Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-24 00:00:00

До Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] , в якій позивач просить суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі у розмірі 8000 грн. на двох дітей, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, з дня пред`явлення позову і до досягнення дітьми повноліття. На обґрунтування вимог позивач посилається на те, що з 19 січня 2008 року вона перебуває у шлюбі із [PERSON] . Під час шлюбу у [PERSON] та [PERSON] народились діти: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Шлюбні відносини між ними припинені. Позивачка звернулась із позовом про розірвання шлюбу. Відповідач належним чином не виконує обов`язку щодо утримання родини, не надає належної матеріальної допомоги, ставить її у скрутне матеріальне становище, наразі вона не працює та перебуває у декретній відпустці. Зазначає, що вона повністю займається вихованням дітей, піклується про них, утримує. У добровільному порядку відповідач не надає матеріальну допомогу на утримання дітей. Відповідач не скористався своїм правом та відзив на позов на адресу суду не направив. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 06 жовтня 2021 року відкрито провадження у справі, вирішено проводити розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження, судові засідання із повідомленням (викликом) сторін. Роз`яснено сторонам їх право та строки для подачі до суду відзиву на позов та відповіді на відзив. Від позивачки до суду надійшла заява, у якій вона просила розглянути справу за її відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягала. Відповідач надав заяву, у якій просив розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги визнав у повному обсязі. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з розглядом справи за відсутності учасників справи. Судом досліджуються саме представлені письмові докази на підтвердження та спростування тих обставин, на які посилалася позивач, інших суду не представлено та про їх витребування перед судом не порушувалося клопотань. Суд, вирішуючи питання, передбачені ст. ст. 12, 264 ЦПК України, виходить з такого. Предметом спору (змістом спірних правовідносин) у справі є стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. Судом установлено, що з 19 січня 2008 року [PERSON] перебуває у шлюбі із [PERSON] . Під час шлюбу у [PERSON] та [PERSON] народились діти: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Згідно із актом про фактичне проживання від 27 серпня 2021 року, складеного головою правління ОСББ «9Авіа-10», [PERSON] разом із дітьми: [PERSON] та [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] . Досліджуючи обставини справи, необхідно дійти висновку, що права позивача підлягають захисту у відповідності до ст. 4 ЦПК України, ст. ст. 7, 180 СК України. Оскільки спір виник з приводу обов`язку батьків утримувати дитини, то до застосування підлягають норми Сімейного кодексу України. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (ч. 3 ст. 181 СК України). За положеннями ч. ч. 1, 2 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно з ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Статтею 184 СК України передбачено, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду з дня пред`явлення позову. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Таким чином, визначаючи належний до стягнення з відповідача розмір аліментів, суд враховує вимоги ст. 182 СК України, право дітей на достатній рівень життя, з урахуванням обов`язку батьків утримувати своїх дітей, суд приймає визнання відповідачем пред`явленого позову, оскільки таке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, у зв`язку з чим суд ухвалює рішення про задоволення позову у заявленому позивачем розмірі 8000 грн. на двох дітей. Разом із тим, відповідно до вимог ст. 184 СК України розмір аліментів, визначений у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону, тому вимога позивача щодо стягнення аліментів у твердій грошовій сумі, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, задоволенню не підлягає. У разі офіційного працевлаштування відповідача, він не позбавлений права на звернення до суду із вимогами про зміну способу стягнення аліментів. Відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України рішення суду в межах суми платежу за один місяць допускається до негайного виконання. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно задоволених позовних вимог. Проте, положеннями статті 142 ЦПК України передбачено порядок розподілу судових витрат у разі визнання позову, закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду. За змістом ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Аналогічна норма викладена і в ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір». Таким чином, оскільки відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, а позивач звільнена від сплати судового збору в силу вимог п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», необхідно дійти висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь держави половини судового збору, тобто 454 грн.

Outcome: partial