Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-24 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, про визначення місця проживання дітей. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що перебував у шлюбі з відповідачам, він якого народилося двоє дітей: дочка [PERSON] , [INFO] , та дочка [PERSON] , [INFO] . Сімейне життя не склалося, тому, відповідно до рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 19.01.2018 року, їх шлюб розірвано. 08.03.2020 року відповідач виїхала за межі України та досі не повернулася, поте постійно телефонує та повідомляє, що забере дітей, тобто згоди, щодо визначення місця проживання дітей не досягнуто. Позивач вважає, що проживання доньок разом з ним повністю відповідає інтересам дітей, він має можливість забезпечити їм належні умови проживання, повною мірою займатися вихованням дівчаток, чого відповідач забезпечити не в змозі. Просить суд визначити місце проживання дочки [PERSON] , [INFO] , та дочки [PERSON] , [INFO] , разом з батьком. Представник позивача адвокат Костюк Ю.М. в судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю, надала пояснення аналогічні викладеним у позові, просила позов задовольнити повністю. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. З метою належного повідомлення відповідача про розгляд справи 25.01.2022 року судом було розміщено оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Представник третьої особи служби у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві до судового засідання не з`явився, звернувшись з клопотанням про розгляд справи за його відсутності на надав висновок органу опіки та піклування про доцільність визначення місця проживання дітей з батьком. Вислухавши доводи представника позивача, з`ясувавши обставини справи, дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 19.01.2018 року шлюб, укладений між [PERSON] та [PERSON] , - розірвано (а.с. 19-20). Від шлюбу сторони мають малолітню дочку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , та малолітню дочку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] . (а.с. 22-23) Після припинення шлюбу спільні діти залишилися проживати разом з батьком, про що свідчать довідки про реєстрацію місця проживання особи ( а.с. 34, 35). Згідно довідки Дніпровського управління поліції у м. Києві ГУНП України № х-2257/125/50-2021 від 11.05.2021 року, [PERSON] , [INFO] , перетнула Державний кордон 08.03.2020 року виїхавши за територію України та по теперішній час не повернулася. (а.с. 21) Для дітей забезпечені належні умови для проживання, виховання, фізичного та духовного розвитку, що підтверджується Актом № 51 від 05.05.2021 року обстеження умов проживання (а.с. 34) характеристиками класних керівників середньої школи № 42 м. Києва (а.с.24-27). Позивач [PERSON] офіційно працевлаштований, має стабільний заробіток має позитивну характеристику за місцем роботи. За приписами ст.. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає. Положеннями ч. 1, ч. 2 ст. 161 СК України визначено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. З аналізу практики Європейського суду з прав людини встановлено, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. При розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. Положеннями ст.. 19 СК України встановлено, що при розгляді спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, визначення місця проживання дитини, обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2019 року у справі № 377/128/18 (провадження № 61-44680св18) зазначено, що «тлумачення ч.1 ст. 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку». Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Крім того, поняття "розлучення дитини та матері" не є тотожним поняттю «визначення різних місць проживання матері та дитини», оскільки мати дитини у разі визначення місця проживання дитини з батьком не обмежена у своєму праві на спілкування з дитиною, турботу відносно дитини та участь у вихованні дитини і може реалізувати свої права шляхом домовленості з батьком дитини щодо встановлення часу та порядку спілкування з дитиною або за рішенням органу опіки та піклування чи за судовим рішенням з цього питання. Таким чином, положення статті 6 Декларації прав дитини, прийнятій Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, не можна тлумачити таким чином, що у матері малолітніх дітей мається перевага перед батьком при вирішенні питання щодо визначення місця проживання дитини. При вирішенні питання про визначення місця проживання малолітньої [PERSON] та [PERSON] , суд в контексті першочергового урахування інтересів дітей, враховуючи добросовісне виконання позивачем [PERSON] батьківських обов`язків, створення для дітей необхідних умов для проживання та розвитку, забезпечення їх усім необхідним, а також відсутність виключних обставин, які б унеможливлювали проживання дітей з батьком, чи негативно впливали на їх виховання та розвиток, бажання самих дітей проживання з батьком, приходить до висновку про обґрунтованість позову та визначення місця проживання дітей з батьком. При цьому, визначення місця проживання дітей разом з батьком не позбавляє права відповідача у справі спілкуватися з доньками та не обмежує її у здійсненні своїх батьківських прав та обов`язків. На підставі викладеного,

Outcome: approved