Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-31 00:00:00

Позивачі [PERSON] , [PERSON] пред`явили до суду позов до відповідачки [PERSON] , у якому просять: визнати за [PERSON] право власності на 2/14 частки житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON] , померлої [INFO] та на 4/14 частки житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після смерті батька - [PERSON] , померлого [INFO] ; визнати за [PERSON] право власності на 2/17 частки житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON] , померлої [INFO] . В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що [INFO] померла їх мати - [PERSON] . На час її смерті залишилося спадкове майно, зокрема, житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами [ADDRESS] . Згідно довідки № 232 від 05 березня 2021 року житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами [ADDRESS] належав до суспільної групи «колгоспний двір», членами якого, станом на 01 липня 1990 року, були семеро осіб, а саме: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . [INFO] помер голова колгоспного двору [PERSON] , спадщину після якого прийняли спадщину та не оформили його спадкоємці першої черги: дружина - [PERSON] та донька - [PERSON] . [INFO] померла [PERSON] . За життя [PERSON] склала заповіт, згідно якого заповіла своє майно [PERSON] . Після смерті [PERSON] спадщину за заповітом прийняла, проте не оформила її донька [PERSON] . Відтак, померлій [PERSON] , на день смерті, [INFO] , на праві власності належали 6/14 часток у вищевказаному будинку з надвірними будівлями та спорудами, з яких: 1/14 частка успадкована після смерті батька, [PERSON] , 3/14 частки успадковані після смерті матері, [PERSON] , а 2/14 частки належало [PERSON] на праві власності, як члену колгоспного двору. Після смерті [PERSON] в порядку спадкування за законом спадщину прийняли її син - [PERSON] , дочка - [PERSON] та чоловік - [PERSON] . Тобто, кожен із спадкоємців успадкував після смерті [PERSON] по 2/14 частки у вищевказаному будинку з надвірними будівлями та спорудами. [PERSON] помер [INFO] так і не оформивши право власності на спадкове майно після смерті дружини [PERSON] . На день смерті [PERSON] , йому належало на праві власності 4/14 частин будинку [ADDRESS] , з яких: 2/14 частки успадковані після смерті дружини - [PERSON] , 2/14 частки належало [PERSON] на праві власності як члену колгоспного двору. Після смерті [PERSON] спадщину прийняли його син - [PERSON] , донька - [PERSON] та [PERSON] . 18 червня 2021 року за реєстровим № 2-599 між спадкоємцями було укладено договорі про поділ спадкового майна, згідно якого частка житлового будинку [ADDRESS] переходить до сина померлого - [PERSON] . Постановою по відмову у вчиненні нотаріальної дії від 24.06.2021 року за №1533/02-31 винесеної державним нотаріусом Тернопільської районної державної нотаріальної контори Темніковою Л.Г., [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку із відсутністю правовстановлюючих документів на будинок. З цих підстав позивачі позбавлені можливості оформити спадкове майно у нотаріальному поряду, у зв`язку із чим просять позов задовольнити. Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 15 грудня 2021 року відкрито провадження у вказаній цивільній справі та призначено її до розгляду за правилами загального позовного провадження. Позивачі [PERSON] , [PERSON] у підготовче судове засідання не з`явилися, однак їх представник - адвокат Баранець О.А. подала заяву про розгляд справи за її відсутності, згідно якої позовні вимоги підтримала у повному обсязі. Відповідачка [PERSON] у підготовче судове засідання не з`явилася, однак, подала заяву про розгляд справи за її відсутності, у якій позовні вимоги визнала у повному обсязі. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Судом установлено: Згідно Інформаційної довідки №441 виданої 20 березня 2020 року Тернопільським районним госпрозрахунковим бюро технічної інвентаризації, за матеріалами бюро станом на 01 січня 2013 року, житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами по [ADDRESS] зареєстровано за головою колгоспного двору [PERSON] на підставі свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок, виданого Тернопільською районною радою 12 березня 1993 року та записано в реєстрову книгу №2 за реєстровим №114. Відповідно до довідки №232, виданої 05 березня 2021 року Великоберезовицькою селищною радою, Настасівського старостинського округу, Тернопільського району, Тернопільської області, будинковолодіння [ADDRESS] станом на 01 липня 1990 року - двір колгоспника, членами якого були: [PERSON] - голова двору, [PERSON] - дружина, [PERSON] - зять, [PERSON] - дочка, [PERSON] - внучка, [PERSON] - внук, [PERSON] - внучка. [INFO] помер [PERSON] , про що складено актовий запис №3 Йосипівського с/в, Тернопільського району, яким 20 лютого 1992 року видане свідоцтво про смерть серії [NUMBER] . Згідно довідки №278, виданої у лютому 2020 року Настасівською сільською радою, Тернопільського району, Тернопільської області, [PERSON] був зареєстрований та проживав у [ADDRESS] . Станом на день його смерті - [INFO] разом із ним були зареєстровані та проживали: [PERSON] - дружина, [PERSON] - зять, [PERSON] - дочка, [PERSON] - внучка, [PERSON] - внук, [PERSON] - внучка, [PERSON] - правнук, [PERSON] . [INFO] померла [PERSON] , про що складено актовий запис №01 Мар`янівської сільської ради, Тернопільського району, Тернопільської області, якою 28 січня 2013 року видане свідоцтво про смерть серії [NUMBER] . Як зазначено у постанові державного нотаріуса Тернопільської районної державної нотаріальної контори Темнікової Л.