Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-26 00:00:00

Заявник [PERSON] звернулася до суду з вищевказаною заявою, обгрунтовуючи її тим, що [INFO] помер її батько [PERSON] , [INFO] , у віці 62 роки, який був зареєстрований та проживав за адресою: [ADDRESS] , що на даний час є тимчасово окупованою територією. Факт смерті батька підтверджується свідоцтвом про смерть від 19.10.2021, виданим Київським відділом ЗАГС Донецького міського управління юстиції Міністерства юстиції Донецької Народної Республіки. Згідно з лікарським свідоцтвом про смерть від 18.10.2021, причиною смерті був набряк легень, атеросклеротична хвороба серця. З метою належної реєстрації смерті батька вона звернулася до відділу державної реєстрації актів цивільного стану у м. Вінниця Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький), де їй було повідомлено про неможливість проведення державної реєстрації смерті, оскільки пред`явлені нею документи не є підставою для такої реєстрації. Смерть особи є юридичним фактом, що має наслідком припинення, зміну та виникнення багатьох правовідносин, тому має безпосереднє значення для реалізації нею своїх прав, зокрема, для необхідності реєстрації факту смерті батька на території України та оформлення спадкових прав. За вказаних обставин заявник [PERSON] просить суд встановити факт смерті [PERSON] , [INFO] , зареєстрованого за адресою: [ADDRESS] , який помер [INFO] у віці 62 роки у м. Донецьк, Київського району, Донецької Народної Республіки. Ухвалою судді Вінницького районного суду Вінницької області від 27.01.2022 відкрито провадження у даній справі та призначено судовий розгляд в порядку окремого провадження. В судове засідання 27.01.2022 учасники справи не з`явились. Заявник [PERSON] попередньо через канцелярію суду подала письмову заяву, в якій просить розглянути справу за її відсутності, заявлені вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Частиною третьою статті 211 ЦПК України визначено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Представник заінтересованої особи - відділу Державної реєстрації актів цивільного стану у місті Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) в судове засідання не з`явився, хоч про день, час та місце розгляду справи повідомлявся судом в установленому законом порядку. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За вказаних обставин суд вважає можливим провести судове засідання 27.01.2022 за відсутності учасників справи та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Врахувавши думку заявника, викладену у поданій до суду письмовій заяві, оглянувши письмові докази по справі та надавши їм належну правову оцінку, суд дійшов такого висновку. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка ратифікована Законом від 17.07.1997 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України, встановлено, що кожен має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з поданою [PERSON] до суду заявою, [INFO] помер її батько [PERSON] , [INFO] , у віці 62 роки, який був зареєстрований та проживав за адресою: [ADDRESS] , що на даний час є тимчасово окупованою територією. Факт родинних відносин заявника [PERSON] та [PERSON] підтверджується копією свідоцтва про народження [PERSON] , виданого 11.11.1980 відділом ЗАГС Київського району м. Донецька серії [NUMBER] ; копією витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища; копією свідоцтва про розірвання шлюбу, виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Київського районного управління юстиції м. Донецьку Донецької області 25.11.2009, серії [NUMBER] ; копією свідоцтва про шлюб, виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Київського районного управління юстиції м. Донецьку Донецької області 15.01.2010, серії [NUMBER] . Відповідно до копії лікарського свідоцтвом про смерть № 6542 від 18.10.2021, причиною смерті [PERSON] був набряк легень, атеросклеротична хвороба серця. Вказані обставини також підтверджуються копією довідки про причини смерті № 6542. На підтвердження факту смерті батька [PERSON] заявником було подано також копію свідоцтва про смерть від 19.10.2021, виданого Київським відділом ЗАГС Донецького міського управління юстиції Міністерства юстиції Донецької Народної Республіки, серії [NUMBER] , а також копію могили [PERSON] (21.09.1959-[INFO]). Також судом установлено, що заявник [PERSON] зверталася до відділу Державної реєстрації актів цивільного стану у місті Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) з метою належної реєстрації смерті батька, однак їй було відмовлено у проведенні реєстрації з тих підстав, що заявником для підтвердження факту смерті особи пред`явлено документи, видані на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження. Згідно з п. 8 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Статтею 317 ЦПК України визначено, що заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. Статтею 3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» визначено, що для цілей цього Закону тимчасово окупованою територією визначається: 1) сухопутна територія Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, внутрішні води України цих територій; 2) внутрішні морські води і територіальне море України навколо Кримського півострова, територія виключної (морської) економічної зони України вздовж узбережжя Кримського півострова та прилеглого до узбережжя континентального шельфу України, на які поширюється юрисдикція органів державної влади України відповідно до норм міжнародного права, Конституції та законів України; 3) надра під територіями, зазначеними у пунктах 1 і 2 цієї частини, і повітряний простір над цими територіями. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», тимчасово окупована територія України (далі - тимчасово окупована територія) є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України. Датою початку тимчасової окупації є 20 лютого 2014 року. Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Згідно з ч. 1 ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», органами державної реєстрації актів цивільного стану є: 1) центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державної реєстрації актів цивільного стану; 2) відділи державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, головних управлінь юстиції в областях, містах Києві та Севастополі, районних, районних у містах, міських (міст обласного значення), міськрайонних управлінь юстиції (далі - відділи державної реєстрації актів цивільного стану); 3) виконавчі органи сільських, селищних і міських (крім міст обласного значення) рад. Отже, м. Донецьк в розумінні п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» з 20 лютого 2014 року визнано тимчасово окупованою територією, відповідно свідоцтво про смерть [INFO] в м. Донецьк [PERSON] видане органом, який створений у порядку, не передбаченому законом, тому воно є недійсним і не створює правових наслідків. Заявник [PERSON] зверталася до відділу Державної реєстрації актів цивільного стану у місті Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) з метою реєстрації факту смерті свого батька [PERSON] , однак їй було відмовлено. Таким чином, судом установлено, що орган державної реєстрації актів цивільного стану не має можливості зареєструвати смерть батька заявника у відповідності до Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України № 52/5 від 18.10.2000. Так, пунктом 1 розділу 5 Правил державної реєстрації актів громадянського стану передбачено, що підставою для державної реєстрації смерті є: а) лікарське свідоцтво про смерть (форма N106/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.08.2006 N545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за N1150/13024; б) фельдшерська довідка про смерть (форма N106-1/о), форма якої затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.08.2006 N545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за N1150/13024; в) лікарське свідоцтво про перинатальну смерть; г) рішення суду про оголошення особи померлою; ґ) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час; д) повідомлення державного архіву або органів Служби безпеки України у разі реєстрації смерті осіб, репресованих за рішенням несудових та судових органів; е) повідомлення установи виконання покарань або слідчого ізолятора, надіслане разом з лікарським свідоцтвом про смерть. Встановлення факту смерті батька заявнику необхідне для оформлення у подальшому своїх спадкових прав після його смерті. Ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі «Кіпр проти Туреччини» (Страсбург, 10.05.2001, заява № 25781/94), Європейський суд з прав людини наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. У справі Намібії так званого «намібійського винятку» зазначений виняток полягає у тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути заснована до таких документі як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Враховуючи наведену практику ЄСПЛ, а також ключове значення, яке має встановлення факту народження або смерті особи для реалізації майнових та особистих немайнових прав заявників, рішення суду в такій категорії справ має ґрунтуватися на дотриманні вимог ЦПК України щодо повного і всебічного з`ясування обставин справ на підставі всіх поданих особами, які беруть участь у справі, доказів у сукупності, в тому числі з урахуванням документів, які видні органами та установами, що знаходяться на такій території. На підставі вищевикладеного, враховуючи обставини справи, зумовлені фактичним настанням смерті особи на тимчасово окупованій території України, відсутністю у заявника лікарського свідоцтва про смерть, встановленого діючим законодавством України форми, та неможливістю проведення державної реєстрації смерті особи, суд дійшов висновку про законність та обґрунтованість заяви щодо встановлення факту смерті особи, оскільки реєстрація смерті останньої неможлива без відповідного рішення суду. Судом встановлено, що заявник позбавлена можливості в позасудовому порядку отримати свідоцтво про смерть свого батька [PERSON] , оскільки всі документи, які б мали засвідчувати факт смерті [INFO] [PERSON] , [INFO] , були видані установами, які знаходяться на тимчасово окупованій території України, а тому є недійсними. Виходячи з аналізу досліджених доказів, суд вважає, що наявні достатні докази для встановлення факту смерті громадянина України [PERSON] , [INFO] , в м. Донецьк [INFO] . Відповідно до ч. 4 ст. 317 ЦПК України, ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню. Рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути оскаржено в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. Оскарження рішення не зупиняє його виконання. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved