Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-02 00:00:00

10 червня 2021 року Комунальне підприємство «Дніпроводоканал» Дніпровської міської ради звернулося з позовом до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська до [PERSON] про стягнення заборгованості по оплаті послуг водопостачання та водовідведення. Позов обґрунтовано тим, що позивач надає відповідачу послуги з водопостачання та водовідведення. Однак, відповідач не сплачує послуги, у зв`язку з чим утворилась заборгованість, яка відповідно до розрахунку складає 10 017,50 грн., з яких: 8 664,78 грн. - сума основного боргу, 170,33 грн. - сума 3% річних, 1 182,39 грн. - інфляційне збільшення. На підставі викладеного позивач просить стягнути з відповідача вказану суму заборгованості з оплати послуг водопостачання та водовідведення, а також судовий збір. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 11 червня 2021 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження по цивільній справі. Від відповідача відзив на позов до суду не надходив. Від представника позивача Потапенко Я.І. надійшла заява, в якій просила проводити розгляд справи за її відсутності, позов підтримала та просила задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не з`явився. Про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Про причини неявки суд не повідомив. За таких обставин, розгляд справи буде проводитись на підставі наявних доказів, заочно, відповідно до статті 280 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. У ході судового розгляду встановлено, що між КП «Дніпроводоканал» Дніпровської міської ради та відповідачем встановились фактичні відносини з приводу надання послуг, згідно з рішенням Дніпропетровської міської ради № 526 від 20 квітня 1995 року про розподіл плати за надання населенню комунальних послуг, споживачам, переданим на обслуговування КП «Дніпроводоканал», абоненту відкрито особовий рахунок. Споживач зобов`язаний оплатити послуги, якщо він фактично користувався ними. Відсутність договору сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати комунальних послуг. Згідно з відомостями відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання територіального органу ДМС відповідач зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с. 18). Відповідно до розрахунку позивача сума заборгованості за надані послуги водопостачання та водовідведення за адресою: [ADDRESS] , за якою на ім`я [PERSON] відкрито особовий рахунок № [NUMBER] , станом на 31.07.2018 року складає 10 017,50 грн., з яких: 8 664,78 грн. - сума основного боргу, 170,33 грн. - сума 3% річних, 1 182,39 грн. - інфляційне збільшення (а.с. 4-8). 18 березня 2021 року на адресу відповідача направлено досудове повідомлення про необхідність оплати заборгованості в сумі 10 017,50 грн. (а.с. 2). Однак, як вбачається з позову борг відповідачем не сплачено. Згідно з ч. 1 ст. 2 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» предметом регулювання цього Закону є відносини, що виникають у процесі надання споживачам послуг з управління багатоквартирним будинком, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення та поводження з побутовими відходами, а також відносини, що виникають у процесі надання послуг з постачання та розподілу електричної енергії і природного газу споживачам у житлових, садибних, садових, дачних будинках. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 5 вищезазначеного Закону комунальні послуги - це послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами. Пунктом 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що споживачі зобов`язані оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Відповідно до ст. 22 Закону України «Про питну воду, витне водопостачання та водовідведення» визначено, що споживачі питної води зобов`язані: своєчасно вносити плату за використану питну воду відповідно до встановлених тарифів на послуги централізованого водопостачання і водовідведення. Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов`язання повинні виконуватися належним чином згідно з умовами договору та вимогами цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог за звичаями ділового обороту або інших вимог, які звичайно пред`являються. Відповідно до ст. 541 ЦК солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання. Відтак, ураховуючи той факт, що відповідач порушує зобов`язання з оплати наданих послуг з водопостачання та водовідведення, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимоги позивача про стягнення заборгованості, а тому позов в цій частині є таким, що підлягає задоволенню. Стосовно позовних вимог у частині стягнення трьох відсотків річних та інфляційних, суд зазначає наступне. Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора має сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлено договором або законом. Матеріали справи не містять відомостей про встановлений між сторонами інший розмір відсотків за несвоєчасне виконання зобов`язання, отже, вимога позивача про стягнення з відповідача трьох відсотків річних та інфляційних втрат обґрунтована та підлягає задоволенню. З огляду на викладене, суд приходить до висновку про наявність правових для задоволення позову в повному обсязі. У порядку статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню компенсація документально підтверджених понесених судових витрат у розмірі 2 270 грн.(а.с. 11).

Outcome: approved