні, що введений органом влади шляхом видання нормативно-правового (підзаконного) акту, повинен суворо відповідати закону і Конституції. Однак директорка закладу виконала явно злочинний наказ, відсторонюючи її від роботи. Також нею не були вивчені наслідки такого відсторонення для інших осіб, в даному випадку школярів та їхніх батьків, які зверталися до неї усно та письмово із заявами про неприпустимість таких дій. До навчального процесу на період її відсторонення спочатку було залучено логопеда, а пізніше замінено на іншу вчительку. Такі заміни досить негативно відображаються на дітях, які звикли до однієї вчительки і через це значно знижуються їхні знання. Також зазначила, що Конституція України чітко передбачає тільки два випадки, коли можуть бути обмежені права і свободи людини і громадянина - в умовах воєнного або надзвичайного стану, які вводить своїм указом Президент України. На даний час жоден з таких станів не введений. Тому чинна постанова уряду про введення карантину є незаконною і не підлягає виконанню, оскільки вона містить норми, які обмежують її права і свободи, встановлені Конституцією України, зокрема право на працю. Оскільки в Україні не введено воєнного чи надзвичайного стану, тому п.41-6 постанови КМУ №1236 від 09.12.2020 року, який покладає на керівника (роботодавця) обов`язок забезпечити відсторонення особи, яка не є щепленою від COVID-19, суперечить ст.ст.8, 19, 43, 64 Конституції України. Конституційний Суд України у рішенні №10 від 28.08.2020 року за наслідками розгляду подання Пленуму Верховного Суду щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень постанови КМУ «Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARA-СоV-2, та етапів послаблення протиепідемічних заходів» від 20.05.2020 року №392 наголосив, що обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина є можливим у випадках, визначених Конституцією України. Таке обмеження може встановлюватися виключно законом - актом, ухваленим Верховною Радою України, як єдиним органом законодавчої влади в Україні. Встановлення такого обмеження підзаконним актом суперечить ст.ст.1, 3, 6, 8, 19, 64 Конституції України. У постанові від 19.09.2018 року по справі №806/3265/17 Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що перелік підстав, які становлять легітимну мету обмежень прав і свобод особи, є вичерпним. Свобода розсуду держав щодо встановлення обмежень є вузькою. Проте слід оцінити, чи передбачене законом таке обмеження, чи відповідає обмеження «нагальній суспільній потребі», тобто чи є воно необхідним у демократичному суспільстві і чи відповідає воно легітимній меті. Тобто, будь-яке обмеження прав і свобод особи повинно бути чітким та законодавчо визначеним, однак у даному випадку обмеження її конституційного права на працю через щеплення, яке перебуває в стадії клінічних випробувань, законодавством не передбачено і директорка не мала жодних законних підстав його обмежувати. Таким чином, незалежно від будь яких цілей, причин чи суспільного або особистого інтересу, всі органи і посадові особи держави повинні діяти у відповідності до Конституції та не мають повноважень виходити за межі її норм, навіть якщо вони керуються законом, оскільки закон також не має суперечити Конституції. Вона не заперечує щодо дотримання протиепідемічних заходів у боротьбі з коронавірусом, а навпаки їх підтримує, однак все ж таки вважає, що такі заходи повинні суворо відповідати Конституції України та не порушувати права та законні інтереси громадян. ЗУ «Основи законодавства України про охорону здоров`я» та ЗУ «Про захист населення від інфекційних хвороб» не містять жодних норм про обов`язкові медичні процедури, зокрема щодо вакцинації від коронавірусу, тести і т.д. Враховуючи вищенаведене, не вбачається правових підстав у директорки закладу примушувати працівників вакцинуватися від коронавірусної хвороби COVID-19 та пред`являти різного роду довідки. Тому, відповідно до п.8 ч.5 ст.19 ЗУ «Основи законодавства України про охорону здоров`я», що закріплює право на «відмову від медичного втручання», вона категорично відмовляється брати участь в небезпечному експериментальному медичному втручанні і ризикувати своїм здоров`ям (аж до летального результату). Також вважає, що вакцинування проти COVID-19, є ризикованою медичною процедурою і не надає та ніколи не надавала своєї згоди на участь в медичних експериментах, оскільки ці вакцини не пройшли всіх стадій необхідних клінічних випробувань, а саме не пройшли четвертої фази досліджень - вивчення побічних ефектів і протипоказань. Отже згідно з чинним законодавством України і нормам міжнародного права примус до експериментального медичного втручання є неприпустимим. Відповідно відмова від участі в медичних експериментах не може бути підставою для відсторонення від роботи та/або позбавлення заробітної плати. Згідно з роз`ясненнями Пленуму Верховного суду України, викладеними у п.10 Постанови від 24.12.1999 року №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», якщо буде встановлено, що на порушення ст.46 КЗпП України роботодавець із власної ініціативи без законних підстав відсторонив працівника від роботи із зупиненням виплати заробітної плати, суд має задовольнити позов останнього про стягнення у зв`язку з цим середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу (ст.235 КЗпП України Враховуючи ту обставину, що відсторонення її від роботи є незаконне та необґрунтоване, вважає, що з відповідача необхідно стягнути на її користь середній заробіток за весь період відсторонення її від роботи. Посилаючись на ст.ст.3, 8, 19, 21-22, 32, 60, 64, 147, 150 Конституції України, ст.281 ЦК України, ст.233 КЗпП України просила: визнати незаконним та скасування наказ директорки Вижницького ЗЗСО І-ІІІ ступенів ім. Ю. Федьковича О. Сичової від 23.11.2021 року №105-к про відсторонення її від роботи; стягнути з відповідача на її користь заробітну плату за час незаконного відсторонення від роботи; стягнути з відповідача судові витрати, понесені нею по даній справі. У судове засідання позивачка [PERSON] не з`явилася, належно повідомлена про дату, час та місце судового розгляду справи по суті, про що є відомості в матеріалах справи. До початку судового засідання надала до канцелярії суду заяву, у якій просила справу розглядати за її відсутності. Позовні вимоги задовольнити повністю. У встановлений судом строк надала відповідь на відзив на позов відповідача, у якій зазначила, що викладені у відзиві на позов заперечення є надуманими, необґрунтованими та такими, що не відповідають нормам закону. Представником відповідача у відзиві не наведено жодних спростувань викладених нею у позовній заяві обставин, а зазначені звичні тези та застосована нормативна база, яка відпрацьована по аналогічних справах. Відповідно до ст.12 ЗУ «Про захист населення від інфекційних хвороб», ст.27 ЗУ «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення» та календаря профілактичних щеплень в Україні, затверджених наказом МОЗ України від 16.09.2011 року №595 (у редакції наказу МОЗ України від 11.08.2014 року №551), зареєстрованого в МЮ України 13.10.2014 року за №1237/26014, до профілактичних та обов`язкових щеплень, що включаються до календаря щеплень, відносяться щеплення проти дифтерії, кашлюка, кору, поліомієліту, правця, туберкульозу. Тобто, щеплення проти COVID-19 не відноситься до переліку профілактичних та обов`язкових щеплень, визначених законом і не може бути підставою для відсторонення її від роботи, коли вона відмовляється від щеплення по стану свого здоров`я чи не бажає бути учасником експерименту. Накази, розпорядження, постанови, інструкції і т.д. відносяться до нормативно-правових актів, однак їх прийняття повинно суворо відповідати Конституції України. І МОЗ України не є законодавчим органом влади. Тому, представник відповідача правильно зазначає, що роботодавець має виконувати все те, що передбачено чинним законодавством, що не скасовано і не суперечить Конституції України. У відзиві наявні суперечності, оскільки те, що вчинила директорка закладу не відповідає Конституції України та чинному трудовому законодавству, оскільки в жодному законі України не вказано, що вона зобов`язана вакцинуватися в примусовому порядку проти COVID-19, а за відмову від щеплення та від медичних експериментів її можуть відсторонити від роботи. Представник відповідача у відзиві на позов на підтвердження законності винесеного наказу керується виключно постановою КМУ та наказом МОЗ, на підставі яких, на його думку, відбулося законне відсторонення її від роботи. Однак, щоб посилатися на п.41-6 постанови КМУ №1236 потрібно довести, що карантин в Україні дійсно введений законно. Але це не відповідає дійсності, оскільки карантин в Україні введений незаконно - надзвичайний стан в Україні не введено, головний санлікар не отримав повноважень ініціювати карантин, а у Кабінеті Міністрів не було підстав встановлювати карантин. У рішенні Великої Палати Конституційного Суду України від 28.08.2020 року по справі №1-14/2020(230/20), за конституційним поданням Верховного Суду щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень постанови КМ України «Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та етапів послаблення протиепідемічних заходів», положень ч.ч.1, 3 ст.29 ЗУ «Про Державний бюджет України на 2020 рік», абз.9 п.2 розділ II «Прикінцеві положення» ЗУ «Про внесення змін до ЗУ «Про Державний бюджет України на 2020 рік» зазначається, що згідно зі ст.64 Конституції України, права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України; в умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень; не можуть бути обмежені права і свободи, передбачені ст.ст.24, 25, 27, 28, 29, 40, 47, 51, 52, 55, 56, 57, 58, 59, 60, 61, 62, 63 цієї Конституції. Конституційний Суд України наголосив, що обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина є можливим у випадках, визначених Конституцією України. Таке обмеження може встановлюватися виключно законом, ухваленим Верховною Радою України - єдиним органом законодавчої влади в Україні. Встановлення такого обмеження підзаконним актом суперечить ст.ст.1, 3, 6, 8, 19, 64 Конституції України. Тому Постанова КМУ від 09.12.2020 року №1236 зі змінами, внесеними Постановою КМУ від 20.10.2021 року №1096 про введення карантину є незаконною і не підлягає виконанню. І наказ МОЗ України за №2153 від 04.10.2021 року «Про затвердження Переліку професій, виробництв та організацій, працівники, яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням» запровадженого на період дії карантину, встановленого у незаконний спосіб Постановою КМУ від 09.12.2020 року №1236 є незаконний і не підлягає виконанню. Додані до відзиву акти від 26.10.2021 року, від 19.11.2021 року та від 22.11.2021 року були складені вже в період перебування її позовної заяви в суді, оскільки всі їх розмови відбувалися у приватному порядку. Звернула увагу на лист КНП «Центр ПМД» від 29.12.2021 року, у якому зазначено, що довідку було видано їй помилково. Однак особиста думка лікаря викладається усно, а обставини, зазначені в документі, є офіційними і дійсними, а станом на 20.10.2021 року встановленої форми довідки не було. Вакцинація в Україні є експериментальною і при винесенні наказу це повинно також бути враховано. Тому, про законність відсторонення її від роботи не може йти мова, оскільки: ст.46 КЗпП України не передбачає відсторонення працівника від роботи за відмову від щеплення проти COVID-19; вказане в ст.46 КЗпП України «в інших випадках, передбачених законодавством», не може стосуватися підзаконного нормативно-правового акту, який обмежує її конституційне право на працю та жодним чином не відповідає Конституції України, а тільки згідно Закону прийнятого у відповідності до Конституції; ч.2 ст.12 ЗУ «Про захист населення від інфекційних хвороб» вказує, що тільки у разі відмови або ухилення від обов`язкових профілактичних щеплень у порядку, встановленому законом, ці працівники відсторонюються від виконання зазначених видів робіт; до профілактичних та обов`язкових щеплень, що включаються до календаря щеплень, відносяться тільки щеплення проти дифтерії, кашлюка, кору, поліомієліту, правця, туберкульозу, щеплення проти COVID-19 не відноситься до профілактичних та обов`язкових щеплень; постанова КМУ №1236 із змінами, зокрема п.41-6 не може застосовуватись, оскільки суттєво порушена законодавча процедура введення карантину; наказ МОЗ України №2153 від 04.10.2021 року відповідно також не може бути застосований; щеплення проти COVID-19 не є обов`язковим; лікарські засоби від коронавірусної хвороби COVID-19 знаходяться в стадії клінічного випробовування на пацієнтах, а тому вона має повне законне право не бути учасником медичних експериментів; вакцинація при стані її здоров`я, який вона не бажає розголошувати, є ризикованою медичною процедурою за наслідки якої ніхто не несе відповідальність, а тому вона має повне право утриматися від її проведення; на час видачі їй довідки протипоказань до вакцинації, затвердженої форми №028-1/о не було, а тому вона не зобов`язана була представляти в заклад іншу якусь довідку, чи переконуватися в її достовірності, оскільки це є офіційний документ, виданий медичним закладом на основі її дійсних медичних даних; повідомлення про заміну медичних довідок від 15.11.2021 року та 22.11.2021 року винесені директоркою закладу незаконно та на підставі даних документів не може бути винесений наказ про її відсторонення від роботи. Просила задовольнити позовну заяву в повному обсязі. Також надала письмові пояснення по справі, у яких крім викладених у позові та відповіді на відзив позов обставин, зазначила, що Верховна Рада України нарешті відреагувала на рішення Конституційного Суду України щодо невідповідності карантинних обмежень Конституції України, визнала такі дії можновладців незаконними і закріпила це у відповідному законопроекті. На даний час хворіють всі - і вакциновані, і не вакциновані, а тому відсторонюючи її від роботи без збереження заробітної плати, її фактично залишено на виживання, оскільки вона позбавлена коштів навіть на придбання ліків. Тому є всі законні підстави визнати виданий Сичовою О. наказ про її відсторонення незаконним та скасувати. Будь-яких інших доказів, які б підтверджували дії відповідача законними, представником відповідача не надано. У судове засідання директор Вижницького ЗЗСО І-ІІІ ст. ім. Ю. Федьковича Сичова О.Ю. не з`явилася, належно повідомлена про дату, час та місце судового розгляду справи по суті, про що є відомості в матеріалах справи. У судовому засіданні представник відповідача адвокат Кириляк Ю.В. заявлений позов не визнав. У наданому у встановлений судом строк відзиві на позов зазначив, що видаючи наказ про відсторонення позивачки від роботи відповідач керувався положенням ст.46 КЗпП України, зокрема, іншим випадком, передбаченим законодавством, до якого належить відмова або ухилення від профілактичних щеплень працівників професій виробництв і організацій, для яких таке щеплення є обов`язковим. Це прямо передбачено ч.2 ст.12 ЗУ «Про захист населення від інфекційних хвороб». Також інші випадки відсторонення працівників від роботи можуть встановлюватися іншими локальними нормативно-правовими актами, до яких можуть належати постанови, розпорядження, накази. У даній ситуації це наказ МОЗ №2153, який підпадає під категорію інших випадків, тому що законодавство, яке видає МОЗ, належить до частини українського законодавства. Роботодавець повинен виконувати все, що передбачено чинним законодавством, що не скасовано і не суперечить Конституції. МОЗ наказом від 04.10.2021 року №2153 затвердило Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, і за цим наказом обов`язковій вакцинації підлягають працівники, зокрема закладів вищої, післядипломної, фахової передвищої, професійної (професійно-технічної), загальної середньої, у тому числі спеціальних, дошкільної, позашкільної освіти, закладів спеціальної освіти та наукових установ незалежно від типу та форми власності. Згідно п.41-6 постанови КМУ №1236 із змінами, внесеними постановою КМУ №1096 від 20.10.2021 року зобов`язано керівників підприємств, установ та організацій забезпечити відсторонення від роботи (виконання робіт) працівників обов`язковість профілактичних щеплень проти COVID-19 яких визначена переліком та які відмовляються або ухиляються від проведення таких обов`язкових щеплень відповідно до ст.46 КЗпП України, ч.2 ст.12 ЗУ «Про захист населення від інфекційних хвороб» крім тих, які мають абсолютні протипоказання до проведення таких профілактичних щеплень. Тому твердження позивачки, що немає будь-якого нормативного акту, який би надавав право про відсторонення від роботи, є безпідставним, а оскаржуваний наказ - законним. Міністерством юстиції України зроблено висновок, що наказ МОЗ №2153 відповідає Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зокрема статті 8 Конвенції «Право на повагу до приватного життя», а також практиці Європейського суду з прав людини, доказом чого є його реєстрація. Тобто зазначений наказ МОЗ пройшов необхідну процедуру введення його в дію. Видаючи наказ про відсторонення від роботи позивачки відповідач керувався також розпорядженням міського голови №02-05/266 від 05.11.2021 року «Про відсторонення від роботи працівників закладів освіти Вижницької міської ради, які відмовляються (ухиляються) від вакцинації», в п.1.1 якого зобов`язано керівників закладів освіти прийняти міри по відстороненню від роботи працівників закладів освіти, які відмовляються (ухиляються) від вакцинації проти COVID-19, не надали сертифікати про вакцинацію чи довідки про протипоказання, 08.11.2021 року. Позивачка тлумачить закони щодо обов`язкового щеплення певної категорії працівників з метою профілактики інфекційних хвороб, однак такими повноваженнями не наділена. В даному випадку необхідно керуватися принципом, що поки закони, якими передбачено обов`язковість щеплення певної категорії працівників не визнані неконституційними, поки наказ МОЗ і урядова постанова не скасовані в судовому прядку, вони діють, а тому роботодавці зобов`язані їх виконувати. Вирішуючи питання про співвідношення ст.3 та ст.43 Конституції України, не можна не визнати пріоритетність забезпечення безпеки життя, здоров`я і безпеки людини над правом на працю. Всі вчителі закладу освіти вакциновані і внаслідок такого балансу досягається мета загального блага у формі права на безпеку та охорону життя, здоров`я, що гарантовано ст.ст.3, 27, 49 Конституції України. За законодавством України вакцинація від COVID-19 є добровільною, але держава встановлює для невакцинованих певні обмеження їхніх контактів з іншими, в інтересах захисту людей. Є право людини на здоров`я та життя і є право не вакцинуватися. Таким чином відбувається конкуренція прав, в якій право на здоров`я та життя переважає. Позивачку ніхто не примушує вакцинуватися, але відсторонити від роботи зобов`язані, оскільки хвороба COVID-19 в багатьох випадках може протікати без симптомів, вона може захворіти навіть не знаючи та не підозрюючи про свою хворобу, ходити на роботу і таким чином створювати загрозу для дітей та працівників закладу, з якими контактує. Відмовившись від щеплення позивачка також порушила вимоги ст.10 ЗУ «Основи законодавства України про охорону здоров`я». Європейський суд з прав людини висловив думку, що обов`язкове щеплення, як примусовий медичний захід, є втручання у гарантованим п.1 ст.8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право на повагу до приватного життя особи, що включає в себе фізичну та психологічну недоторканість особи. Порушення фізичної недоторканості заявника можна вважати виправданим дотриманням цілей охорони здоров`я населення та необхідності контролювати поширення інфекційного захворювання (параграф 33,36 рішення у справі Соломахін проти України» від 15.03.2012 року, заява №24429/03). Вимога про обов`язкову вакцинацію населення проти особливо небезпечних хвороб, з огляду на потребу охорони громадського здоров`я, а також здоров`я зацікавлених осіб є виправданою. Тобто в даному випадку привелює принцип важливості суспільних інтересів над особистими, однак в тому випадку, коли таке втручання має об`єктивні підстави - тобто було виправданим. Держава встановивши заборону педагогам працювати, які не мають профілактичного щеплення проти COVID-19 реалізує свій обов`язок щодо забезпечення безпеки життя і здоров`я всього колективу працівників закладу освіти, а також дітей, які в ньому навчаються. Отже, право позивачки на працю тимчасово обмежене з огляду на суспільні інтереси, оскільки вона відмовилась від профілактичного щеплення, яке для неї є обов`язковим. При відстороненні трудові відносини працівника з роботодавцем не припиняються. Подібний висновок міститься в постановах Верховного Суду від 17.04.2019 року по справі №682/1692/17 (провадження №61-8263 св 18) та від 10.03.2021 року по справі №33 1/5291/19 (провадження №61-17335 св 20). При відстороненні від роботи позивачки була дотримана процедура, яку рекомендують дотримуватись Державна служба України з питань праці та МОЗ. 26.10.2021 року директоркою Сичовою О.