Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-31 00:00:00

20 грудня 2021 року [PERSON] звернулась до суду з позовом у якому просила суд визнати за нею право власності на 3/54 частки квартири [ADDRESS] , в порядку набувальної давності. В обґрунтування позову зазначила , що є власником 51/54 частки квартири [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 21 грудня 2011 року та договорів дарування від 02 листопада 2011 року від 24 жовтня 2011 року. [PERSON] на підставі Витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно від 30.09.2011 № 31499378 належала 3/54 частки вищезазначеної квартири, після смерті якого його дружина [PERSON] за життя свідоцтво про право на спадщину на належну їй частку не отримувала, право власності на нерухоме майно не реєструвала, в зазначеній квартирі не проживала, утримання не здійснювала. В той же час, оскільки вона відкрито, добросовісно і безперервно володіє більше ніж 10 років 3/54 часткою вказаного житлового приміщенням, вважає, що має право на набуття права власності на нього, в порядку набувальної давності. Ухвалою судді Барвінківського районного суду Харківської області від 24 грудня 2021 року відкрито провадження в порядку загального позовного провадження. В судове засідання позивачка не з`явилася, надала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. Відповідач в судові засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, проти позовних вимог не заперечує. Згідно ч.1.4 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Згідно ч.3,4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі визнання позову проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. З огляду на ті обставини, що визнання позову відповідачем не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вважає доцільним ухвалити рішення в підготовчому судовому засіданні. Враховуючи що розгляд справи відбувся за відсутності сторін, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до наступного висновку. З копії паспорту [NUMBER] виданого 27 грудня 2000 року Добропільським МРВ УМВД України в Донецькій області вбачається, що місце проживання [PERSON] зареєстроване за адресою: [ADDRESS] (а. с.8-9). Матеріалами справи встановлено, що [PERSON] належить 51/54 частки квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , на підставі: свідоцтва про право на спадщину за законом від 21 грудня 2011 року, посвідченого державним нотаріусом Барвінківської нотаріальної контори Харківської області; договорів дарування, посвідчених 02 листопада 2011 року та 24 жовтня 2011 року державним нотаріусом Барвінківської нотаріальної контори Харківської області (а.с.16, 18, 21). Зі спадкової справи, наданої Барвінківською державною нотаріальною конторою Харківської області 23 жовтня 2001 року, вбачається, що після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, яку прийняли [PERSON] , який отримав свідоцтва про право на спадщину, яка складається з 8/9 частки квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , та [PERSON] , частка якої у спадковому майні становить 1/9, що залишилася відкритою (а.с.59-70). З повідомлення, наданого в. о. завідувача Барвінківської державної нотаріальної контори Харківської області вбачається, що після померлої [INFO] [PERSON] спадкова справа на відкривалась (а.с.78). Судом встановлено, що позивачка більше 10 років добросовісно, відкрито та безперервно володіє та користується 3/54 часткою квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , а також утримує, що підтверджується копіями договорів про надання населенню послуг з газопостачання, про надання послуг з утримання будинків і споруд, про надання послуг з централізованого постачання холодної води та водовідведення про користування електричною енергією (а.с.34, 35-37, 38-43, 44-45). Відповідно до ч. 4 ст. 344 ЦК України, право власності за набувальною давністю на нерухоме майно набувається за рішенням суду. Відповідно до ч. 1 ст. 344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено зазначеним Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Згідно частини 4 зазначеної статті право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Відповідно до п. 1 прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, цей кодекс набирає чинності з 1 січня 2004 року, п. 8 цих положень встановлено, що правила статті 344 Цивільного кодексу України про набувальну давністю поширюється також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом. Чинним цивільним законодавством набувальна давність визначається як засіб закріплення майна за суб`єктами, що ним володіють, у випадках, коли вони не мають можливості через певні обставини підтвердити підстави виникнення прав, а також в інших ситуаціях. Право власності за набувальною давністю може бути набутим як на безхазяйні речі, так і на майно, яке належить за правом власності іншій особі. Відповідно до п.6 листа Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-150/0/4-13 від 28.01.2013 «Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав», для набуття права власності на нерухоме майно перебігу строку набувальної давності недостатньо. Умови набувальної давності підтверджуються судовим рішенням. Давнісний володілець повинен довести факти добросовісності, відкритості, безперервності і тривалості свого володіння. Добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів про набувальну давність суд має врахувати добросовісність саме на момент передачі позивачу майна (речі), тобто на початковий момент, який буде включатися в повний строк давності володіння, визначений законом. Відповідно до п. 9 листа Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-150/0/4-13 від 28.01.2013 «Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав», відповідно до ч. 1 ст. 344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК. З огляду на вище перелічені обставини, суд приходить до висновку, що позивачка [PERSON] добросовісно, відкрито та безперервно володіє вказаним житловим приміщенням, а тому суд вважає за можливе визнати за нею право власності на 3/54 частини квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , за набувальною давністю. Положеннями ст. 5 ЦПК України, ст.ст. 55, 124 Конституції України та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних, передбачено, що кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом, зокрема таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням. Вказане узгоджується з правовою позицією Європейського суду з прав людини в п. 45 рішення від 10 квітня 2008 року в справі «Вассерман проти Росії» (N 2), згідно якої засіб юридичного захисту, якого вимагає стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, має бути "ефективним" як з практичної, так і з правової точки зору, тобто таким, що або запобігає стверджуваному порушенню чи його повторенню в подальшому, або забезпечує адекватне відшкодування за те чи інше порушення, яке вже відбулося. Враховуючи те, що по справі підтверджено, що [PERSON] без належних правових підстав володіє 3/54 часткою квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , але таке заволодіння, на думку суду, є добросовісним, так як таке заволодіння відбулось не шляхом викрадення чи шахрайства, а згідно свідоцтв про право на спадщину за законом та договорами дарування часток квартири, зважаючи на те, що позивачка належними та допустимими доказами довела, що вона продовжує відкрито, тобто очевидно для всіх та безперервно користується 3/54 часткою цієї квартири з 2001 року і по даний час та відноситися до вказаного об`єкта, як до свого. З урахуванням вищезазначеного, враховуючи також визнання представником відповідача позовних вимог, суд приходить до висновку, що за позивачем може бути визнано право власності на частину житлового будинку на підставі ст.344 ЦК України за набувальною давністю, а тому позовні вимоги підлягають до задоволення. Як передбачено п. 5 ч. 1 ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Враховуючи викладене,

Outcome: approved