Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-30 00:00:00

Позов обґрунтований тим, що [PERSON] є споживачем послуг з газопостачання, які надаються позивачем, та приєдналася до умов Типового договору шляхом фактичного споживання природного газу. Оператор ГРМ, яким є АТ «Харківгаз», підтверджує відкриття на ім`я відповідача [PERSON] особового рахунку та фактичний обсяг розподілу природного газу на його користь за адресою проживання. Внаслідок систематичного нехтування відповідачем своїх обов`язків щодо повної та своєчасної оплати послуг з газопостачання станом на 28 лютого 2021 року утворилась заборгованість в розмірі 9433,15 грн. Однак заборгованість до теперішнього часу не сплачена. Таким чином, у зв`язку з несвоєчасним здійсненням оплати за природній газ, позивачем були нараховані 3% річних на суму заборгованості в розмірі 1086,82 грн. та інфляційні втрати в розмірі 2592,76 грн. Ухвалою від 11 червня 2021 року було відкрито провадження в справі та призначено її розгляд в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Відповідно до ч. 8 ст. 279 ЦПК України суд при розгляді справи у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а також заслуховує усні пояснення сторін та показання свідків. Заочним рішенням від 16 липня 2021 року позовні вимоги ТОВ «ХАРКІВГАЗ ЗБУТ» були задоволені в повному обсязі та стягнуто з відповідача [PERSON] заборгованість за надані послуги з газопостачання у розмірі 9433,15 грн., а також 3% річних в розмірі 1086,82 грн., інфляційні втрати в розмірі 2592,76 грн. та судовий збір в розмірі 2270,00 грн. 25 серпня 2021 року відповідачем [PERSON] була подана заява про перегляд заочного рішення. За результатами розгляду цієї заяви ухвалою від 08 вересня 2021 року заочне рішення від 16 липня 2021 року в справі № 630/345/21 було скасовано та призначено справу позовом ТОВ «ХАРКІВГАЗ ЗБУТ» до [PERSON] про стягнення заборгованості за надані послуги з газопостачання, до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Цією ж ухвалою відповідачу [PERSON] був визначений 15-денний строк з моменту отримання копії ухвали для подання відзиву. Копію ухвали від 08 вересня 2021 року відповідач [PERSON] фактично отримав 02 листопада 2021 року. Відповідач [PERSON] відзив на позов від 18 листопада 2021 року подав до суду з пропуском встановленого для нього судом процесуального строку. Враховуючи відсутність поважних причин, які б могли завадити відповідачу [PERSON] подав відзив на позов вчасно, ухвалою, постановленою в судовому засіданні 29 листопада 2021 року без виходу до нарадчої кімнати, відзив залишений без розгляду. В подальшому розгляд справи відбувся за наявними в ній матеріалами. 18 листопада 2021 року відповідачем [PERSON] була подана окрема письмова заява про застосування строків позовної давності. 02 листопада 2021 року представником позивача [PERSON] була подана заява про відмову від позовної вимоги про стягнення з відповідача [PERSON] заборгованості за надані послуги з газопостачання у розмірі 9433,15 грн. В судовому засіданні 29 листопада 2021 року під час вирішення по суті заявленого клопотання представник позивача [PERSON] пояснив, що подане клопотання від 02 листопада 2021 року він не підтримує та заперечив проти закриття провадження в справі в частині вимоги про стягнення з відповідача [PERSON] заборгованості за надані послуги з газопостачання у розмірі 9433,15 грн. Представник позивача [PERSON] пояснив, що зазначену позовну вимогу він не підтримує, оскільки заборгованість була сплачена відповідачем після відкриття провадження в справі. Тому розгляд справи був продовжений в обсязі заявлених позовних вимог. Ухвалою від 29 листопада 2021 року за ініціативою суду від Харківської районної Державної нотаріальна контора Харківської області були витребувані належним чином засвідчені копії матеріалів спадкової справи відкритої після [PERSON] , який помер [INFO] , та який на час смерті проживав за адресою: [ADDRESS] . Під час розгляду справи по суті представник позивача [PERSON] у вступному слові підтримав заявлені позовні вимоги та просив їх задовольнити, в промові він посилався на обставини, викладені в позовні заяві. Відповідач [PERSON] у вступному слові пояснив, що позовні вимоги не визнає, та просив в їх задоволенні відмовити, пояснивши таке. Він вважає, що не являється споживачем природного газу, бо власником житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , й досі записаний батько [PERSON] , який помер ще у 2010 році. Після його смерті житловий будинок прийняв у спадок його онук, тому він, [PERSON] , у 2021 році сплатив заборгованість за спожитий газ, аби цим допомогти в оформленні права власності на житловий будинок на ім`я племінника. За спожитий газ він сплачував і в попередні роки. В судовому засіданні, вислухавши усні промови учасників судового процесу, дослідивши наявні в справі докази, суд встановив наступне встановлено наступне. Згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно № 287278942 від 29 листопада 2021 року житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , зареєстрований на праві власності на ім`я [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину, посвідченого 20 жовтня 2004 року Другою Державною нотаріальною конторою Харківського району Харківської області за реєстр. № 1-1944. [PERSON] помер [INFO] , про що відділом РАЦС Люботинського міського управління юстиції Харківської області 25 березня 2011 року було видано повторно свідоцтво про смерть [NUMBER] . Згідно з матеріалами спадкової справи 114/2011, відкритої після смерті [PERSON] , до нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини у шестимісячний строк звернулись [PERSON] , який є онуком спадкодавця, і [PERSON] , відповідач в справі. Відповідно до ст.ст. 1261, 1269 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом ма-ють діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки; малолітня, неповнолітня особа вважаються такими, що прийняли спадщину. Спадкоємець вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він подав нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Верховними Судом України неодноразово під час розгляду справ з підстав, передбачений п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 355 ЦПК України, проводився аналіз застосування норм спадкового права, викладених в книзі шостій ЦК України. Так, за результатами розгляду справи № 6-33цс15 (постанова Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 8 квітня 2015 року) Верховним Судом України було зроблено висновок про наступне: «Аналіз норм статей 1216, 1218, 1219, 1231, 1268, 1269, 1296, 1297 ЦК України дає підстави для висновку про те, що спадкові права є майновим об`єктом цивільного права, реалізувавши які спадкоємець, незалежно від отримання ним свідоцтва про право на спадщину, набуває прав на спадкове майно, в тому числі нерухоме (право володіння, користування), а з моменту оформлення права власності на нерухоме майно і право розпорядження ним. Відсутність у спадкоємця, який прийняв спадщину, свідоцтва про право власності на спадкове нерухоме майно не позбавляє кредитора спадкодавця звернутися на підставі норми ст. 23 Закону України «Про іпотеку» до такого спадкоємця, що зволікає з отриманням свідоцтва з вимогами про звернення стягнення на спадкове майно, яке є предметом іпотеки.». Приймаючи до уваги правовий висновок Верховного Суду України, суд приходить до переконання, що спадкоємці [PERSON] та [PERSON] , які у належний спосіб прийняли спадщину після смерті власника житлового будинку [PERSON] , набули право власності, хоча і в обмеженому обсязі, на житловий будинок [ADDRESS] . А від так, до них перейшли обов`язки споживачів комунальних послуг. Відсутність у вказаних осіб свідоцтва про право власності на спадщину у виді спірного житлового будинку лише обмежує їх в розпорядженні нерухомим майном. Згідно з відміткою у паспорті відповідач [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , з 27 червня 2001 року. Зі слів відповідача він фактично проживає в житловому будинку [ADDRESS] . На час прийняття спадщини [PERSON] був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . На ім`я [PERSON] відкрито рахунок споживача № [NUMBER] . Але з яких підстав такий рахунок відкрито лише на ім`я одного зі співвласників, та не було відрито такий рахунок на ім`я іншого співвласника [PERSON] , суд з`ясувати не зміг, бо представником позивача не надано доказів чи пояснень з цього приводу, і такі докази, не зважаючи на проявлену ініціативу, суд не зміг отримати від Оператор ГРМ, яким є АТ «Харківгаз». Відносини, які виникають між постачальниками та споживачами природного газу, з урахуванням їх взаємовідносин з операторами газорозподільної системи, регулюються Правилами постачання природного газу, затвердженими постановою НКРЕКП № 2496 від 30 вересня 2015 року та зареєстрованими в Міністерстві юстиції України 06 листопада 2015 року за № 1382/27827. Відповідно до розділу III Правил постачання природного газу, постачання природного газу побутовому споживачу здійснюється на підставі договору, що укладається між ним та постачальником на умовах типового договору постачання природного газу побутовим споживачам, затвердженого Регулятором, які є однаковими для всіх побутових споживачів України. Договір постачання природного газу побутовим споживачам укладається з урахуванням статей 633, 634, 641 та 642 Цивільного кодексу України шляхом заявочного приєднання побутового споживача до умов договору постачання природного газу побутовим споживачам, що розміщений на офіційному веб-сайті Регулятора та постачальника і не потребує двостороннього підписання письмової форми договору. Типовий договір постачання природного газу побутовим споживачам було офіційно опубліковано ТОВ «Харківгаз збут» в газеті «Слобідський край» № 156 від 31 грудня 2015 року, та розміщений на офіційному сайті Товариства (https://khgaszbut.104.ua/ua/gas-supply-agreement?page=2). Відповідно до п. 4 розділу III Правил для забезпечення приєднання до умов договору постачання природного газу побутовим споживачам усіх діючих побутових споживачів, об`єкти яких знаходяться в межах закріпленої території постачальника із спеціальними обов`язками, останній в установленому порядку надсилає кожному побутовому споживачу заяву-приєднання до умов договору. Якщо споживач не повернув постачальнику заяву-приєднання, фактом згоди споживача про приєднання до умов договору (акцептування заяви-приєднання) є сплачений споживачем рахунок (квитанція) постачальника за поставлений природний газ, а щодо постачальника із спеціальними обов`язками - і факт фактичного споживання природного газу після офіційного опублікування договору таким постачальником. Аналогічні правила укладення договору закріплені у п. 1.3 розділу I Типового договору постачання природного газу побутовим споживачем, затвердженим Постановою НКРЕКП № 2500 від 30.09.2015 року. У разі незгоди споживача укладати договір з постачальником із спеціальними обов`язками та за відсутності укладеного в установленому порядку договору постачання природного газу з іншим постачальником споживач не має права споживати природний газ із газорозподільної системи та має подати до оператора ГРМ письмову заяву про припинення розподілу природного газу на його об`єкт. Згідно з п. 6.2 розділу VI Типового договору постачання природного газу побутовим споживачем, затвердженим Постановою НКРЕКП № 2500 від 30 вересня 2015 року постачальник зобов`язаний безперервно постачати природній газ в порядку та на умовах, передбачених цим Договором, а побутовий споживач зобов`язаний згідно з п. 5.1 розділу V вищезазначеного Договору забезпечувати своєчасну та повну оплату послуг Постачальнику згідно з умовами цього Договору. Відповідно до повідомлення Мереф`янського відділення АТ «Харківгаз» № 610-СЛ-15603-0719 від 03 липня 2019 року за адресою: [ADDRESS] , за період з 01 березня 2017 року по 31 травня 2019 року фактичний обсяг розподілу природного газу з газорозподільної системи АТ «Харківгаз» складає 1437 м.куб. Згідно з наданого ТОВ «ХАРКІВГАЗ ЗБУТ» розрахунку вбачається, що протягом 2017-2018 років за адресою: [ADDRESS] відбувалось споживання природного газу, за який до квітня 2018 року проводилась оплата не в повному обсязі. За інформацією ТОВ «ХАРКІВГАЗ ЗБУТ» платежі за оплату спожитого природного газу надходили від відповідача [PERSON] . Те саме відповідач [PERSON] пояснив суду у своєму вступному слові. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Згідно з ч. 1 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Відповідно до п. 22 Розділу III Правил постачальник має право вимагати від споживача-боржника оплати вартості природного газу, фактично спожитого ним. На підставі викладеного, у співвласників [PERSON] і [PERSON] виникли зобов`язання щодо сплати заборгованості за надані послуги з газопостачання. Не укладення письмового договору про надання послуг не є підставою для звільнення споживачів від оплати відповідних фактично наданих послуг. Аналогічну правову позицію викладено в постановах Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 221/515/15-а та Верховного Суду від 18 березня 2019 року у справі № 210/5796/16-ц, згідно з якою, споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користуються ними, і відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг в такому випадку не може бути підставою для звільнення споживача від їх оплати у повному розмірі. Таким чином, суд вважає, що співвласники [PERSON] і [PERSON] приєдналися до умов Типового договору шляхом фактичного споживання природного газу, оскільки ними не була подана