Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-03 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду із зазначеним позовом, покликаючись на те, що за час сімейного життя у них з відповідачем [PERSON] народилася дитина: син [PERSON] , [INFO] та на підставі судового рішення відповідач сплачував на її (позивачки) користь аліменти на утримання сина [PERSON] до досягнення ним повноліття. Вказує, що син [PERSON] вже досягнув повноліття, однак продовжує навчання у Комунальному закладі Львівської обласної ради Львівському музичному фаховому коледжі імені С.П.Людкевича, а після закінчення такого ще навчатиметься в Львівській консерваторії, у зв`язку з чим надалі потребує матеріальної допомоги у зв`язку з навчанням. Вважає, що відповідач [PERSON] має можливість і надалі надавати матеріальну допомогу сину [PERSON] на час його навчання. З огляду на наведені обставини, просить суд ухвалити рішення, яким стягувати з відповідача [PERSON] в її (позивачки) користь аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі по 3500 грн. щомісячно на утримання їх повнолітнього сина [PERSON] , який продовжує навчання, на весь час навчання. Ухвалою судді від 12.11.2021р. відкрито провадження у даній цивільній справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. В судовому засіданні позивачка [PERSON] зменшила заявлені позовні вимоги та уточнила період, з якого часу просить здійснювати стягнення аліментів, зокрема просить стягувати з відповідача [PERSON] в її (позивачки) користь аліменти в розмірі по 3000 грн. щомісячно на утримання їх повнолітнього сина [PERSON] , який продовжує навчання, - з 01.11.2021р. та до закінчення сином навчання. При цьому пояснила, що сину [PERSON] у жовтні 2021 року виповнилося 18 років, відповідно за жовтень 2021 року вона отримала ще аліменти, які нараховувалися на підставі попереднього судового рішення про стягнення аліментів на утримання дитини до досягнення нею повноліття. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні частково визнав позовні вимоги, заявлені позивачкою [PERSON] . Ствердив, що згідний сплачувати аліменти на утримання повнолітнього сина [PERSON] , який продовжує навчання, - у розмірі по 2500 грн. щомісячно. Заслухавши пояснення сторін по справі, дослідивши надані документи і матеріали, на яких ґрунтуються позовні вимоги та доводи відповідача, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до наступного висновку. Згідно ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, що врегульовано частиною 3 ст.12 ЦПК України. Судом встановлено, що сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі. Від подружнього життя в сторін народилося двоє дітей: син [PERSON] , [INFO] , та син [PERSON] , [INFO] . Син сторін - [PERSON] , [INFO] ,досягнув повноліття та на даний час навчається в Комунальному закладі Львівської обласної ради Львівському музичному фаховому коледжі імені С.П.Людкевича на денній формі навчання. Закінчує повний курс навчання 30.06.2022р. Повнолітній [PERSON] фактично проживає разом з позивачкою [PERSON] . Відповідач [PERSON] не надає коштів на утримання повнолітнього сина [PERSON] , який продовжує навчання. Відповідач [PERSON] на даний час є працевлаштованим, працює вантажником в Товаристві з обмеженою відповідальністю «ЩЕДРО», де регулярно отримує заробітну плату. Вказані обставини підтверджуються поясненнями сторін; копією свідоцтва про народження та копією паспорта [PERSON] , [INFO] ; довідкою з Комунального закладу Львівської обласної ради Львівського музичного фахового коледжу імені С.П.Людкевича від 10.09.2021р. №268; довідками про доходи відповідача [PERSON] від 11.11.2021р. та від 19.01.2022р, виданими Товариством з обмеженою відповідальністю «Щедро»; копією паспорта [PERSON] ; іншими матеріалами справи. Частинами 7, 8 ст.7 Сімейного кодексу України передбачено, що кожна дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Відповідно до ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989р., яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 № 789-ХІІ та набула чинності для України 27.09.1991р., держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і обов`язків і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно ст.199 Сімейного кодексу України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Зазначене випливає також з Постанови Пленуму ВСУ від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», у п.20 якої роз`яснено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Відтак, обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання. Сімейний кодекс не конкретизує, в якому навчальному закладі така особа буде продовжувати навчання. Отже для отримання права на батьківське утримання, дитина може навчатися в будь-якому навчальному закладі будь-якої форми власності; 3) потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі. Навчання дитини має бути її основним заняттям, отже якщо дитина навчається на заочному відділенні і має можливість працювати та заробляти собі на життя, обов`язку батьків утримувати таку дитину не виникає; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Тобто батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину. Згідно зі статтею 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. При встановленні потреби в утриманні повнолітньої дитини суд повинен враховувати всі джерела, що утворюють її дохід, обов`язок обох батьків із надання відповідної матеріальної допомоги та спроможність останніх її надавати. У даному випадку суд враховує пояснення сторін, надані ними безпосередньо в судовому засіданні, а також матеріали справи. При цьому, суд зважає на те, що [PERSON] досягнув повноліття, однак продовжує навчання на денній формі, він є таким, що не може в повній мірі себе матеріально забезпечувати, відтак потребує матеріальної допомоги батьків, як матері, так і батька, оскільки самій матері матеріально утримувати сина є непосильним. Разом з тим, однією з обов`язкових обставин, що підлягають доказуванню у цій справі, є наявність у відповідача можливості надавати матеріальну допомогу своїй повнолітній дитині. Оцінюючи доходи відповідача [PERSON] як платника аліментів (розмір отримуваної заробітної плати) та можливість надання ним допомоги повнолітньому сину, суд вважає, що відповідач має змогу надавати майнову допомогу повнолітньому [PERSON] , який продовжує навчання. При визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальний стан повнолітньої дитини - сина сторін [PERSON] , майновий стан обох сторін, в тому числі те, що позивачка по справі є працевлаштованою, а також те, що обов`язок по утриманню дитини покладається на обох батьків та інтереси їхньої дитини будуть у такий спосіб захищені. Відповідно до вимог ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.1, ч.6 ст.81 ЦПК України). Згідно із 1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. У відповідності до вимог ст.263 ЦПК України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Підсумовуючи вищенаведене, з огляду на те, що обов`язок утримувати дітей, в тому числі повнолітніх, які продовжують навчання до досягнення ними двадцяти трьох років виникає в обох батьків в рівній мірі, зважаючи на те, що вік [PERSON] перевищує вісімнадцять років та є меншим двадцяти трьох років, він продовжує навчання, у зв`язку з чим потребує матеріальної допомоги, а відповідач на даний час є офіційно працевлаштований, такий отримує дохід (заробітну плату, розмір якої підтверджений відповідними довідками), беручи до уваги усі наведені обставини та враховуючи заяву одержувача аліментів про визначення розміру аліментів саме у твердій грошовій сумі,

Outcome: partial