Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-27 00:00:00

До Красноармійського міськрайонного суду Донецької області звернувся [PERSON] з позовом до Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» про стягнення моральної шкоди. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що рішенням Красноармійського міськрайонного суду від 27.12.2016 року визнано факт нещасного випадку на виробництві, який стався з [PERSON] 14 квітня 2015 року о 09 годині 00 хвилин при виконанні трудових обов`язків прохідника 5-го розряду дільниці ПР-7 Державного підприємства «Вугільна компанія» «Краснолиманська», з урахуванням чого висновок комісії, що міститься п. 6 акту проведення розслідування нещасного випадку за формою Н-5, скасовано. Зобов`язано Державне підприємство «Вугільна компанія «Краснолиманська» скласти акт за формою Н-1, в зв`язку з отриманням [PERSON] травми на виробництві 14 квітня 2015 року. Рішенням Апеляційного суду Донецької області від 01.03.2017 року апеляційну скаргу Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у місті Покровськ Донецької області задоволено частково, в задоволенні позовних вимог [PERSON] до Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська», треті особи: Територіальне управління Держпраці України у Донецькій області, відділення виконавчої дирекції фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в місті Покровську Донецької області про встановлення факту нещасного випадку, пов`язаного з виробництвом, зобов`язання вчинити певні дії відмовлено. Рішенням Красноармійського міськрайонного суду 28.09.2017 року позовні вимоги [PERSON] до Державного підприємства "Вугільна компанія "Краснолиманська", Головного управління Держпраці України в Донецькій області, управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області, в особі Покровського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області, Профкому Державного підприємства "Вугільна компанія "Краснолиманська", про встановлення факту нещасного випадку пов`язаного з виробництвом, внесення змін до акту проведення розслідування нещасного випадку, що стався 14.04.2015р. за формою Н-5, про зобов`язання відповідачів скласти та видати акт за формою Н-1 про нещасний випадок пов`язаний з виробництвом,- задоволено частково. Встановлено факт нещасного випадку пов`язаного з виробництвом, який стався з [PERSON] о 09 годині 00 хвилин 14.04.2015 року при виконанні трудових обов`язків прохідника 5-го розряду дільниці ПР-7 Державного підприємства «ВК «Краснолиманська». Скасувано п. 6 акту проведення розслідування нещасного випадку, що стався, за формою Н-5. Зобов`язано Державне підприємство «ВК «Краснолиманська» скласти та видати акт за формою Н-1 про нещасний випадок пов`язаний з виробництвом, який стався з [PERSON] о 09 годині 00 хвилин 14.04.2015 року при виконанні трудових обов`язків прохідника 5-го розряду дільниці ПР-7 Державного підприємства «ВК «Краснолиманська». Постановою Апеляційного суду Донецької області від 15.11.2017 року апеляційну скаргу Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області відхилено. Рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 28 вересня 2017 року залишено без змін. Ухвалою від 11 грудня 2017 року Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ відкрито касаційне провадження у справі за касаційною скаргою Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» на рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 28 вересня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Донецької області від 15 листопада 2017 року. Витребувано із Красноармійського міськрайонного суду Донецької області цивільну справу. Зупинено виконання рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 28 вересня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Донецької області від 15 листопада 2017 року до закінчення касаційного провадження у справі. Касаційне провадження було відкрито за касаційною скаргою Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська». Постановою від 05 серпня 2020 року Верховного Суду у складі постійної колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду касаційні скарги Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» та Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в особі Покровського відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України залишені без задоволення. Рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 28 вересня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 15 листопада 2017 року залишено без змін. Таким чином, саме за касаційною скаргою відповідача виконання рішення Красноармійського міськрайонного суду від 28.09.2017 року було зупинене, і тільки 08.10.2020 року ДП «ВК «Краснолиманська» запросило позивача до участі у засіданні комісії з розслідування нещасного випадку, який стався з ним 14.04.2015 року. Тобто через п`ять з половиною років після нещасного випадку. Акт розслідування нещасного випадку, що стався 14 квітня 2015 року об 9 годині 00 хвилин, затверджено 16 жовтня 2020 року. Комісія прийшла до висновку, що згідно рішення Красноармійського міськрайонного суду від 28.09.2017 року нещасний випадок вважати пов`язаним з виробництвом. По даному нещасному випадку скласти Акт за формою Н-1/П та взяти на облік по ДП «ВК «Краснолиманська», скасовано акт за формою Н-5 від 14.09.2015р. попереднього розслідування. Постановою Покровського відділення УВД ФСС України в Донецькій області від 24.12.2020 року призначено потерпілому [PERSON] щомісячну грошову виплату в розмірі 6280,25 гривень, з 30.11.2020 року. Позивач повинен був почати отримувати щомісячну грошову виплату як мінімум з грудня 2017 року, після набрання чинності судовим рішенням 15.11.2017 року, а почав отримувати тільки з листопада 2020 року, після завершення касаційного розгляду та відновлення виконання судового рішення. Таким чином, позивача позбавлено виплат на загальну суму 219808,75 гривень, 35 місяців * 6280,25 гривень. Позивач вважає, що саме діями відповідача йому була спричинена така шкода, яку він розцінює як моральну шкоду та визначає її розмір в сумі 200000 гривень. Згідно довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги від 30.11.2020 року позивачу встановлено первинно 20 відсотків втрати професійної працездатності з 30.11.2020. р. до 01.12.2021 року, визначено потребу у медикаментозному та оперативному лікуванні. Згідно довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги від 02.12.2021 року позивачу встановлено повторно 20 відсотків втрати професійної працездатності з 02.12.2021. р. до 01.01.2025 року. Позивач вважає, що йому спричинено моральні страждання, він втратив нормальні життєві зв`язки, йому необхідно докладати додаткових зусилля для організації свого життя, він не мав фінансової можливості проводити лікування, оскільки тривалий час не отримував належні виплати. Все це відбулось безпосередньо через травму, яку він отримав на підприємстві та через те, що відповідач тривалий час не визнавав цього факту, подаючи скарги на рішення суду. На думку позивача, відповідач повинен нести відповідальність за свої дії у вигляді компенсації моральної шкоди. Позивач просить суд стягнути з ДП «ВК «Краснолиманська» на його користь моральну шкоду в розмірі 200000 гривень. Ухвалою суду від 29.12.2021 року відкрито провадження у справі, визначено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання. Представник відповідача у відзиві на позовну заяву зазначила, що відповідач заявлені позовні вимоги не визнає у повному обсязі, вважає їх такими, що не відповідають діючому законодавству України та порушують його права та законні інтереси. На думку відповідача заявлений позов не підлягає задоволенню. Однією з підстав настання відповідальності за причинену моральну шкоду є наявність протиправних дій з боку відповідача, та його вини. Позивач не надав доказів у чому саме полягає протиправність поведінки відповідача, яка призвела до втрати ним 20% професійної працездатності та у зв`язку з цим до моральних страждань. Згідно п. 5 Акту Н-1/П від 30.11.2020 року визначено, що причинами настання нещасного випадку є невиконання вимог інструкцій з охорони праці та особиста необережність зі сторони самого позивача. Згідно ст. 14 «Правил безпеки у вугільних шахтах» працівник зобов`язаний дбати про особисту безпеку і здоров`я в процесі виконання будь - яких робіт чи під час перебування на території підприємства, проходити попередні та періодичні медогляди. Працівник безпосередньо несе відповідальність за порушення зазначених вимог. Згідно ст. 41 Гірничого закону робітники зобов`язані знати і виконувати правила поведінки в небезпечних умовах, не створювати небезпеку своїми діями. Укладаючи з позивачем трудовий договір, відповідно до ст. 29 КЗпП України, позивачеві було роз`яснено під розпис його права та обов`язки, про умови праці, наявність на робочому місті, де він буде працювати, небезпечних та шкідливих виробничих факторів та можливість їх впливу на 'здоров`я, його права на пільги і компенсації за роботу в таких умовах відповідно до чинного законодавства і колективного договору. При цьому позивач свідомо приймав запропоновані йому умови праці і усвідомлював можливість ушкодження його здоров`я та його наслідки. Зі сторони відповідача проводились найважливіші профілактичні заходи з охорони праці та профілактика професійних хвороб: попередній (при вступі на роботу) та періодичні медогляди позивача в процесі виробничої діяльност , ніяких скарг чи заяв позивачем не було заявлено. Таким чином, однією з підстав настання відповідальності за причинену моральну шкоду є наявність протиправних дій з боку відповідача, та його вини. Позивач не надав доказів у чому саме полягає протиправність поведінки відповідача, яка призвела до втрати ним професійної 20% працездатності. Позивач, в пред`явленому позові посилається на те, що внаслідок нещасного випадку, з боку відповідача була заподіяна моральна шкода у розмірі 200 000,00 грн. В обґрунтування розміру моральної шкоди, позивач в пред`явленому позові посилається на те, що «.... внаслідок отриманої травми у нього змінилися умови життя....» Однак, звертає увагу суд на те, що в матеріалах цивільної справи відсутні розрахункові документи (касові чеки, квитанції) чи інші документи, які б свідчили про витрачення коштів на придбання в період лікування лікарських препаратів, зазначених в довідках лікаря, що є єдиними належними та допустимими доказами, які можуть свідчити про понесення позивачами витрат на мед.лікування та придбання мед.ліків, оскільки розрахунковий документ свідчить про укладання договору роздрібної купівлі-продажу товару, яким є лікарські засоби, або оплати за санаторну путівку. Висновком медичних органів як підставою для відшкодування моральної шкоди може бути висновок лікаря-психіатра лікувально-профілактичної установи, або медично-консультаційної або медично-соціальної експертної комісії про стрес, що зазнав потерпілий в результаті трудового каліцтва чи професійного захворювання, або їх наслідків, про депресію чи інші негативні прояви стану постраждалого. Позивачем в якості факту спричинення моральних страждань помилково прийнятий висновок МСЕК (первинно-повторний) від 30.11.2020 року до 01.12.2021 року про встановлення йому ступеня втрати професійної працездатності в розмірі 20%, але є рекомендації медикаментозному та оперативному лікуванні, повторний МСЕК до 01.01.2025 року. Однак, висновок МСЕК про відсоток відшкодування професійної працездатності не є підтвердженням факту спричинення моральної шкоди. Однак відповідного висновку МСЕК або інших медичних органів про спричинення позивачу моральної шкоди, її глибини та негативних наслідків, які мали б бути підставою для відшкодування моральної шкоди позивачем суду не надано. Позивач цілеспрямовано досягав мети для складання акту Н/1/П багато років, щоб отримувати кошти від Фонду, але сам жодного разу не звернувся за допомогою чи до Фонда чи до підприємства за отриманням ліків, путівок та інш., які можуть безкоштовно надаватися за належно оформленою заявою, або за матеріальною допомогою, яка теж надається безкоштовно, що підтверджує довідка від 13.01.2022р. Оцінивши дану позицію позивача, відповідач вважає її непослідовною, неспроможною, у зв`язку з чим, приходить до висновку, що мотиви, із-за чого позивач не звертається та не звертався за призначеним лікуванням, викликані іншими причинами, що дозволяє відповідачу розцінити дану поведінку позивача як зловживання правом, або умислом для особистого збагачення за рахунок ДП «ВК «Краснолиманська». Згідно п. 5 Акту Н-1/П визначено, що причинами настання нещасного випадку є невиконання вимог інструкцій з охорони праці та невиконання посадових обов`язків зі сторони самого позивача. Згідно довідок МСЕК від 30.11.2020 року та від 01.12.2021 року позивачу було рекомендовано: медикаментозне та оперативне лікування. Тобто позивачу було призначене серйозне медичне лікування. Якщо позивач не підтверджує, що дійсно виконував та виконує рекомендації МСЕК ,то він умисно зловживає правом. З довідок МСЕК чітко зазначено, що % втрати працездатності залишився стабільним 20%,тобто не змінився. Люди, у яких 20% втрати працездатності залишаються повноправними членами нашого суспільства. Таким чином вони можуть працювати, та можуть бути відновлені під впливом лікування та реабілітаційних заходів. З приводу працевлаштування на підприємство чи надання оздоровчих путівок позивач не звертався до відповідача. Однак відповідного підтвердження рекомендованого лікування позивач до матеріалів справи не долучено, що визиває сумнів, що позивач дотримується рекомендацій лікарів, немає також і висновку МСЕК або інших медичних органів про спричинення позивачу моральної шкоди, її глибини та негативних наслідків, які мали б бути підставою для відшкодування моральної шкоди позивачем суду не надано. Таким чином, посилання позивача на зміну режиму та стану життя є безпідставними та не відповідають обставинам справи. Приймаючи до уваги той факт, що позивачем не доведено існування на час розгляду справи невідновного ушкодження його здоров`я та повної втрати ним у зв`язку з цим працездатності, що спричиняють йому моральну шкоду та перешкоджають звичайній організації його життя, на думку відповідача відсутні жодні правові підстави для задоволення позову, оскільки відсутні підстави для відшкодування моральної шкоди. Представник відповідача просить суд у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі. Позивач та представник відповідача до судового засідання не з`явились, надали заяви про розгляд справи без їх участі. Суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи. Частиною 2 статті 247 ЦПК України передбачено, що у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши фактичні дані та відповідні їм правовідносини, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Рішенням Красноармійського міськрайонного суду 28.09.2017 року встановлено факт нещасного випадку пов`язаного з виробництвом, який стався з [PERSON] о 09 годині 00 хвилин 14.04.2015 року при виконанні трудових обов`язків прохідника 5-го розряду дільниці ПР-7 Державного підприємства «ВК «Краснолиманська». Скасовано п. 6 акту проведення розслідування нещасного випадку, що стався, за формою Н-5. Зобов`язано Державне підприємство «ВК «Краснолиманська» скласти та видати акт за формою Н-1 про нещасний випадок пов`язаний з виробництвом, який стався з [PERSON] о 09 годині 00 хвилин 14.04.2015 року при виконанні трудових обов`язків прохідника 5-го розряду дільниці ПР-7 Державного підприємства «ВК «Краснолиманська» (а.с.5-19). Ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 15.11.2017 року апеляційну скаргу Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області відхилено. Рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 28 вересня 2017 року залишено без змін (а.с.32). Постановою від 05 серпня 2020 року Верховного Суду у складі постійної колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду касаційні скарги Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» та Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в особі Покровського відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України залишені без задоволення. Рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 28 вересня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 15 листопада 2017 року залишено без змін (а.с.19). Акт розслідування нещасного випадку, що стався 14 квітня 2015 року об 9 годині 00 хвилин, затверджено 16 жовтня 2020 року (а.с.20-30). Комісія прийшла до висновку, що згідно рішення Красноармійського міськрайонного суду від 28.09.2017 року нещасний випадок вважати пов`язаним з виробництвом. По даному нещасному випадку скласти Акт за формою Н-1/П та взяти на облік по ДП «ВК «Краснолиманська», скасовано акт за формою Н-5 від 14.09.2015р. попереднього розслідування. Постановою Покровського відділення УВД ФСС України в Донецькій області від 24.12.2020 року призначено потерпілому [PERSON] щомісячну грошову виплату в розмірі 6280,25 гривень, з 30.11.2020 року (а.с.31). Таким чином, з матеріалів цивільної справи вбачається, що нещасний випадок з позивачем стався 14 квітня 2015 року, факт про що встановлено судом 28.09.2017 року, рішення суду першої інстанції набрало законної сили 15.11.2017 року, акт розслідування нещасного випадку затверджено 16 жовтня 2020 року, виплати призначені з 30.11.2020 року. З інформації, яка міститься у Єдиному державному реєстрі судових рішень, вбачається, що ухвалою від 11 грудня 2017 року Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ відкрито касаційне провадження у справі за касаційною скаргою Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» на рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 28 вересня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Донецької області від 15 листопада 2017 року. Витребувано із Красноармійського міськрайонного суду Донецької області цивільну справу. Зупинено виконання рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 28 вересня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Донецької області від 15 листопада 2017 року до закінчення касаційного провадження у справі (https://reyestr.court.gov.ua/Review/70986343). Касаційне провадження було відкрито за касаційною скаргою Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» та за касаційною скаргою відповідача виконання рішення Красноармійського міськрайонного суду від 28.09.2017 року було зупинене. 08.10.2020 року ДП «ВК «Краснолиманська» запросило [PERSON] до участі у засіданні комісії з розслідування нещасного випадку, який стався з ним 14.04.2015 року (а.с.33). Тобто розслідування нещасного випадку, який стався з позивачем, відбулося через п`ять з половиною років після нещасного випадку. У період, коли питання щодо встановлення факту нещасного випадку вирішувались у судах , позивачу не встановлювався відсоток втрати працездатності, оскільки це можливо тільки після затвердження акту розслідування нещасного випадку. Таким чином, доводи представника відповідача про можливість лікування позивача за рахунок фонду протягом 2015-2020 років, не заслуговують на увагу. Згідно довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги від 30.11.2020 року [PERSON] встановлено первинно 20 відсотків втрати професійної працездатності з 30.11.2020. р. до 01.12.2021 року, визначено потребу у медикаментозному та оперативному лікуванні (а.с.36-37). Згідно довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги від 02.12.2021 року позивачу встановлено повторно 20 відсотків втрати професійної працездатності з 02.12.2021. р. до 01.01.2025 року (а.с.34-35). Відповідно до ст. 43 Конституції України держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Правовідносини сторін регулюються статтею 273-1 КЗпП України, за якою відшкодування власником або уповноваженим ним органом працівникові моральної шкоди провадиться тоді, коли порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. В даному випадку отримання травми позивачем пов`язано з виконанням робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, тому відповідальність по відшкодуванню моральної шкоди покладається на роботодавця (підприємство). Моральна шкода відшкодовується працівникові безпосередньо роботодавцем за таких умов: наявності факту порушення роботодавцем законних прав працівника; у разі виникнення у працівника моральних страждань або втрати нормальних життєвих зв`язків, або виникнення необхідності для працівника додаткових зусиль для організації свого життя; за наявності причинного зв`язку між попередніми умовами. Відповідно до роз`яснень, наданими в п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 зі змінами, внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України від 25 травня 2001 року № 5, відповідно до ст.237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок відшкодування моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Відповідно до ч.1 ст.153 КЗпП України на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці, забезпечення яких частиною 2 вказаної статті цього Кодексу покладено на власника або уповноважений ним орган. До юридичного складу, що є підставою відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди роботодавцем, є моральні страждання робітника, втрата нормальних життєвих зв`язків та необхідність для працівника докладання додаткових зусиль для організації свого життя. Вина роботодавця не відноситься до обов`язкових умов для настання відповідальності за спричинення працівнику моральних страждань під час виконання своїх трудових обов`язків. Згідно ст. 38 Гірничого закону України до обов`язків гірничого підприємства відноситься відшкодування шкоди, завданої фізичній особі. Стаття 1168 Цивільного кодексу України передбачає, що моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Відповідно до рішення Конституційного Суду України № 1-рп/2004 від 27 січня 2004 року за наявності у потерпілого стійкої втрати професійної працездатності висновок МСЕК про факт спричинення моральної шкоди не потребується. Позивачу висновком МСЕК встановлена стійка втрата професійної працездатності, отже нема необхідності встановлення факту заподіяння позивачу моральної шкоди висновком МСЕК. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричинюють моральні та фізичні страждання. В рішенні Конституційного Суду України зазначено, що відповідно до статей 23, 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Як наслідок, моральна шкода, заподіяна умовами виробництва, спричинює порушення таких особистих немайнових прав, як право на життя, право на охорону здоров`я тощо. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричинюють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності. Згода позивача на працю в тяжких умовах праці, не знімає обов`язку та відповідальності з відповідача за забезпечення належних умов праці. Статтею 160 КЗпП України передбачено, що постійний контроль за додержанням працівниками вимог нормативних актів про охорону праці покладається на власника. Стаття 173 КЗпП України передбачає, що шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку. Відповідно до ст. 13 Закону України «Про охорону праці» роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Також роботодавець здійснює контроль за додержанням працівником технологічних процесів, правил поводження з машинами, механізмами, устаткуванням та іншими засобами виробництва, використання засобів колективного та індивідуального захисту, виконання робіт відповідно до вимог з охорони праці, та несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Суд вважає, що саме діями відповідача спричинені моральні страждання, пов`язані із нещасним випадком на виробництві, який є прямим наслідком небезпечних умов праці на підприємстві відповідача. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Факт спричинення моральної шкоди позивачу, яка полягає в душевних стражданнях, яких він зазнав і зазнає у зв`язку з ушкодженням здоров`я, пов`язаним із виконанням трудових обов`язків, неможливість його відновлення, порушенні нормальних життєвих зв`язків внаслідок неможливості продовжувати активне життя, обмеженням умов праці, у судовому засіданні доведений дослідженими письмовими доказами по справі. Сам факт ушкодження здоров`я, що призвело до втрати працездатності, свідчить про наявність моральних страждань. При встановленні розміру грошового відшкодування моральної шкоди, завданої позивачу, суд виходить з принципів розумності та справедливості, враховує фактичні обставини справи: тяжкість ушкодження здоров`я, глибину, характер і тривалість страждань, наявність вимушених змін у його життєвих стосунках. Для визначення розміру відшкодування моральної шкоди, визначальним є необхідність у медикаментозному, санаторному лікуванні позивача, а також те, що повне відновлення здоров`я в даному випадку неможливе. Також в даній справі суд враховує час, який пройшов від нещасного випадку, встановлення факту судом, отримання акту, встановлення втрати працездатності у відсотках. Розмір моральної шкоди в грошовому еквіваленті визначається судом в кожному конкретному випадку з урахуванням всіх обставин справи, а також можливості відновлення здоров`я позивача. З урахуванням конкретних обставин справи, суд вважає, що сума, яку просить стягнути позивач, надмірна, і визначає розмір грошової компенсації за спричинену моральну шкоду у розмірі 150000 гривень. Відповідно до п.2 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» позивачі за подання позовів про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також смертю фізичної особи звільняються від сплати судового збору. Частина 6 ст.141 ЦПК України, передбачає, що якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Таким чином розмір судового збору, який підлягає стягненню з відповідача в дохід держави, становить 681 грн. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial