Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-24 00:00:00

До суду звернувся позивач з даною позовною заявою, в якій просив стягнути з відповідача на користь Комунального підприємства «Теплоенерго» Дніпровської міської ради суму заборгованості за теплопостачання в розмірі 12153 грн. 77 коп., а також судові витрати. В обґрунтування своїх позовних вимог вказав на те, що 01 лютого 2005 року між Міським комунальним підприємством «Дніпропетровські міські теплові мережі» та [PERSON] було укладено договір № 060602 про постачання теплової енергії, пізніше КП «Теплоенерго» отримало від КП Дніпропетровські міські теплові мережі» засоби для теплопостачання приміщень відповідача, а КП «Теплоенерго» було передано право вимоги за заборгованістю, яка виникла перед КП «Дніпровські міські теплові мережі». На підставі вищезазначеного, відповідачеві було запропоновано укласти додаткову угоду до Договору, предметом якої є зміна енергопостачальної організації та внесення відповідних змін до основного договору в частині його сторін та їх реквізитів, втім додаткова угода відповідачем підписана не була. Втім, відповідно до п. 3.4 Додаткової угоди, у разі неотримання Новою Енергопостачальною організацією підписаної угоди або обґрунтованих заперечень в її підписанні на протязі 30 днів з дня її отримання, додаткова угода вважається погодженою. На підставі наведеного, станом на день пред`явлення даного позову сума основного боргу за отримані відповідачем послуги з постачання теплової енергії та нараховані на таку заборгованість фінансові санкції становить 12153 грн. 77 коп. Представник позивача в судовому засіданні підтримала позовні вимоги та просила задовольнити їх у повному обсязі. Відповідач в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог, також, відповідач вказав, що з Комунальним підприємством «Теплоенерго» Дніпровської міської ради не укладав договір про постачання теплової енергії, а договір було укладено з Міським комунальним підприємством «Дніпропетровські міські теплові мережі». Також, відповідач вказав, що приміщення за адресою: [ADDRESS] вибило з житлового фонду, та з квітня 2017 року він не є власником вказаного приміщення по домовленості з [PERSON] та не зобов`язаний сплачувати заборгованість за поставлену теплову енергію. Заслухавши представника позивача та відповідача, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню по наступним підставам. В судовому засіданні встановлено, 01 лютого 2005 року між міським комунальним підприємством «Дніпропетровські міські теплові мережі» та [PERSON] було укладено договір № 060602 про постачання теплової енергії (т.1 а.с. 25). Рішенням Дніпропетровської міської ради №28/12 від 27.07.2016 року «Про надання дозволу на передачу з балансу КП «ДНІПРОПЕТРОВСЬКІ МІСЬКІ ТЕПЛОВІ МЕРЕЖІ» на баланс КП «Теплоенерго» об`єктів і мереж теплопостачання» надано дозвіл на передачу з балансу КП «Дніпропетровські міські теплові мережі» Дніпропетровської міської ради» на баланс КП «Теплоенерго» об`єктів і мереж теплопостачання згідно переліком. 06 листопада 2017 року було складено акт приймання-передачі № 1 передачі дебіторської заборгованості споживачів за спожиту теплову енергію, з якого вбачається, що даний акт складено на виконання рішення Дніпровської міської ради від 19.07.2017 року № 24/23 «Про надання дозволу на передачу з балансу КП «Дніпровські міські теплові мережі» на баланс КП «Теплоенерго» основних фондів та інших активів, заборгованості за пільги та субсидії (т. 1 а.с. 37). Крім цього, позивачем надано реєстр дебіторської заборгованості споживачів за спожиту теплову енергію станом на 01.11.2017 року (т. 1 а.с. 37-38). Наведені обставини призвели не лише до заміни сторони-кредитора, але й зумовили неможливість подальшого виконання Комунальним підприємством «Дніпропетровські міські теплові мережі» обов`язків з теплопостачання об`єктів за договором, оскільки виконання зазначених функцій в повній мірі перейшли до КП «Теплоенерго». На підставі вищевикладеного, відповідачеві було запропоновано укласти додаткову угоду до договору, предметом якої є зміна енергопостачальної організації та внесення відповідних змін до основного договору в частині його сторін та їх реквізитів. Повідомлення про зміну енергопостачальної організації та додаткову угоду було направлено на адресу відповідача 18.10.2017 року та отримано представником відповідача, що підтверджується роздруківкою з сайту Укрпошта (т. 1 а.