Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-06 00:00:00

02 квітня 2021 року позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Бахмут-Енергія» (місцезнаходження: Донецька область, м. Бахмут, вул. Зелена, 41) звернулось з позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (зареєстровані за адресою: [ADDRESS] ) про стягнення заборгованості за спожиту теплову енергію, в якій просить стягнути з відповідача заборгованість за період з жовтня 2012 року по березень 2021 року в розмірі 48 654,28 гривень, а також судові витрати, посилаючись на те, що відповідачі є споживачами квартири [ADDRESS] , особовий рахунок № [NUMBER] . Стверджує, що не зважаючи на постачання теплової енергії в період з жовтня 2012 року по березень 2021 року, відповідачі не здійснюють її оплату, в результаті чого виникла відповідна заборгованість. Заочним рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 07.06.2021 року було ухвалено рішення та задоволені позовні вимоги повністю. Стягнуто солідарно з [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] які зареєстровані за адресою: [ADDRESS] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Бахмут-Енергія» ЄДРПОУ 34776960, р/р [NUMBER] філія Донецького ОУ АТ «Ощадбанк» м. Краматорськ заборгованість за постачання теплової енергії за період з жовтня 2012 року по березень 2021 року в розмірі 48 654 /сорок вісім тисяч шістсот п`ятдесят чотири/ грн. 28 коп., а також солідарно суму сплаченого судового збору у розмірі 2270 /дві тисячі двісті сімдесят/ грн. 27.10.2021 року Ухвалою Артемівського міськрайонного суду Донецької області заочне рішення скасовано та призначене підготовче судове засідання. 29.11.2021 року Ухвалою Артемівського міськрайонного суду Донецької області підготовче засідання закрито та призначена справа до розгляду по суті. Представник позивача в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Надав суду заяву про розгляд справи за відсутності представника, позов підтримує в повному обсязі, наполягає на його задоволенні, заперечую проти застосування строків позовної давності. Відповідач [PERSON] в судове засідання 7 лютого 2022 року не з`явився. Про дату, час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Про причини своєї неявки суд не повідомив. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи належним чином повідомлялася. Надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги визнає частково, в межах строку позовної давності. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи належним чином повідомлявся. Надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнає частково, в межах строку позовної давності. Як вбачається з відзиву наданого відповідачів [PERSON] та [PERSON] на позовну заяву від 02.04.2021 року, зі змісту позовної заяви вбачається, що позивач звернувся до суду про стягнення заборгованості за спожиту теплову енергію за період з жовтня 2012 року по березень 2021 року. Тобто фактично період заборгованості, який визначено позивачем складає більше 9 років. На думку відповідача, позивачем було подано позов із пропуском строку позовної давності. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Позивач звернувся до суду з позовом у серпня місяці 2021 року, тобто після спливу позовної давності. Вказане вище свідчить про сплив позовної давності за вимогами позивача. Оскільки позивач просить стягнути заборгованість за спожиту теплову енергію за період з жовтня 2012 року по березень 2021 року, тобто більше ніж за три роки то вважає, що даний позов також заявлений і з пропуском позовної давності. У зв`язку з цим та враховуючи, що позивач вимагає до стягнення грошову суму, із пропуском строку позовної давності, то просить застосувати до даних позовних вимог наслідки спливу позовної давності, що передбачені положеннями ч.4 ст.267 ЦК України та задовольнити позов частково у межах, а саме у межах позовної давності за період з 02.04.2018 року по 02.04.2021 року в сумі 27 880,50 грн. Щодо відповідача [PERSON] зазначає, що він зареєстрований за вищевказаною адресою, але не проживає в ній більше 10 років, адреса його місце перебування невідома, з його слів він нібито мешкає в Португалії. На підставі ч.2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, в разі неявки всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом установлено, що за адресою: [ADDRESS] у Товариства з обмеженою відповідальністю «Бахмут-Енергія», яке надає послуги з постачання теплової енергії, відкритий особовий рахунок на [PERSON] № [NUMBER] . У відповідності до розрахунку заборгованості за спожиту теплову енергію за період з жовтня 2012 року по березень 2021 року по особовому рахунку № [NUMBER] існує заборгованість в розмірі 48 654,28 грн. (а.с.5-6). З актів, складених представниками ТОВ «Бахмут-Енергія», вбачається, що протягом 2012-2021 років в будинку [ADDRESS] надавалися послуги з опалення (а.с.8-15). Згідно копій ліцензій, наданих Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг, ТОВ «Бахмут-Енергія» внесено 14 вересня 2012 року за № 304 до державного реєстру на право: постачання теплової енергії; транспортування теплової енергії магістральними та місцевими (розподільчими) тепловими мережами; виробництва теплової енергії (крім діяльності з виробництва теплової енергії на теплоелектроцентралях, теплоелектростанціях, атомних електростанціях і когенераційних установках та уставках з використанням нетрадиційних або поновлюваних джерел енергії) (а.с.30-31 звороту). З копії рішення чергових зборів учасників товариства № 1/2016 від 18 лютого 2016 року вбачається, що найменування юридичної особи Товариства з обмеженою відповідальністю «Артемівськ-Енергія» змінене на Товариство з обмеженою відповідальністю «Бахмут-Енергія». Товариство з обмеженою відповідальністю «Артемівськ-Енергія» є правонаступником майна, усіх прав та обов`язків Товариства з обмеженою відповідальністю «Бахмут-Енергія» (а.с.26). Частиною 1 ст.2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонами матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Відповідно до ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Правовідносини з приводу надання та отримання житлово-комунальних послуг регулюються спеціальним законом, який визначає основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки, а саме Законом України «Про житлово-комунальні послуги». Згідно ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг. Відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є: споживачі (індивідуальні та колективні); управитель; виконавці комунальних послуг. В свою чергу відповідно до ч. 1 ст. 1 вказаного Закону споживачем є фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги. Статтею 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що до житлово-комунальних послуг належать: житлова послуга - послуга з управління багатоквартирним будинком ; комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами. Відповідно до статті 68 Житлового кодексу України споживачі зобов`язані своєчасно вносити плату за комунальні послуги, в тому числі за послуги з централізованого опалення. Відповідно до ст.162 ЖК України плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами, а наймач зобов`язаний своєчасно щомісяця вносити плату за комунальні послуги. В силу ст. 509 ЦК України зобов`язанням є право відношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана здійснити на користь іншої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, виплатити гроші та ін.) або утриматися від певної дії, а кредитор від боржника має право вимагати від боржника виконання його зобов`язання. На підставі ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до статті 1 Закону України «Про теплопостачання» місцева (розподільча) теплова мережа - сукупність енергетичних установок, обладнання і трубопроводів, яка забезпечує транспортування теплоносія від джерела теплової енергії, центрального теплового пункту або магістральної теплової мережі до теплового вводу споживача. Згідно з пунктом 22 Правил № 630 точками розподілу у багатоквартирному будинку, в яких здійснюється передача послуги централізованого опалення від виконавця споживачеві, є відгалуження від стояків у межах квартири. Підведення централізованого опалення до будинку свідчить про виконання послуг позивачем. Таким чином, позивач виконав свої зобов`язання щодо надання послуг з теплопостачанняення, а відповідач, незалежно від споживання цієї послуги або відмови від її споживання, зобов`язаний оплатити надані послуги. У разі наміру споживача не отримувати відповідні послуги він не позбавлений можливості у передбачений законом спосіб провести відключення квартири від мережі теплопостачання. Самовільне відключення від вказаної мережі не є підставою для звільнення від оплати за послуги з теплопостачання. Викладене узгоджується з правовими висновками Верховного Суду України, наведеними у постановах від 11 листопада 2015 року у справах № 6-1192цс15 та № 6-1706цс15. Так, відповідачі у своєму відзиві заявили про застосування строку позовної давності. З цього приводу суд зазначає наступне. Відповідно до ст.ст.256, 257 ЦК України загальна позовна давність, тобто строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, встановлюється у три роки. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила, а за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч.1 та ч.5 ст.261 ЦК України). Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту (частини 3,4,5 статті 267 ЦК України). Позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідачів 02.04.2021 року. Таким чином, суд приходить до висновку про застосування позовної давності до вимог до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] за період з жовтня 2012 року по 31 березня 2018 року (включно). Отже, враховуючи вищевикладене, наявність клопотання відповідачів про застосування строку позовної давності, суд вважає за необхідне застосувати в даному випадку строк позовної давності за певний період, та дійшов висновку, що позовні вимоги за період з жовтня 2012 року по 31 березня 2018 року (включно) не підлягають задоволенню у зв`язку зі спливом строку позовної давності, в іншій частині позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню, а саме в частині стягнення заборгованості за період з 1 квітня 2018 року по 02 квітня 2021 року в розмірі 27 880,50 грн. Одночасно суд у відповідності до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України вважає за необхідне стягнути з відповідачів на користь позивача судові витрати, пропорційно задоволеної частини позовних вимог у розмірі 1300,78 грн.

Outcome: partial