Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-06 00:00:00

Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом про стягнення боргу кредитором спадкодавця з відповідача [PERSON] . В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 01 грудня 2008 року між АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № б/н, згідно якого останній були видані кредитні кошти в розмірі 500,00 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, у подальшому розмір кредитного ліміту було збільшено до 12000,00 грн. [PERSON] підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з умовами надання банківських послуг, правилами користування платіжною карткою складає між нею та банком договір, що підтверджується підписом у заяві. Банк свої зобов`язання перед позичальником у відповідності до ч.1 ст.1054 ЦПК України виконав. [INFO] позичальник [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 24 квітня 2020 року. Спадкоємцем, який постійно проживав разом зі спадкоємцем на час відкриття спадщини є [PERSON] , який мав право подати заяву про прийняття спадщини або про відмову від спадщини у строк з 18 квітня 2020 року по 18 жовтня 2020 року. 04 серпня 2020 року банком була направлена претензія кредитора до Першої Павлоградської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області. 01 вересня 2020 року банком було отримано відповідь з Першої Павлоградської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області, в якій зазначено, що спадкоємці померлої [PERSON] із заявами про прийняття чи відмову від спадщини до нотаріальної контори не звертались та спадкова справа після смерті спадкодавця була заведене на підставі претензії АТ КБ «ПриватБанк». 07 квітня 2021 року до спадкоємця [PERSON] , було направлено лист-претензію, згідно якого банк пред`явив свої вимоги, але відповідачем ніяких дій не було виконано. Станом на 18 квітня 2020 року заборгованість позичальника [PERSON] перед банком за кредитним договором № б/н від 01 грудня 2008 року складає 8856,40 грн., які позивач просить стягнути з відповідача, а також понесені судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 2270,00 грн. У судове засідання представник позивача надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, не заперечував проти розгляду справи у заочному порядку. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. Згідно ст.280 ЦПК у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Як встановлено судом, 01 грудня 2008 року [PERSON] звернулась до ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала анкету-заяву № б/н про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у «ПриватБанку» та отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок в розмірі 500,00 грн. У подальшому розмір кредитного ліміту був збільшений банком до 12000,00 грн. [INFO] позичальник [PERSON] померла. 04 серпня 2020 року банком була направлена претензія кредитора до Першої Павлоградської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області. 12 вересня 2020 року Першою Павлоградською державною нотаріальною конторою Дніпропетровської області на підставі претензії АТ КБ «ПриватБанк» було заведено спадкову справу №684/2020 після смерті [PERSON] . 07 квітня 2021 року позивачем був направлений лист-претензія до спадкоємця [PERSON] , згідно якого позивач пред`явив свої вимоги про погашення кредитної заборгованості спадкодавця [PERSON] . Статтями 1216, 1218\~ЦК України передбачено, що спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до частини другої статті 1268\~ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина друга статті 1220 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 1282\~ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Обґрунтовуючи підстави позову, банк посилався на те, що відповідач [PERSON] відповідно до частини третьої статті 1268\~ЦК України прийняв спадщину після смерті [PERSON] , оскільки постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Відповідно до частини третьої статті 1268\~ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270\~цього Кодексу він не заявив про відмову від неї. Матеріали справи не містять доказів того, що [PERSON] , протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, заявив про відмову від прийняття спадщини. Згідно листа завідуючої Першою Павлоградською державною нотаріальною конторою Дніпропетровської області Ю. Шкицької за №4565/02-14 від 30 грудня 2021 року, 12 серпня 2020 року Першою Павлоградською державною нотаріальною конторою Дніпропетровської області було заведено спадкову справу №684/2020 на підставі претензії АТ КБ «ПриватБанк» №SAMDN50OTC001631684 від 13 липня 2020 року, як кредитора спадкодавця [PERSON] , померлої [INFO] . Інших заяв про прийняття спадщини або про відмову від прийняття спадщини після смерті [PERSON] до Першої Павлоградської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області не надходило. Свідоцтво про право на спадщину Першою Павлоградською державною нотаріальною конторою Дніпропетровської області не видавалось. Відповідно до копій паспортів померлої позичальниці [PERSON] та відповідача [PERSON] , останні були зареєстровані за адресою: [ADDRESS] . Така ж сама адреса померлої [PERSON] зазначена і у анкеті-заяві про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг від 01 грудня 2008 року. Із витребуваних судом відомостей з відділу реєстрації місця проживання фізичних осіб Виконавчого комітету Першотравенської міської ради Синельниківського району Дніпропетровської області №6913 від 16 грудня 2021 року вбачається, що станом на час смерті [PERSON] ( [INFO] ), за адресою: [ADDRESS] , були зареєстровані: [PERSON] , [INFO] , з 09 липня 2012 року, та [PERSON] , [INFO] , з 14 лютого 1980 року, 18.04.2020 року знята з реєстрації у зв`язку зі смертю. З анкети-заяви вбачається, що позичальник [PERSON] особисто заповнюючи цю анкету-заяву в графі - адреса проживання, зробила відмітку, що вона проживає у квартирі [ADDRESS] . Крім того, відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №296144935 від 25 січня 2022 року, [PERSON] на праві спільної часткової власності належить 1/2 частина квартири [ADDRESS] , на підставі свідоцтва про право власності, серія та номер [NUMBER] , яке видане 06 листопада 2019 року Першотравенським міським житлово-комунальним підприємством. Відповідно до статті 1216\~ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). За правилом статті 1218\~ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до частини першої статті 1296\~ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Згідно з частиною першою статті 1297\~ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Разом з тим, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК України). Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що хоч отримання спадкоємцем, який прийняв спадщину, свідоцтва про право на спадщину є його правом, а не обов`язком, однак відсутність у спадкоємця такого свідоцтва не може бути підставою для відмови у задоволенні пред`явлених до нього вимог кредитора. Якщо спадкоємець прийняв спадщину стосовно нерухомого майна, але зволікає з виконанням обов`язку, передбаченого статтею 1297 ЦК України, зокрема з метою ухилення від погашення боргів спадкодавця, кредитор має право звернутися до нього з вимогою про погашення заборгованості спадкодавця. Оскільки зі смертю боржника зобов`язання з повернення кредиту входять до складу спадщини, то умови кредитного договору щодо строків повернення кредиту чи сплати його частинами не застосовуються, а підлягають застосуванню норми статті 1282\~ЦК України щодо обов`язку спадкоємців задовольнити вимоги кредитора у порядку, передбаченому частиною другою цієї статті. Так, згідно зі статтею 1282\~ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен зі спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора вони зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями і кредитором не встановлено інше. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передано спадкоємцям у натурі. Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 12 квітня 2017 року у справі № 6-2962цс16. Спадкування, тобто перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (стаття 1216 ЦК України), є підставою для універсального правонаступництва у цивільних правовідносинах. У такому разі відбувається зміна суб`єктного складу у правовідношенні, тобто цивільні правовідносини існують безперервно, не припиняючись, відбувається лише заміна одного із їх учасників. Основною метою універсального правонаступництва є збереження стабільності цивільного обороту за допомогою забезпечення заміни третіми особами особи, яка вибула зі складу учасників цивільного обороту. Законодавством визначено, що у подібних випадках відбувається припинення одних правовідносин і виникнення інших, при цьому правовідносини за змістом і природою продовжують існувати за основними своїми характеристиками. Таким чином, у разі смерті спадкодавця спадкоємці, які прийняли спадщину, не відмовилися від її прийняття, замінюють його особу у всіх правовідносинах, що існували на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок смерті спадкодавця. При цьому необхідно враховувати, що спадкування - це вольовий акт (окрім деяких винятків), яким спадкоємець свідомо приймає рішення про прийняття спадщини або свідомо не користується правом відмовитися від такого прийняття спадщини, тобто безпосереднє волевиявлення або презюмується, якщо особа проживала зі спадкодавцем на момент відкриття спадщини і не відмовилася від її прийняття, або, якщо законний представник неповнолітньої чи недієздатної особи не відмовився від прийняття спадщини. Виходячи з існування вольового критерію, у цивільних правовідносинах прийнято вважати, що кожен спадкоємець діє добросовісно, як добрий господар, який є зваженим, передбачливим і розсудливим під час прийняття юридично значимих рішень та обранні варіанта власної поведінки. Дотримання наведених норм забезпечуватиме стабільність цивільного обороту. У ЦК України серед положень про порядок задоволення вимог кредитора спадкодавця в імперативному порядку визначений справедливий баланс між законними інтересами та правомірними очікуваннями кредитора спадкодавця та відповідними, зустрічними їм, інтересами спадкоємців. Дотримання цього балансу полягає в тому, щоб забезпечити задоволення вимог кредитора спадкодавця за рахунок спадкового майна, не порушивши майнових прав та інтересів спадкоємців такої особи. Визначення цього балансу законодавцем сформульовано таким чином, що спадкоємці боржника повинні відповідати за його зобов`язаннями в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Зокрема, за правилом частини першої статті 1282\~ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Спадкування є способом безоплатного набуття майна, а тому стягнення боргів спадкодавця з його спадкоємців у межах вартості отриманої спадщини є справедливим по відношенню до законних інтересів та правомірних очікувань кредитора. Урахування вартості спадщини дає підстави стверджувати, що спадкоємець може задовольнити вимоги кредитора спадкодавця за рахунок іншого власного майна, що не входить до складу спадщини, якщо успадковане майно становить для спадкоємця більший інтерес, ніж те власне майно, яке спадкоємець може передати кредитору в рахунок погашення заборгованості. Законодавець зберігає за кредитором право вимоги у разі смерті боржника. У такому випадку відбувається правонаступництво, яке є транслятивним, тобто таким, що переносить права та обов`язки на нового боржника. Право на захист є складовою суб`єктивного права. Визнавши за особою певне цивільне право, законодавець тим самим визнає за кредитором право вимагати надання захисту, у тому числі й у судовому порядку. Відповідно до усталеної судової практики судами традиційно визнавались за кредиторами спадкодавця права на вимогу до спадкоємців щодо виконання зобов`язань попереднього боржника, спадкодавця. Відповідно до структури ЦК України у книзі першій, розділу І «Основні положення», у статті 16 визначені загальні способи захисту цивільних прав та інтересів. Ці способи захисту є універсальними для всіх правовідносин та можуть бути застосовані особою для врегулювання спірних правовідносин. Застосовувані способи захисту цивільних прав мають відповідати характеру спірних правовідносин та природі спору, що існує між сторонами. Аналіз структури та змісту ЦК України дає підстави для висновку, що застосування спеціальних способів захисту, які визначені законодавцем для захисту окремих категорій цивільних прав, не виключає можливості також застосовувати загальні способи захисту цивільних прав та інтересів. Відповідно до правових висновків наведених у постанові Верховного Суду у складі Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 квітня 2018 року у справі №645/3265/13-ц (провадження № 61-5552свп18), а також у постанові Верховного Суду у складі Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 травня 2018 по справі №192/2761/14 (провадження № 61-4724св18.) «Зокрема відповідно до абзацу 2 частини другої статті 1282\~ЦК України у разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі. У наведеній нормі права передбачається спеціальний, додатковий за своєю правовою природою, спосіб захисту цивільних прав та інтересів кредитора спадкодавця в разі, якщо спадкоємці не виконають його вимоги. Ані зі змісту, ані з системного аналізу наведеного правила у зв`язку з іншими нормами ЦК України Верховний Суд не має правових підстав зробити висновок, що такий спосіб захисту є єдино можливим. Верховний Суд дійшов висновку, що застосування правила статті 1282\~ЦК України не виключає можливості застосування альтернативного способу захисту, зокрема пункту 5 частини другої статті 16\~ЦК України про примусове виконання обов`язку в натурі. Тлумачення ж статті 1282\~ЦК України окремо від інших норм ЦК України позбавить кредитора права на захист своїх цивільних прав та інтересів у тому випадку, якщо на час його звернення до суду з відповідною позовною вимогою майно яке було передано спадкоємцю у натурі, не збереглося. Відповідно до структури ЦК України кредитор має право обирати один із усіх способів захисту, які надаються йому законом, якщо інакше правило в імперативному порядку не визначено у цивільному законі. При цьому вибір способу захисту кредитор здійснює на власний розсуд. Відповідно до статті 5\~ЦПК України застосовуваний судом спосіб захисту цивільного права має відповідати критерію ефективності. Тобто цей спосіб має бути дієвим, а його реалізація повинна мати наслідком відновлення порушеної майнових або немайнових прав та інтересів управомоченої особи. Таке розуміння права кредитора на обрання ефективного способу захисту не порушуватиме прав та інтересів спадкоємців, оскільки завжди в основі вирішення питання про прийняття спадщини лежить вольовий акт, пов`язаний із наміром спадкоємця прийняти спадщину. Ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування. Тим більше, що пріоритет норм міжнародного права за наявності колізій з внутрішнім законодавством надає судам України досить широкі повноваження при обранні джерела права задля вирішення конкретного спору. Саме таке розуміння особливостей захисту прав кредиторів у спадкових відносинах відповідає основній меті цивільного права, якою є забезпечення стабільності цивільного обороту». Враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» та стягнути з відповідача [PERSON] на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором в сумі 8856,40 грн., а також на підставі ст.141 ЦПК України судовий збір в сумі 2270,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved