Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-25 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про надання дозволу на тимчасовий виїзд неповнолітньої дитини за кордон без згоди батька. Позовні вимоги обгрунтовує тим, що сторони мають спільного сина [PERSON] , [INFO] , який проживає з матір`ю. Згідно судового наказу №531/53/19, виданого 17.01.2019 року Карлівським районним судом Полтавської області з відповідача на користь позивача стягнено аліментів на утримання неповнолітнього сина. Останнім часом відповідач відмовляється сплачувати аліменти, додатково допомагати спільному синові та давати згоду на виїзд дитини за кордон для оздоровлення, відпочинку та культурного розвитку. У зв`язку з цими обставинами змушена звернутися до суду за захистом прав дитини. Ухвалою від 28.12.2021 року відкрито провадження у справі та постановлено проводити розгляд справи у порядку загального позовного провадження. 05.01.2022 року до суду надійшов відзив [PERSON] на позовну заяву, відповідно до якого він позовні вимоги не визнає та просить відмовити у їх задоволенні, оскільки позивачка, подаючи позов до суду не вказала країну до якої планує виїздити із дитиною без згоди батька, місце перебування дитини у цій країні, строк такого перебування. Окрім цього позивачка не надала відомостей про наявність міжнародного сертифіката про вакцинацію її та дитини. Позивачкою не додано до позову копію довідки, яка підтверджувала необхідність оздоровлення дитини у конкретній країні та медичні показання до такого оздоровлення. А щодо відпочинку дитини за кордоном, то така мета поїздки дитини не входить до переліку, яка надає позивачу право на тимчасовий виїзд неповнолітньої дитини за кордон без згоди батька. Оскільки позивачка не надала суду належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів, тому її позовні вимоги не підлягають до задоволення. Зазначив, що має право безперешкодно спілкуватися зі своїм сином, а задовольнивши позовні вимоги, суд позбавить його такої можливості. Ухвалою суду від 10.01.2022 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду. У судове засідання позивачка та її представник - адвокат Жолонко О.В. не з`явилися, направили до суду заяву про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримали та просили задовольнити. Згідно письмових пояснень представника позивача - адвоката Жолонко О.В. від 24.01.2022 року, зазначено, що Правила перетинання державного кордону громадянами України не містить вимог про те, що у рішенні суду про надання дозволу на виїзд дитини за межі України без згоди одного з батьків повинно бути вказано: країну до якої виїздить дитина, місце перебування дитини у цій країні, строк перебування, мету виїзду. Проте, згідно Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року та іншими нормативними актами у тому числі і міжнародними договорами передбачено, що регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини, а найкращі інтереси дитини залежно від їх характеру та серйозності, можуть перевищувати інтереси батьків. Враховуючи те, що дитина проживає із матір`ю, проти чого не заперечує відповідач, яка забезпечує синові повний гармонійний фізичний, розумовий, духовний, моральний і соціальний розвиток, а також рівень життя, необхідний для такого розвитку, тому неодноразові виїзди дитини з матір`ю за межі України, відповідатиме найкращим інтересам дитини. Небажання відповідача надавати дозвіл на виїзд дитини за кордон є лише інструментом впливу у відносинах між колишнім подружжям та може негативно впливати на інтереси дитини. Зазначив, що на даний час, жодним нормативно-правовим актом не передбачено обов`язкової вакцинації дитини для виїзду за межі України. Наполягав на задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, направив до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги не визнає та просить відмовити у їх задоволення. Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце судового розгляду. У підготовчому судовому засіданні представник Служби у справах дітей виконавчого комітету Карлівської міської ради Деркач О.І. позовні вимоги [PERSON] підтримала та вважала за можливе їх задовольнити, оскільки це відповідатиме інтересам дитини. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, заслухавши учасників судового розгляду та дослідивши письмові докази, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] мають спільного сина - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] . Згідно судового наказу Карлівського районного суду Полтавської області від 17.01.2019 року №531/53/19 (провадження №2-н/531/8/19) з [PERSON] стягнено на користь [PERSON] щомісячно аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі в розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що на момент звернення до суду з даною заявою становить 813 грн., починаючи з 10.01.2019 року до досягнення дитиною повноліття (а.с.21). Відповідно до довідки виконавчого комітету Карлівської міської ради №04-41/20 від 05.01.2022 року, місце проживання [PERSON] зареєстровано за адресою: [ADDRESS] (а.с.22). Позивачка у поданому нею позові стверджує, що вона неодноразово зверталася до відповідача з проханням надати згоду на тимчасовий виїзд дитини за кордон, однак відповідач відмовляється надавати таку згоду. Зазначені твердження позивачки відповідачем не спростовані. Відповідно до статті 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишити територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Питання виховання дитини за вимогами статті 157 СК України вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Відповідно до частини другої статті 313 ЦК України фізична особа, яка не досягла чотирнадцяти років, має право пересування по території України лише за згодою батьків (усиновлювачів), опікунів та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Відповідно до частини 2 статті 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», який регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в`їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розв`язання спорів у цій сфері, оформлення проїзного документу дитини проводиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. З відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Згідно Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 57 від 27.01.1995, перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюється лише за згодою обох батьків (усиновлювачів), піклувальників (далі - батьки) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного з батьків або у супроводі осіб, які уповноважені одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється: 1) за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків не перебуває у пункті пропуску через державний кордон; 2) без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків: коли другий з батьків є іноземцем або особою без громадянства, що підтверджує запис про батька у свідоцтві про народження дитини, та відсутній у пункті пропуску; коли у паспорті громадянина України для виїзду за кордон, з яким прямує громадянин, який не досяг 16-річного віку, або проїзному документі дитини є відповідний запис про вибуття на постійне місце проживання за межі України чи відмітка про взяття на консульський облік в дипломатичному представництві України за кордоном; 3) у разі пред`явлення оригіналів документів або їх нотаріально посвідчених копій: свідоцтва про смерть другого з батьків; рішення суду про позбавлення батьківських прав другого з батьків; рішення суду про визнання другого з батьків безвісно відсутнім; рішення суду про визнання другого з батьків недієздатним; рішення суду про надання дозволу на виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків; довідки про народження дитини, виданої відділом реєстрації актів цивільного стану, із зазначенням підстав внесення відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України (під час виїзду дитини за кордон у супроводі одинокої матері). Зазначені норми є спеціальними для спірних правовідносин, їх аналіз свідчить, що виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон не обмежується законом, а законом тільки встановлюється певний порядок оформлення такого виїзду. Частинами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини, прийнятої 20.11.1989, яка набрала чинності для України 27.09.1991, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Відповідно до Принципу 2 Декларації прав дитини від 20.11.1959 дитині законом або іншими засобами повинен бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, які б дозволяли їй розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та у соціальному розумінні здоровим та нормальним шляхом і в умовах свободи та гідності. Так, батьки зобов`язані брати участь у вихованні своєї дитини, що зводиться не тільки до особистих побачень з дитиною, а й до забезпечення її всебічного розвитку, закладення основ здоров`я, нормального відношення дитини до основних життєвих засад, розвитку інтелектуальних, творчих здібностей, отже виїзд дитини, за кордон не порушить право відповідача на участь у його вихованні, оскільки має на меті захист прав дитини. Суд, враховуючи викладе, вважає вимоги позивачки є такими, що не суперечать інтересам дитини, сприяють її здоров`ю і розвитку, враховуючи ризики, що позивач має труднощі у відшуканні відповідача з метою вирішення питань надання дозволу на виїзд дитини за кордон з метою відпочинку та оздоровлення, вважає надати позивачу дозвіл на короткочасний виїзд її дочки за кордон без дозволу та супроводу батька, з метою додержання інтересів дитини, забезпечення її гармонійного, духовного, морального розвитку та оздоровлення, тому знаходить позов обґрунтованим, таким, що підлягає задоволенню. Відповідно до частини 1 статті 141 Цивільного процесуального кодексу України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачка [PERSON] при подачі позовної заяви судовий збір не сплачувала, на підставі п.14 ч.1 ст.3 Закону України «Про судовий збір», оскільки подала позов з метою захисту прав малолітньої особи, тому у зв`язку із задоволенням позову, судові витрати по сплаті судового збору підлягають стягненню з відповідача у справі на користь держави. На підставі викладеного,

Outcome: approved