Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-03 00:00:00

ПрАТ «СК «ЮНІВЕС» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення страхового відшкодування в поряду регресув сумі 53400,00грн. В обґрунтування заявлених вимог, позивач вказує на те, що 01.08.2020р між ПрАТ «СК «ЮНІВЕС» та [PERSON] було укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, який оформлено полісом АМ/8317479. Згідно вказаного полісу забезпеченим транспортним засобом є ВАЗ 2101 державний номерний знак [NUMBER] . 01.03.2021р о 10год15хвил. у місті Одесі відбулась ДТП за участю автомобіля ВАЗ 2101, державний номерний знак [NUMBER] , яким керував під-час скоєння ДТП [PERSON] та за участю автомобіля HYUNDAI державний номерний знак [NUMBER] , власником якого є [PERSON] .. У ДТП винним було встановлено водія автомобіля ВАЗ 2101, державний номерний знак [NUMBER] [PERSON] , який порушив правила дорожнього руху, а саме ст. 124, ч.1 ст. 130 КУпАП, знаходився у стані алкогольного сп`яніння під-час ДТП, що підтверджується постановами Приморського районного суду м. Одеси у справі №522/4903/21 та №522/4435/21. [PERSON] звернувся до позивача із заявою про виплату страхового відшкодування. Відповідно до страхового акту №ГО-14466/ОД загальний розмір збитку складав 53400,00грн. Позивач перерахував [PERSON] , як власнику автомобіля HYUNDAI, державний номерний знак [NUMBER] , страхову виплату в розмірі 53400,00грн., про що свідчать платіжне доручення №42430 від 25.03.2021р. У зв`язку із цим, позивач просить стягнути на свою користь з відповідача страхове відшкодування в поряду регресув сумі 53400,00грн. Згідно правил ч. 6 ст. 19 ЦПК України зазначений спір є малозначним, а тому відповідно до вимог ст. 274 ЦПК України справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження. Ухвалою судді від 21.10.2021р прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито позовне провадження, було постановлено проводити розгляд справи у спрощеному провадженні із повідомленням та участю сторін. Позивач - ПрАТ «СК «ЮНІВЕС» не забезпечив явку свого представника насудове засідання, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи. Заявою представник позивача підтримала заявлені позовні вимоги в повному обсязі, просила суд провести розгляд справи за її відсутності, проти проведення заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, в порядку ч.11 ст. 128 ЦПК України, через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, оскільки за даними Відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеській області він зареєстрованим по м. Одеса та Одеська область не значиться. Також відповідачу направлялись копії матеріалів позовної заяви із ухвалою про відкриття провадження у справі та судовою повісткою, на останню відому суду адресу місця проживання: [ADDRESS] , конверт повернувся із відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Згідно з положеннями ч.1 ст.280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи згоду позивача на проведення заочного розгляду справи, відсутність відзиву на позовну заяву, заяв про відкладення розгляду справи, належне повідомлення відповідача про дату, час та місце розгляду справи, неповідомлення відповідачем причин неявки на судове засідання, суд вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній даних та доказів, постановивши заочне рішення, що відповідає ч.1 ст. 280 ЦПК України. Згідно приписів до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, надавши оцінку наявним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу окремо шляхом їх всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що власником транспортного засобу ВАЗ 2101 державний номерний знак [NUMBER] являється [PERSON] , що підтверджується полісом АМ/8317479. 01.08.2020р між ПрАТ «СК «ЮНІВЕС» та [PERSON] було укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, який оформлено полісом АМ/8317479. Згідно вказаного полісу забезпеченим транспортним засобом є ВАЗ 2101 державний номерний знак [NUMBER] . 01.03.2021р о 10год15хвил. водій [PERSON] , керуючи автомобілем ВАЗ 2101 державний номерний знак [NUMBER] , рухаючись по вул. Новосельського 96 в м. Одесі, не обрав безпечної швидкості руху, щоб мати можливість постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, не дотримався безпечної дистанції, чим порушив вимоги п.13.1 ПДР України, внаслідок чого допустив зіткнення з автомобілем марки «HYUNDAI», реєстраційний номер [NUMBER] . В результаті ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Згідно ч.6 ст.82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. З наявної в матеріалах справи копії постанови Приморського районного суду м. Одеси від 29.04.2021р у справі № 522/4903/21 вбачається, що [PERSON] було визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КпАП України, за результатами вказаної ДТП. Згідно постанови Приморського районного суду м. Одеси від 14.04.2021р по справі №522/4435/21, встановлено що [PERSON] , під-час вказаної ДТП, своїми діями також скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП - керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, його провина у вчиненні зазначеного правопорушення повністю підтверджується матеріалами справи. Таким чином, в результаті зазначеної ДТП було пошкоджено автомобіль марки HYUNDAI, державний номерний знак [NUMBER] , власником якого являється [PERSON] . 02.03.2021р [PERSON] , з метою відшкодування заподіяної шкоди, звернувся до ПрАТ «СК «ЮНІВЕС»з заявою про відшкодування, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією заяви. На підставі сформованого страхового акту №ГО-14466/ОД від 22.03.2021р, позивач ПрАТ «СК «ЮНІВЕС»виплатив потерпілому [PERSON] суму страхового відшкодування у розмірі 53400,00грн., що підтверджується платіжними дорученнями №42430 від 25.03.2021 року, які містяться в матеріалах справи. Згідно приписів ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Відповідно до вимог ст. 993 ЦК України та ст. 27 ЗУ «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Відповідно до ч.1 ст.1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Відповідно до ст. 22.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до статті 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Відповідно до п.п. в) п. 38.1.1 статті 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду: в) якщо він керував транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції; Вина [PERSON] у керуванні 01.03.2021р о 10год15хвил. транспортним засобом ВАЗ 2101 державний номерний знак [NUMBER] в стані алкогольного сп`яніння підтверджується мотивувальною частиною постанови судді Приморського районного суду м. Одеси від 14.04.2021р по справі №522/4435/21. Згідно приписів до статей 12,81 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Дослідивши матеріали справи та надавши оцінку поданим позивачем доказам, суд вважає такі належними, допустимими, достовірними, а в своїй сукупності достатніми для задоволення даного позову. Враховуючи вищенаведене, суд доходить висновку, що позов підлягає задоволенню, із відповідача [PERSON] підлягає стягненню відшкодування шкоди в порядку регресу в розмірі 53400,00грн., а також сплачений позивачем судовий збір. Згідно ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову на відповідача. Пунктом 1 частини 3 статті 133 ЦПК України встановлено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема поміж іншого, на професійну правничу допомогу. Позивач ПрАТ «СК «ЮНІВЕС» просить суд стягнути з відповідача понесені ним витрати на правову допомогу в розмірі 9000,00грн, в підтвердження яких суду надано копія договору №61/2021 про надання правової допомоги від 10.09.2021р з ФОП [PERSON] , Акт №61/2021 до цього договору від 10.09.2021р, платіжне доручення про оплату послуг згідно цього розрахунку в розмірі 9000,00грн. При визначенні суми відшкодування, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Зазначені критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з його практикою, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зазначено, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат». Зважаючи на вимоги діючого законодавства, оцінюючи наявні у справі докази, суд вважає, що позивачем ПрАТ «СК «ЮНІВЕС» підтверджені та доведені належними та допустимими доказами понесені ним витрати на професійну правничу допомогу, а тому ураховуючи, що позов судом задоволено повністю, то на відповідача покладаються всі витрати на правову допомогу понесені позивачем, а саме 9000,00грн На підставі наведеного,

Outcome: approved