заява про добровільне припинення споживання природного газу та припинення розподілу природного газу за адресою житлового будинку, який перебуває в їх власності. Згідно з положеннями ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Але через те, що співвласники житлового будинку [PERSON] і [PERSON] неналежним чином виконували свій обов`язок по оплаті вартості спожитого природного газу, виникла заборгованість через несплату послуг з газопостачання, яка станом на 28 лютого 2021 року складала 9433,15 грн. В поданій суду представником позивача [PERSON] заяві від 02 листопада 2021 року підтверджено ту обставину, що заборгованість за спожитий природний газ в розмірі 9433,15 грн. погашена в повному обсязі відповідачем [PERSON] після відкриття провадження в цій справі. Враховуючи пояснення відповідача [PERSON] , що оплату заборгованості він здійснив самостійно аби тим самим допомогти своєму племіннику [PERSON] , суд вважає, що [PERSON] в даному випадку діяв на користь та в інтересах іншого співвласника [PERSON] , виконавши його обов`язок перед постачальником природного газу. Відповідно до п. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом. Таким чином, у зв`язку з несвоєчасним здійсненням оплати за природний газ, позивачем ТОВ «ХАРКІВГАЗ ЗБУТ» на підставі ст. 625 ЦК України обґрунтовано нараховано 3% річних у розмірі 1086,82 грн. та інфляційні втрати у розмірі 2592,76 грн. від простроченої суми боргу за період з 01 березня 2018 року по 28 лютого 2021 року. Однак з огляду на те, що обов`язок з оплати послуги за постачання природного газу повинні були виконувати дві особи співвласники житлового будинку [PERSON] і [PERSON] , суд вважає, що кожен зі співвласників в рівних частках повинен нести перед позивачем обов`язок з оплати на його вимогу 3% річних та інфляційних втрат. Але співвласник [PERSON] в якості відповідача за даним позовом позивачем у встановленому порядку до участі в справі не залучений. Таким чином з відповідача [PERSON] підлягають стягненню 3% річних у розмірі 543,41 грн. та інфляційні втрати у розмірі 1296,38 грн. від простроченої суми боргу. Відповідачем [PERSON] було заявлено про застосування строку позовної давності до вимог позивача як підставу для відмови у позові, оскільки на його думку позивач, достовірно знаючи пр. виникнення заборгованості, звернувся до суду з даним позовом після спливу позовної давності. Згідно зі ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно зі ст. 261 ЦК України початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов. Як вбачається з матеріалів справи, з позовною заявою уповноважений представник ТОВ «ХАРКІВГАЗ ЗБУТ» звернувся 29 квітня 2021 року. Від так вимоги позивача про стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 32,58 грн. та інфляційних втрат у розмірі 124,63 грн., нарахованих у березні та квітні 2018 року, виходять за межі трирічного строку позовної давності. Тому вимоги позивача в цій частині не підлягають задоволенню. Підсумовуючи викладене, та враховуючи те, що представник позивача не підтримав вимогу про стягнення заборгованості за послуги з газопостачання, яка сплачена до початку розгляду справи по суті, суд задовольняє позовні вимоги частково і стягує з відповідача [PERSON] 3% річних в розмірі 510,83 грн. (543,41-32,58=510,83) та інфляційні втрати в розмірі 1171,75 грн. (1296,38-124,63=1171,75). Відповідно до ч. 3 ст. 142 ЦПК України суд за заявою позивача присуджує стягнення понесених ним у справі витрат з відповідача у тому випадку, якщо позивач не підтримує своїм вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову. Як вже суд зазначав вище, в судовому засіданні 29 листопада 2021 року представник позивача [PERSON] усно заявив суду, що позовну вимогу про стягнення основної заборгованості за послуги з газопостачання в розмірі 9433,15 грн. він не підтримує, бо відповідачем така вимоги була фактично задоволена після відкриття провадження в даній справі. Але відповідної письмової заяви про стягнення з відповідача понесених судових витрат при зверненні до суду з вимогою про стягнення основної заборгованості за послуги з газопостачання представником позивача під час судового розгляду не подано. За змістом ч. 1 ст. 141 ЦПК України, у разі задоволення позовних вимог судовий збір покладається на відповідача пропорційно розміру задоволених вимог. Так як вимоги позивача задоволенні на 12,83% від ціни позову, суд стягує з відповідача [PERSON] на користь позивача витрати по оплаті судового збору в розмірі 291,24 грн.

Outcome: approved