Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-02 00:00:00

15 грудня 2021 року [PERSON] звернулась до Варвинського районного суду Чернігівської області із зазначеним позовом. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] посилається на те, що 24 січня 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим О.М. вчинено виконавчий напис № 4947, яким стягнуто з неї на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ УПРАВЛІННЯ АКТИВАМИ» заборгованість за кредитним договором № 009-24703-060712 від 06 липня 2012 року, укладеним з ПУБЛІЧНИМ АКЦІОНЕРНИМ ТОВАРИСТВОМ «ДЕЛЬТА БАНК», та плату за вчинення виконавчого напису, на загальну суму 45 412,77 грн. На підставі виконавчого напису нотаріуса державним виконавцем Варвинського відділу державної виконавчої служби у Прилуцькому районі Чернігівської області Нагорною Т.Р. 05 липня 2021 року відкрито виконавче провадження № 65982898. Оскільки вона не отримувала письмових вимог (повідомлень) від ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ УПРАВЛІННЯ АКТИВАМИ», вважала, що кредит давно погашений, кредитний договір нотаріально не посвідчувався, позивач вважає, що виконавчий напис вчинено з порушенням норм чинного законодавства, а тому просить визнати його таким, що не підлягає виконанню, а також стягнути з відповідача на її користь судовий збір. Ухвалою Варвинського районного суду Чернігівської області від 20 грудня 2021 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження на 18 січня 2022 року. У зв`язку з неявкою представника відповідача розгляд справи відкладено до 03 лютого 2022 року. Ухвалою від 03 лютого 2022 року відмовлено у задоволенні клопотання відповідача про врегулювання спору за участю судді. У судове засідання позивач [PERSON] не з`явилась, подала клопотання про розгляд справи за її відсутності, у якому позовні вимоги підтримала у повному обсязі та повідомила, що на врегулювання спору за участю судді не згодна (а.с. 63). Відповідач свого представника в судове засідання не направив, про місце, дату і час судового розгляду повідомлені належним чином (а.с. 64). Подали заяву про визнання позовних вимог [PERSON] , у зв`язку з чим просили стягнути з них 50% судового збору (а.с. 58). Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Київський державний нотаріальний архів, в судове засідання представника не направили, про місце, дату і час судового розгляду повідомлені належним чином (а.с. 65), надіслали клопотання про розгляд справи без участі їх представника (а.с. 66). Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Варвинський відділ державної виконавчої служби у Прилуцькому районі Чернігівської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми), свого представника у судове засідання не направили, про місце, дату і час судового розгляду повідомлені належним чином (а.с. 61, 62), надіслали клопотання про розгляд справи без участі представника відділу ДВС (а.с. 68). Заперечень та пояснень від третьої особи не надходило. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов слід задовольнити з наступних підстав. Судом встановлено, що 24 січня 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим О.М. вчинено виконавчий напис № 4947, яким стягнуто з [PERSON] на користь ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ УПРАВЛІННЯ АКТИВАМИ» заборгованість за кредитним договором № 009-24703-060712 від 06 липня 2012 року, укладеним між [PERSON] та ПУБЛІЧНИМ АКЦІОНЕРНИМ ТОВАРИСТВОМ «ДЕЛЬТА БАНК», та плату за вчинення виконавчого напису, на загальну суму 45 412,77 грн (а.с. 8, 35). Зі змісту вказаного виконавчого напису вбачається, що 06 липня 2012 року [PERSON] уклала з ПАТ «ДЕЛЬТА БАНК» кредитний договір № 009-24703-060712, за яким допустила прострочення платежів за період з 08 лютого 2018 року до 23 січня 2020 року. 09 лютого 2018 року ПАТ «ДЕЛЬТА БАНК» відступило право вимоги до [PERSON] ТОВАРИСТВУ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ», яке, в свою чергу, 20 січня 2020 року відступило право вимоги до [PERSON] ТОВАРИСТВУ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ УПРАВЛІННЯ АКТИВАМИ». Загальна сума заборгованості становить 45 412,77 грн, з яких: 18 669,57 грн - заборгованість за тілом кредиту; 26 593,20 грн - заборгованість за процентами та комісією; 150,00 грн - плата за вчинення виконавчого напису. На підставі виконавчого напису нотаріуса головним державним виконавцем Варвинського відділу державної виконавчої служби у Прилуцькому районі Чернігівської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Нагорною Т.Р. 05 липня 2021 року відкрито виконавче провадження № 65982898 (а.с. 11). Відповідно до ч. 1 ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з п. 19 ст. 34 Закону України «Про нотаріат» виконавчий напис є нотаріальною дією, яку вчиняють нотаріуси. Відповідно до ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Відповідно до пунктів 1.1, 3.1, 3.2 розділу 2 глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. Згідно з пунктом 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса» стягнення заборгованості здійснюється за нотаріально посвідченими договорами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно (крім випадку, передбаченого пунктом 1-1 цього переліку). Для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів), б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. При цьому на сьогодні є чинною постанова Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, залишена без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року, якою визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів». Зокрема, скасовано пункт 2 Постанови Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин», яким було передбачено, що для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. У постанові Верховного Суду від 29 січня 2019 року по справі № 910/13233/17 зазначено, що у зв`язку з визнанням судом нечинною Постанови Кабінету Міністрів України N 662 від 26 листопада 2014 року до спірних правовідносин підлягає застосуванню постанова Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів" № 1172 від 29 червня 1999 року в редакції від 29 листопада 2001 року. Вказаною редакцією було передбачено вчинення виконавчого напису нотаріуса лише на підставі оригіналу нотаріально посвідченої угоди. Таким чином, як на момент вчинення нотаріусом Гуревічовим О.М. виконавчого напису № 4947 від 24 січня 2020 року, так як і на час розгляду справи, обов`язковою умовою для вчинення нотаріусом виконавчого напису за кредитним договором є нотаріальне посвідчення такого договору. Водночас з наданої Київським державним нотаріальним архівом копії договору № 009-24703-060712 від 06 липня 2012 року, укладеного між [PERSON] та ПУБЛІЧНИМ АКЦІОНЕРНИМ ТОВАРИСТВОМ «ДЕЛЬТА БАНК», чітко вбачається, що він не посвідчувався нотаріально (а.с. 38-41). Суд звертає увагу, що вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує виникнення права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло у стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання безспірного зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, про захист якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт, зокрема, подання стягувачем відповідних документів нотаріусу, не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів ст. 15, 16, 18 ЦК України, ст. 50, 87, 88 закону «Про нотаріат», захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, у судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. Підставами оскарження виконавчих написів нотаріуса може бути як порушення нотаріусом процедури вчинення напису, так і необґрунтованість вимог стягувача до боржника. Суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з переліком документів. Для правильного застосування положень ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент учинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час учинення нотаріусом виконавчого напису. Разом з тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 по справі № 754/9711/14-ц та застосований у постанові Верховного Суду від 27 березня 2019 року по справі № 137/1666/16-ц. Стороною відповідача, відповідно до положень ст.ст. 76-81 ЦПК України, не було надано суду належних і допустимість доказів на обґрунтування того, що приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу Гуревічову О.М. були подані відомості про безспірність суми заборгованості позивача за кредитним договором. Із документів, наданих Київським державним нотаріальним архівом, вбачається, що для вчинення виконавчого напису ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ УПРАВЛІННЯ АКТИВАМИ» надавало нотаріусу оригінал кредитного договору № 009-24703-060712 від 06 липня 2012 року, укладеного між [PERSON] та ПУБЛІЧНИМ АКЦІОНЕРНИМ ТОВАРИСТВОМ «ДЕЛЬТА БАНК» (а.с. 38-41), виписку з рахунку божника (а.с. 37), вимогу про усунення порушень кредитних зобов`язань від 23 січня 2020 року та повідомлення про відступлення права грошової вимоги від 23 січня 2020 року (а.с. 42, 43), витяг з Реєстру боржників до Договору про відступлення права № 20/01/20-1/1 від 20 січня 2020 року з додатками та витяг з Додатку № 1 до листа, без самого Договору про відступлення права (а.с. 45, 46). Разом з тим, із кредитного договору № 009-24703-060712 від 06 липня 2012 року та з виписки по рахунку божника не можна зробити висновок, що сума заборгованості є безспірною. Виписка з рахунку божника містить суму заборгованості, проте не містить розрахунку цієї заборгованості та дати її виникнення. Так само відсутні відомості, що сума заборгованості утворилась у зазначений у виконавчому написі час та не була погашена боржником. Суд звертає увагу і на те, що з матеріалів справи не вбачається, що при вчиненні напису нотаріус отримав від банку первинні бухгалтерські документи щодо видачі кредиту та здійснення його часткового погашення (квитанції, платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо), у зв`язку з чим у нотаріуса були відсутні підстави вважати, що розмір заборгованості перед банком, а також сума процентів і комісії, зазначені у написі, є безспірними. Крім того, стороною відповідача не було надано доказів надсилання стороні позивача досудових вимог про виконання зобов`язань за кредитним договором, що позбавило позивача процесуальної можливості реалізувати свої права щодо вирішення спору в добровільному порядку чи оскарження такої заборгованості. Хоча відповідач і надав нотаріусу вимогу про усунення порушень кредитних зобов`язань від 23 січня 2020 року, проте не надав доказів надіслання цієї вимоги боржнику. Разом з тим, є очевидним, що вимога, надіслана [PERSON] з міста Києва 23 січня 2020 року, ще не була нею отримана у селі Гнідинці 24 січня 2020 року, оскільки одного дня недостатньо для вручення такого поштового відправлення. Отже, на думку суду, у даному випадку, нотаріус при вчиненні оспорюваного виконавчого напису не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за виконавчим написом, а також не пересвідчився в отриманні позивачем вимоги банку про можливе стягнення заборгованості за кредитним договором шляхом вчинення виконавчого напису нотаріуса, чим порушив норми Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Таким чином, приймаючи до уваги, що виконавчий напис приватного нотаріуса був вчинений в порушення вимог Закону «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, суд,

Outcome: approved