Г. про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 24 червня 2021 року за №1532/02-31, [PERSON] було складено заповіт , посвідчений Мар`янівською сільською радою, Тернопільського району, Тернопільської області 10 вересня 2010 року за реєстровим №26,згідно якого вона заповіла усе належне їй майно своїй дочці - [PERSON] (а.с.41). [INFO] померла [PERSON] , про що складено актовий запис №04 Мар`янівської сільської ради, Тернопільського району, Тернопільської області, якою 20 травня 2016 року видане свідоцтво про смерть серії [NUMBER] . Згідно Довідки №844, виданої 20 червня 2019 року Настасівською сільською радою, Тернопільського району, Тернопільської області, [PERSON] була зареєстрована та проживала за адресою: [ADDRESS] , разом із нею, на день її смерті за вказаною адресою були зареєстровані та проживали: [PERSON] - чоловік, [PERSON] - син, [PERSON] - дочка. Як убачається із матеріалів спадкової справи №275/2021, заведеної Тернопільською районною державною нотаріальною конторою після померлої [INFO] [PERSON] , позивачі [PERSON] , [PERSON] подали у Тернопільську районну державну нотаріальну контору заяви про прийняття спадщини за законом після померлої матері [PERSON] . [INFO] помер [PERSON] , про що складено актовий запис №28 Тернопільським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області, яким 03 січня 2019 року видане свідоцтво про смерть серії [NUMBER] . Відповідно до Довідки №845, виданої 20 червня 2019 року Настасівською сільською радою, Тернопільського району, Тернопільської області, [PERSON] , був зареєстрованим та проживав за адресою: [ADDRESS] . Разом із ним на день його смерті був зареєстрований та проживав його син - [PERSON] . Як убачається із матеріалів спадкової справи №260/2019, заведеної Тернопільською районною державною нотаріальною конторою після померлого [INFO] [PERSON] , із заявами про прийняття спадщини після померлого [INFO] [PERSON] у Тернопільську районну державну нотаріальну контору звернулись: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . 18 червня 2021 року між спадкоємцями майна померлого [INFO] [PERSON] , а саме: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] було укладено договір про поділ спадкового майна, за умовами якого сторони погодили, що сину померлого [PERSON] - [PERSON] переходить частка житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами [ADDRESS] ; дочці померлого [PERSON] - [PERSON] переходить 1/3 частка земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 2,2248 га, яка розташована на території Мар`янівської сільської ради, Тернопільського району, Тернопільської області; дочці померлого [PERSON] - [PERSON] переходить земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 2,3033 га, яка розташована на території Мар`янівської сільської ради, Тернопільського району, Тернопільської області. Вказаний договір посвідчено державним нотаріусом Тернопільської районної державної нотаріальної контори та зареєстровано в реєстрі за №2-599. Згідно постанови державного нотаріуса Тернопільської районної державної нотаріальної контори Темнікової Л.Г. про відмову у вчиненні від 24 червня 2021 року за №1532/02-31 позивачам [PERSON] та [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частку житлового будинку, після смерті матері - [PERSON] , у зв`язку із відсутністю правовстановлюючих документів про належність цього майна спадкодавцеві. У вказаній постанові нотаріуса зазначено, що у справах Тернопільської районної державної нотаріальної контори заведена спадкова справа за №366/2013 року після смерті [PERSON] , за заявою дочки померлої - [PERSON] про прийняття спадщини за заповітом за №929 від 24 липня 2013 року. Інші спадкоємці не зверталися. Згідно довідки, виданої Мар`янівською сільською радою Тернопільського району, Тернопільської області 01 листопада 2013 за №413 спадкоємцями, які прийняли спадщину за фактом спільної реєстрації разом із померлим [PERSON] були: дружина - [PERSON] та дочка - [PERSON] . Спадкова справа після смерті [PERSON] - не заводилася. Відповідно до матеріалів спадкової справи [PERSON] було складено заповіт, посвідчений Мар`янівською сільською радою Тернопільського району, Тернопільської області 10 вересня 2010 року за реєстровим №26, згідно якого вона заповіла усе належне їй майно своїй дочці - [PERSON] . Також, 24 червня 2021 року державним нотаріусом Тернопільської районної державної нотаріальної контори Темніковою Л.Г. винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії за №1533/02-31, якою відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частку житлового будинку після смерті батька - [PERSON] , померлого [INFO] . У вказаній постанові нотаріуса зазначено, що у справах Тернопільської районної державної нотаріальної контори заведена спадкова справа №275/2021 після смерті [PERSON] за заявою сина та дочки померлої - [PERSON] та [PERSON] про видачу свідоцтв про право на спадщину за законом. Іншим спадкоємцем, який прийняв спадщину за фактом спільної реєстрації разом з померлою на день смерті є чоловік померлої - [PERSON] , який прийняв спадщину за фактом спільної реєстрації разом з померлою на день смерті є чоловік померлої - [PERSON] . 23 листопада 2011 року фізичною особою-підприємцем [PERSON] виготовлено технічний паспорт на будинок садибного типу (житловий будинок) з господарськими будівлями, що знаходиться по [ADDRESS] . Як убачається із характеристики будинку садибного типу (житлового будинку) з господарськими будівлями, будинковолодіння [ADDRESS] складається із: А - житловий будинок, 1974 року побудови; а - прибудова, 1976 року побудови; Пд - підвал, 1974 року побудови; сх. - сходи; Б - літня кухня, 1991 року побудови; В - господарська будівля, 1964 року побудови; Д - літня кухня, 1976 року побудови; д - тамбур, 1976 року побудови; Пд - підвал, 1976 року побудови; Е - гараж, 1986 року побудови; З - господарська будівля, 1991 року побудови; Й - навіс, 1991 року побудови. Згідно Експлікації приміщень будинку садибного типу (житлового будинку) під літ. «А», загальна площа житлового будинку становить 90,3 кв.м., житлова площа - 74,6 кв.м. Проаналізувавши в сукупності досліджені докази, встановлені ними обставини та визначені відповідно до них правовідносини сторін, суд приходить до переконання, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення. Відповідно до ч.1, 2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно ст. 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Вимогами ст. 12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом установлено, що житловий будинок, що знаходиться по [ADDRESS] , станом на 15 квітня 1991 року належав до суспільної групи «колгоспний двір». Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 6 постанови від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», до правовідносин, що виникли до прийняття 15 квітня 1991 року Закону України «Про власність», застосовується чинне на той час законодавство. Так, у відповідності до чинного на той час законодавства, зокрема положень Цивільного кодексу Української РСР 1963 року виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. Згідно з ст. 13 Закону Української РСР «Про сільську раду депутатів трудящих Української РСР» 1968 року зі змінами на вказані ради було покладено обов`язок здійснення обліку населення та ведення за встановленими формами погосподарських книг. Таким чином, записи у погосподарських книгах, визнавались в якості актів органів влади / публічних актів /, що підтверджують право приватної власності на житлові споруди. На час виникнення спірних правовідносин, порядок введення погосподарського обліку в сільських радах визначався Вказівками по введенню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів / далі - Вказівки /, затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР /далі - Держкомстат СРСР / від 12 травня 1985 року № 5-24/26, а згодом - Вказівками, затвердженими постановою Держкомстату СРСР № 69 від 25 травня 1990 р. Відповідно до п. 20 Вказівок суспільна група господарства встановлюється в залежності від роду занять голови господарства /сім`ї/. Пунктом 6 Постанови Пленуму Верховного Суду від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» судам роз`яснено, що положення статей 17, 18 Закону «Про власність» щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону (з 15 квітня 1991 року). До правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, ще регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба). Аналогічна правова позиція міститься у постановах Верховного Суду України від 14.01.2014 року у справі №6-145цс13 та від 18 листопада 2015 року № 6-350цс15. Таким чином, право на частку у колгоспному дворі мають всі члени двору, які до 15 квітня 1991 року не втратили право на таку частку. Проте, заявляючи позовні вимоги, про визнання права власності на частки у вказаному колгоспному дворі, зокрема визнання за [PERSON] права власності на 2/14 частки спірного житлового будинку, в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON] , та на 4/14 частки житлового будинку, в порядку спадкування за законом після смерті батька - [PERSON] , а також, визнання за [PERSON] права власності на 2/17 частки житлового будинку, в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON] , позивачами допущено технічні помилки при визначенні часток, які спадкувалися почергово після смерті кожного члена двору. Так, судом установлено, що станом на 15 квітня 1991 року головою колгоспного двору, що знаходиться по [ADDRESS] був [PERSON] та членами колгоспного двору були: [PERSON] - дружина, [PERSON] - зять, [PERSON] - дочка, [PERSON] - внучка, [PERSON] - внук, [PERSON] - внучка. Таким чином, кожному члену даного колгоспного двору належить по 1/7 частині житлового будинку. Відповідно до ст. 1216-1217 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. У ст.1218 ЦК України зазначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частиною 1 статті 1261 ЦК України встановлено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народженні після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. [INFO] помер [PERSON] , який за життя не склав заповітного розпорядження, а тому у даному випадку має місце спадкування за законом. Після смерті [PERSON] , померлого [INFO] спадщину, а саме належну йому 1/7 частку житлового будинку прийняли його дружина - [PERSON] та дочка - [PERSON] , як такі, що на момент смерті спадкодавця були зареєстровані та проживали разом із ним за адресою: [ADDRESS] . Таким чином, [PERSON] та [PERSON] успадкували по 1/14 частині житлового будинку, що знаходиться по [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після померлого [INFO] [PERSON] . [INFO] померла [PERSON] , яка за життя склала заповітне розпорядження в користь [PERSON] , що стверджується постановою державного нотаріуса Тернопільської районної державної нотаріальної контори Темнікової Л.Г. про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 24 червня 2021 року за №1532/02-31 (а.с.41). Таким чином, після смерті [PERSON] - [PERSON] успадкувала 3/14 часток житлового будинку [ADDRESS] , з яких: 1/7 частка належала [PERSON] як члену колгоспного двору та 1/14 частка успадкована [PERSON] після смерті чоловіка [PERSON] . [INFO] померла [PERSON] , якій станом на день смерті належало 3/7 частини житлового будинку [ADDRESS] , з яких: 1/7 частка належала [PERSON] як члену колгоспного двору, 1/14 частка успадкована нею смерті батька [PERSON] та 3/14 часток успадковані нею після смерті матері - [PERSON] . За життя [PERSON] не склала заповітного розпорядження, а тому, у даному випадку має місце спадкування за законом. Після смерті [PERSON] спадщину, а саме 3/7 частини житлового будинку [ADDRESS] прийняли: її син - [PERSON] , дочка - [PERSON] та чоловік - [PERSON] . Вказане стверджується постановою державного нотаріуса Тернопільської районної державної нотаріальної контори Темнікової Л.Г. про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 24 червня 2021 року за №1532/02-31 (а.с.41). Таким чином, кожен із спадкоємців [PERSON] , [PERSON] [PERSON] успадкували по 1/7 частині житлового будинку [ADDRESS] після померлої [PERSON] . [INFO] помер [PERSON] , який за життя не склав заповітного розпорядження. Згідно укладеного між спадкоємцями договору про поділ спадкового майна від 18 червня 2021 року спадкоємці майна померлого [PERSON] погодили, що належна померлому [PERSON] частка житлового будинку [ADDRESS] переходить його сину - позивачу [PERSON] . Таким чином, позивач [PERSON] набув права на спадкування 2/7 частини житлового будинку [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після померлого [PERSON] , з яких: 1/7 частина житлового будинку належала [PERSON] як члену колгоспного двору та 1/7 частина успадкована [PERSON] після померлої [PERSON] . Як передбачено ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно із ч. 1 ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Відповідно до статті 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Згідно зі статтею 3 зазначеного Закону, речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. Отже, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його спорудження, а не виникає у зв`язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого права, а не підставою його виникнення. Таким чином, виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвічує його право власності. Проаналізувавши в сукупності досліджені докази, встановлені ними обставини та визначені відповідно до них правовідносини сторін, враховуючи вимоги закону, суд приходить до переконання, що позовні вимоги є підставними та підлягають до часткового задоволення шляхом визнання за [PERSON] права власності: на 1/7 частину житлового будинку [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після померлої [INFO] [PERSON] та на 2/7 частини житлового будинку [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після померлого [INFO] [PERSON] , а також визнання за [PERSON] права власності на 1/7 частину житлового будинку [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після померлої [INFO] [PERSON] . На підставі викладеного та

Outcome: partial