Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-24 00:00:00

До Малиновського районного суду м. Одеси звернулась із заявою [PERSON] , заінтересована особа: [PERSON] , про встановлення факту належності документу. Заява обґрунтована наступними обставинами. Відповідно до Договору купівлі-продажу квартири, посвідченого 14.10.2000 р. приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Сімоновою О.Ю., реєстровий № 5977, батьку заявника [PERSON] - [PERSON] на праві власності належала квартира за адресою: [ADDRESS] , яка складається з однієї житлової кімнати, загальною площею 30,9 кв. м., у тому числі житловою - 18,1 кв. м. Право власності було зареєстровано у КП «БТІ» ОМР 21.11.2000 р. за №381 пр. cтop. 140 р. 592. Також, як вказала заявник, відповідно до Свідоцтва про реєстрацію ТЗ, виданого Южненським МРЕВ Одеської області 22.09.1998 р., [PERSON] належав на праві власності автомобіль ВАЗ 2107, 1986 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] . Заявник вказала, що [PERSON] помер [INFO] , після чого 23.12.2020 р. вона звернулась із заявою про прийняття спадщини до Приморської державної нотаріальної контори у місті Одеса, за результатами чого було відкрито спадкову справу № 487п/2020. Проте, як вказує заявник, 20.05.2021 р. нотаріусом було роз`яснено про неможливість видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки у свідоцтві про смерть батька його прізвище вказане як « [PERSON] », а у правовстановлюючих документах на майно (у договорі купівлі-продажу квартири та свідоцтві про реєстрацію ТЗ) - як « [PERSON] ». У зв`язку з наведеним, нотаріус не може встановити належність [PERSON] вказаного вище спадкового майна. Заявник вказує, що розбіжність у написанні прізвища батька виникла через неоднаковий переклад з російської мови на українську. Також, як вказує [PERSON] , прізвища батьків, у різних документах вказані по-різному. Заявник вказала, що встановлення факту належності документів необхідно їй для подальшого отримання свідоцтва про право на спадщину після смерті батька. Також, заявник вказала, що спору про право на спадщину між спадкоємцями немає. Заявник у судове засідання не з`явилась, до канцелярії суду подала заяву, в якій вимоги заяви підтримала у повному обсязі та просила розглядати справу за її відсутності (а. с. 33). Заінтересована особа у судове засідання не з`явилася, до канцелярії суду подала заяву, в якій не заперечувала проти задоволення заяви та просила розглядати справу за її відсутності (а. с. 34). У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Суд, вивчивши заяву, дослідивши матеріали справи, вивчивши нормативно-правові акти, які регулюють спірні правовідносини, проаналізувавши і оцінивши докази в їх сукупності, прийшов до наступного. На підставі ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Вивчивши надані до суду докази, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, на підставі всебічного, повного, об`єктивного і безпосереднього дослідження наявних у справі доказів, проаналізувавши докази у їх сукупності, суд прийшов до наступного. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про укладення шлюбу, серії [NUMBER] , від 06.03.1976 року, складеного російською мовою, було укладено шлюб між « [PERSON] », [INFO] , та « [PERSON] », [INFO] (а. с. 10) На підставі свідоцтва про народження, серії [NUMBER] , від 02.02.1977 року, складеного російською мовою, [INFO] у батьків « [PERSON] » та « [PERSON] » народилась дитина « [PERSON] » (а. с. 10). Зі змісту свідоцтва про шлюб, серії [NUMBER] , від 17.09.2010 року, вбачається, що [PERSON] , [INFO] , уклав шлюб з « [PERSON] », [INFO] . Після реєстрації шлюбу прізвище чоловіка - « [PERSON] », дружини - « [PERSON] » (а. с. 11). Також, в посвідці на постійне місце проживання, серії СД № 0178, від 02.07.2007 року, « [PERSON] » має право постійно проживати на території України (а. с. 6). Згідно свідоцтва про смерть, серії [NUMBER] , від 01.11.2020 року, [INFO] помер « [PERSON] », [INFO] (а. с. 12). Тобто, зі змісту встановленого, суд вбачає, що при перекладі документів з російської мови на українську, зазначене російською мовою прізвище « [PERSON] » було переведено на українську мову як « [PERSON] ». Проте, як вбачається з договору купівлі-продажу квартири, серії АВО № 105766, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Сімоновою О.Ю., від 14.10.2000 року, зареєстрованого в реєстрі за № 5977, гр. [PERSON] продала, а гр. « [PERSON] » купив квартиру під [ADDRESS] (а. с. 8). Право власності на вказану квартиру було зареєстровано за « [PERSON] » (російською) у КП «БТІ» ОМР 21.11.2000 р. за №381 пр. cтop. 140 р. 592 (а. с. 8, з. б.). Згідно свідоцтва про реєстрацію ТЗ, серії [NUMBER] , від 17.03.1999 року, автомобіль ВАЗ 2107, р. н. [NUMBER] , належить гр. « [PERSON] » (а. с. 9). Зі змісту копії Довідки про присвоєння ідентифікаційного номера № G-37031, від 17.03.1999 року, вбачається, що вона була видана на ім`я « [PERSON] » (а. с. 7) Отже, у документах зазначених осіб, які датовані до 2000 року включно, їх прізвища російською вказувались як « [PERSON] », українською як « [PERSON] », а після 2000 року прізвища цих осіб вже вказуються лише як « [PERSON] ». За іншими ознаками ідентифікаційні дані померлого [PERSON] , [INFO] , а саме: ім`я, по-батькові та дата народження у правовстановлюючих документах на квартиру [ADDRESS] та автомобіль ВАЗ 2107, р. н. [NUMBER] , повністю збігаються з даними свідоцтва про смерть, серії [NUMBER] , від 01.11.2020 року. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. В Постанові Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 31.03.1995 року, зі змінами, в п.12 вказано, що при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження, або в паспорті, у тому числі факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали, суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність, або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими та електронними засобами; висновками експертів; показаннями свідків. Враховуючи викладене, виходячи з системного аналізу наведених норм права та обставин, встановлених у судовому засіданні, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення заяви [PERSON] , заінтересована особа: [PERSON] , про встановлення факту належності документу.

Outcome: approved