Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-23 00:00:00

10 січня 2022 року Кременецький районний суд Тернопільської області ухвалив рішення про задоволення вище вказаної позовної заяви - визнано незаконним та скасовано наказ директора навчально-виховного комплексу «Кременецька загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів №5 - Дошкільний навчальний заклад» Кременецької міської ради Тернопільської області від 08.11.2021 № 153-к «Про відсторонення [PERSON] від роботи» та допустити до роботи [PERSON] на посаді вчителя музичного мистецтва та музичного керівника навчально-виховного комплексу «Кременецька загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів №5 - Дошкільний навчальний заклад» Кременецької міської ради Тернопільської області. Стягнуто із навчально-виховного комплексу «Кременецька загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів №5 - Дошкільний навчальний заклад» Кременецької міської ради Тернопільської області на користь [PERSON] середній заробіток за час відсторонення від роботи 26423 гривні 93 копійки, яка зазначена без відрахування податку та обов`язкових платежів і зборів, та з якої податок і збори підлягають відрахуванню при сплаті. Стягнути із навчально-виховного комплексу «Кременецька загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів №5 - Дошкільний навчальний заклад» Кременецької міської ради Тернопільської області на користь [PERSON] 908 грн. сплаченого судового збору. 13.01.2022 позивач [PERSON] подав заяву з проханням ухвалити додаткове рішення про стягнення з відповідача понесених витрат на правову (правничу) допомогу в розмірі 13000.00 гривень та додав відповідні документи на підтвердження вказаних витрат. Представник відповідача подала заперечення на заяву про стягнення витрат на правову допомогу. Вважає заявлені витрати неспівмірними зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт. Відсутні докази на надані послуги, а саме: попереднього опрацювання матеріалів, усних консультацій, роз`яснення ,узгодження правових позицій, пошуку та подання доказів, як заявлено в акті прийому передачі наданих послуг. Гонорар успіху взагалі не передбачений умовами договору, що робить неможливим його стягнення з відповідача. Згідно з положеннями пункту 1 частини 3 статті 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на правничу допомогу. Відповідно до частин 1, 2 статті 134 ЦПК України, разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Відповідно до частин 4,5,6 статті 134 ЦПК України Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до статті 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Пунктом 3.2 Рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 (у справі за конституційним зверненням громадянина [PERSON] щодо офіційного тлумачення положень статті 59 Конституції України (справа про право на правову допомогу) передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Так, у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні Європейського суду з прав людини від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Чинне цивільне - процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. Як передбачено ч.1 ст.137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадку надання правничої допомоги за рахунок держави. Розмір судових витрат встановлюється на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків, тощо), які подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву (ч.8 ст.141 ЦПК України). Відповідно до ч.3 ст.137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до частин 4,5,6 ст.137 ЦПК України Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Позивач в позовній заяві зазначив, що подасть протягом п`яти днів після ухвалення рішення документально підтвердженні судові витати на правову допомогу. 13 січня 2022 року подав заяву про ухвалення додаткового рішення та додав документи, а саме, копію договору про правову допомогу, копія додаткового договору про правову допомогу, акту прийому-передачі наданих правничих послуг від 10.01.2020 року, копія детального опису виконаних робіт. Із поданого акту прийому-передачі наданих правничих послуг до Договору №12/02/21-11 від 12.11.2021 року та додаткової угоди №10/05/22-011 від 10.01.2022 року про надання правничої допомоги вбачається, що при визначенні розміру оплати на правничу допомогу сторони керуються вказаним договорами , , актом виконаних робіт, відповідно до якого за надання правничої допомоги у суді першої інстанції Клієнт виплачує адвокату гонорар 8 000 гривень та гонорар успіху 5000 гривень. Сторонами Договору підписано Акт прийому-передачі наданих правничих послуг року на суму 13000,00 грн. При визначенні суми відшкодування суд виходить із критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), їх співмірності із задоволеними вимогами, та пропорційності відносно задоволених вимог, а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи. Суд вважає, що така складова гонорару адвоката, як гонорар успіху, не підлягає стягненню, оскільки не підпадають дію статті 137 ЦПК України. З урахуванням критеріїв співмірності, пропорційності із задоволеними вимогами, складності справи та обсягу і складності виконаної адвокатом роботи, заперечень відповідача, наданими доказами, виходячи з конкретних обставин справи, із зазначених позивачем витрат на правничу допомогу в розмірі 13000 грн. до стягнення підлягають витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5000 грн. За таких обставин належить ухвалити додаткову постанову про стягнення з відповідача на користь позивача витрати на правничу допомогу в розмірі 5000 грн.

Outcome: partial