Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-31 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, який зареєстрований 16 жовтня 2012 року відділом реєстрації актів цивільного стану ЧМУЮ, актовий запис №1597. Вказує на, що від шлюбу у них з відповідачем є донька - [PERSON] , [INFO] . Зазначає, що у них з відповідачем спільне життя не склалося, через різні характери та погляди на життя, а з березня 2021 року взагалі припинили спільне проживання та не живуть подружнім життям, не ведуть спільного господарства. Стосунки не налагоджуються, а тому примирення неможливе. Таким чином, з посиланням на відповідні правові норми, просить суд розірвати шлюб. У позовній заяві просить суд провести розгляд справи за її відсутності. Не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач відзиву на позовну заяву не подав. Ухвалою Садгірського районного суду м. Чернівці від 19.10.2021 відкрито провадження у справі за вказаною позовною заявою. Розгляд визначено проводити в порядку спрощеного позовного провадження, судове засідання призначено на 01.11.2021. Ухвалою суду від 01.11.2021 провадження по справі зупинено, у зв`язку з наданням сторонам строку для примирення терміном на 3 місяці, тобто до 01.02.2022 року. Ухвалою Садгірського районного суду м. Чернівці від 01.02.2022 провадження у справі поновлено. Позивачка [PERSON] у судове засідання не з`явилися, 01.02.2022 скерувала до суду власноручну заяву, у якій підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити. Вказала на те, що примирення не відбулося. Просила розгляд справи провести за її відсутності, не заперечила проти заочного розгляду справи. Частиною 3 ст. 211 ЦПК України передбачено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомлений про дату, час та місце його проведення. Враховуючи факт належного повідомлення відповідача про розгляд справи судом, відсутність заяв щодо поважних причин неявки, суд вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній доказів. У відповідності до положень ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснювалося. Суд, розглянувши письмові матеріали справи, встановивши фактичні обставини у справі, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши та оцінивши надані докази в сукупності, ухвалюючи рішення відповідно до вимог ст.263 ЦПК України, дійшов висновку, що позов є обґрунтований і підлягає до задоволення у зв`язку із його визнанням. Судом встановлено, що між позивачкою - [PERSON] , [INFO] та відповідачем - [PERSON] , [INFO] , укладено шлюб 16 жовтня 2012 року, який зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану Чернівецького міського управління юстиції, про що складено відповідний актовий запис №1597, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим 16 жовтня 2012 року (а.с.6). Від шлюбу у сторін народилася дитина - донька [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 06 листопада 2013 року (а.с.7). Згідно зі ст. 51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Аналогічне положення містить ч. 1 ст. 24 Сімейного кодексу України, в якій також зазначено, що примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Статтею 5 Протоколу №7 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та щодо його розірвання. Частиною 3 статті 56 Сімейного кодексу України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Відповідно до ч.1 ст.110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 3 ст. 105 шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ст.112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. У відповідності до ч.2 ст. 114, ст. 115 Сімейного кодексу України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та постановлення відмітки в актовому записі про шлюб. Документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Судом встановлено, що на даний час шлюб носить формальний характер, оскільки сторони припинили сімейно-шлюбні відносини, як вказує позивач, примирення між ними стало неможливим, а тому подальше збереження шлюбу порушує передбачене ст.56 Сімейного кодексу України право дружини та чоловіка на особисту свободу. Аналізуючи вищевикладене та з урахуванням обставин, передбачених ст.ст. 110, 112 Сімейного кодексу України, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивачки, яка не бажає подальшого перебування у шлюбі, а наданий строк на примирення не дав результатів, а тому шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання. На підставі ст. 51 Конституції України, п. 4 ч.2 ст.18, ст.ст. 24, 56, 104-105, 110, 112 -115 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved