Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-24 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовом до [PERSON] про відшкодування майнової та моральної шкоди, за наступними підставами. Як вказує позивач, він є потерпілим за кримінальним провадженням №12018081140000320. Так, в період часу з 28.07.2018 року по 06.08.2018 року позивач разом зі своєю дружиною, дочкою та матір`ю відпочивали у смт Кирилівка Запорізької області і проживали у гостьовому будинку «[INFO]» по [ADDRESS] . Як стало відомо позивачеві з матеріалів кримінального провадження, відповідач є власником цього гостьового будинку, а його син, [PERSON] , працює там адміністратором. Так, 21.07.2018 року позивач перерахував передплату за проживання у розмірі 1000 гривень, а 28.07.2018 року заселився разом з сім`єю до гостьового будинку і передав [PERSON] кошти у розмірі 8000 гривень за проживання протягом дев`яти днів у номері будинку. Позивач зазначає, що під час заселення [PERSON] не ознайомлював його з Правилами внутрішнього розпорядку для відпочиваючих, а на прохання помістити на зберігання цінні речі та грошові кошти позивача [PERSON] відмовив, пояснивши, що в гостьовому будинку немає сейфу чи камери схову, тому цінні речі відпочиваючі можуть зберігати у своїх кімнатах. При цьому позивач вказує, що [PERSON] не було повідомлено про те, що раніше у гостьовому будинку траплялися випадки викрадення майна з кімнат відпочиваючих. Також при заселенні позивач звернув увагу адміністратора на те, що замок на вхідних дверях до кімнати знаходиться у неналежному стані (розбовтаний), [PERSON] пообіцяв полагодити, однак так і не зробив цього. Ввечері 05.08.2018 року, помістивши свої грошові кошти у розмірі 10000 гривень до валізи, яку поклав у шафу, позивач з дружиною, дочкою та матір`ю вирушили на відпочинок до «Луна-парку». При цьому, позивач зазначає, що у гаманці, де знаходилися гроші, також лежали золоті вироби його дружини на загальну суму приблизно 31500 гривень і дочки [PERSON] на суму приблизно 6900 гривень, а також золоті вироби старшої доньки позивача загальною вартістю близько 23000 гривень. Перед виходом на відпочинок позивач замкнув двері номера на ключ та повідомив про від`їзд адміністратора [PERSON] . Приблизно о 23-05 годині в той же день, повернувшись з відпочинку, позивачем було виявлено, що у кімнаті розкидані речі, розкриті сумки і валізи, а золоті вироби і грошові кошти викрадені. Позивач повідомив [PERSON] та викликав працівників поліції. Відомості про крадіжку були внесені до ЄРДРу. Посилаючись на те, що власником гостьового будинку не було забезпечено належних умов для збереження його майна, позивач вважає, що відповідач повинен відшкодувати йому заподіяну матеріальну шкоду у розмірі 71400,00 гривень та моральну шкоду у розмірі 33562,00 гривень. Матеріальна шкода складається з суми грошових коштів та вартості золотих виробів, які були викрадені у позивача, матеріальна шкода розрахована позивачем, виходячи з додаткових витрат, які він поніс через крадіжку, а саме: 420,00 гривень на медикаменти для лікування нападу гіпертонії та заспокійливе, 930,00 гривень на зворотню дорогу, 9000,00 гривень виплачені за проживання у гостьовому будинку, 4000,00 гривень витрат на правову допомогу, 9212,00 гривень вимушено витрачені позивачем на придбання мінімально необхідних увелірних виробів (обручка дружині, ланцюжок з хрестиком для дочки), 10000,00 гривень, які позивач не зміг витратити на продовження відпочинку та святкування дня народження дочки у аквапарку «Остров сокровищ». На підставі вищевикладеного позивач просить стягнути на його користь з відповідача матеріальну шкоду у розмірі 71400,00 гривень та моральну шкоду - у розмірі 33562,00 гривень. Представником відповідача було надано відзив на позовну заяву, в якому позов не визнано. Так, у відзиві зазначено, що позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що він звертався до адміністратора гостьового будинку з вимогою помістити на зберігання гроші та цінні речі. Також не доведено взагалі наявність перелічених у позові грошових коштів та цінних речей у позивача і, зокрема, у номері гостьового будинку під час відсутності позивача 05.08.2018 року. Крім того, на думку представника відповідача, на теперішній час немає вироку суду за результатами розгляду вказаного кримніального провадження, а отже - не встановлено наявності самого факту крадіжки. Посилання ж позивача на якісь порушення у веденні господарської діяльності позивачем, на думку представника відповідача, є безпідставними, оскільки також не підтверджені будь-якими доказами. Враховуючи наведене, представник відповідача вказує, що уданому випадку неможна вважати, що відповідач є винним у заподіянні позивачеві матеріальної та моральної шкоди, тому підстав для задоволення позову немає. У судовому засіданні позивач свої позовні вимоги підтримав повністю, представник позивача просив позов задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, з підстав, зазначених у відзиві. Заслухавши пояснення позивача, представників сторін, допитавши свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , дослідивши письмові докази, суд приходить до наступного. Так, позивач зазначає, що в період часу з 28.07.2018 року по 06.08.2018 року він разом зі своєю дружиною, дочкою та матір`ю відпочивали у смт Кирилівка Запорізької області і проживали у гостьовому будинку « [INFO] » по [ADDRESS] . Власником цього гостьового будинку є відповідач, а його син, [PERSON] , працював там адміністратором. Ці фактичні осбатвини стороною відповідача не оспорюються, тому суд вважає їх встановленими на підставі положень ст. 82 ЦПК України, оскільки не має об`єктивних підстав для сумніву у цих фактах. Як вказує позивач, 05.08.2018 року, в період часу з 20-25 до 23-05 годин, коли він з родиною був відсутній, з номеру, де вони мешкали, було викрадено належні йому грошові кошти у сумі 10000 гривень та золоті ювелірні вироби на загальну суму 61400 гривень. Допитана у судовому засіданні у якості свідка дружина позивача, [PERSON] також підтвердила ці обставини. Згідно до наданої позивачем копії витягу з ЄРДР (а.с. 6), за заявою позивача до реєстру внесені відповідні відомості з правовою кваліфікацією за ч. 3 ст. 185 КК України (крадіжка). Обгрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач посилається на положення статей 1166, 1167 ЦК України. Так, згідно до ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірним рішенням, діями чи бездіяльністю сообистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. У відповідності до ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті (у випадку завдання її каліцтвом чи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, або внаслідок неправомірного засудження). Таким чином, законодавством у якості підстав для відшкодування матеріальної та моральної шкоди визначено наявність самої шкоди, наявність винних дій особи, а також наявність причинного зв`язку між неправомірними діями (бездіяльністю) особи та спричиненням шкоди. Як випливає з позову та пояснень позивача, йому було спричинено матеріальну шкоду викраденням належних йому грошових коштів у сумі 10000 гривень та ювелірних прикрас. На підтвердження цих обставин сторона позивача посилається на покази свідка - [PERSON] яка в ході допиту її у судовому засіданні це підтвердила. Проте, суд ставиться критично до показів свідка [PERSON] , оскільки вона є близькою родичкою позивача (дружиною). Крім того, з пояснень позивача та свідка вбачається, що зазначені золоті прикраси взагалі не належали позивачеві і, у розумінні положень Сімейного кодексу України, не можуть вважатися спільною сумісною власністю подружжя. Таким чином, твердження позивача про заподіяння йому матеріальної шкоди у сумі вартості ювелірних виробів є жодним чином необгрунтованими. Також судом приймається до уваги те, що жодних документальних підтверджень вказаної позивачем вартості зазначених речей до матеріалів справи стороною позивача не надано. Долучені до позову копії письмових пояснень [PERSON] та [PERSON] не відповідають вимогам ст. 95 ЦПК України, оскільки не є документами, а в судовому засіданні зазначені особи не допитувалися через відсутність відповідних клопотань. З огляду на наведене, суд вважає обгрунтованими посилання сторони відповідача на недоведеність ані кількості, ані вартості майна, зазначеного у позові як викраденого. Крім того, також не є підтвердженим, на думку суду, сам факт крадіжки, оскільки про це відомо лише зі слів самого позивача та його дружини, яка вважається близькою родичкою і членом сім`ї позивача, жодного іншого доказу з цього приводу надано не було, подія злочину не встановлена в рамках кримінального провадження. Мається підтвердження лише факту внесення до ЄРДР відомостей за заявою [PERSON] . Також не можуть вважатися доказом по цивільній справі долучені позивачем копії протоколів його допиту та допиту свідків в рамках кримінального провадження, оскільки вони отримані судом не у передбачений законом спосіб. Щодо посилань позивача на те, що відповідач, як власник гостьового будинку, повинен був забезпечити умови для належного збереження цінних речей позивача, то також в ході судового розгляду не було отримано жодних доказів того, що позивач при заселенні повідомляв відповідача про наявність в нього цінностей та звертався з вимогою щодо забезпечення їх збереження. Заяви ж позивача про незаконність господарської діяльності відповідача та причетність відповідача до крадіжки судом до уваги не приймаються, оскільки не є предметом розгляду у даній справі. Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. За ст. 89 ЦПК суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). При цьому, згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як випливає зі змісту статтей 1166, 1167 ЦК України, шкода повинна відшкодовуватися саме особою, яка її завдала. Проте, позивачем, на думку суду, належних та допустимих доказів завдання йому матеріальної і моральної шкоди саме відповідачем в ході судового розгляду надено не було. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про відсутність належних та допустимих доказів на підтвердження заявлених позовних вимог, тому вважає за необхідне у задоволенні позову відмовити у повному обсязі. У відповідності до вимог статті 141 ЦПК України, оскільки у задоволенні позову слід відмовити повністю, не підлягають стягненню з відповідача понесені ним судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed