Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-06 00:00:00

26 листопада 2021 року позивач звернулась з позовом до\~Комунарського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) про зняття арешту з майна, а саме: зобов`язати Комунарський відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) зняти арешт з квартири [ADDRESS] , який було накладено в межах виконавчого провадження, на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження ВП № 47687419 від 18.06.2015 року, реєстраційний номер обтяження: 10291746 від 06.07.2015 року та стягнути з відповідача на користь позивача суму судового збору. Позов обґрунтовано тим, що [PERSON] на праві приватної спільної власності є власником Ѕ частки трикімнатної квартири [ADDRESS] . Також власником вказаної квартири в рівних частках є сестра [PERSON] .. Право власності [PERSON] набуте на підставі свідоцтва про спадщину за законом та витягом про реєстрацію спадковому реєстрі від 29.05.2018 року. Маючи намір подарувати свою спадкову частку Ѕ квартири своїй дитині, [PERSON] звернулась до нотаріуса та їй стало відомо, що на квартиру [ADDRESS] був накладений арешт, що підтверджується відомістю з реєстру прав власності на нерухоме майно. Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна за № 10291746 від 06.07.2015 року, на квартиру [ADDRESS] , Комунарським відділом державної виконавчої служби у м. Запоріжжя накладено арешт на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. ВП № 47687419 від 18.06.2015 року, особа, майно, якої обтяжується [PERSON] .. У вересні 2021 року [PERSON] звернулась до Комунарського ВДВС ПСМУМЮ (м. Дніпро) із заявою про зняття арешту з квартири [ADDRESS] . У зв`язку із виплатою боргу перед МКП «Основаніє» у розмірі 4 9331,25 грн, але отримала відмову з підстав того, що виконавче провадження строки зберігання закінченні, а провадження знищено по строкам давності. Оскільки станом на сьогодні матеріали виконавчого провадження, за якими було накладено арешт знищено, повторно судовий наказ до виконання не пред`являвся, арешти нерухомого майна можуть бути зняті лише за відповідним позовом. Як на правові підстави заявленої вимоги позивач посилається на статті 316, 317, 321 ЦК України, статті 2, 10, 18, 19, 71, 74 Закону України «Про виконавче провадження». Ухвалою Комунарського районного суду міста Запоріжжя від 29 листопада 2021 року залишено без руху та надано строк для усунення недоліків. Ухвалою Комунарського районного суду міста Запоріжжя від 02 грудня 2021 року прийнято до свого провадження та відкрито провадження по справі. Одночасно вирішено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження. 31 січня 2022 року від представника МКП «Основаніє» Сахарової О.О. надійшов відзив на позовну заяву, просить відмовити в частині вимог до МКП «Основаніє, В обґрунтування зазначила, що [PERSON] (надалі - Позивач) звернулася до суду з позивною заявою про зняття арешту з нерухомого майна, зазначивши у позовної заяві відповідачем -МКП «Основаніє». Однак, у прохальній частині позовної заяви Позивач просить суд зобов`язати Комунарський ВДВС у м. Запоріжжя Південно-східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Дніпро) зняти арешт з квартири [ADDRESS] , до МКП «Основаніє» Позивач вимог не пред`являє. Більш того, Позивач погасив заборгованість по рішенню суду № 333/8913/13-ц у 2014 році (довідка додається), після зазначеного часу МКП «Основаніє» не звертався до ВДВС з будь-якими заявами стосовно Позивача. Ст.40 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження. Виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. Про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна. Отже, саме Комунарський ВДВС у м. Запоріжжя Південно-східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Дніпро) не виконав свої обов`язки щодо зняти арешту з квартири [ADDRESS] у відповідності до Закону України «Про виконавче провадження». У судове засідання позивач та її представник не з`явились, але від позивача надійшла заява про проведення судового засідання без їх участі, позовні вимоги підтримують в повному обсязі, просить задовольнити. У судове засідання представник відповідача не з`явився, але в прохальній частині відзиву міститься вимога про розгляд справи без участі представника відповідача. У судове засідання треті особи не з`явились, були повідомлені своєчасно та належним чином, причини неявки суду не відомі. Будь-яких заяв, клопотань від них до суду не надходило, як і не надходило відповідних заяв по суті справи. Суд, ознайомившись з доводами позивача, взявши до уваги відзив представника відповідача, викладеними в позовній заяві, дослідивши матеріали справи, приходить до такого. Частиною 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 р. №2 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" роз`яснено, що відповідно до статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. У п.33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі "Христов проти України" суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Відповідно до статей 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У справі Bellet v. France Суд зазначив, що "стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права". Правилами статті 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно зі статтею 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до вимог статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до частин п`ятої, шостої, сьомої статті 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Із змісту вказаної норми права вбачається, що відомості про факти, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи, повинні бути одержані із зазначених у законі джерел і передбаченими у законі способами. Судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Матеріалами справи встановлено, що 02 грудня 2013 року судовим наказом Комунарського районного суду міста Запоріжжя по справі №333/8913/13-ц було стягнуто солідарно з [PERSON] , [PERSON] , на користь Міського комунального підприємства ОСНОВАНІЄ, заборгованість по оплаті за житлово-комунальні послуги (з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій і з комунальних послуг) в розмірі 4 816 гривень 55 копійок та витрати на оплату судового збору в розмірі 114 гривень 70 копійок, а всього на суму 4\~ 931 гривень 25 копійок. В 2015 році на підставі вищевказаного судового наказу було відкрито виконавче провадження з примусового виконання судового наказу та постановою державного виконавця від 18 червня 2015 року було накладено арешт на все майно [PERSON] .. Відповідно до довідки № 29 від 27 січня 2022 року наданої провідним економістом [PERSON] , заборгованість за рішенням суду № 333/8913/13-ц сплачена в повному обсязі до 01.03.2014 року [PERSON] .. Відповідно до листа Комунарського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжя Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) № 63123 від 01.11.2021 року, Відповідно до Інформаційної довідки реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, виявлено обтяження: Номер запису про обтяження: 10291746 (спеціальний розділ) Дата, час державної реєстрації: 06.07.2015 13:09:38 Державний реєстратор: Орищич Альона Іванівна, Запорізьке міське управління юстиції, Запорізька обл. Підстава для державної реєстрації: постанова, постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер: 47687419, виданий 18.06.2015, видавник: Комунарський відділ державної виконавчої служби Підстава внесення запису: Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний -номер: 22613899 від 06.07.2015 13:10:44, [PERSON] , Запорізьке міське управління юстиції, Запорізька обл. Вид обтяження: арешт нерухомого майна Відомості про суб`єктів обтяження: Обтяжувач: Комунарський відділ державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції, код ЄДРПОУ: 35037364, країна реєстрації: Україна, адреса: Україна, 69104, Запорізька обл., м. Запоріжжя, вул. Махновського, 16 Особа, майно/права якої обтяжуються: [PERSON] , стор. 9 з 11 RRP-4HJEUJMKU реєстраційний номер облікової картки платника податків: [NUMBER] Опис предмета обтяження: все нерухоме майно. На даний час виконавче провадження строки зберігання якого закінчились, знищено, відповідно до Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби, затвердженого наказом № 2274/5 від 25.12.2008 р. Міністерством юстиції України п. 9.9. «строк зберігання завершених виконавчих проваджень, переданих на зберігання, становить 3 (три) роки, крім виконавчих проваджень, завершених за постановами про накладення адміністративного стягнення, строк зберігання яких становить 1 (один) рік. Обчислення строків зберігання документів проводиться з 1 січня року, який іде за роком завершення їх діловодством. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції від 1999 р.), виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а, здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними. Згідно ст. 49 Закону України\~«Про виконавче провадження», виконавче провадження підлягає закінченню у разі: - фактичного виконання рішення суду в повному обсязі; - закінчення строку, передбаченого законом для відповідного виду стягнення (п.6); - повернення виконавчого документа без виконання (п. 9); - непред`явлення виконавчого документа за відновленим виконавчим провадженням у строки, визначені статтею 51 цього Закону (п. 13). Частиною 1 статті 50 Закону України «Про виконавче провадження» зазначається: у разі закінчення виконавчого провадження), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. У разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника. Згідно п. 9.9 Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби №2274/5 від 25.12.2008 р., строк зберігання завершених виконавчих проваджень, переданих на зберігання, становить 3 (три) роки. Таким чином, виходячи з вищезазначеним, державний виконавець був зобов`язаний скасувати арешти майна боржника в порядку ст. 22,49-51 Закону України «Про виконавче провадження».\~Оскільки на даний час матеріали виконавчих проваджень знищені, арешт може бути знятий лише за судовим рішенням. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до частини 1 статті 316 Цивільного кодексу України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно з частиною статті 317 Цивільного кодексу України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. За змістом ч. ч. 1,2 ст. 319 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.\~Власник має право вчиняти стосовно свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до частини першої статті 321 Цивільного кодексу України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до статті 41 Конституції України та п. 2, ч. 1 ст. З, ст. 321 ЦК ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом. За змістом зазначених норм та положень ст. 16 ЦК України власник має право вимагати відновлення свого порушеного права, в даному випадку - звільнення з-під арешту майна, яке належить йому на праві власності. Відповідно до Постанови Пленуму ВСС України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» від 03.06.2016 № 5 спори про право цивільне, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, відповідно до\~статей 15,\~16\~Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК) розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства. Позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Відповідачами в справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби, а також відповідний орган доходів і зборів, банк та іншу фінансову установу, які у випадках, передбачених законом, виконують судові рішення\~(стаття 3Закону України від 21 квітня 1999 року № 606-XIV "Про виконавче провадження" (у редакції Закону України від 04 листопада 2010 року № 2677-VI) (далі - Закон про виконавче провадження). Аналізуючи зазначені норми матеріального права, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, враховуючи всі наведені обставини, суд вважає необхідним захистити порушене право позивача вільно користуватися, володіти та розпоряджатися своїм майном, право власності на яке він набув в установленому законом порядку. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч. 2\~ст. 141 ЦПК України\~судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача, у разі задоволення позову. При подачі позовної заяви до суду позивач по справі [PERSON] сплатила судові витрати при розгляді справи: а саме: судовий збір у сумі 980 гривень 00 копійок, а тому зазначені витрати згідно вимог ст.. 142 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача по справі.

Outcome: approved