Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом, з урахуванням заяви про уточнення та зменшення позовних вимог, до Державного підприємства «Науково-дослідний виробничий агрокомбінат «Пуща-Водиця» про стягнення грошових коштів, мотивуючи свої вимоги тим, що вона з 16.02.2018 року перебуває у трудових відносинах з відповідачем. За час роботи позивача їй було нараховано, але не виплачено заробітну плату у розмірі 29417,00 грн. 01.06.2021 року позивач була звільнена з роботи на підставі п. 1 ст.36 КЗпП України. Однак, відповідачем не було проведено розрахунку при звільненні, що стало підставою для звернення до суду. У судове засідання позивач не з`явилася, надана заява про розгляд справи за її відсутності, позов підтримала та просила задовольнити. У судове засідання представник відповідача не з`явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином, причини неявки не повідомив. У зв`язку з неявкою сторін у судове засідання в силу вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Суд, з`ясувавши дійсні обставини та дослідивши письмові докази, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що 16.02.2018 року [PERSON] прийнята на роботу до ДП «НДВА «Пуща-Водиця» згідно наказу №с17-к від 15.02.2018 року, що вбачається із запису в трудовій книжці позивача. Згідно Наказу № 190-к від 31.05.2021 року [PERSON] звільнено із займаної посади 01.06.2021 року за угодою сторін, згідно п. 1 ст. 36 КЗпП України. Згідно Довідки про доходи № 21 від 15.06.2021 року вказано, що [PERSON] нарахована заробітна плата за грудень 5159,37 грн., за січень 6161,17 грн., за лютий 6161,17 грн., за березень 8435,77 грн., за квітень 9048,94 грн., за травень 9144,77 грн.. В заяві про уточнення та зменшення позовних вимог Позивач повідомила про те, що 01.10.2021 року заборгованість по основній заробітній платі в розмірі 29417,00 грн. виплачено відповідачем. У зв`язку із цим просила стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01.06.2021 року по 01.10.2021 року у розмірі 33010,60 грн. та моральну шкоду у розмірі 2000,00 грн.. У відповідності до ст. 43 Конституції України Кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Використання примусової праці забороняється. Не вважається примусовою працею військова або альтернативна (невійськова) служба, а також робота чи служба, яка виконується особою за вироком чи іншим рішенням суду або відповідно до законів про воєнний і про надзвичайний стан. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Згідно ст. 2 Кодексу законів про працю України Право громадян України на працю, - тобто на одержання роботи з оплатою праці не нижче встановленого державою мінімального розміру, - включаючи право на вільний вибір професії, роду занять і роботи, забезпечується державою. Держава створює умови для ефективної зайнятості населення, сприяє працевлаштуванню, підготовці і підвищенню трудової кваліфікації, а при необхідності забезпечує перепідготовку осіб, вивільнюваних у результаті переходу на ринкову економіку. Працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою. Працівники мають право на відпочинок відповідно до законів про обмеження робочого дня та робочого тижня і про щорічні оплачувані відпустки, право на здорові і безпечні умови праці, на об`єднання в професійні спілки та на вирішення колективних трудових конфліктів (спорів) у встановленому законом порядку, на участь в управлінні підприємством, установою, організацією, на матеріальне забезпечення в порядку соціального страхування в старості, а також у разі хвороби, повної або часткової втрати працездатності, на матеріальну допомогу в разі безробіття, на право звернення до суду для вирішення трудових спорів незалежно від характеру виконуваної роботи або займаної посади, крім випадків, передбачених законодавством, та інші права, встановлені законодавством. Згідно ч. 1 ст. 36 КЗпП України Підставами припинення трудового договору є: 1) угода сторін. За ст. 47 КЗпП України Власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. У разі звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу він зобов`язаний також у день звільнення видати йому копію наказу про звільнення з роботи. В інших випадках звільнення копія наказу видається на вимогу працівника. У відповідності до ст. 116 КЗпП України При звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Відповідно до вимог ст. 117 КЗпП України В разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. За встановлених фактичних обставин по справі, суд задовольняє вимоги позивача про стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01.06.2021 року по 01.10.0221 року в сумі 33 010,60 грн. (85 робочих днів х 388,29 грн.). Суд відмовляє в задоволенні вимог позивача про стягнення з відповідача моральної шкоди в розмірі 2000,00 грн., оскільки при пред`явленні позову вимог щодо відшкодування моральної шкоди не було заявлено, а в подальшому позивачка не змінювала предмет або підстави позову.

Outcome: partial