Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-24 00:00:00

До Малиновського районного суду м. Одеси звернулась [PERSON] з позовом до [PERSON] , про позбавлення права користування житловим приміщенням. Позов обґрунтований наступними обставинами. [PERSON] на праві власності належить квартира за адресою: [ADDRESS] , на підставі договору купівлі-продажу, від 15.09.2016 року. Як вказала позивач, з 19.05.2019 року у зазначеній квартирі зареєстрований відповідач [PERSON] , [INFO] . Позивач стверджує, що відповідач фактично проживає в іншому місці. Однак, як вказала позивач, відповідач іноді використовує житло в якості місця для збору невідомих осіб та зловживання алкоголем. Поведінка відповідача ставить під сумнів безпеку власності позивача та сусідів. Також, позивач вказала, відповідач не здійснює оплату комунальних послуг. Враховуючи те, що відповідач за вказаною адресою не проживає, позивач, як власник квартири, звернулась до суду, оскільки реєстрація місця проживання відповідача в квартирі перешкоджає позивачу в повній мірі реалізовувати своє право власності на квартиру. Позивач у судове засідання не з`явилась, до канцелярії суду її представник надав заяву про розгляд справи за відсутності сторони позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач у судове засідання не з`явився, про час та місце судового засідання по справі повідомлявся належним чином. У зв`язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання, в порядку статті 280 ЦПК України, зі згоди позивача, суд вважає можливим провести розгляд справи у відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 223 ЦПК України. Згідно ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній доказів (постановляє заочне рішення). У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Суд, вивчивши позовну заяву, дослідивши матеріали справи, вивчивши нормативно-правові акти, які регулюють спірні правовідносини, проаналізувавши і оцінивши докази в їх сукупності, прийшов до наступного. На підставі ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч. ч. 3, 4 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно ч. ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що [PERSON] на праві власності належить квартира за адресою: [ADDRESS] , на підставі договору купівлі-продажу, від 15.09.2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Варава К.В. за реєстровим № 471 (а. с. 9 - 10). Зі змісту «Відомостей про зареєстрованих осіб у житловому приміщенні/будинку № Л5-164540-ф/л », наданих ДНАП ОМР, від 13.07.2021 року, вбачається, що в належній позивачу квартирі за адресою: [ADDRESS] , з 19.05.2018 року і по теперішній час зареєстрований відповідач [PERSON] , [INFO] . У відповідності до Актів складених сусідами житлового будинку: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та посвідчених директором КК «Сервіс плюс», від 02.08.2021 року, відповідач [PERSON] псує місця загального користування, є джерелом антисанітарії, використовує квартиру за адресою: [ADDRESS] , для зловживання алкоголем з невідомими людьми, перешкоджає власнику житла вільно володіти та користуватись майном, своєю поведінкою створює реальну загрозу цілісності квартири (а. с. 11 - 12). Також, зі змісту вказаного Акту, вбачається, що проживання вказаної людини у будинку негативно відображаються на житті мешканців будинку. Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 391 ЦК України встановлено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно із ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною 1 ст. 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. У постанові Верховного Суду України, від 27 травня 2015 року, у справі № 6-92цс15 зроблено висновок, що положення ст. 391 ЦК України підлягають застосуванню лише в тих випадках, коли між сторонами не існує договірних відносин і майно перебуває у користуванні відповідача не на підставі укладеного з позивачем договору. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Обгрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач здійснює посилання на правову позицію ВСУ, викладену у Постанові, від 16.11.2016 року по справі № 6-709цс16 ВСУ, в якій зазначено, що у відповідності до положень статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України та встановлених в ході судового розгляду обставин дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Судом встановлено, що відповідач не являється власником квартири, яка належить на праві приватної власності позивачу, між сторонами відсутній договір щодо права та порядку користування відповідачем квартирою, відповідач перешкоджає позивачу користуватися належною їй власністю, що, відповідно, порушує право власності позивача, який має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном та вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб, будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Враховуючи викладене, зважаючи на той факт, що позивач є єдиним власником житлового приміщення, квартири за адресою: [ADDRESS] , позовні вимоги підлягають задоволенню.

Outcome: approved