Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-27 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача 02 березня 2022 року до Харківського районного суду Харківської області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В позовній заяві позивач просить визнати [PERSON] , [INFO] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме: будинком [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що вона є власником житлового будинку [ADDRESS] . В зазначеному будинку зареєстрований відповідач, однак він не проживає за адресою реєстрації більше 5 років, не сплачує комунальні платежі, в утриманні житла участі не бере, особистих речей у будинку не має, фактично не мешкає та не користється належним позивачу житлом, добровільно знятись з реєстрації місця проживання відмовляється, причини відмови не відомі. Факт реєстрації відповідача в належному позивачу будинку, на думку позивача, порушує її права та законні інтереси, оскільки вона змушена сплачувати комунальні послуги, які нараховуються виходячи з кількості зареєстрованих осіб у будинку, тобто в більшому обсязі, ніж вони фактично споживаються, а також порушує право позивача на вільне розпорядження і користування майном. Позивач у судове засідання не з`явилась, представник позивача [PERSON] у судовому засіданні підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити. Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, про день та час слухання справи був повідомлений своєчасно і належним чином в порядку статті 128 ЦПК України, шляхом направлення судової повістки за зареєстрованим місцем проживання відповідно до відомостей Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання Головного Управління ДМС України в Харківській області, отриманих судом відповідно до вимог частини 6 статті 187 ЦПК України, а також шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України, причини неявки суду не повідомив. Будь-яких клопотань від відповідача не надходило. У зв`язку з повторною неявкою в судове засідання належним чином повідомленого про дату, час та місце судового засідання відповідача, який не повідомив суд про причини неявки та не подав відзив, а позивач не заперечував проти заочного розгляду справи, відповідно до статті 280 ЦПК України суд вважає за можливе проводити заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. Рух справи 02 березня 2021 року до Харківського районного суду Харківської області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 24 березня 2021 року провадження по справі відкрито в порядку загального позовного провадження, призначено проведення підготовчого засідання, відповідачу наданий строк для подання відзиву на позовну заяву. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 30 червня 2021 року підготовче провадження по справі закрито, справу призначено до судового розгляду, клопотання представника позивача про виклик у судове засіданнята допит у якості свідків задоволено. Будь-яких інших заяв та клопотань в ході проведення судового розгляду від сторін не надходило. Встановлені обставини, застосовані норми права та мотиви суду Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до статті 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Як вбачається зі змісту договору купівлі-продажу серії ААН №697122 від 22 березня 1999 року (а.с. 8-9), [PERSON] на праві приватної власності належить будинок [ADDRESS] . Відповідно до реєстраційного посвідчення від 01 квітня 1999 року (а.с. 10) вбачається, що міжміським бюро технічної інвентарізації посвідчено, що житловий будинок [ADDRESS] в цілому належить [PERSON] . Згідно довідки №151/03-22 виданої 28 січня 2021 року Виконавчим комітетом Височанської селищної ради Харківського району Харківської області (а.с. 15), в будинку [ADDRESS] зареєстрований відповідач по справі - [PERSON] . Відповідно до відповіді начальника Харківського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Харківській області Кудікова М. від 09 лютого 2021 року (а.с. 17) вбачається, що [PERSON] за адресою [ADDRESS] ніколи не проживав. Відповідно до будинкової книги для прописки громадян, що проживають в будинку [ADDRESS] ( а.с. 11-14) вбачається, що відповідач [PERSON] зареєстрований за даною адресою. Допитаний в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] зазначив, що [PERSON] у будинку [ADDRESS] ніколи не проживав, його особистих речей у будинку немає, за комунальні послуги не сплачує, в утриманні будинку участі не приймає. Підтвердив, що [PERSON] належить на праві власності на підставі договору купівлі-продажу будинок [ADDRESS] . Допитана у судовому засіданні в якості свідка [PERSON] надала пояснення аналогічні поясненням свідка [PERSON] . У ході судового розгляду справи встановлено, що відповідач [PERSON] не є членом сім`ї [PERSON] , не проживав жодного дня у спірному будинку, не був пов`язаний з [PERSON] спільним побутом та спільним господарством у будинку. У добровільному порядку відповідач знятися з реєстрації не бажає. Реєстрація місця проживання [PERSON] у будинку за адресою [ADDRESS] створює для позивача перешкоди в користуванні житлом та позбавляє права вільно володіти, користуватися та розпоряджатися власним майном. Договір найму жилого приміщення між позивачем та відповідачем не укладався. Згоди на користування жилим приміщенням позивач не надавала. Спірні правовідносини, що виникли між сторонами за своєю правовою природою є цивільно-правовими, регулюються положеннями Цивільного кодексу України щодо права власності та захисту права власності та положеннями Житлового кодексу України. У своєму рішенні по справу про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації № 6-709цс16 від 16 листопада 2016 року Верховний Суд України вказав на те, що положення статей 383, 391, 405 ЦК України, статей 150, 156 в поєднанні зі статтею 64 ЖКУ передбачають право вимоги власника - захистити порушене право власності на житлове приміщення, будинок, квартиру тощо від будь-яких осіб, в тому числі осіб, які не є членами його сім`ї, а положення статті 405 ЦК України, до статей 150, 156 ЖК УРСР регулюють взаємовідносини власника житлового приміщення та членів його сім`ї, в тому числі в разі втрати власником права власності, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сім`ї власника без поважних причин понад один рік. Зі змісту статей 316, 317, 319, 321 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Так, статтею 41 Конституції України, статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, протоколами 2, 4, 7 та 11 до Конвенції закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися, розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежна від волі інших осіб. Гарантуючи захист права власника, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами статей 16, 386, 391 ЦК України. Об`єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (статті 379, 382 ЦК України). Права власника житлового будинку, квартири визначені статтею 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку про те, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час. (Правова позиція ВСУ у справі № 6-709цс16). Згідно статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що власник будинку [PERSON] має законне право захистити власність від будь-якої особи, в тому числі не родича шляхом визнання такої особи такою, що втратила право на користування житловим будинком. Таким чином, позов про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням ґрунтується на нормах чинного законодавства, а тому підлягає задоволенню. На підставі викладеного і

Outcome: approved