Ю. було складено акт в присутності заступника директорки [PERSON] про те, що в кабінеті директорки вчительку початкових класів [PERSON] було повідомлено, що з 08.11.2021 року набуде чинності наказ МОЗ України від 04.10.2021 року №2153, відповідно до якого професія вчителя ввійшла до зазначеного Переліку професій обов`язкових профілактичних щеплень, та одночасно [PERSON] було запропоновано вакцинуватись проти COVID-19, на що [PERSON] відповіла, що вакцинуватися не буде. 02.11.2021 року позивачку було письмово повідомлено про необхідність обов`язкового профілактичного щеплення проти COVID-19, встановлено строк до 05.11.2021 року надати документ, який підтверджуватиме наявність профілактичного щеплення від COVID-19 або довідку про абсолютні протипоказання відповідно до Переліку медичних протипоказань та застережень до профілактичного щеплень, затвердженого наказом МОЗ від 16.09.2011 року №595. Ознайомившись з повідомленням в присутності свідка [PERSON] , позивачка відмовилася підписувати даний документ. Також на даному повідомленні зазначено, що надано довідку №255 від 02.11.2021 року, про що свідчить підпис [PERSON] 04.11.2021 року ЗЗСО отримав лист начальника відділу освіти, культури, медицини та спорту Вижницької міської ради № 839, в якому зобов`язано керівників закладів освіти ознайомити всіх працівників з наказом МОЗ від 04.10.2021 року №2153 під підпис. 05.11.2021 року всі працівники, в тому числі і [PERSON] були ознайомлені із зазначеним наказом. 15.11.2021 року директоркою Сичовою О.Ю. було підготовлено повідомлення про заміну медичних довідок щодо протипоказань профілактичного щеплення проти COVID-19 на довідки встановленого зразка, в якому зазначено, що наказом МОЗ №2394 від 02.11.2021 року затверджено відповідну форму довідки №028-1/о «Висновок лікаря щодо наявності протипоказань до вакцинації проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», та вказано, що головний лікар КНП «Центр первинної медичної допомоги» Вижницької міської ради Паламарюк Д.Г. повідомив, що з 15.11.2021 року вищезазначену довідку встановленого зразка можна отримати у сімейного лікаря, та було рекомендовано замінити надану [PERSON] довідку щодо протипоказань щеплення від COVID-19 на довідку встановленого зразка №028-1/0. З даним повідомленням [PERSON] 15.11.2021 року було ознайомлено під підпис. 19.11.2021 року директоркою ЗЗСО було складено акт, яким засвідчено що вчителька початкових класів [PERSON] 19.11.2021 року в присутності директорки Сичової О.І. , заступників директорки [PERSON] та [PERSON] в черговий раз відмовилася від вакцинації проти COVID-19, чітко стверджуючи, що довідку встановленого зразка №028-1/о «Висновок лікаря щодо наявності протипоказань до вакцинації проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 не замінить, вакцинуватися не буде. 22.11.2021 року директоркою ЗЗСО за вих. номером №178 підготовлено повідомлення для [PERSON] , в якому зазначено, що на підставі повідомлення від 15.11.2021 року №171 «Про заміну медичних довідок щодо протипоказань профілактичного щеплення проти COVID-19 на довідку встановленого зразка» адміністрація ЗЗСО просила замінити позивачку надану нею довідку щодо протипоказань щеплення від COVID-19 до 23.11.2021 року на довідку встановленого зразку №028-1/о, та повідомлено, що в разі ненадання довідки №028-1/о [PERSON] буде відсторонена від роботи до усунення причин, що сприяли відстороненню. З вищезазначеним повідомленням [PERSON] ознайомилася 22.11.2021 року, про що свідчить її підпис па повідомленні. 22.11.2021 року директоркою ЗЗСО було складено акт в присутності заступників директорки [PERSON] , [PERSON] , про те що, вчителька початкових класів [PERSON] відмовилася від вакцинації проти COVID-19 заявивши, що таке явище як вакцинації проти COVID-19 заборонене релігією. 15.11.2021 року директорка звернулася до головного лікаря КНП «Центр ПМД» Вижницької міської ради Паламарюка Д.Г. за роз`ясненням, чи є протипоказання для вакцинації враховуючи довідку №255 від 20.10.2021 року, яку було видано [PERSON] . Головним лікарем було роз`яснено, що даною довідкою не підтверджуються протипоказання щодо вакцинації (щеплення), вона не повинна братися до уваги. Таким чином переконавшись, що вчителька [PERSON] не маючи абсолютних протипоказань для вакцинації (щеплення), директоркою було видано наказ про відсторонення. [PERSON] посилається на довідку №255 від 20.10.2021 року, однак її не можна вважати належним доказом, оскільки на адвокатський запит №65 віл 28.12.2021 року було отримано відповідь про те, що вказана довідка була видана помилково (безпідставно), оскільки відсутні будь-які дані (первинна медична документація), які б підтверджували, що [PERSON] абсолютно протипоказана вакцинація проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, це є особиста думка лікаря, що її видала. Крім того вона не підтверджує, що [PERSON] абсолютно протипоказана вакцинація, про що головним лікарем КНП «Центр ПМД» Вижницької міської ради Паламарюком Д.Г. директорці Сичовій О.Ю. було повідомлено на її усне звернення 15.11.2021 року, перед відстороненням від роботи працівника, та було наголошено, що зазначена довідка не повинна братись до уваги. Тому можна дійти висновку, що відсторонення від роботи позивачки здійснено правомірно, з дотриманням вимог чинного законодавства. Просив відмовити в задоволенні позову [PERSON] за безпідставністю. У наданих у встановлений судом строк запереченнях на відповідь на відзив на позов зазначив, що позиція позивачки про те, що на підставі довідки №255 від 20.10.2021 року вона вправі була відмовитись від вакцинації і не надавати іншу довідку, є помилковою. Постановою КМУ №1096 від 20.10.2021 року внесені зміни та доповнення до постанови КМУ №1236 від 09.12.2020 року, яка доповнена п.41-6 такого змісту: Керівникам державних органів, керівникам державних підприємств установ та організацій забезпечити відсторонення від роботи працівників обов`язковість профілактичних щеплень проти COVID-19, яких визначено Переліком та які відмовляються або ухиляються від проведення таких обов`язкових щеплень відповідно до ст.46 КЗпП, ч.2 ст.12 ЗУ «Про захист населення від інфекційних хвороб», крім тих, які мають абсолютні протипоказання до проведення таких профілактичних щеплень проти COVID-19 та надали медичний висновок про наявність протипоказань до вакцинації виданий закладом охорони здоров`я. Довідка вважається виданою закладом, як офіційний документ, якщо вона підписна керівником закладу. В даному випадку її повинен був підписати головний лікар КНП «Центр ПМД», його заступник чи виконуючий обов`язки головного лікаря, а не рядовий лікар, якого ніхто не уповноважував підписувати та видавати офіційні документи від імені закладу. Тому правильно головний лікар КНП «Центр ПМД» надає інформацію, що надана позивачкою довідка не є довідкою закладу, а є особистою думкою лікаря. Позивачка стверджує, що особиста думка лікаря викладається усно, а обставини зазначені в документі є офіційними і дійсними. Однак не надає жодних підтверджень, чому лікар не може висловлювати свою думку письмово. В довідці не зазначено, що позивачці протипоказана за станом здоров`я вакцинація від COVID-19, а лише рекомендовано утриматись від вакцинації до 15.01.2022 року. Тобто довідка, яку надала [PERSON] ні по формі, ні за змістом не відповідає вимогам, передбаченим п.41-6 постанови КМУ №1236 від 20.10.2021 року. У відповіді на відзив на позов позивачка стверджує, що актів від 26.10.2021 року, 19.11.2021 року та 22.11.2021 року нібито не існувало раніше, а вони складені вже під час знаходження позовної заяви в суді. Однак при цьому не надає жодних доказів на підтвердження цих тверджень. Крім того позивачка не заперечує, що вона дійсно відмовилась від вакцинації. Тому оскаржуваний наказ є правомірним і підстав для його скасування немає. Суд, заслухавши представника відповідача адвоката Кириляка Ю.В., вивчивши та дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення відповідача, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, дійшов висновку, що позов [PERSON] підлягає задоволенню в повному обсязі з таких підстав. Судом установлено, що позивачкою заявлено дві позовні вимоги: про визнання незаконним та скасування наказу директорки Вижницького ЗЗСО І-ІІІ ступенів ім. Ю. Федьковича О. Сичової від 23.11.2021 року №105-к про відсторонення позивачки від роботи; про стягнення з відповідача на користь позивачки заробітної плати за час незаконного відсторонення від роботи. На підтвердження позовних вимог позивачкою [PERSON] надано такі докази: - копію наказу директорки Вижницького закладу загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів ім. Юрія Федьковича Вижницької міської ради Оксани Сичової (далі по тексту директорка Закладу) №105-к від 23.11.2021 року «Про відсторонення від роботи [PERSON] », згідно якого:

Outcome: approved