Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-25 00:00:00

30 вересня 2021 року представник позивача [PERSON] адвокат Кулініч К.В. звернулася до Деснянського районного суду м. Чернігова з позовом (уточнений 27 жовтня 2021 року), в якому просить зобов`язати відповідачів надати згоду на приватизацію квартири на ім`я [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Позов обґрунтовано тим, що позивач проживає у квартирі [ADDRESS] , який перебуває у державній власності Міністерства освіти та науки України та оперативному управлінні Державного професійно-технічного навчального закладу «Чернігівській професійний будівельний ліцей». З 1988 року [PERSON] зареєстрована у вказаному приміщенні та іншого житла не має. 26 січня 2021 року позивач подавала до Міністерства освіти та науки України заяву на приватизацію зазначеного житла, проте листом від 04.03.2021 їй було відмовлено у задоволенні заяви на підставі статті 80 Закону України «Про освіту», якою встановлено, що основні фонди, оборотні кошти та інше майно державних та комунальних закладів освіти не підлягають приватизації чи використанню не за освітнім призначенням. Крім того, відмова обґрунтована тим, що відповідно до пункту 1 статті 3 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» дія вказаного закону не поширюється на гуртожитки державних навчальних закладів. Ухвалою судді від 04.10.2021 позовну заяву залишено без руху та запропоновано позивачеві в триденний строк з дня отримання копії ухвали усунути вказані в ній недоліки. 27.10.2021, на виконання вимог ухвали судді від 04.10.2021 про залишення позовної заяви без руху, позивачем усунуто недоліки позовної заяви. Ухвалою судді від 29 жовтня 2021 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, яку призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін на 11.11.2021. Представник відповідача Міністерства освіти та науки України надіслав до суду відзив на позовну заяву, в якому заперечував проти задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що гуртожиток, в якому проживає позивач, є власністю держави, має статус для проживання учнів навчальних закладів та закріплений за державним закладом освіти, а тому відповідно до частини четвертої статті 80 Закону України «Про освіту» не підлягає приватизації. Також, відповідно до частини другої статті 1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» встановлено, зокрема, що цей Закон не поширюється на громадян, які проживають у гуртожитках, призначених для тимчасового проживання, у зв`язку з навчанням, перенавчанням чи підвищенням кваліфікації у навчальних закладах та у зв`язку з роботою (службою) за контрактом. Також у відзиві зазначено, що дія Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків», на який посилається позивач, не поширюється на гуртожитки, що перебувають у господарському чи оперативному управлінні державних навчальних закладів. Представник позивача подала до суду відповідь на відзив, в якому заперечувала доводи Міністерства освіти та науки України, посилаючись на те, що будівля гуртожитку, в якому проживає позивач, не знаходиться на закритій території учбового закладу, а є окремим приміщенням, а тому не підпадає під дію Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду». Крім того, гуртожиток складається з двох частин, які мають окремі входи, при цьому і в одній і в іншій частині проживають особи сім`ями, сплачують комунальні послуги за користування своїми житловими приміщеннями та несуть тягар утримання майна. Також представник позивача зазначає, що правовою підставою для проживання позивача на сьогоднішній день є її постійна реєстрація місця проживання у вказаному гуртожитку, сплата комунальних послуг та несення фактичного тягаря утримання майна. 29.11.2021 розгляд справи відкладений на 20.12.2021, у зв`язку з неявкою відповідачів. 20.12.2021 розгляд справи відкладений на 18.01.2022, у зв`язку з клопотанням представника позивача. У судовому засіданні представник позивача позов підтримав та просив задовольнити. При цьому представник позивача пояснив, що жодних перешкод у проживанні у гуртожитку позивачу не чиниться, з позовом до суду вона звернулася у зв`язку з тим, що хоче приватизувати житло, в якому вона тривалий час проживає, адже за законом вона має на це право. Представник відповідача Державного професійно-технічного\~навчального закладу\~«Чернігівській професійний\~будівельний ліцей»\~у судовому\~засіданні заперечувала\~проти задоволення\~позовних вимог,\~посилаючись на\~те,\~що гуртожиток,\~у якому\~проживає позивач,\~призначений для\~проживання учнів\~їх учбового\~закладу і\~не є\~житлом,\~яке може\~бути приватизоване. Також зазначила, що на праві оперативного управління за Державним професійно-технічним навчальним закладом «Чернігівській професійний будівельний ліцей» закріплено житловий будинок по [ADDRESS] . Раніше це також був гуртожиток, якому було надано статус житлового будинку і житлові приміщення в ньому були приватизовані його мешканцями. Гуртожиток по [ADDRESS] призначений для проживання учнів, в окремих кімнатах дійсно живуть 11 сімей, проте гуртожиток має статус для проживання учнів навчальних закладів та закріплений за державним закладом освіти, а тому приватизації не підлягає. Жодна кімната в гуртожитку по [ADDRESS] не приватизована, а тому доводи позивача про те, що окремі мешканці приватизували кімнати в цьому гуртожитку є хибними, адже приватизовані були квартири у житловому будинку (раніше мав статус гуртожитку) по [ADDRESS] . Представник відповідача Міністерства освіти та науки України у судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи сповіщений, причин неявки суду не повідомив. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду та дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. У судовому\~засіданні встановлено,\~що [PERSON] \~була заселена\~та зареєстрована\~на підставі\~заяви від\~12.09.1988\~у гуртожиток,\~який перебуває\~у державній\~власності Міністерства\~освіти та\~науки України\~та оперативному\~управлінні Державного\~професійно-технічного\~навчального закладу\~«Чернігівський професійний\~будівельний ліцей»\~за адресою:\~ [ADDRESS] ,\~що підтверджується\~заявою,\~листом Державного\~професійно-технічного\~навчального закладу\~«Чернігівський професійний\~будівельний ліцей»\~від 23.12.2020\~та довідкою\~від 22.12.2020\~(а.с.\~9-11). З 2007 року позивач проживає за вказаною адресою. Іншого житла у позивача немає. Згідно довідки № б/н від 19.08.1994 батька позивача було поставлено на квартирний облік як молодого фахівця у складі сім`ї з трьох осіб (а.с. 9). Станом на 2020 рік у квартирі за вказаною адресою з позивачем зареєстрована її мати, [PERSON] , яка померла у 2020 році, що підтверджується засвідченою 18.08.2020 копією запису акта про смерть (а.с. 13). 26 січня 2021 року позивач подала до Міністерства освіти та науки України заяву про надання дозволу на приватизацію квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] . Листом від 04.03.2021 № 1/11-1523 Міністерство освіти і науки України повідомило позивача про відсутність законодавчих підстав щодо надання погодження на приватизацію житлового фонду (а.с. 15). Відповідно до статті 19\~Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Статтею 127\~Житлового кодексу УРСР (далі ЖК) передбачено, що для проживання робітників, службовців, студентів, учнів, а також інших громадян у період роботи або навчання можуть використовуватись гуртожитки. Жилі будинки реєструються як гуртожитки у виконавчому комітеті районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів. Відповідно до положень статті 128\~ЖК порядок надання жилої площі в гуртожитках визначається, цим Кодексом та іншими актами законодавства України. Жила площа в гуртожитку надається одиноким громадянам і сім`ям, які мають право проживати у гуртожитках, за рішенням адміністрації підприємства, установи, організації або органу місцевого самоврядування, у власності чи управлінні яких перебуває гуртожиток. Згідно статті 129 ЖК на підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації, орган місцевого самоврядування видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу в гуртожитку. Відповідно до статті 130\~ЖК порядок користування жилою площею в гуртожитках визначається договором, що укладається перед вселенням на надану жилу площу в гуртожитку на підставі спеціального ордера відповідно до Примірного положення про користування жилою площею в гуртожитках, що затверджується Кабінетом Міністрів України. Закон України\~«Про забезпечення\~реалізації житлових\~прав мешканців\~гуртожитків» регулює правові, майнові, економічні, соціальні, організаційні питання щодо особливостей забезпечення реалізації конституційного права на житло громадян, які за відсутності власного житла тривалий час на правових підставах, визначених законом, мешкають у гуртожитках, призначених для проживання одиноких громадян або для проживання сімей, жилі приміщення в яких після передачі гуртожитків у власність територіальних громад можуть бути приватизовані відповідно до закону. Згідно зі статтею 1\~Закону України\~«Про забезпечення\~реалізації житлових\~прав мешканців\~гуртожитків» сфера дії цього Закону поширюється на громадян та членів їхніх сімей, одиноких громадян, які не мають власного житла, не використали право на безоплатну приватизацію державного житлового фонду, на правових підставах, визначених цим Законом, вселені у гуртожиток та фактично проживають у гуртожитку протягом тривалого часу. Цей Закон не поширюється на громадян, які: 1) проживають у гуртожитках, призначених для тимчасового проживання, у зв`язку з навчанням, перенавчанням чи підвищенням кваліфікації у навчальних закладах та у зв`язку з роботою (службою) за контрактом; 2) мешкають у гуртожитку без правових підстав, визначених цим Законом; 3) мешкають у спеціальних гуртожитках, призначених для тимчасового проживання осіб, які відбували покарання у виді обмеження волі або позбавлення волі і потребують поліпшення житлових умов або жила площа яких тимчасово заселена, або яким немає можливості повернути колишнє жиле приміщення; 4) потребують медичної допомоги у зв`язку із захворюванням на туберкульоз; 5) проживають у гуртожитках, що мають статус соціальних на день набрання чинності цим Законом. Сфера дії цього Закону поширюється на гуртожитки, що є об`єктами права державної та комунальної власності, крім гуртожитків, що перебувають у господарському віданні чи в оперативному управлінні військових частин, закладів, установ та організацій Національної гвардії України, Служби безпеки України, Державної прикордонної служби України, Збройних Сил України та інших утворених відповідно до законів України військових формувань, Державної спеціальної служби транспорту, Міністерства внутрішніх справ України, Національної поліції України, Державної кримінально-виконавчої служби України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Державної служби України з надзвичайних ситуацій (крім тих, що знаходяться поза межами військових частин, закладів, установ, організацій), державних навчальних закладів (крім тих, яким надано статус гуртожитків сімейного типу та призначених для проживання сімей викладачів і працівників), Національної академії наук України (крім тих, яким надано статус гуртожитків сімейного типу та призначених для проживання сімей). Відповідно до статті 4\~Закону України\~«Про забезпечення\~реалізації житлових\~прав мешканців\~гуртожитків» громадяни та члени їхніх сімей, на яких поширюється дія цього Закону, мають право на приватизацію жилих приміщень у гуртожитках, що перебувають у власності територіальних громад і можуть бути приватизовані відповідно до цього Закону за рішенням місцевої ради. Приватизація жилих приміщень у гуртожитках здійснюється відповідно до Закону України\~"Про\~приватизацію державного\~житлового фонду" та прийнятих відповідно до нього нормативно-правових актів з урахуванням особливостей, визначених цим Законом. Мешканці гуртожитку, які на правових підставах, визначених цим Законом, проживають у гуртожитках, на які поширюється дія цього Закону (державної форми власності, а також у гуртожитках, включених до статутних капіталів товариств, у тому числі тих, що в подальшому були передані до статутних капіталів інших юридичних осіб або відчужені в інший спосіб), набувають право на приватизацію жилих приміщень у таких гуртожитках після їх передачі у власність відповідної територіальної громади згідно з цим Законом та Загальнодержавною цільовою програмою передачі гуртожитків у власність територіальних громад. Зазначене право поширюється на дітей законних мешканців гуртожитків, які народилися під час проживання їхніх батьків у гуртожитках, на які поширюється дія цього Закону. Відповідно до статті 5 «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» для цілей цього Закону встановлюються такі особливості стосовно використання жилих і нежилих приміщень у гуртожитках, переданих у власність територіальних громад: 1) передача та прийняття гуртожитків, що є об`єктами державної власності, у власність територіальних громад здійснюється відповідно до Закону України\~"Про\~передачу об`єктів\~права державної\~та комунальної\~власності" та з урахуванням особливостей, визначених цим Законом; 2) передача гуртожитків (як цілісних майнових комплексів) у власність територіальних громад здійснюється за рішенням законного власника гуртожитку (чи уповноваженої власником особи) або за рішенням суду; 3) прийняття гуртожитків (як цілісних майнових комплексів) у власність територіальної громади здійснюється за рішенням відповідної місцевої ради (або за рішенням виконавчого органу місцевої ради з наступним затвердженням цією радою); 4) передача гуртожитків, включених до статутних капіталів товариств, у тому числі тих, що в подальшому були передані такими товариствами до статутних капіталів інших юридичних осіб або відчужені в інший спосіб, у власність територіальних громад здійснюється на добровільних (договірних) умовах або, у разі відмови органів управління (уповноважених осіб) власників гуртожитків від такої передачі, - за рішенням суду за поданням органу місцевого самоврядування; 5) після прийняття гуртожитку у власність територіальної громади згідно з цим Законом та відповідно до Загальнодержавної цільової програми передачі гуртожитків у власність територіальних громад місцева рада приймає на сесії в межах своєї компетенції відповідне рішення щодо подальшого його використання, а саме: а) залишити житловий комплекс гуртожитку у статусі гуртожитку та дозволити приватизацію його жилих і нежилих приміщень. У такому разі здійснюється приватизація приміщень гуртожитку його законними мешканцями в порядку, передбаченому цим Законом; б) надати цілісному майновому комплексу статус "соціальне житло" та не дозволяти приватизацію його жилих приміщень. У цьому випадку приватизація житлових приміщень гуртожитку не здійснюється (у тому числі й у випадках, передбачених цим Законом), а колишнім законним мешканцям гуртожитку, за їх згодою, надається відповідне соціальне або інше житло; в) перепрофілювати гуртожиток та використовувати цілісний майновий комплекс колишнього гуртожитку за іншим призначенням. У цьому випадку рада одночасно приймає рішення щодо забезпечення законних мешканців такого гуртожитку іншим житлом згідно із законодавством; г) знести цілісний майновий комплекс колишнього гуртожитку та вжити заходів щодо будівництва на звільненій земельній ділянці соціального житла або продажу земельної ділянки на аукціоні згідно із земельним законодавством. У цьому випадку рада одночасно приймає рішення щодо забезпечення законних мешканців такого гуртожитку іншим житлом згідно із законодавством; ґ) знести колишній гуртожиток (відповідний цілісний майновий комплекс) та вивільнити земельну ділянку з наступним її продажем на аукціоні. У цьому випадку особи, на яких поширюється дія цього Закону, підлягають переселенню в інше придатне для проживання людей житло, що належить на праві власності або на праві користування відповідній місцевій раді. Таким особам, за їх згодою, виконавчим органом місцевої ради може бути видана грошова компенсація за взяття ними (їх сім`ями) житла в оренду на певний строк (але не більше одного року). Розмір і порядок видачі зазначеної компенсації визначає кожна місцева рада самостійно відповідно до вимог чинного законодавства та виходячи із власних можливостей; 6) передача житлових приміщень у гуртожитках у власність громадян здійснюється на підставі рішення органу місцевого самоврядування; 7) приватизація жилих приміщень у гуртожитках здійснюється шляхом: а) безоплатної їх передачі громадянам з розрахунку санітарної норми 21 квадратний метр загальної площі на наймача і кожного члена його сім`ї та додатково 10 квадратних метрів на сім`ю; б) продажу надлишків загальної площі жилих приміщень громадянам України, які мешкають у них і на яких поширюється дія цього Закону; 8) для приватизації житлових приміщень у гуртожитках використовуються приватизаційні папери - житлові чеки (у порядку, передбаченому Законом України "Про приватизацію державного житлового фонду") з урахуванням залишкової вартості усіх житлових приміщень, що підлягають приватизації у відповідному гуртожитку. Відповідно до частини четвертої статті 80\~Закону України\~«Про освіту» об`єкти та майно державних і комунальних закладів освіти не підлягають приватизації чи використанню не за освітнім призначенням, крім надання в оренду з метою надання послуг, які не можуть бути забезпечені безпосередньо закладами освіти, пов`язаних із забезпеченням освітнього процесу або обслуговуванням учасників освітнього процесу, з урахуванням визначення органом управління можливості користування державним нерухомим майном відповідно до законодавства. Судом встановлено, що будівля гуртожитку, що розташована у [ADDRESS] , перебуває у державній власності, органом управління є Державний професійно-технічний навчальний заклад «Чернігівській професійний будівельний ліцей». Вказаний гуртожиток відповідно до класифікатора державного майна є гуртожитком для проживання учнів навчальних закладів, тобто не має статусу гуртожитку сімейного типу. Відповідно до статті 76, частини першої статті 81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. У судовому засіданні встановлено, що гуртожиток за адресою: [ADDRESS] має статус для проживання учнів навчальних закладів, закріплений за державним закладом освіти, а тому положення Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків», який є спеціальним законом щодо приватизації приміщень у гуртожитках, не можуть бути застосовані відповідно до частини третьої статті 1 цього Закону, крім того, заборона приватизації майна закладів освіти передбачена частиною четвертою статті 80 Закону України «Про освіту». За таких обставин, правових підстав для задоволення вимог позивача суд не вбачає.

Outcome: dismissed