Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-25 00:00:00

[PERSON] 29 жовтня 2021 року поштою направив до суду позов до відповідача [PERSON] про стягнення суми боргу, який надійшов до суду 8 листопада 2021 року. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 9 листопада 2021 року позов було залишено без руху, а позивачу надано строк для усунення недоліків з додержанням вимог п. 4 ч. 3 ст. 175, абз. 1 ч. 1 ст. 177 ЦПК України, з метою усунення яких 19 листопада 2021 року позивачем поштою було направлено виправлений позов, який надійшов до суду 24 листопада 2021 року. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 29 листопада 2021 року позов було прийнято до розгляду та відкрито провадження в цивільній справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 29 листопада 2021 року позивачу у задоволенні заяви про забезпечення позову було відмовлено. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 26 січня 2022 року було вирішено питання про заочний розгляд справи. Позивач у своєму позові посилався на те, що 13 серпня 2021 року надав відповідачу грошові кошти у борг у розмірі 50 400 гривень, які [PERSON] зобов`язалася повернути до 13 вересня 2021 року, про що відповідачем власноруч було написано розписку. Відповідач по закінченню терміну повернення боргу, грошові кошти позивачу не повернула, на неодноразові звернення позивача не реагує. Чисельні вимоги про повернення боргу залишила без задоволення. Позивач у своєму позові просив суд стягнути з відповідача на свою користь грошову суму у розмірі 50 400 гривень в рахунок погашення заборгованості, а також понесені судові витрати у розмірі 1 300 гривень. У своїй заяві позивач справу просив розглянути за його відсутності, позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомила, відзив на позов не надала. З урахуванням зазначених обставин, суд вважає за можливе розгляд справи провести на підставі наявних у справі доказів. Перевіривши матеріали справи, оцінивши надані і добуті докази, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до розписки від 13 серпня 2021 року [PERSON] взяла у [PERSON] у борг грошову суму у розмірі 50 400 гривень і зобов`язалася її повернути до 13 вересня 2021 року (а.с. 58-59). На підставі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Таким чином, суд приходить до висновку, що між сторонами було укладено договір позики, оскільки на виконання положень абз. 2 ст. 1046 ЦК України позивачем було передано відповідачу [PERSON] грошові кошти у сумі 50 400 гривень, і відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України його було оформлено належним чином: відповідачем власноруч було написано розписку. Абз. 1 ч. 1 ст. 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та порядку, що встановлений договором. Умовами розписки від 13 серпня 2021 року передбачено, що відповідач зобов`язується повернути суму боргу у повному об`ємі до 13 вересня 2021 року. У зв`язку тим, що відповідачем тривалий час сума боргу не поверталася, на неодноразові звернення про повернення боргу відповідач не реагує (а.с. 27-30), позивач був змушений звернутися з даним позовом до суду. Таким чином, оскільки [PERSON] отримані нею від [PERSON] грошові кошти у передбачений розпискою строк не повернула, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача грошові кошти у розмірі 50 400 гривень. На підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 908 гривень (а.с. 1) за подання позову до суду та судовий збір у розмірі 454 гривень (а.с. 2) за подання заяви про забезпечення позову. З урахуванням того, що ухвалою судді від 29 листопада 2021 року позивачу у задоволенні заяви про забезпечення позову було відмовлено, судовий збір у розмірі 454 гривень стягненню з відповідача не підлягає. За таких обставин, з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір, який ним було сплачено за подання позову до суду, у розмірі 908 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: approved