Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-06 00:00:00

08 жовтня 2021 року (згідно з інформацією про відправку) представник позивача Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (скорочена назва - АТ КБ «ПриватБанк») - Ляр Д.Ю. звернувся до Згурівського районного суду Київської області з позовною заявою, в якій зазначає, що відповідач [PERSON] звернувся до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим ним була підписана заява № б/н від 20.04.2010 року. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами» складає між ним та позивачем Договір про надання банківських послуг, що підтверджується його підписом у заяві. Відповідач був повністю проінформований про умови кредитування в АТ КБ «ПриватБанк», які були надані йому для ознайомлення в письмовій формі. «Умови та правила надання банківських послуг» та «Тарифи», які відповідно до заяви отримані відповідачем для ознайомлення в письмовій формі, є формулярами та стандартними формами. Підписавши анкету-заяву між сторонами, відповідно до ст. 634 ЦК України, був укладений договір про надання банківських послуг, який за своєю природою є змішаним договором і містить в собі, зокрема, умови договору банківського рахунку (ст. 1066 ЦК України) та кредитного договору (ст. 1054 ЦК України). Банком на підставі договору про надання банківських послуг відкрито картковий рахунок із початковим кредитним лімітом у розмірі, що зазначений у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку, яка додається до позову, а відповідачу надано у користування кредитну картку. У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 29000,00 грн. Позивач свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. Відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом та відсотками. У зв`язку з порушеннями зобов`язань за кредитним договором відповідач [PERSON] має кредитну заборгованість, яка станом на 15.08.2021 року, з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості, становить 26517,13 грн, з яких: 26439,93 грн - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 77,20 грн - заборгованість за простроченими відсотками. Відповідач заборгованості не погашає, чим порушує права та інтереси позивача. Враховуючи вищевикладене, представник АТ КБ «ПриватБанк» просив суд стягнути з відповідача [PERSON] на користь Банку заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг № б/н від 20.04.2010 року в загальному розмірі 26517,13 грн та судовий збір у розмірі 2270,00 грн. Ухвалою суду від 13 жовтня 2021 року відкрито провадження по справі та справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. В порядку ст. 178 ЦПК України представником відповідача [PERSON] - адвокатом Калініним С.К. подано до суду відзив на позовну заяву, в якому він просить відмовити у задоволенні позову, стягнути з АТ КБ «ПриватБанк» на користь [PERSON] судові витрати по оплаті послуг Адвокатського бюро «Калінін і Партнери» за надання професійної правничої (правової) допомоги в розмірі 5000,00 грн. Свої заперечення обґрунтовує тим, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України). Відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Оскільки умови договорів приєднання (ст. 634 ЦК України) розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку з чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови. В анкеті-заяві б/н клієнта банку від 20.04.2010 року процентна ставка не зазначена. Надані позивачем Правила банківських послуг, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником. Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт Універсальна та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг, які містяться в матеріалах справи не містять підпису відповідача, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 20.04.2010 року. Щодо вимог позивача в частині стягнення з відповідача заборгованості по тілу кредиту за кредитним договором б/н від 20.04.2010 року зазначає, що наданий позивачем розрахунок не є первинним документом, оформленим відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», а тому не може бути доказом, який підтверджує наявність заборгованості. Роздруківки, які були надані позивачем в якості виписки з особового рахунку відповідача не містять будь-яких реквізитів, містять інформацію з різних карток та не містять підпису посадової особи, яка сформувала таку виписку, печатки установи, якою така інформація надається, тобто оформлена з порушенням вимог до офіційного документа. На підставі заяви б/н від 20.04.2010 року відповідач отримав банківську картку, на яку позивач встановив кредитний ліміт 300,00 грн, розмір якого неодноразово було змінено - максимальний розмір становив 29000,00 грн. Позивачем, за весь час користування банківськими картками, з рахунку відповідача безпідставно стягнуто відсотки за користування кредитом, комісії, штрафи і пені, в розмірі необумовленому сторонами, які в сумі перевищують кредитний ліміт 29000,00 грн. Вказані безпідставно стягнуті банком кошти слід зараховувати в рахунок погашення відповідачем безпідставно наданого кредитного ліміту. З огляду на розрахунок відповідач повернув більше грошей ніж отримав від АТ КБ «ПриватБанк», а саме - 114499,33 грн. Банком не обґрунтовано та не надано доказів, яким чином [PERSON] замовляв послуги щодо збільшення ліміту та інші, за які з його рахунку списувалися кошти. Користувач коштів не може нести відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо спеціальний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем або електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу та його держателя. Банком за рахунок кредиту було погашено відсотки на суму визначену в четвертій колонці розрахунку. Наданий позивачем розрахунок не може вважатися обґрунтованим з тих підстав, що він не містить обчислення, порядок нарахування суми тіла кредиту, оскільки позивачем в тіло кредиту включалися відсотки погашені за рахунок кредиту, у стягненні яких суд правомірно має відмовити. Таким чином, у відповідача відсутня заборгованість перед банком. В порядку ст. 179 ЦПК України представником позивача АТ КБ «ПриватБанк» Меркуловою В.В. подано відповідь на відзив, в якій зазначає, що заява на отримання кредиту підписується повнолітньою, дієздатною особою. Укладення Договору здійснюється за принципом договору приєднання. Зміст кредитного договору зафіксовано в декількох документах, а саме: в Заяві, Умовах надання банківських послуг, Правилах користування платіжною карткою та Тарифах, про що зазначено в заяві. Таким чином, між банком та позичальником укладено договір у письмовій формі, що не суперечить чинному законодавству. Тарифи - розмір винагороди за послуги банку, є невід`ємною частиною договору. Перелік може змінюватися та доповнюватися, про що клієнт повідомляється відповідно до Умов та Правил надання банківських послуг. Виконання позичальником умов кредитного договору засвідчує його волю до настання відповідних правових наслідків, передбачених кредитним договором. З моменту оформлення кредитного договору пройшло 11 років, позичальник не звертався в банк за фактом неправильного нарахування відсотків, що свідчить про те, що він знав про розмір процентних ставок і повністю з ними погодився. Доказів того, що відповідач не мав можливості прочитати договір перед його укладенням до суду не надано. З матеріалів позовної заяви чітко вбачається, що відповідачу встановлено поточну процентну ставку у розмірі 2,5% (30,00 % на рік), вказано розміри комісій та штрафів тощо, тобто сторонами при укладенні договору були обговорені усі істотні умови договору. Виписка по картковому рахунку та розрахунок заборгованості є належними та допустимими доказами по справі. Відповідачем розрахунок заборгованості не спростований, контр розрахунок не наданий, судово-економічні експертизи по справі не призначались. У заяві-анкеті клієнта зазначено початкову суму кредитного ліміту, однак умовами договору визначено (п. 3.2), що банк має право в будь-який момент збільшити, зменшити або анулювати кредитний ліміт. Відповідальність клієнта наступає в момент використання кредитного ліміту. Розрахунок заборгованості не є первинним документом за своєю природою, а є інформаційним документом по факту обробки фактичного операційного руху грошових коштів по рахунку кредитної угоди, а також відображує стан нарахувань в певні періоди часу. Натомість банківська виписка має статус первинного документу згідно Переліку типових документів, затвердженого наказом Мін`юсту від 12.04.2012 № 578/5. Кошти, які надходять від позичальника в рахунок погашення заборгованості, розподіляються банком у відповідності до умов кредитного договору (Умов та Правил надання банківських послуг та Тарифів). Щодо нарахування тіла кредиту пояснює, що згідно умов кредитного договору сплату відсотків за користування кредитом клієнт здійснює шляхом надання доручення банку про списання грошей з його поточного рахунку в розмірі нарахованих відсотків. У разі, якщо на дату нарахування відсотків згідно цих Умов, клієнт використав всю суму кредиту, сторони узгодили про збільшення кредиту на розмір боргових зобов`язань за кредитом, що мав місце на дату нарахування відсотків. Щодо порядку нарахування відсотків на заборгованість за кредитом пояснює, що нарахування за відповідною ставкою проводиться на максимальний залишок відповідної заборгованості по тілу/простроченому тілу кредиту за період. Наприклад: 4600,35 (складова заборгованості)*2,5% (ставка в місяць по даній складовій заборгованості)*12 (кількість місяців у році)/365 (базис - кількість днів у році)*1 (кількість днів)=7,56 (нараховані відсотки). При цьому, перед множенням на кількість днів проводиться математичне округлення. Враховуючи викладене, просить суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. В судове засідання представник позивача не з`явився, про дату, час і місце його проведення був повідомлений належним чином, направив до суду заяву, в якій просив проводити розгляд справи у його відсутність. Скористався своїм правом надання відповіді на відзив. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про дату, час і місце його проведення був повідомлений належним чином. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Калінін С.К. в ході судового розгляду надав пояснення аналогічні тим, що зазначені у відзиві на позовну заяву. Просив суд відмовити у задоволені позову. Правом надати заперечення (пояснення) на відповідь на відзив сторона відповідача не скористалась. В судове засідання, призначене судом на 07.02.2022 року, представник відповідача не з`явився, направив до суду заяву, в якій просив провести це судове засідання у його відсутність. Дослідженими письмовими доказами по справі встановлено, що 20.04.2010 року між ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір № б/н, згідно з яким відповідач отримав кредитну картку № [NUMBER] із встановленим початковим кредитним лімітом 300,00 грн, який в подальшому збільшено до 29000,00 грн. Клієнт ідентифікований саме за рахунком/карткою № [NUMBER] . Окрім того, в заяві зазначено «Я ознайомився(лась) і згоден(на) з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані мені для ознайомлення в письмовому вигляді. Своїм підписом підтверджую факт отримання точної інформації про умови кредитування в ПриватБанку, а також його місцезнаходження», «Я погоджуюсь із тим, що ця заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між мною та банком договір про надання банківських послуг» та «Банк має право в будь-який момент збільшити, зменшити чи анулювати кредитний ліміт» (а.с. 19 - копія заяви). Позивач зазначає, що укладений договір є договором приєднання та на підтвердження умов договору, погоджених сторонами, також надає копію Умов та Правил надання банківських послуг, затверджених наказом від 06.03.2010 року № СП-2010-256 (а.с. 21-45). Тарифи додані до позовної заяви, та які, згідно із заявою, є частиною Договору відповідачем не підписані. Підписані відповідачем Тарифи позивачем не надані. Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови щодо яких за заяво хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Для кредитного договору істотними умовами є предмет, ціна (сума), строк повернення кредиту, проценти за користування ним, а також усі інші умови, щодо яких за заявою хоча б однією із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається в письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксовано в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). (ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України). Із загального аналізу вище вказаних норм вбачається, що належною формою укладення кредитного договору є письмова форма. Не залежно від того, чи це кредитний договір індивідуального характеру, чи договір приєднання, а також незалежно від того, чи його зміст зафіксований в одному або кількох документах, кредитний договір (усі його складові) має бути підписаний сторонами. Окрім того, відповідно до ст. 634 ЦК України, договір приєднання може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Умови та Правила, Тарифи не підписані відповідачем та факт ознайомлення при підписанні договору б/н від 20.04.2010 року саме з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами, в редакції наданій позивачем, відповідачем не визнається. Надані позивачем Умови та Правила надання банківських послуг в ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної з сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Такий висновок суду відповідає правовій позиції, висловленій Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17. Аналогічну позицію суд приймає і щодо Тарифів, зважаючи на їх мінливий характер. Позивач до позовної заяви також додає копії довідки про надані кредитні картки, згідно з якою відповідачу видано кредитну картку № [NUMBER] , термін дії 01/18, яка в подальшому перевипущена - № [NUMBER] , термін дії 05/20 (а.с. 17), довідки про зміну умов кредитування, відповідно до якої старт карткового рахунку № [NUMBER] мав місце 19.05.2014 року, встановлено кредитний ліміт 300,00 грн, який в подальшому неодноразово збільшувався та зменшувався, максимальний розмір кредитного ліміту - 29000,00 грн (а.с. 18). З виписки по рахунку (а.с. 12-16) та розрахунку заборгованості (а.с. 6-11) вбачається, що в період з 19.05.2014 року по 29.08.2014 року відсотки нараховувались за ставкою 30,00 % річних, з 01.09.2014 року по 31.01.2016 року - за ставкою 43,20 % річних, з 01.02.2016 року по 30.06.2016 року - відсотки не нараховувались, з 01.07.2016 року по 31.07.2016 року - за ставкою 43,20 % річних, з 01.08.2016 року по 30.09.2016 року - відсотки не нараховувалась, з 01.10.2016 року по 31.12.2016 року - за ставкою 43,20 % річних, з 01.01.2017 року по 31.07.2020 року - за ставкою 42,00 % річних, з 01.08.2020 року по 15.08.2021 року - за ставкою 40,80 % річних. Проте ані початкова відсоткова ставка, ані подальша її зміна сторонами не погоджувалась. Окрім того, з розрахунку вбачається, що періодично банком нараховувались проценти за подвійною процентною ставкою, що діяла в цей період (за даними позивача), на суму простроченої заборгованості, а саме: у періоди з 01.03.2020 року до 08.03.2020 року, з 01.08.2020 року до 21.08.2020 року, 01.09.2020 року, з 01.12.2020 року до 31.05.2020 року (а.с. 6-11 - розрахунок). В силу ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено кредитодавцем в односторонньому порядку. Умова договору щодо права кредитодавця змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. У підписаній сторонами заяві жодним чином не обумовлено встановлення та зміну процентної ставки за наданим кредитним лімітом, банком не надано належних доказів того, що сторони будь-яким чином узгодили відображені у розрахунку встановлення та зміну відсоткової ставки. Суд критично оцінює посилання позивача на те, що відповідач за багато років користування кредитом жодного разу не звертався за фактом неправильного нарахування відсотків і, що це свідчить про те, що він знав про розмір процентних ставок і повністю з ними погодився. З виписки вбачається, що списання відсотків відбувалось автоматично (а.с. 12-16). З огляду на це, твердження позивача про те, що відповідач знав про розмір процентних ставок і повністю з ними погодився, є не чим іншим, як припущенням. З виписки та розрахунку вбачається, що протягом усього строку користування кредитним лімітом відповідач здійснював погашення кредитної заборгованості. У відповіді на відзив позивач зазначає, що банк розподіляє кошти відповідно до умов кредитного договору в такій черговості: - погашення прострочених процентів за користування кредитом; - погашення простроченої до повернення суми кредиту (тіла кредиту); - погашення процентів до сплати по кредиту; - погашення тіла кредиту до оплати; - погашення процентів від суми неповернутого в строк кредиту згідно Договору; - погашення пені згідно Договору. Слід зазначити, що у підписаній сторонами заяві черговість погашення складових заборгованості сторонами не узгоджена, а Умови та Правила надання банківських послуг, як вже встановлено судом, відповідачем не підписані, а тому не є частиною кредитного договору. Банк не надав жодних доказів на підтвердження правомірності списання пені та комісії з рахунку відповідача. Нарахування пені у підписаній заяві не передбачене, проте з наданого позивачем розрахунку заборгованості та виписки по рахунку вбачається, що 01.12.2015 року відповідачу нарахована пеня на загальну суму 100,00 грн, та частина внесених відповідачем на погашення заборгованості коштів зарахована на її погашення (а.с. 6-11, 12-16). Також банком в період з 10.02.2017 року по 11.12.2018 року з відповідача стягувалась комісія загальний розмір якої склав 460,00 грн (а.с. 6-11, 12-16). Банк не надав жодних доказів на підтвердження правомірності списання відсотків з рахунку відповідача. З розрахунку та виписки вбачається, що частина процентів, нарахованих за процентними ставками, не погодженими сторонами, погашалась за рахунок, коштів внесених відповідачем на погашення кредитної заборгованості, в той час як такі кошти повинні були зараховуватись на погашення тіла кредиту. Окрім того, списання відсотків відбувалось за рахунок кредиту, та у випадку, коли внесених відповідачем коштів не вистачало на їх погашення, різниця додавалась до тіла кредиту, що призводило до нарахування процентів на проценти, які зараховані до тіла кредиту. Такий спосіб погашення процентів (за рахунок кредиту) договором між сторонами (заявою) не передбачений. Відповідно до ч. 4 ст. 42 Конституції України держава захищає права споживачів. У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (ч. 1 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» від 12 травня 1991 року № 1023-XII). У п. 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийнятій 09 квітня 1985 року №39/248, зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями. Конституційний Суд України у справі щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11 липня 2013 року у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи ч. 4 ст. 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту. З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, слід зауважити, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. З огляду на вищевикладене, відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з відповідачем АТ КБ «Приватбанк» дотримався вимог, передбачених ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодив зі споживачем саме ті умови, про які зазначав при подачі позову. Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору. Вищевказана позиція викладена у постанові Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17-ц. У постанові Верховного Суду по справі справа № 306/486/17 (провадження № 61-34520св18) від 10 жовтня 2019 року, зазаначено, що банк є професійним учасником ринку надання банківських послуг, у зв`язку з чим до нього висуваються певні вимоги щодо дотримання певних правил та процедур, які є традиційними у цій сфері послуг, до обачності та розсудливості у веденні справ тощо. Відповідно, вимоги до рівня та розумності ведення справ позивачем є вищими, ніж до споживача - фізичної особи, яка зазвичай є слабшою стороною у цивільних відносинах з такою кредитною установою. З врахуванням наведеного усі сумніви та розумні припущення мають тлумачитися судом саме на користь такої слабшої сторони, яка не є фактично рівною у спірних правовідносинах. Враховуючи викладене, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати відсотків. Відтак, вимоги в частині стягнення з відповідача [PERSON] заборгованості за простроченими відсотками у розмірі 77,20 грн є безпідставними, оскільки позивачем не доведено укладення договору на таких умовах. Із виписки по рахунку [PERSON] вбачається, що Банком нараховувались та з рахунку автоматично списувались відсотки за користування кредитом, сплата та розмір яких не було обумовлено у Договорі та відповідно погоджено сторонами. З наданого банком розрахунку заборгованості та виписки по рахунку випливає, що прострочене тіло кредиту утворювалось у зв`язку з включенням до нього всіх несплачених відповідачем нарахувань, постійно штучно збільшуючи його, що не було передбачено узгодженими умовами договору. Суд приходить до висновку, що за своєю суттю прострочене тіло кредиту, на яке вказує позивач у своїй позовній заяві, є прихованими відсотками за користування кредитними коштами, адже до нього входить плата за користування кредитом, а не, власне, надані позичальнику в користування кошти. Таким чином, наявність заборгованості за простроченим тілом кредиту у розмірі зазначеному позивачем - 26439,93 грн не підтверджується доказами. Разом з цим, відповідно до наданої виписки по рахунку, відповідач користувався грошовими коштами: здійснював зняття готівки у банкоматах та перекази на інші рахунки через додаток Приватбанк, розраховувався за придбані товари, поповнював мобільний рахунок через додаток Приватбанк, поповнював картковий рахунок через термінали Банку, а також за допомогою переказів з інших рахунків через додаток Приватбанк. Також картковий рахунок відповідача поповнювався автоматичним погашенням заборгованості шляхом списання певних сум. Тобто відповідач фактично отримав та використовував кошти надані банком. Згідно зі ст. 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до наданої позивачем виписки по рахунку, фактична сума витрат відповідачем кредитних коштів позивача складає 102186,78 грн, а сума коштів внесених відповідачем на погашення заборгованості - 114499,33 грн (а.с.12-16). Оскільки сума коштів внесена відповідачем на погашення заборгованості перевищує суму витрачених відповідачем коштів, вказане свідчить про відсутність заборгованості у [PERSON] перед АТ КБ «ПриватБанк». Будь-яких інших доказів щодо здійснення [PERSON] витрат коштів у розмірі більшому ніж встановлено судом, матеріали справи не містять. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.ч.5,6 ст.81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч.7 ст.81 ЦПК України, суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Позивачем не доведено факт наявності заборгованості відповідача [PERSON] за кредитним договором б/н від 20.04.2010 року. Натомість, з матеріалів справи та проведеного судом розрахунку вбачається, що відповідач [PERSON] виконав свої зобов`язання за договором на умовах, визначених у заяві, підписаній сторонами, в повному обсязі. На підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України сплачений позивачем судовий збір у розмірі 2270,00 грн (а.с. 54 - платіжне доручення) залишити за ним. Відповідач [PERSON] поніс витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5000,00 грн, що підтверджується копією договору № б/н/21 про надання професійної правничої (правової) допомоги від 02.11.2021 (а.с. 88-89), копією додатку № 1 до Договору (а.с. 90), актом виконаних робіт (наданих послуг) від 29.12.2021 (а.с. 92), копією меморіального ордеру (а.с. 101). Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, витрат на професійну правничу допомогу. В силу положень ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Згідно з ч. 2 ст. 141 ЦПК інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, у разі відмови в позові - на позивача. З огляду на вище зазначене, суд вбачає за необхідне, на підставі ч. 2 ст. 142 ЦПК України, стягнути із АТ КБ «ПриватБанк» на користь [PERSON] судові витрати на професійну правову допомогу у розмірі 5000 (п`ять тисяч) гривень 00 копійок. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed