Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-03 00:00:00

Представник позивачки [PERSON] , адвокат Єсіпова К.В. звернулась до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , яка діє в інтересах неповнолітніх дітей: [PERSON] , [PERSON] , треті особи: Кам`янська міська рада в особі Відділу формування та ведення реєстру територіальної громади міста, Служба у справах дітей Кам`янської міської ради про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням (квартирою) та визнання осіб такими, що втратили право на користування житловим приміщенням. В обґрунтування пред`явлених позовних вимог представником позивачки вказано, що на підставі особового рахунку № [NUMBER] та Рішення виконавчого комітету Баглійської районної у м.Дніпродзержинську ради від 16.03.2011 року, являється відповідальним квартиронаймачем квартири [ADDRESS] . Згідно Довідки про склад сім`ї від 09.08.2021 року окрім неї, в указаній квартирі зареєстровані, але не проживають, відповідачі по справі: її донька [PERSON] , [INFO] , та її онучка - [PERSON] , [INFO] , та неповнолітні діти [PERSON] - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . В 2000 році [PERSON] створивши свою власну родину із чоловіком, виїхала з місця реєстрації та проживання, і більше жити до квартири не поверталася ніколи. [PERSON] разом із дітьми взагалі ніколи не проживали за вказаною адресою. Епізодично [PERSON] телефонувала [PERSON] , а потім взагалі перестала спілкуватися, [PERSON] ж взагалі не підтримує зв`язок з нею. [PERSON] в 2019 році придбала своє власне житло, квартиру, яка розташована в [ADDRESS] , яка належить їй на праві приватної власності, та разом із дітьми постійно мешкає за вказаною адресою. [PERSON] , також постійно проживає в [ADDRESS] разом із своїм чоловіком. [PERSON] та [PERSON] добровільно зніматись з реєстрації місця проживання у квартирі [ADDRESS] не бажають, у вказаній квартирі не проживають тривалий час. [PERSON] - більше 20 років, [PERSON] разом із дітьми взагалі не проживала у вказаному помешканні, комунальні послуги за квартиру не сплачують, допомоги [PERSON] не надають, не приймають участі в утриманні житла. [PERSON] являється пенсіонером, людиною похилого віку та постійно має проблеми зі здоров`ям, у зв`язку з чим вимушена нести витрати на лікування. На мінімальну пенсію саме на неї, як відповідального квартиронаймача покладено весь тягар по сплаті за комунальні послуги на квартиру. Крім того, вона, згідно чинного законодавства, не може реалізувати своє право на приватизацію квартири, оскільки в квартирі залишаються зареєстрованим [PERSON] та [PERSON] , і без їхньої згоди вона не може реалізувати своє право, яке гарантовано їй, як громадянину, Конституцією України. [PERSON] та [PERSON] в квартирі не проживають вже більше 20 років, будь-яких витрат по утриманню житла не несуть, будь-якої допомоги їй не надають, її життям не цікавляться, зв`язок не підтримують. Кожна із них створила свою власті родину, мають чоловіків та окреме власне житло. За наявності зареєстрованих [PERSON] та [PERSON] , яка діє в інтересах неповнолітніх дітей: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , як відповідальний квартиронаймач, не може скористатися своїм правом на отримання субсидії від держави на сплату комунальних послуг. Позивачка та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі з викладених у позовній заяві підстав. Просили їх задовольнити. Відповідачка [PERSON] та її представник в судовому засіданні позовні вимоги не визнали в повному обсязі, пояснили, що [PERSON] є відповідальним квартиронаймачем квартири [ADDRESS] . У вказаній квартирі, крім позивачки, зареєстровані відповідачі: [PERSON] - донька позивачки, [PERSON] - онука позивачки, та її малолітні діти [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Вказані обставини визнаються сторонами. Донька позивачки - [PERSON] , дійсно на теперішній час проживає у свого чоловіка, але при цьому інтересу до житла, в якому є зареєстрованою, не втрачала, оскільки надавала позивачці допомогу по сплаті житлово-комунальних послуг. Будь-якого іншого житла у власності відповідачки [PERSON] не має. [PERSON] наразі також проживає разом зі своїм чоловіком, однак, інтересу до житла, в якому є зареєстрованою, не втрачала. Деякий час відповідачі проживали разом з позивачкою, але через відсутність взаємопорозуміння змушені були виїхати до іншого місця проживання. Твердження позивачки про те, що відповідачі не несуть будь-яких витрат по утриманню житла, будь-якої допомоги позивачці не надають, не відповідають дійсності, оскільки [PERSON] постійно надавала позивачці грошову допомогу на сплату житлово-комунальних послуг, оскільки між позивачкою та ними існувала усна домовленість про намір сумісної приватизації спірного житла в майбутньому. Пред`явлення позивачкою даних позовних вимог стало для них неприємною несподіванкою, оскільки вони вважали, що забезпечені житлом за місцем своєї реєстрації. [PERSON] є інвалідом з дитинства, має третю групу інвалідності по зору безстроково, має на утриманні двох малолітніх дітей, наразі не працює, оскільки знаходиться в декретній відпустці по догляду за дитиною [PERSON] , [INFO] , тому в силу об`єктивних причин не може надавати матеріальну допомогу позивачці - своїй бабусі. Однак, [PERSON] , яка є донькою позивачки та матір`ю [PERSON] , надавала матеріальну допомогу позивачці, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, з тією метою, щоб вона, донька та онуки були забезпечені житлом за місцем своєї реєстрації. У телефонній розмові, [PERSON] пропонувала позивачці розділити особові рахунки на сплату житлово-комунальних послуг, на що позивачка відмовилась та повідомила, що має намір квартиру продати. Просили відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Представник третьої особи Кам`янської міської ради в особі Відділу формування та ведення реєстру територіальної громади міста в судове засідання не з`явився, надав суду заяву щодо розгляду справи за його відсутності. Рішення просив винести згідно чинного законодавства. Представник третьої особи Служби у справах дітей Кам`янської міської ради в судове засідання не з`явився, надав клопотання щодо розгляду справи за його відсутності з урахуванням висновку органу від 18.11.2021 р. №8 вих-20/913 в якому зазначено, що є доцільним визнання малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] такими, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . Суд, заслухавши сторони по справі, перевіривши матеріали справи та дослідивши надані сторонами докази, оцінивши кожний доказ окремо, а також докази в їх сукупності, приходить до наступних висновків: У судовому засіданні встановлено, що на підставі особового рахунку № [NUMBER] та Рішення виконавчого комітету Баглійської районної у м.Дніпродзержинську ради від 16.03.2011 року, [PERSON] являється відповідальним квартиронаймачем квартири [ADDRESS] . Згідно Довідки про склад сім`ї №001123245 від 09.08.2021 року наданої ТОВ «Абонент ХХІ» окрім [PERSON] , в квартирі [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Відповідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №275390320 від 17.09.2021 року [PERSON] є власником житла, квартири, яка розташована в [ADDRESS] , яка належить їй на праві приватної власності. Згідно Договорів про постачання комунальних послуг №005200561 від 22.04.2015 року та від 16.04.2015 року [PERSON] є відповідальним квартиронаймачем, на яку покладено сплату за комунальні послуги на квартиру. Відповідно Акту про не проживання №334 від 11.08.2021 року, який був наданий КП КМР «Добробут», був складений в тому, що за адресою: [ADDRESS] : [PERSON] , [INFO] не проживає з 2000 року, [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] ніколи не проживали за даною адресою. Також судом встановлено, що згідно Акту про проживання, наданого КП КМР «Добробут» від 17.09.2021 року, [PERSON] постійно проживає разом із своїми дітьми: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] за адресою: [ADDRESS] . Факт постійного проживання [PERSON] , [INFO] за адресою: [ADDRESS] разом із своїм чоловіком: [PERSON] , [INFO] також підтверджується Актом про проживання наданого КП КМР «Добробут» від 21.09.2021 року. Свідки [PERSON] та [PERSON] , кожна окремо у судовому засіданні підтвердила той факт, що вони [PERSON] знають дуже давно, так як є її сусідами, проживають за адресою: [ADDRESS] з 1980 року. Донька [PERSON] - [PERSON] у 2000 році вийшла заміж та одразу переїхала до чоловіка. Онучка [PERSON] - [PERSON] взагалі ніколи не проживала за даною адресою. Особистих речей відповідачів в квартирі вони не бачили. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона працює на ринку разом з [PERSON] .. Неодноразово бачила, як до [PERSON] на роботу приходить її мати - [PERSON] .. Декілька разів бачила, як [PERSON] давала [PERSON] кошти для оплати житлово-комунальних послуг або сама здійснювала оплату за житлово-комунальних послуги, а квитанції віддавала [PERSON] .. Заслухавши доводи сторін, їх представників свідків, суд приходить до наступних висновків. Засадничими принципами цивільного судочинства є змагальність та диспозитивність, що покладає на позивача обов`язок з доведення обґрунтованості та підставності усіх заявлених вимог. Саме на позивача покладається обов`язок надати належні та допустимі докази на доведення власної правової позиції. Отже, позивач, як особа, яка на власний розсуд розпоряджається своїми процесуальними правами на звернення до суду за захистом порушеного права, визначає докази, якими підтверджуються доводи позову та спростовуються заперечення відповідача проти позову, доводиться їх достатність та переконливість. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень (частина третя статті 77 ЦПК України). Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (стаття 81 ЦПК України). Згідно з цивільним процесуальним законом тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову за загальним правилом покладається на позивача; за таких умов доведення не може бути належним чином реалізоване шляхом виключно спростування позивачем обґрунтованості заперечень відповідача, оскільки це не звільняє позивача від виконання ним його процесуальних обов`язків. У ст.7 ЖК УРСР передбачено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій. Тобто позбавлення особи права користування житлом допускається виключно на підставах, передбачених законом, і повинно відбуватись в судовому порядку. Відповідно до ч.1 ст.71 ЖК Української РСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. У ч.3 ст.71 ЖК Української РСР наведено випадки, у яких жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім`ї понад шість місяців. Згідно зі ст.72 ЖК Української РСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Як роз`яснено у п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст.71 ЖК), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Як було встановлено у судовому засіданні та визнавалось самою відповідачкою [PERSON] , що вона не проживає в квартирі [ADDRESS] з 1993 року, коли вона вийшла заміж. [PERSON] взагалі ніколи не проживала за даною адресою. До правоохоронних органів з приводу перешкоджання їм у проживанні у вказаній квартирі не звертались. Більш за це, відповідачка [PERSON] вже тривалий час проживає разом зі своїм чоловіком [PERSON] в квартирі [ADDRESS] , що у судовому засіданні було визнано самою відповідачкою [PERSON] .. Таким чином [PERSON] втратила право користування в квартирі [ADDRESS] . Окрім цього, суд також приймає до уваги покази свідка [PERSON] та посилання відповідачки [PERSON] щодо сплати останньою рахунків за житлово-комунальні послуги, або надання [PERSON] грошових коштів на їх оплату, адже це відбувалось дуже рідко. Останній раз в 2020 році і лише два, максимум три рази за рік. У 2021 році [PERSON] взагалі коштів на сплату житлово-комунальних послуг спірного житла не надавала. Що стосується [PERSON] , то вона ніколи не проживала в квартирі позивачки, спільним побутом не була пов`язана. [PERSON] із самого народження мешкала в квартирі [ADDRESS] . У 2019 році придбавши власне житло за адресою: [ADDRESS] , вона переїхала туди, а отже втратила право користування зазначеною квартирою. Згідно зі ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією яка виконує щодо неї функцію. У даному випадку неповнолітні [PERSON] та [PERSON] мешкають разом із своїми батьками, за адресою [ADDRESS] , тобто в квартирі, яка належить на праві власності відповідачці - [PERSON] , а отже мати неповнолітніх має у власності житло, в якому має зареєструвати своїх доньку та сина, так як на даний час діти зареєстровані у квартирі, в якій ніколи не мешкали. Відповідачі є родичами [PERSON] , спільно з нею не проживають, спільне господарство не ведуть. Реєстрація відповідачів у вказаній квартирі позбавляє її можливості повноправно здійснювати свої права, на власний розсуд володіти, користуватись і розпоряджатись належним майном, а також тягне за собою додаткові витрати на оплату комунальних послуг. Відповідачі не проживають в даній квартирі, не сплачують комунальні платежі, в утриманні житла участі не беруть, їх особистих речей в квартирі не має. За таких обставин, слід вважати доведеними факти, на які посилається позивачка, як на підставу своїх вимог, тому, позов про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням (квартирою) та визнання осіб такими, що втратили право на користування житловим приміщенням підлягає задоволенню. Задовольняючи позов, суд вважає, що з відповідачів на користь позивачки також підлягає стягненню судовий збір в розмірі 908,00 грн.

Outcome: approved