с. 40-42). Таким чином,\~заперечення відповідача\~щодо того,\~що ним\~укладався договір\~з міським\~комунальним підприємством\~«Дніпропетровські міські\~теплові мережі»,\~а не\~з Комунальним підприємством «Дніпропетровські міські теплові мережі» не приймаються судом, оскільки є необґрунтованими та не відповідають обставинам справи, у зв`язку з тим, що матеріалами справи підтверджується зміна кредитора та перехід дебіторської заборгованості відповідача до КП «Теплоенерго». Відповідно до п. 3.4 додаткової угоди до договору № 060602 у разі неотримання новою енергопостачальною організацією підписаної угоди або обґрунтованих заперечень в її підписанні на протязі 30 днів з дня її отримання, додаткова угода вважається погодженою. Позивач зазначає, що на час звернення з даною позовною заявою до суду, додаткова угода відповідачем не підписана та на адресу позивача не повернута, а доказів зворотного суду не надано. Відповідно до ч. 2 ст. 644 ЦК України, якщо пропозицію укласти договір, в якій не вказаний строк для відповіді, зроблено у письмовій формі, договір є укладеним, коли особа, яка зробила пропозицію, одержала відповідь протягом строку, встановленого актом цивільного законодавства, а якщо цей строк не встановлений, - протягом нормально необхідного для цього часу. Згідно з ч. 2 ст. 642 ЦК України, якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом. Відповідно до п. 1.1.1 додаткової угоди до договору № 060602, у порядку та на умовах визначених цією угодою, енергопостачальна організація передає новій енергопостачальній організації, а нова енергопостачальна організація набуває прав та обов`язків належних енергопостачальній організації за основним договором, укладеним із споживачем і стає стороною за основним договором. У відповідності до п. 1.1.2 вищевказаної додаткової угоди, у зв`язку з передачею об`єктів і мереж теплопостачання на баланс новій енергопостачальній організації та надання ним послуг теплопостачання споживачу, останній приймає на себе зобов`язання по виконанню основного договору. Таким чином, додаткова угода вважається погодженою, а КП «Теплоенерго» набуло всіх прав та обов`язків сторони-виконавця за основним договором. Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст. 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ст. 19 Закону України «Про теплопостачання», споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Частиною 1 ст. 530 ЦК України встановлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Пунктом 7.4 договору № 060602 встановлено, що остаточний розрахунок за спожиту теплову енергію проводиться зі споживачем впродовж 5 діб після одержання рахунку енергопостачальної організації, яка зобов`язана направити його споживачу не пізніше 10 числа місяця слідуючого за розрахунковим. У випадку утворення переплати, вона зараховується в рахунок наступних платежів. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. 20.07.2018 року та 20.01.2020 року відповідачеві було направлено акти звіряння взаємних розрахунків, досудові вимоги, що підтверджується копією опису-вкладення у цінний лист та фіскального чеку «Укрпошти» від 20.01.2020 року і копією супровідного листа № 1098-сс від 20.07.2018 року з копією фіскального чеку від 20.07.2018 року (т. 1 а.с. 84, 88-89). Відповідно до ст. 25 Закону України «Про теплопостачання», у разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії заборгованість стягується в судовому порядку. Таким чином, у зв`язку з неналежним виконанням зобов`язань, у відповідача перед позивачем наявна заборгованість за теплопостачання в розмірі 7780 грн. 69 коп. за період з 01.10.2015 року по 31.12.2019 року. Судом не приймаються заперечення відповідача щодо того, що він не є власником нежитлового приміщення за адресою: [ADDRESS] та не зобов`язаний сплачувати заборгованість за поставлену теплову енергію, оскільки ним було укладено договір дарування нежитлового приміщення. Договір дарування нежитлового приміщення від 06.05.2021 року, який зареєстрований в реєстрі за №2563, укладено між [PERSON] та [PERSON] , відповідно до якого останній передав безоплатно у власність [PERSON] нежитлове приміщення, що розташоване за адресою: [ADDRESS] тільки 06.05.2021 року (т. 2 а.с. 31-32), тобто в період з жовтня 2015 року по грудень 2019 року власником вказаного нежитлового приміщення був відповідач - [PERSON] , у зв`язку з чим, він є боржником перед КП «Теплоенерго» за поставлену теплову енергію на суму 7\~780,69 грн., доказів протилежного матеріали справи не містять. Відповідно до ст. 25 Закону України «Про теплопостачання», у разі несвоєчасної сплати платежів за споживання теплової енергії споживач сплачує пеню за встановленими законодавством або договором розмірами. Згідно з ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У зв`язку з вищевикладеним, позивач просив стягнути з відповідача 3% річних у розмірі 310 грн. 36 коп., інфляційні збитки у розмірі 557 грн. 55 коп. та пеню у розмірі 3505 грн. 17 коп. Відповідачем жодним чином не спростовано розрахунки позивача, не надано свого розрахунку, а відтак суд погоджується з розрахунком позивача. За таких обставин, з урахуванням всього вищевказаного, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд вважає необхідним стягнути з [PERSON] на користь Комунального підприємства «Теплоенерго» Дніпровської міської ради суму заборгованості за теплопостачання у розмірі 12153 грн. 77 коп., з яких 7780 грн. 69 коп. - сума основного боргу, 310 грн. 36 коп. - 3% річних, 557 грн. 55 коп. - інфляційні збитки, 3505 грн. 17 коп. - пеня. Крім того, в порядку ч. ч. 1-2 ст. 141 ЦПК України, з [PERSON] на користь позивача слідує стягнути судовий збір в сумі 2 102 грн. 00 коп. (в порядку ч. ч. 1-2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» в редакції на момент звернення до суду з даним позовом). На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved