Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-30 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог. Позивач в період з 06.10.1998 по 05.06.2013 працював на підприємстві відповідача машиністом конвеєра, де підпадав під вплив шкідливих факторів, що стало причиною виникнення у нього хронічного професійного захворювання. Оглядом МСЕК від 22 січня 2013 року йому було визначено 50 % втрати професійної працездатності, з яких 30% - по вібраційній хворобі та 20 % по виробничій травмі. При повторному переогляді 50 % втрати професійної працездатності підтвердилося, а 29.09.2020 йому було безстроково встановлено 40 % втрати професійної працездатності, з яких 20% - по вібраційній хворобі та 20 % по виробничій травмі. У зв`язку\~з отриманням\~травми та\~хронічного професійного\~захворювання порушено\~нормальні життєві\~зв`язки позивача,\~він позбавлений\~можливості реалізовувати\~свої звички\~та бажання,\~змушений тривалий\~час проходити\~медичні огляди\~та обстеження,\~відновлювальні процедури\~та лікування,\~але продовжує відчувати фізичний біль, що позначається також на його душевному стані. Негативні зміни в його житті є незворотними, усвідомлення чого завдає позивачу душевного болю та страждань. Просить суд стягнути з АТ «ПГЗК» на його користь 200 000,00 грн. в якості відшкодування спричиненої моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я. Стислий виклад заперечень відповідача. Відповідач у відзиві на позов в задоволенні позову просить відмовити, посилаючись на те, що: - винні дії відповідача не встановлені. Позивач знав про шкідливі умови праці на його робочому місці, без яких неможлива конкретна робота на гірничому підприємстві, однак свідомо продовжував працювати на таких умовах тривалий час. Відповідач в свою чергу виконує вимоги законодавства та колективного договору щодо забезпечення працівників засобами колективного та індивідуального захисту та компенсації в таких умовах праці; -із наведених позивачем обставин не вбачається, яким саме чином АТ «ПІВДГЗК» порушило його законні права та інтереси, і, як наслідок, він отримав моральні страждання; -для відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок професійного захворювання, відсутні правові підстави, оскільки вину АТ «ПІВДГЗК» у заподіянні такої шкоди позивачу та протиправність діяння відповідача не встановлено, позивачем не доведено наявність моральної шкоди, а тому відсутній причинний зв`язок між шкодою та протиправним діянням підприємства. -вимоги позивача щодо сплати йому моральної шкоди не відповідають вимогам діючого законодавства України, а заявлена сума моральної шкоди не відповідає засадам розумності та справедливості. Процесуальні дії у справі. 08.11.2021 позовна заява надійшла до суду. 12.11.2021\~позовна заява\~прийнята до\~розгляду,\~провадження у справі відкрито. Розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Ухвалою від 06.12.2021 у задоволенні клопотання представника відповідача про розгляд справи з повідомленням (викликом) сторін було відмовлено. Ухвалою від 06.12.2021 у задоволенні клопотання представника відповідача про витребування у позивача платіжних реквізитів відмовлено. Ухвалою суду від 06.12.2021 клопотання представника відповідача про призначення у справі судово-психологічної експертизи залишено без задоволення. Інші процесуальні дії у справі судом не здійснювались. Заяви, клопотання. 03.12.2021 від відповідача надійшов відзив на позов, а також подані клопотання про розгляд справи з повідомленням (викликом) сторін, про призначення у справі судово-психологічної експертизи та витребування доказів, у задоволення яких ухвалами суду від 06.12.2021 було відмовлено. Фактичні обставини, встановлені судом. [PERSON] \~з 09.12.1997\~року \~працювала в\~Акціонерному товаристві\~«Південний гірничо-збагачувальний\~комбінат»,\~в тому\~числі з\~06.10.1998\~року по\~05.06.2013\~року \~машиністом конвеєра\~ДФ №\~1. 05.06.2013 року була звільнена за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію (а.с.8-10). Його загальний стаж роботи в АТ «ПІВДГЗК» - 15 років 5 місяців 27 днів, за професією - 14 років 5 місяців, в умовах впливу шкідливих факторів 14 років 5 місяців. Медичним висновком лікарсько-експертної комісії спеціалізованого профілактичного закладу охорони здоров`я ДУ «Український НДІ промислової медицини» від 22.01.2013 № 154 встановлено наявність у позивача хронічного професійного захворювання, діагноз: вібраційна хвороба другої стадії від дії загальних вібрацій з периферичним ангіодистонічним синдромом, в поєднанні з полірадикулонейропатією на фоні задньої протрузії дисків C3-C4, C4-C5, C5-C6, вторинного стенозу хребтового каналу на рівні С4, С5, з вираженими статико-динамічними порушеннями хребта, стійким больовим та м`язово-тонічним синдромами; нейродистрофією у вигляді двобічного плечолопаткового періартрозу ПФС другого ступеня, остеоартрозу ліктьових суглобів ПФ першого-другого ступеня та колінних суглобів ПФ другого ступеня, трофічними порушеннями на кистях (а.с.29). 05.03.2013 складено Акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання позивача, в п.16 якого вказано, що [PERSON] працюючи з 06.10.1998 року машиністом конвеєра ДФ № 1, УДТК внаслідок недосконалості робочих місць підпадала під вплив вібрації, рівень якого перевищував ГДР, зокрема, вібрація становила 93-102 дГ при гранично допустимому рівні 92, віброприскорення 90,7-95,4 при гранично допустимому рівні 50 (п.17). Особами, які порушили законодавства про охорону праці, є керівництво ДФ № 1, УДТК ВАТ «Півд.ГЗК» (а.с.11-13). Внаслідок зазначеного вище хронічного професійного захворювання, висновком медико-соціальною експертної комісії [PERSON] 03.06.2013 встановлено ступінь втрати професійної працездатності 50% та третю групу інвалідності, при повторних оглядах 10.06.2014 та 01.05.2016 відсоток втрати працездатності та група інвалідності підтвердилися, а 29.09.2020 позивачу встановлено 40 % втрати професійної працездатності (20% - по вібраційній хворобі, 20 % по виробничій травмі 1990р.), безстроково, група інвалідності не визначена (а.с.14). Наявність професійного захворювання у позивача також підтверджується наданими позивачем письмовими доказами, зокрема виписками з медичної карти стаціонарного хворого за 2009-2014 роки, з яких видно, що він проходив лікування в закладах охорони здоров`я з приводу скарг на біль та обмеження рухів у шийному та попереко-крижовому відділах хребта з іррадіацією в ліву ногу, посилення болю при фізичному навантаженні, тривалій вимушеній позі і ході, біль у плечових, ліктьових, колінних суглобах, оніміння рук, періодичне підвищення тиску (а.с.15-28). Зміст спірних правовідносин. Встановленим у судовому засіданні обставинам відповідають правовідносини, які регулюють відшкодування моральної шкоди. Норми права, які застосовує суд та мотиви їх застосування. Статтею 3 Конституції України\~передбачається, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. Частина 4 статті\~43, частина 1 статті\~46 Конституції України\~передбачають, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Відповідно до\~ст.12 Закону України «Про охорону праці»\~відшкодування моральної шкоди провадиться власником, якщо небезпечні або шкідливі умови праці призвели до моральної втрати потерпілого, порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Під моральною втратою потерпілого розуміються страждання, заподіяні працівникові внаслідок фізичного або психічного впливу, що спричинило погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Відшкодування моральної шкоди можливе без втрати потерпілим працездатності. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Відповідно до\~статті 153 КЗпП України\~забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Статтею 237-1 КЗпП України\~передбачено проведення відповідно до законодавства власником або уповноваженим ним органом відшкодування моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди)» з наступними змінами, факт заподіяння моральної шкоди пов`язують не лише зі станом напруженості під впливом сильнодіючого впливу, яким є стрес, а із наявністю втрат фізичного і психічного характеру, які тягнуть за собою порушення нормальних життєвих зв`язків потерпілого, зменшення його суспільної активності, потребують від нього додаткових зусиль для організації життя. Рішенням Конституційного Суду від 27 січня 2004 року № 1-рп/2004 року встановлено, що громадяни, яким установлена стійка втрата професійної працездатності, мають право на стягнення на їх користь моральної шкоди. Відповідно до п. 4.1 цього ж рішення ушкодження здоров`я, заподіяне потерпілому під час виконання трудових обов`язків незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, заподіюють йому моральні й фізичні страждання. Висновок суду. Сам факт втрати професійної працездатності, з точки зору погіршення здоров`я, втрати важливих особистих здібностей, зміни життєвого укладу, необхідності лікування, веде до висновків про наявність моральної шкоди. Зазначене також випливає з положень ст. 3 Конституції України, відповідно до якої людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Аналізуючи спірні правовідносини в контексті вказаних норм права, судом достовірно встановлено, що у зв`язку з отриманням професійного захворювання та встановленням стійкої втрати працездатності - 60%, позивачу заподіяно моральну шкоду. Внаслідок отриманого професійного захворювання у позивача змінилися образ та якість життя, що завдає йому моральних страждань. Ушкодження здоров`я, втрата великого відсотка працездатності, постійні процеси лікування, прийоми ліків, перенесення фізичних страждань, спричиняє йому моральні страждання. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд виходить із засад розумності, виваженості та справедливості, відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року\~з подальшими змінами, яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому, суд враховує період роботи позивача більше 14 років в шкідливих умовах на підприємстві відповідача, характер та тривалість отриманого професійного захворювання, відсоток втрати позивачем професійної працездатності внаслідок професійного захворювання 40% з 29.09.2013 року безстроково, тяжкість вимушених змін в його життєвих і виробничих стосунках, що вказує на погіршення стану його здоров`я та незворотність негативних наслідків профзахворювання, і, виходячи з цих обставин, суд, вважає за необхідне визначити розмір моральної шкоди 120 000 гривень. В іншій частині позовних вимог слід відмовити, у зв`язку з необґрунтованістю. При цьому, виходячи з викладеного вище, суд до уваги не приймає доводи відповідача, зазначені у відзиві на позов, оскільки обов`язок створити безпечні умови праці законодавством покладено саме на роботодавця відповідача по справі. У свою чергу, також спростовуються й доводи відповідача щодо відсутності підстав відшкодування позивачу моральної шкоди, оскільки на його думку, медичними довідками та виписними епікризами встановлений лише факт втрати професійної працездатності, що не є доказами заподіяння моральної шкоди. Позивач змушений проходити постійно курси медикаментозного лікування, переносить фізичні страждання, в нього встановлений стійкий больовий синдром, що позбавляє його вільно рухатися, позбавляє нормальних життєвих зв`язків, і вимагає додаткових зусиль для організації свого життя, що у своїй сукупності і вказує на заподіяння позивачу моральної шкоди. Таким чином, позов підлягає частковому задоволенню. Щодо розподілу судових витрат. Відповідно до\~ст.141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню в дохід держави судовий збір в розмірі 1200,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial