Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-24 00:00:00

22 червня 2021 року [PERSON] (далі - позивач, [PERSON] ) звернувся в суд з позовом до [PERSON] (далі - відповідач-1, [PERSON] ), [PERSON] (далі - відповідач-2, [PERSON] ) про застосування наслідків недійсності правочину. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 10.03.2016 року він на підставі письмового нотаріально не посвідченого договору купівлі-продажу придбав у відповідача дві земельні ділянки площею 0,1200 га кожна, що знаходиться за адресою: с. Боратин, Луцький район, Волинська область, кадастрові номери: 0722880700:01:001:4266 та 0722880700:01:001:4602 за ціною 83800,00 грн. Відповідно до даного договору відповідач зобов`язався до 10.07.2016 року нотаріально посвідчити вказаний договір та передати йому технічну документацію на земельні ділянки. Крім того, відповідно до складеної розписки 10.03.2016 року [PERSON] згідно з договором купівлі-продажу, отримав від нього грошові кошти в сумі 83800 грн. та зобов`язався виконати умови договору у найкоротші терміни, оформивши належним чином правовідносини, що між ними склалися. Однак, відповідач відповідну технічну документацію на земельні ділянки не передав, а від нотаріального посвідчення договору ухиляється, посилаючись на скрутне матеріальне становище та відсутність грошових коштів для цього. Постановою Волинського апеляційного суду від 02 червня 2021 року у цивільній справі №161/10304/18 у задоволені позову [PERSON] до [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу земельної ділянки дійсним та визнання права власності на земельну ділянку відмовлено. Позивач зазначає, що оскільки договір купівлі-продажу від 10 березня 2016 року укладений в простій письмовій формі, він є недійсним в силу закону (нікчемним), на підставі ч.1 ст.220 ЦК України. Зазначає, що на виконання умов договору він передав відповідачу-1 грошові кошти у розмірі 83 800,00 грн., які, на його переконання, були використані в інтересах подружжя [PERSON] та [PERSON] . Посилаючись на вищевикладене та приписи ч.4 ст.65 СК України, ст.216 ЦК України позивач просить суд стягнути солідарно з відповідачів на свою користь 83 800,00 грн. Позивач та його представник у судове засідання не прибули, про причини неявки суд не повідомили. Відповідач-1 та його представник в судове засідання не прибули, про причини неявки суд не повідомили. Відповідач-2 та її представник у судове засідання не прибули, але у письмовій заяві представник відповідача-2 просить суд слухати справу за їх відсутності, позовні вимоги заперечують, з підстав викладених у письмовому відзиві. У цій же заяві вказала, що на підставі ч.8 ст.141 ЦПК України докази понесених судових витрат відповідача-2 буде подано протягом п`яти днів з дня ухвалення рішення у справі. Дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги слід задовольнити частково, з таких підстав. Судом встановлено, що 10 березня 2016 року між [PERSON] та [PERSON] укладено письмовий нотаріально не посвідчений договір купівлі-продажу, відповідно до якого [PERSON] придбав у відповідача [PERSON] дві земельні ділянки, площею 0,1200 га кожна, що знаходиться за адресою: с. Боратин, Луцький район, Волинська область, кадастрові номери: 0722880700:01:001:4266 та 0722880700:01:001:4602 за ціною 83800,00 грн, які продавець отримав від покупця в повному обсязі до моменту підписання договору (а.с. 16, 17, цивільна справа №161/10304/18). 10.03.2016 року, [PERSON] було написано розписку, що він згідно договору купівлі-продажу, отримав від позивача грошові кошти в сумі 83800,00 грн, зобов`язався до 03.07.2016 року нотаріально посвідчити укладений договір купівлі-продажу (а.с.18, цивільна справа №161/10304/18). Вказані обставини встановлені постановою Волинського апеляційного суду від 02 червня 2021 року у цивільній справі №161/10304/18, якою у задоволені позову [PERSON] до [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу земельної ділянки дійсним та визнання права власності на земельну ділянку відмовлено. Ці обставини повторному доказуванню не підлягають в силу ч.4 ст.82 ЦК України, адже вони встановлені рішенням суду у цивільній справі, що набрало законної сили, у якій беруть участь ті самі особи. Надаючи правову оцінку доводам позивача про необхідність застосування наслідків недійсності правочину, суд зазначає наступне. У статті 657 ЦК України визначено, що договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. В свою чергу, частиною першою статті 220 ЦК України передбачено, що у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Оскільки договір купівлі-продажу від 10 березня 2016 року укладений між позивачем та відповідачем-1 стосовно нерухомого майна без його нотаріального посвідчення, що суперечить приписам ст.657 ЦК України, а у задоволенні відповідного позову про визнання договору дійсним було відмовлено, такий правочин є недійсним в силу закону, тобто, нікчемним. В такому випадку діють правила ч.1 ст.216 ЦК України, відповідно до яких, у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Зважаючи на те, що відповідач-1 отримав за недійсним правочин від позивача 83 800,00 грн., що стверджується відповідною розпискою та встановлено постановою Волинського апеляційного суду від 02 червня 2021 року у цивільній справі №161/10304/18, ці кошти слід стягнути з відповідача-1 на користь позивача, як застосування наслідків недійсності правочину (реституції) та задовольнити позовні вимоги в цій частині. Стосовно вимог до відповідача-2, суд зазначає наступне. В наведеній вище постанові Волинського апеляційного суду від 02 червня 2021 року у цивільній справі №161/10304/18 вказано наступне: «Аналізуючи встановлені обставини слід вважати, що земельні ділянки, які стали предметом договору, щодо якого заявлені вимоги про визнання його дійсним, є спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] .. За таких обставин при відчужені спірних земельних ділянок у будь-який спосіб, в обов`язковому порядку, як це передбачено положеннями ст. 65 СК України, потребувалась на це згода одного з подружжя. Матеріали справи не містять доказів, які б свідчили, що при укладені між позивачем та відповідачем 10.03.2016 року договору купівлі-продажу земельних ділянок в с. Боратин Луцького району отримувалась згода [PERSON] .. При цьому в суді апеляційної інстанції апелянт у категоричній формі заперечила про обізнаність щодо укладення такого договору, а відповідно надання своєї згоди на таке укладення. При цьому [PERSON] , вказуючи про напружені стосунки з [PERSON] , зазначила, що не знала про наявність такого договору та про зміну власника земельної ділянки. Такі твердження апелянта ні представником відповідача, ні позивачем та його представником не спростовані. Окрім того, вказуючи про виконання у повному обсязі умов укладеного між позивачем та відповідачем договору купівлі продажу земельних ділянок в с. Боратин Луцького району, зокрема передачу та отримання коштів, які передбачені договором та розпискою, сторони не довели, що такі кошти витрачені в інтересах [PERSON] та [PERSON] , що б давало можливість стверджувати про створення обов`язків для [PERSON] відповідно до положень ч. 4 ст. 65 СК України.» Зі змісту вказаного слідує, що рішенням суду, яке набрала законної сили та ухвалено за участю того самого складу сторін вже встановлені обставини того, що: 1) договір купівлі-продажу від 10 березня 2016 року укладений без відома та згоди [PERSON] , як другого з подружжя; 2) кошти отримані [PERSON] на виконання цього договору були використані не в інтересах сім`ї. Стверджуючи протилежне, позивач фактично намагається ревізувати висновки та обставини, які встановлені у постанові Волинського апеляційного суду від 02 червня 2021 року у цивільній справі №161/10304/18, що не допускається в силу ч.4 ст.82 ЦПК України. Зважаючи на вищевикладене, оскільки договір від 10 березня 2016 року був укладений за відсутності згоди на це [PERSON] , а кошти отримані на його виконання були використані одноособово [PERSON] не в інтересах сім`ї, суд дійшов висновку, що відсутні правові підстави для застосування положень ч.4 ст.65 СК України до розглядуваних правовідносин, тобто, покладати на [PERSON] , як другого з подружжя, обов`язок повернути одержане [PERSON] за недійсним правочином. Тому в цій частині позову слід відмовити. У зв`язку з частковим задоволенням позову, на підставі ст.141 ЦПК України, з відповідача-1 на користь позивача слід стягнути половину судового збору, який сплачений ним при зверненні до суду, що становить 454,00 грн.

Outcome: partial