Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-01 00:00:00

У липні 2021 року позивач звернувся до суду із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ПРОСТІ ЗАЙМИ» до [PERSON] про стягнення заборгованості, в обґрунтування якого вказало, що 26 червня 2018 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ПРОСТІ ЗАЙМИ» та [PERSON] було укладено Договір про надання фінансових послуг № 180626-081727 на суму 3000,00 грн зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 60,00 грн за кожен день такого користування строком на 16 календарних днів шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок відповідача. Кредитний договір було укладено в Інформаційно-телекомунікаційній системі Товариства в електронній формі, яка відповідно до норм чинного законодавства прирівнюється до письмової форми. Товариство з обмеженою відповідальністю "ПРОСТІ ЗАИМИ" є фінансовою установою та здійснює діяльність що до надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту. Товариство виконало свої зобов`язання з приводу надання грошових коштів. Відповідач взяв на себе зобов`язання повернути кредит у розмірі 3000,00 гри та сплатити проценти у розмірі 960,00 грн у строк 16 днів до 11 липня 2018 року, а також сплатити неустойку у вигляді пені згідно кредитного договору. 09 липня 2018 року відповідач частково здійснив внесення коштів на рахунок Товариства в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором. На момент 11 липня 2018 року термін платежу за договором настав, однак відповідач не виконав свої зобов`язання, а саме: не повернув отримані на підставі укладеного договору кошти та не сплатив проценти. Станом на 26 травня 2021 року заборгованість відповідача за Кредитним договором склала: сума кредиту 3000,00 грн, проценти за користування кредитом - 63120,00 грн, пеня - 1500,00 грн, індекс інфляції за весь період прострочення - 933,66 грн та три проценти річних від простроченої суми - 2986,55 грн. Загальний розмір заборгованості відповідача за кредитним договором становить 71540,21 грн, які позивач просив стягнути з відповідача на користь ТОВ «ПРОСТІ ЗАЙМИ». Відповідач у відзиві на позовну заяву просив у задоволенні позовних вимогв частині стягнення відсотків в сумі 63000,00 грн, індексу інфляції у сумі 248,23 грн, 3% різних у сумі 2717,55 грн відмовити за необґрунтованістю. До вимог про стягнення пені у розмірі 1500 грн просив застосувати наслідки пропуску позовної давності, у зв`язку з чим відмовити у задоволенні позовних вимог в цій частині. До позовних вимог в іншій частині заперечень від відповідача не надійшло. Ухвалою суду від 19 листопада 2021 рокувитребувано у АТ КБ «ПриватБанк» (код ЄДРПОУ 14360570, місцезнаходження: м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д): інформацію про повні реквізити карти [NUMBER] , категорія VISA із зазначенням прізвища, ім`я та по батькові особи, на ім`я якої відкрита зазначена карта; інформацію щодо надходження на зазначену карту 26 червня 2018 року о 08:26:23 год переказу у розмірі 3000,00 грн, якщо так - надати підтверджуючі документи про оплату. Сторони в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином і в установленому законом порядку. Позивач у позовній заяві просив справу розглянути за відсутністю сторони позивача. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Відповідно до ч. 3 ст. 131 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з`явились в судове засідання без поважних причин. Таким чином, суд вважає, що відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин, причину неявки суду не повідомив, про час і місце судового засідання був повідомлений належним чином, у зв`язку з чим суд вважає можливим розглянути справу за відсутності відповідача. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено обставини про те, що 26 червня 2018 року між ТОВ «Прості займи» та [PERSON] укладено кредитний договір №180626-081727 в онлайн режимі шляхом заповнення в електронній формі заяви-анкети на сайті. Відповідно до умов договору [PERSON] отримав кредит на особисті потреби у розмірі 3000,00 грн строком на 16 днів, до 11 липня 2018 року включно, зобов`язався повернути кредит у розмірі 3000,00 грн зі сплатою процентів у розмірі 960,00 грн. Розмір процентів 2% за кожен день користування кредитом (730 відсотків річних). Дата початку нарахування процентів за користування кредитом 26.06.2018 (а. с. 11). Окрім того позичальник зобов`язався при виникненні заборгованості сплатити неустойку у вигляді штрафу у розмірі 3 % за кожен день користування у межах встановленого строку та пеню у розмірі 3,64 % від суми заборгованості, починаючи з першого дня заборгованості, на 15 й день - 5,02 %, на 30 й день - 7,67 %. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори (пункт 1 частини другої статті 11 ЦК України). Цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї (частини перша та друга статті 14 ЦК України). Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Окрім того, [PERSON] у відзиві на позовну заяву не оспорював укладання даного договору з ТОВ «ПРОСТІ ЗАЙМИ» та визнав, що уклав даний договір, отримав в кредит грошові кошти у розмірі 3000 грн на зазначених вище умовах. Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Таким чином суд вважає доведеною обставину укладання кредитного договору між ТОВ «ПРОСТІ ЗАЙМИ» та [PERSON] від 26 червня 2018 року на умовах, що зазначені вище. Згідно зі статтею 627 ЦК України відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, вибору контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Отже, свобода договору означає право громадян або юридичних осіб вступати чи утримуватися від вступу у будь-які договірні відносини. Свобода договору проявляється також у можливості, наданій сторонам визначити умови такого договору. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Судом встановлено що між сторонами укладено кредитний договір за умовами якого [PERSON] отримав 26 червня 2018 року кредитні кошти у розмірі 3000 грн, які зобов`язався повернути до 11 липня 2018 року включно зі сплатою 2% за кожен день користування кредитом, тобто по 60 грн за день у загальному розмірі 960 грн. Таким чином, сторони узгодили умови договору щодо розміру процентів за користування кредитними коштами (2% за кожен день або 730% річних) та строк кредитування (до 11 липня 2018 року включно). Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованість за процентами процентам за користування кредитом з 26 червня 2018 року до 26 травня 2021 року складає 63120,00 грн, які позивач просить стягнути з відповідача. Відповідно до ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У пункті 54 постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12-ц зроблено висновок, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. За таких обставин, суд вважає, оскільки зі спливом строку кредитування припинилося право позивача нараховувати проценти за кредитом, то після 11 липня 2018 року позивач не мав права нараховувати відповідачу проценти за користування кредитними коштами. Суд дійшов висновку, оскільки право позивача нараховувати проценти за користування кредитом припинилося 11 липня 2018 року, то вимоги позивача про стягнення з [PERSON] заборгованості по процентами за користування кредитом за період з 12 липня 2018 року по 26 травня 2021 року в сумі 63000 грн задоволенню не підлягають у зв`язку з необґрунтованістю. Як вбачається з розрахунку заборгованості, долученого до позовної заяви позивачем, в якій, зокрема, відображено часткове погашення боржником заборгованості за відсотками 09 липня 2018 року на суму 840,00 грн, заборгованість [PERSON] за нарахованими процентами за користування кредитом відповідно до умов кредитного договору від 26 червня 2018 року №180626-081727 за період з 26 червня 2018 року до 11 липня 2018 року складає 120 грн, які добровільно відповідачем не сплачено, у зв`язку з чим позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Також суд відмовляє у задоволенні позовних вимог про стягнення пені у розмірі 1500 грн, виходячи з наступного. Із наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що позивачем заборгованість за пенею за несвоєчасне повернення кредиту розрахована за період з 12 липня 2018 року по 23 липня 2018 року в сумі 1500 грн. Як зазначалося вище строк кредитування за договором від 26 червня 2018 року сплив 11 липня 2018 року, тому право кредитодавця нараховувати передбачену договором пеню припинилося з цієї дати. Саме такі висновки щодо застосування норм права до спірних правовідносин сформульовані Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц, від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12-ц, які відповідно до вимог частини 4 статті 263 ЦПК України мають враховуватися судом при виборі і застосуванні норм права. Відповідно до 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. За таких обставин суд вважає, оскільки зі спливом строку кредитування припинилося право позивача нараховувати пеню за кредитом, то після 11 липня 2018 року позивач не мав права нараховувати відповідачу пеню за кредитним договором від 26 червня 2018 року, тому вимоги позивача про стягнення з [PERSON] пені за період з 12 липня 2018 року по 23 липня 2018 року в сумі 1500 грн не підлягають задоволенню за необґрунтованістю. Щодо вимог позивача про стягнення заборгованості за кредитним договором у сумі 3000 грн, то вони підлягають задоволенню, виходячи з наступного. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 зазначено, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку банку не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, Велика Палата Верховного Суду погоджується із висновком судів попередніх інстанцій, що він вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. Звертаючись до суду з позовом позивач посилається на те, що на виконання кредитного договору від 26 червня 2018 року [PERSON] були видані кредитні кошти в розмірі 3000 грн строком до 11 липня 2018 року, що власне не оспорюється відповідачем. З огляду на викладене та враховуючи, що фактично отримані та використані відповідачем кошти у добровільному порядку позивачу у повному обсязі не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, суд вважає, що позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів, а тому позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту у розмірі 3000 грн підлягають задоволенню. Щодо позовних вимог про стягнення індексу інфляції за весь період прострочення та 3% річних віт простроченої суми суд зазначає наступне. Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином вимога позивача про стягнення з [PERSON] , який прострочив виконання грошового зобов`язання, індексу інфляції за весь період прострочення та 3% річних є обґрунтованою. З наданих ТОВ «Прості Займи» розрахунків збитків від інфляції та розрахунку трьох відсотків річних за період з 26 червня 2018 року до 26 травня 2021 року вбачається, що нараховано збитки від інфляції в сумі 933,66 грн за весь період прострочення та три відсотки річних в сумі 2986,55 грн від простроченої суми. Разом з тим, суд не може погодитися з розміром зазначених сум, оскільки їх було нараховано виходячи із розміру заборгованості за кредитним договором у розмірі 63000 грн, в той час як судом визнано заборгованість у розмірі 3120 грн. Враховуючи заборгованість за тілом кредиту в сумі 3000,00 грн та заборгованість за процентами за користування кредитом у розмірі 120,00 грн, судом було здійснено розрахунок індексу інфляції та 3% річних від суми заборгованості, та встановлено, що за період прострочення виконання грошового зобов`язання з [PERSON] підлягають стягненню інфляційні втрати у розмірі 685,43 грн, а також 3 % річних від простроченої суми у розмірі 269,00 грн. В іншій частині позовні вимоги про стягнення інфляційних втрат та 3% річних задоволенню не підлягають за необґрунтованість. Доводи позивача про те, що сторони у пункті 3.4 Правил про порядок надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту ТОВ «Прості Займи», передбачили іншу домовленість, яка на відміну від загального правила щомісячної виплати процентів лише у межах погодженого сторонами строку кредитування допускає нарахування позивачем процентів за користування кредитом по день повного погашення заборгованості, не заслуговує на увагу з огляду на таке. До позовної заяви позивачем додано копію Правил про порядок надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту ТОВ «Прості Займи». При цьому, вказана копія Правил не підписана відповідачем. Згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Проте, позивачем не зважаючи на вимоги ст. 81 ЦПК України про те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, не було надано суду доказів на підтвердження обставин того, що відповідач погодився з вказаними Правилами. Оскільки вказані Правила, які містяться в матеріалах даної справи, не підписані відповідачем, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору. В ч. 1 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Як вбачається із матеріалів справи, позивачем при поданні позовної заяви сплачений судовий збір в сумі 2270 грн, що підтверджується платіжним дорученням (а.с. 5). Оскільки позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «ПРОСТІ ЗАЙМИ» підлягають частковому задоволенню, то понесені судові витрати за подання позовної заяви відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідачки на користь позивача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в сумі 477,73 грн.

Outcome: partial