Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-31 00:00:00

[PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з позовом до [PERSON] у якому просили суд визнати факт прийняття [PERSON] спадщини померлого [PERSON] у вигляді 1/8 частини квартири [ADDRESS] ; визнати факт прийняття [PERSON] спадщини померлого [PERSON] у вигляді 1\\8 частини квартири [ADDRESS] ; визнати частково недійсним свідоцтво про право на спадщину, а саме на 1\\2 частину квартири [ADDRESS] в частині 3\\8 її частин, яке видано 26.08.2004р.; витребувати із чужого володіння [PERSON] та визнати за обома позивачами по 3/16 частин вказаної квартири; припинити речові права [PERSON] на 3/8 частин квартири [ADDRESS] . Позов вмотивовано тим, що позивачі є дітьми [PERSON] та [PERSON] , а батьками [PERSON] були [PERSON] та [PERSON] [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] 20.07.1993р. було видане свідоцтво про право власності на житло на квартиру [ADDRESS] в рівних частках. [INFO] помер [PERSON] , а [INFO] помер їх батько [PERSON] . Спадщину після їх смертей, у вигляді певних частко на вказану квартиру, прийняла [PERSON] , якій 26.08.2004р. було видане свідоцтво про право власності на квартиру на Ѕ її частку, внаслідок чого її право власності на вказану квартиру було зареєстровано у вигляді 1\\1 частини. В подальшому у 2006р. зазначену квартиру [PERSON] подарувала відповідачу [PERSON] . [INFO] [PERSON] померла, і з заявами про прийняття спадщини після її смерті звернулися позивачі. Позивачі вказують, що на час смерті їх батька [PERSON] був неповнолітнім, а отже прийняв спадщину у вигляді відповідної частки квартири [ADDRESS] . Також зазначають, що їх мати [PERSON] та [PERSON] також фактично прийняли спадщину після смерті [PERSON] , що в свою чергу є підставою для визнання оспорюваного свідоцтва про прийняття спадщини частково недійсним. Крім цього позивачі зазначають, що частка на вказану квартиру, яка повинна належати їх матері, після її смерті повинна бути розподілена між ними, на неї повинно бути визнано право власності за ними, а сама частка повинна бути витребувана у відповідача. У справі 27.10.2020р. відкрито загальне позовне провадження. 9.04.2021р. судом прийнято до провадження уточнену позовну заяву. Представник відповідача відзиву на позов не надала. У судовому засіданні представник позивача та позивачі позов підтримали, просили його задовольнити. Представник відповідача та відповідач проти задоволення позову заперечували, просили застосувати строки позовної давності. Зазначили, що оскільки строк на прийняття спадщини сплив 11.06.2004 року, то до виниклих правовідносин має бути застосовано положення чинного ЦК України, яке визначає умови для прийняття спадщини як 1. подача заяви про прийняття спадщини до нотаріуса 2. постійне проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Позивач в особі [PERSON] та померла [PERSON] , діюча в своїх інтересах та як законний представник неповнолітнього на той час [PERSON] із заявами про прийняття спадщини до нотаріуса не звертались. Докази про постійне проживання із спадкодавцем також відсутні. Це виключає можливість вважати позивача в особі [PERSON] та померлу [PERSON] особами, які прийняли спадок померлого [PERSON] і, як наслідок,- вважати їх особами, які вправі оскаржити всі дії стосовно спірного майна, вчинені нотаріусом та померлою в особі [PERSON] за життя. Заяви до нотаріуса позивачів відсутні і відсутні належні докази на предмет фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном позивачами в силу ст. 549 ЦК УРСР. Допитані у якості свідків обидва позивачі надали пояснення, що фактично прийняли спадщину після смерті батька у вигляді частини квартири [ADDRESS] , шляхом проведення у ній певних ремонтних робіт, що в свою чергу підтвердили свідки [PERSON] , [PERSON] . Допитаний у якості свідка [PERSON] дав суду пояснення, що йому відомо, що позивачі, коли помер їх батько, проживали на вул.Кордонна м.Одеси разом з їх матір`ю. Вислухавши пояснення учасників справи, свідків, дослідивши письмові докази, суд приходить до наступного. Спірні правовідносин регулюються чинним ЦК України 2003р. Судом встановлено, що позивачі є дітьми [PERSON] та [PERSON] , а батьками [PERSON] були [PERSON] та [PERSON] . [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] 20.07.1993р. було видане свідоцтво про право власності на житло на квартиру [ADDRESS] в рівних частках (т.1 а.с.75). [INFO] помер [PERSON] , після смерті якого спадщину у вигляді 1/3 частини квартири [ADDRESS] прийняла його дружина [PERSON] та син [PERSON] (т.1 а.с.131). [INFO] помер [PERSON] (т.1 а.с.123). Отже спадкоємцями першої черги, згідно вимог ст.1261 ЦК України, після смерті останнього були його дружина, діти та матір. Після його смерті спадщину у вигляді Ѕ частини вказаної квартири прийняла його мати [PERSON] , подавши до Третьої державної нотаріальної контори м.Одеси відповідну заяву (т.1 а.с.124), і 26.08.2004р. їй було видано свідоцтво про право власності за законом на Ѕ частину квартири [ADDRESS] , яка належала померлому [PERSON] . Інші спадкоємці відповідних заяв про прийняття спадщини не подали. Слід зазначити, що [PERSON] заяви відповідно до вимог ст.1269ч.4 ЦК України після смерті [PERSON] нотаріусу також не подавала. У порушення вимог ст.1268 ч.4 ЦК України, згідно якої малолітня, неповнолітня, особа, вважаються такими, що прийняли спадщину, позивач [PERSON] (т.1 а.с.8), якому на час смерті батька було 12 років, не був включений нотаріусом до кола спадкоємців, а отже його право на спадкування після смерті батька [PERSON] підлягало судовому захисту. 29.12.2006р. [PERSON] уклала з Сілаковою договір дарування квартири [ADDRESS] , і він посвідчений Приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Гарською В.В. (т.1 а.с.14). [INFO] померла [PERSON] (т.1 а.с.208), після смерті якої позивачі прийняли спадщину, та отримали відповідні свідоцтва (т.1 а.с.240об., 242). Однак, стороною відповідача заявлено вимогу про застосування строків позовної давності. Згідно ст.13ч.1 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Посилання сторони позивачів на норми ЦК УРСР 1963р., як на норми Закону, який регулює спірні правовідносини у справі, суд вважає неправильними. Пленум Верховного суду України у Постанові №7 від 30.05.2008р. роз`яснив, що у разі відкриття спадщини до 1.01.2004р. застосовуванню підлягає чинне на той час законодавство, якщо строк на її прийняття закінчився до 01.01.2004р. У даному випадку строк для прийняття спадщини після смерті [PERSON] закінчився після 01.01.2004р., а отже ЦК УРСР 1963р. до спірних правовідносин застосуванню не підлягає. Вказана неправильність визначення у позові застосування законодавства, потягнула за собою помилковість при визначенні способу захисту прав позивачів. Під неналежним способом\~захисту слід розуміти такий, що\~не відповідає змісту\~порушеного права\~та не забезпечує реальне поновлення\~прав\~у випадку задоволення позову. Відповідно до ст.1268 ч.3 ЦК України \~спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого\~статтею 1270\~цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Статтею 1269ч.1 та ч.1 ст.1270 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Вимоги щодо визнання фактів прийняття [PERSON] спадщини померлого [PERSON] у вигляді 1/8 частини квартири [ADDRESS] та факту прийняття [PERSON] спадщини померлого [PERSON] у вигляді 1\\8 частини квартири [ADDRESS] не мають юридичного значення для позивачів, такі вимоги не відповідають ефективному способу захисту прав та інтересів у встановлених судом правовідносинах, оскільки зазначені особи не були зареєстровані у вказаній квартирі, і належним способом захисту було б встановлення факту постійного проживання разом із спадкодавцем [PERSON] на час відкриття спадщини, як то вимагає ст.1268ч.3 ЦК України. Обрання позивачами неналежного способу захисту своїх прав\~є самостійною підставою для відмови в позові. Оскільки обраний позивачами спосіб захисту своїх прав як то визнання факту прийняття [PERSON] спадщини померлого [PERSON] у вигляді 1/8 частини квартири [ADDRESS] та визнання факту прийняття [PERSON] спадщини померлого [PERSON] у вигляді 1\\8 частини квартири [ADDRESS] не має юридичного значення для позивачів, тобто не є належним, а самостійних, або інших, підстав для задоволення позову в частині визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину, а саме на 1\\2 частину квартири [ADDRESS] в частині 3\\8 її частин, яке видано 26.08.2004р.; витребування певних часток квартири [ADDRESS] із чужого володіння [PERSON] на користь позивачів, і припинення речових прав [PERSON] на такі частки квартири - не має, то позов задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed