Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-02 00:00:00

До суду надійшла заява [PERSON] до Одеської міської ради про встановлення факту проживання однією сім`єю, позивачка просить суд: - встановити факт проживання померлої [PERSON] , [INFO] , у період з грудня 2005 року по [INFO] рік (дата смерті), з [PERSON] , однією сім`єю, також просить суд визнати [PERSON] , спадкоємицею четвертої черги за законом після померлої [PERSON] , померлої [INFO] на об`єкт нерухомого майна № 440689251101, загальною площею 36,7 кв.м., який розташований за адресою: [ADDRESS] . Обгрунтовує свої вимоги тим, що [PERSON] проживала разом з [PERSON] , померлою [INFO] , однією сім`єю у квартирі за адресою: [ADDRESS] , яка належала останній на праві власності, з грудня 2005 року по день її смерті. Померла [PERSON] була хресною матір`ю [PERSON] , рідних не мала. [PERSON] разом з померлою [PERSON] вела спільне господарство, мали спільний бюджет. [PERSON] здійснювала догляд за [PERSON] , допомагала їй у побуті, супроводжувала до лікарів, купувала ліки, одяг та продукти. У померлої [PERSON] рідних не було, адже, задовго до того, як позивачка з [PERSON] почали проживати разом, вона втратила чоловіка та єдиного рідного сина, через їх смерть, інших родичів більше не мала. Померла [PERSON] приходилась позивачці, хресною матір 'ю. Позивачка разом із [PERSON] вели спільне господарство, мали спільний бюджет та померла уповноважила її розпоряджатися її коштами. Також позивачка [PERSON] особисто здійснювала догляд за [PERSON] , допомагала їй у побуті, купувала ліки, одяг та продукти. Під час проживання позивачки [PERSON] із померлою, вона працювала на державній службі та мала постійний заробіток ( ще з 2000 р.), який витрачався на спільне харчування та інші побутові потреби. Зазначене, зокрема, підтверджується відповідними квитанціями про сплату різних послуг. У зв`язку із похилим віком та погіршенням стану здоров`я, померла [PERSON] , неспроможна була самостійно забезпечувати свої фізіологічні потреби, у зв`язку із чим, часто виникала необхідність у візиті до лікарів. Так, неодноразово позивач супроводжувала [PERSON] під час відвідування нею лікаря - терапевта [PERSON] у Міській поліклініці № 29, що розташована за адресою: м. Одеса, вул. Академіка Заболотного, 32а, лікаря - невролога [PERSON] та лікаря - кардіолога [PERSON] в Обласній клінічній лікарні м. Одеси, що розташована за адресою: м. Одеса, вул. Заболотного, 26. Таким чином, враховуючи вищезазначене позивачка просить суд встановити факт проживання померлої [PERSON] , у період з грудня 2005 року по [INFO] (дата смерті) з [PERSON] , однією сім`єю та визнати [PERSON] спадкоємицею четвертої черги за законом після померлої [PERSON] на об`єкт нерухомого майна №440689251101, загальною площею 36, 7 кв.м., що розташовано за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою Суворовського районного суду м.Одеси від 16.09.2021 року відкрито провадження по справі та призначено підготовче судове засідання на 30.09.2021 року. Ухвалою Суворовського районного суду м.Одеси від 15.11.2021 року закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до розгляду на 23.11.2021 року. Ухвалою Суворовського районного суду м.Одеси від 23.11.2021 року відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача Одеської міської ради Танасійчука І.М. про закриття провадження по даній справі. В судове засідання з`явилася представник позивача адвокат Галич Л.Б., позовні вимоги підтримала, просила задовольнити позов у повному обсязі. В судове засідання з`явився представник відповідача Одеської міської ради позовні вимоги не визнав, заперечував проти їх задоволення. Надав до суду письмовий відзив, який міститься в матеріалах справи ( арк.106); Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги [PERSON] до Одеської міської ради про встановлення факту проживання однією сім`єю, про визнання [PERSON] , спадкоємицею четвертої черги за законом є обґрунтованими, доказаними, тому підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Судом встановлено, що з грудня 2005 року [PERSON] , стала проживати разом з [PERSON] однією сімєю, вести спільне господарство, в квартирі за адресою: [ADDRESS] . Позивачка [PERSON] , доглядала за [PERSON] , підтримувала квартиру у відповідному стані, допомагала вести господарство. Відповідно до довідки, яка видана за підписом начальника,та паспортиста КП «ЖКС Північний» Дільниці №2 вбачається, що в квартирі [ADDRESS] , з 3 березня 1975 року була прописана та проживала [PERSON] , яка померла [INFO] , а також у вказаній квартирі проживає [PERSON] , з грудня 2005 року по теперішній час ( арк.сп.20); Відповідно до довідки ( виписка з домової книги про склад сім`ї та реєстрацію), яка видана за підписом начальника,та паспортиста КП «ЖКС Північний» Дільниці №2 вбачається, що в квартирі [ADDRESS] , з 1975 року була прописана та проживала [PERSON] , яка померла [INFO] , а також у вказаній квартирі проживає без реєстрації [PERSON] ( арк.сп.24); Відповідно до акту, який складений сусідами [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , які проживають у квартирах [ADDRESS] , встановлено про те, що [PERSON] проживає в квартирі [ADDRESS] , без реєстрації більше п`яти років, акт завірений начальником дільниці №2, що обслуговує вищевказаний будинок ( арк.сп.23); В матеріалах справи містяться копії квитанцій,копії чеків, про оплату за користування електроенергією, про оплату комунальних послуг, про оплату за користування газом, водою, а також за користування та обслуговування кабельним телебаченням у квартирі [ADDRESS] , в період з 2005 року по 2011 рік, оплата виконана позивачкою [PERSON] ( арк.сп.25-67); Позивачка [PERSON] сплачує всі комунальні послуги за квартиру, що підтверджуєтеся квитанціями про оплату, а також утримує квартиру в належному стані. Відповідно до довідки № 02-20/1125/3 яка видана Директором КП «ОГБТИ и РОН»,про те, що в КП «ОГБТИ и РОН» за позивачкою [PERSON] не зареєстровано на праві власності нерухоме майно. Відповідно до письмової відповіді Начальника Суворовського РО ОГУ ГУМВД України в Одеській області від 12.20.2015 року, вбачається, що відповідно даних оперативної системи МВД України в Одеській області, [PERSON] яка проживала за адресою: [ADDRESS] , за період часу з січня 2005 року по травень 20011 року не зверталася в Суворовський РО ОГУ ГУМВД України в Одеській області зі скаргами з приводу незаконного проживання [PERSON] та інших осіб в кватирі [ADDRESS] . З [INFO] року по теперішній час в Суворовський РО ОГУ ГУМВД України жителі будинку [ADDRESS] , зі скаргами про незаконне проникнення невідомих осіб, а також [PERSON] , в квартиру [ADDRESS] , не зверталися. Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 29 квітня 1994 року , яке видано Управлінням житлово - комунального господарства Виконкому Одеської міської ради народних депутатів, вбачається, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] . Свідоцтво видане згідно з розпорядженням від 29.04.1994 року за № 35211, зареєстровано і записано у реєстрову книгу за № 16-1311 ( арк.сп.12-13); В судовому засіданні судом були допитані свідки [PERSON] та [PERSON] . Так, свідок [PERSON] , повідомила суду, що померла [PERSON] була її сусідкою та подругою, з якою вона спілкувалася з 1975 року до смерті [PERSON] . У померлої [PERSON] дітей та родичів не було. При житті [PERSON] приватизувала квартиру за адресою: [ADDRESS] . В 2005 році до квартири [PERSON] вселилася та стала проживати її похресниця [PERSON] , яка з дозволу [PERSON] , всіляко стала піклувалася про неї, купувала ліки, одяг, продукти харчування, у них були добрі та теплі стосунки, вони вели спільне господарство, мали спільний бюджет. [PERSON] постійно супроводжувала [PERSON] на консультації до лікарні, на пошту, магазин. [PERSON] бажала залишити [PERSON] у спадок свою квартиру. Свідок [PERSON] , повідомив суду, що спілкувався з [PERSON] з 2005 року (з моменту проведення ремонтних робіт у квартирі спільно з [PERSON] та [PERSON] ) до смерті [PERSON] . В 2005 році у [PERSON] погіршився стан зору, [PERSON] стала проживати з нею та опікуватися нею, купувала їй ліки та продукти, стали вести спільне господарство. У [PERSON] та [PERSON] були добрі та теплі стосунки. [PERSON] була хресною матір`ю [PERSON] . Крім того, зазначив, що [PERSON] під час проживання з [PERSON] однією сім`єю працювала та мала постійний заробіток, постійно супроводжувала [PERSON] на консультації до лікарні. Зі слів [PERSON] , померла [PERSON] казала, що квартира після її смерті залишиться у спадок її похресниці [PERSON] . Суд, приймає до уваги покази свідків [PERSON] та [PERSON] , які підтвердили факт постійного проживання [PERSON] з [PERSON] , у період з грудня 2005 року по день смерті [PERSON] ( [INFO] ), у квартирі [ADDRESS] , однією сім`єю. Відповідно до ч.ч. 2 та 4 ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права й обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Так, чинне законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважних причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки. Згідно з абз. 5 п. 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 03.06.1999 р. № 5-рп/99 у справі про офіційне тлумачення терміна «член сім`ї» членами сім`ї військовослужбовця є, зокрема, особи, які постійно з ним мешкають і ведуть спільне господарство. До таких осіб належать не тільки близькі родичі (рідні брати, сестри, онуки, дід і баба), але й інші родичі чи особи, які не перебувають з військовослужбовцем у безпосередніх родинних зв`язках (брати, сестри дружини (чоловіка); не повнорідні брати і сестри; вітчим, мачуха; опікуни, піклувальники, пасинки, падчерки й інші). Так, обов`язковими умовами для визнання їх членами сім`ї, крім спільного проживання, є: ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. Чинним законодавством України не встановлено вичерпного переліку членів сім`ї, однак є обов`язкові умови для визнання осіб членами однієї сім`ї. [INFO] , [PERSON] , померла, відповідно до актового запису про смерть №755 від 12.05.2011 року, який видано Першим Суворовським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції. Лікарське свідоцтво про смерть №177 від [INFO] року, видане Одеською міською поліклінікою №18. Після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , відкрилася спадщина на квартиру [ADDRESS] . Відповідно до положень ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Відповідно до ч. 2 ст. 3 СК України, сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. При цьому ст.2 СК України містить відкритий перелік осіб, які належать до членів сім`ї. Юридичний факт проживання однією сім`єю зі спадкодавцем протягом п`яти років до часу відкриття спадщини має бути встановлений винятково рішенням суду. За правиламист.1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування, зокрема, у разі відсутності спадкоємців попередньої черги. Статтею 1264 ЦК України передбачено, що у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини. Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 р. № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила ч. 2 ст. 3 Сімейного кодексу України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки. Для набуття права на спадкування за законом на підставі ст. 1264 Цивільного кодексу України необхідне встановлення двох юридичних фактів: а) проживання однією сім`єю із спадкодавцем; б) на час відкриття спадщини має сплинути щонайменше п`ять років, протягом яких спадкодавець та особа (особи) проживали однією сім`єю. Аналогічні за змістом висновки висловлені Верховним Судом у постановах від 03.05.2018 р. у справі № 304/1648/14-ц, від 20.07.2020 р. у справі № 146/1825/18, від 09.04.2021 р. у справі № 334/9088/15-ц, від 22.04.2021 року у справі № 438/1456/18 та ін. Згідно положень ч. 1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. При цьому, положеннями ч. 1 ст. 1269 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Судом встановлено, що Державним нотаріусом Четвертої одеської державної нотаріальної контори Туйск Ф. Л., 28 серпня 2014 р., було видано свідоцтво про право на спадщину за законом [PERSON] після смерті [PERSON] , яке в подальшому скасовано відповідно до рішення судів, що не заперечувалася сторонами у судовому засіданні. В матеріалах справи міститься Постанова Верховного суду України від 01 вересня 2021 року по справі №523/9720/17 за касаційною скаргою Одеської міської ради на рішення Суворовського районного суду м.Одеси від 14.02.2020 року та на постанову Одеського апеляційного суду від 15.03.2021 року про задоволення касаційної скарги Одеської міської ради. Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 14.02.2020 року та постанова Одеського апеляційного суду від 15.03.2021 року - скасовано. Ухвалено нове рішення, яким у задоволені позовної заяви [PERSON] - відмовлено. Ухвалюючи нове рішення Верховний суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду зробив наступний висновок « Оскільки позивач не надала належних і допустимих доказів, які підтверджують факт ведення з [PERSON] спільного господарства, наявності спільних витрат, спільного побуту та бюджету, взаємних прав та обов`язків у період з грудня 2005 року по день смерті останньої -11 травня 2011 року, вимоги [PERSON] про встановлення факту проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини та визнання права власності не підлягають задоволенню». З урахуванням вищенаведеного позивачка [PERSON] звернулася з теперішнім позовом до Одеської міської ради про встановлення факту проживання однією сім`єю та визнання [PERSON] спадкоємицею четвертої черги за законом, що свідчить про те, що підстави позову різні. Нетотожність хоча б одного із цих чинників не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору. Доказами, відповідно до ст. 76 ЦПК України, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Приписами ч.ч.1,6 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не погоджується з доводами відповідача про тотожність справи № 523/9720/17 та справи № 523/16792/21, з огляду на те, що в ході розгляду справи встановлено, що підстави позову по даним справах є різними, хоча сторони та предмет спору дійсно співпадають між собою. При цьому, відповідно до висновків викладених в постанові Верховного Суду України від 22.05.2019 р. у справі № 640/7778/18 позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно збігаються сторони, підстави та предмет спору, тобто коли позови повністю збігаються за складом учасників цивільного процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду. Нетотожність хоча б одного із цих чинників не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору. Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ст. 81 ЦПК України). Отже, в силу вимог ст.ст. 2, 4, 12, 76-81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести належними та допустимими доказами ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. В свою чергу, у ході розгляду даної справи відповідачем, у порядку статті 81 ЦПК України, не було надано суду належних і допустимих доказів на спростування позовних вимог. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В п. 27 постанови № 2 Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз`яснено, що виходячи з принципу процесуальної рівноправності сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів. Відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення п.1 ст.6 та ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його прав і обов`язків цивільного характеру (п.36 рішення ЄСПЛ від 21.02.1975 року у справі «Голден проти Сполученого королівства») та кожен має право на ефективний засіб юридичного захисту (ст.13 Конвенції). Зокрема, у п.33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі "Христов протиУкраїни" суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. У п.26 рішення ЄСПЛ у справі "НадточійпротиУкраїни" та п.23 рішення ЄСПЛ у справі "ГурепкапротиУкраїни №2" наголошується на принципі рівності сторін - одному із складників ширшої компетенції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом. В силу ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 р., ратифікована Україною 17 липня 1997 р.) кожна людина, права і свободи якої, викладені у цій Конвенції, порушуються, маєе фективнийзасіб захисту у відповідному національному органі. Згідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб. У відповідності з п. 2 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року тощо. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10.02.2010). При таких обставинах, позовні вимоги [PERSON] до Одеської міської ради встановлення факту проживання [PERSON] з [PERSON] у період, з грудня 2005 року по [INFO] рік (дата смерті), однією сім`єю, про визнання [PERSON] спадкоємицею четвертої черги за законом після померлої [PERSON] підлягають задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved