Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-01 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Павлівська сільська рада. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що її брат [PERSON] був власником житлового будинку [ADDRESS] . [INFO] [PERSON] помер. 21 липня 2021 року їй державним нотаріусом Іваничівської державної нотаріальної контори Волинської області Кононенко Л.С. видано свідоцтво про право на спадшину за заповітом [PERSON] посвідченого Павлівською сільською радою Іваничівського району Волинської області 23 червня 2020 року за зареєстрованого в реєстрі за № 43. Спадщина на яку видане вказане свідоцтво складається з житлового будинку [ADDRESS] . На даний час вона є власником вказаного житлового будинку. Однак у житловому будинку зареєстрована колишня дружина [PERSON] - [PERSON] , яка останніх п`ять років у будинку не проживає та догляду за ним не здійснює. З власної ініціативи залишила місце проживання та переїхала на проживання в інше місце, яке їй невідоме. Вона, як власник вищевказаного будинку, не може вільно і належним чином розпоряджатися на свій розсуд цією власністю. Відповідач не бажає добровільно знятися з місця реєстрації, з належного позивачу на праві приватної власності будинку, на цій підставі позивач просить визнати [PERSON] , яка зареєстрована за адресою: [ADDRESS] такою, що втратила право користування житлом, що за цією ж адресою. 26 жовтня 2021 року (попереднім складом суду) відкрите провадження у справі та справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження. 22 листопада 2021 року суддею Федечко М.О. прийнято до свого провадження вище вказану справу. 02 грудня 2021 року виключено з кола третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору центр надання адміністративних послуг Іваничівської районної державної адміністрації, закрите підготовче провадження в справі та справу призначено до судового розгляду. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася, подала письмову заяву про розгляд справи без її участі, заявлені позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Проти заочного розгляду справи не заперечує. В судове засідання відповідач [PERSON] не з`явилася, про час і місце слухання справи повідомлена належним чином, зокрема у відповідності до ч. 11 ст.128 ЦПК України шляхом розміщення оголошення про виклик до суду на офіційному веб-сайті судової влади України. Враховуючи, що відповідно до положень ст. 128 ЦПК України, з опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи, а також те, що позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, а відповідач відзив не подала, наявні всі умови, встановлені ст. 280 ЦПК України, які необхідні для ухвалення заочного рішення. Таким чином, суд вважає за можливе розглядати справу у відсутність сторін за доказами, що містяться в матеріалах справи, при заочному розгляді справи відповідно до положень ст. 281 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У зв`язку з цим, на підставі ст. 247 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без фіксування судового процесу. Дослідивши письмові докази, надані позивачем на виконання вимог ст.ст. 76, 81 ЦПК України і, які сторона вважає достатніми для обґрунтування своїх позовних вимог, та, з`ясувавши фактичні обставини, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову виходячи з наступних підстав. Відповідно до ч.1ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а згідно з ч. 1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що житловий будинок, який знаходиться в [ADDRESS] належав брату позивача [PERSON] , який помер [INFO] (копія свідоцтва про смерть серії [NUMBER] а.с.9). Згідно копії свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 21 липня 2021 року, спадкоємцем після смерті [PERSON] є сестра [PERSON] , спадщина на яку видане вказане свідоцтво складається з житлового будинку [ADDRESS] , належного померлому на підставі Декларації про готовність об`єкта до експлуатації серії ВЛ № 161201123687 виданого Управлінням Державної архітектурно-будівельної інспекції у Волинській області. (а.с. 17). Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності стверджується, що позивач [PERSON] є власником житлового будинку, який знаходиться в [ADDRESS] . (а.с. 24). Відповідно до копії свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] , шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано 08 листопада 2016 року. Після державної реєстрації розірвання шлюбу дружині присвоєно прізвище « [PERSON] ». (а.с.25). Судом встановлено, що [PERSON] зареєстрована в [ADDRESS] , що стверджується копією будинкової книги, довідкою про склад сім`ї та довідкою виконавчого комітету Павлівської сільської ради від 22 липня 2021 року № 448. ( а.с. 10-14, 22, 23). Із змісту позовної заяви встановлено, що відповідач зареєстрована у спірному житловому будинку зі згоди попереднього власника житла [PERSON] , оскільки перебувала з ним у зареєстрованому шлюбі. Відповідач не є членом сім`ї позивача, який є новим власником житла і вона не надавала згоди відповідачу на користування цим житлом. Відповідно до ст. 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17.07.1997 року відповідно до ЗУ «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7, 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватись і розпоряджатись належним йому майном, на власний розсуд вчиняти будь-які угоди щодо свого майна, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно зі ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до ч. 1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Частиною 1 ст. 383 ЦК та ст.150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб. Частиною 1 ст.156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім`ї власника житлового будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються житловим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Відповідно до ст. 405 Цивільного кодексу України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку про те, що право членів сім`ї власника будинку користуватись цим житловим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім`ї якої вони є; із припиненням права власності особи втрачається й право користування житловим приміщенням у членів її сім`ї, тобто право членів сім`ї власника будинку на користування цим житлом є похідним від прав власника будинку. Згідно з ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Факт реєстрації відповідача створює перешкоди позивачу, як власнику житла, оскільки вона не може вільно користуватись, розпоряджатись, володіти житлом. Оскільки позивач є новим власником спірного будинку, а відповідач зареєстрована у цьому житлі зі згоди попереднього власника, при цьому відповідач не є членом сім`ї позивача, і вона не надавала згоди відповідачу на користування цим житлом (не укладала договорів найму), тому з припиненням права власності попереднього власника будинку у відповідача припинилось право на користування цим житлом і її слід визнати такою, що втратила право на користування цим житлом.

Outcome: approved