Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-03 00:00:00

У жовтні 2021 року [PERSON] звернулась до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовом до Акціонерного товариства «Завод «Маяк» (далі - АТ «Завод Маяк») про стягнення середнього заробітку за час затримки остаточного розрахунку при звільненні. Свої вимоги мотивувала тим, що вона перебувала в трудових відносинах з АТ «Завод «Маяк» з 02 липня 2016 року по 18 липня 2019 року. У липні 2019 року вона звільнилась з посади на підставі ч.3 ст.38 КЗпП України. Згідно рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 18.11.2019 у справі № 369/10419/19 встановлено факт заборгованості по заробітній платі у розмірі 61 782 грн. 74 коп. Також вищезазначеним рішенням було стягнуто середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 19.07.2019 по 18.11.2019. Виконавчий лист по примусовому виконанні рішення у вищезазначеній справі перебував у Відділі примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України. 14.09.2021 було здійснено фактичний розрахунок за час затримки остаточного розрахунку при звільненні, перераховано грошові кошти у розмірі 124 591,43 грн., що підтверджується випискою по картковому рахунку позивача від 14.09.2021. Згідно довідки відповідача № 832/700 від 30.07.2019 середньомісячна заробітна плата за два календарні місяці роботи складала 25 701,82 грн. За таких обставин, середньоденна заробітна плата позивача складає 917,92 грн. [PERSON] зазначила, що в день звільнення відповідачем не було здійснено належних їй при звільненні грошових коштів. Виплата грошових коштів була здійснена 14.09.2021. На підставі ст.ст. 115, 116, 117 Кодексу законів про працю України (далі -КЗпП України) позивач просила суд стягнути з АТ «Завод «Маяк на її користь середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні за період з 19.11.2019 по 14.09.2021, виходячи з розрахунку середньоденної заробітної плати у розмірі 917,92 грн. з подальшим зменшенням цієї суми на суму податків та обов`язкових платежів, також стягнути на її користь судовий збір. 06.10.2021 ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області було відкрито провадження у справі. 16.11.2021 представник АТ «Завод «Маяк» подав до суду відзив на позовну заяву, зазначивши про очевидну неспівмірність заявлених вимог щодо стягнення сум середнього заробітку із встановленим розміром заборгованості за заробітною платою. Крім того, на виконанні у відділі примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України перебуває зведене виконавче провадження № 56260526, внаслідок чого було накладені арешти на банківські рахунки відповідача. Відповідач в день звільнення не мав можливості провести розрахунки з позивачем, оскільки не є розпорядником коштів, а виплата із заробітної плати, можлива винятково в примусовому порядку. Представник відповідача просив суд відмовити у задоволенні позову. 30.12.2021 позивач подала до суду відповідь на відзив, згідно якого, посилаючись на правові позиції Верховного Суду зазначила, що сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Просила задовольнити заявлені позовні вимоги. Позивач в судове засідання 18.01.2022 не з`явилась. Подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності. Позов підтримала та просила суд відмовити. Представник відповідача в судове засідання 18.01.2022 не з`явився. Про день, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином. Причини неявки суду невідомі. Відповідно до поданого відзиву на позовну заяву просив суд відмовити у задоволенні позову. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Суд, дослідивши матеріали справи та письмові докази в їх сукупності, оцінивши їх відповідно до ст. 89 ЦПК України, приходить до висновку про часткове задоволення позову з огляду на наступне. Як встановлено в судовому засіданні, рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 18.11.2019 стягнено з АТ «Завод «Маяк» на користь [PERSON] заборгованість по заробітній платі в розмірі 61 782,74 грн. без подальшого здійснення відрахування з цієї суми податків та обов`язкових платежів, середній заробіток за період з 19.07.2019 по 18.11.2019 в розмірі 78 023,20 грн. з подальшим зменшенням цієї суми на суму податків та обов`язкових платежів. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Рішення суду було ухвалено 18 листопада 2019 року, а фактичний повний розрахунок відбувся 14 вересня 2021 року, що підтверджується випискою по картковому рахунку позивача від 14.09.2021. Відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Частиною 1 ст. 117 КЗпП України визначено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої с. 117 КЗпП України, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тобто за весь період невиплати власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум. Така правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду України 29 січня 2014 року в справі № 6-144ц13. Невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку. Пунктом 32 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» № 9 від 06 листопада 1992 року передбачено, що у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв`язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи. Для працівників, які пропрацювали на даному підприємстві (в установі, організації) менш двох місяців, обчислення проводиться з розрахунку середнього заробітку за фактично пропрацьований час. При цьому враховуються положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100. Відповідно до п. 3 розділу 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08 лютого 1995 року, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Відповідно до п. 8 розділу 4 зазначеного Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Як вже було зазначено, повний розрахунок з позивачем проведено 14 вересня 2021 року, що підтверджується випискою по картковому рахунку позивача від 14.09.2021. [PERSON] просила суд стягнути з відповідача на свою користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 19 листопада 2019 року по 14 вересня 2021 року, тобто за період з дня наступного після ухвалення рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області по день фактичної виплати коштів. З рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 18 листопада 2019 року вбачається, що середньоденна заробітна плата позивача становить 917 грн. 92 коп. Затримка розрахунку при звільненні відбулась в період з 19 листопада 2019 року по 14 вересня 2021 року та складає 459 робочих днів. Середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні становить 421 325,28 грн. (917,92 х 459 = 421 325,28). За положеннями ст. 117 КЗпП України обов`язковою умовою для покладення на підприємство відповідальності за невиплату належних працівникові сум при звільненні є наявність вини підприємства. Нормами ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України на сторін справи покладено обов`язок довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Усупереч наведеним законодавчим приписам відповідачем не надано належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів, які б засвідчували відсутність вини АТ "Завод "Маяк" у невиплаті належних [PERSON] сум при звільненні. При цьому суд звертає увагу на те, що відсутність фінансово-господарської діяльності або коштів у роботодавця, накладення органами державної виконавчої служби арештів на кошти роботодавця в банківських установах не виключає його вини у невиплаті належних звільненому працівникові коштів та не звільняє роботодавця від відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України (такий висновок суду відповідає правовій позиції, сформульованій Верховним Судом України в постановах від 03 липня 2013 року у справі №6-63цс13, від 25 травня 2016 року у справі №6-948цс16, Верховним Судом у постанові від 03 січня 2018 року у справі №331/2814/16-ц). Сам по собі факт фінансових труднощів на підприємстві не може позбавляти працівників права на виплати, що передбачені при їх звільненні. Закон покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку наступає передбачена ст. 117 КЗпП України відповідальність. Метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема захист права працівника на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя. Однак встановлений ст. 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв оцінки пропорційності щодо врахування справедливого та розумного балансу між інтересами працівника і роботодавця. У своїй постанові від 26 червня 2019 року у справі №761/9584/15-ц Велика Палата Верховного Суду зазначила, якщо відповідальність роботодавця перед колишнім працівником за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку при звільненні не обмежена в часі та не залежить від простроченої заборгованості, то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо роботодавця, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання роботодавцем певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати іншим працівникам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків. З огляду на наведені мотиви Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого ст. 117 КЗпП України. При цьому Велика Палата Верховного Суду сформулювала перелік обставин, які повинен ураховувати суд, вирішуючи питання про зменшення розміру відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до ст. 117 ЦПК України. Такими обставинами є: 1) розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором; 2) період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; 3) ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника; 4) інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні. Розмір простроченої заборгованості відповідача перед позивачем щодо виплати йому при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення, становив 61 782,74 грн. Вбачається, що нарахована сума середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні - 421 325,28 грн., не є співмірною з заборгованістю відповідача по заробітній платі. Крім того, суд враховує, що відповідач вже відшкодував позивачу середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 78 023,20 грн., нарахований рішенням суду. Ураховуючи наведені обставини, зокрема розмір простроченої заборгованості АТ "Завод "Маяк" щодо виплати [PERSON] всіх належних сум, передбачених на день звільнення, період прострочення, співмірність заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку зі встановленим розміром заборгованості, суд дійшов висновку про необхідність зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні позивача за період з 19.11.2019 по 14.09.2021 з 421 325,28 грн. до розміру заборгованості відповідача з виплати позивачеві заробітної плати, тобто до 61 782,74 грн. Згідно з роз`ясненнями, викладеними в абз. 5 п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року №13 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці", задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в рішенні. Питання щодо справляння і сплати податків й інших обов`язкових платежів у такому випадку вирішуватиметься при виконанні рішення суду. З огляду на викладене суд дійшов висновку про необхідність стягнути з АТ "Завод "Маяк" на користь [PERSON] середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період 19.11.2019 по 14.09.2021 у сумі 61 782,74 грн. без утримання податку на доходи фізичних осіб та інших обов`язкових платежів. Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд присуджує з відповідача на користь позивача судовий збір у сумі 908,00 грн. На підставі вищевикладеного, ст. ст. 116, 117 Кодексу законів про працю України,

Outcome: partial