Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-02 00:00:00

Представник [PERSON] звернувся до суду із позовною заявою до ТзОВ Кредит -Капітал» треті особи: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М., Приватний виконавець виконавчого округу Львівської області Білецький І.М., ТзОВ «Мілоан», про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Позовну заяву мотивує тим, що 02 грудня 2021 року Позивач з мобільного додатку «Дія» та реєстру виконавчих проваджень дізнався про виконавчий напис № 253774, вчинений приватним нотаріусом Київського нотаріального округу Остапенком Є.М. 30 червня 2021 року про стягнення з [PERSON] невиплачених в строк грошових коштів на корить Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Кредит -Капітал», якому Товариство з обмеженою відповідальністю «Мілоан» відступило право вимоги на підставі договору № 637853 від 15 грудня 2018 року, нібито укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «Міолан» та [PERSON] . Позивач зазначає, що жодного відношення до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Кредит -Капітал», Товариства з обмеженою відповідальністю «Мілоан» не має, жодних договорів з ним не укладав та коштів не отримував, про існування такого кредитного договору йому стало відомо лише 02 грудня 2021 року. Крім того, Позивач вважає, що виконавчий напис не підлягає виконанню, оскільки нотаріус порушив порядок вчинення виконавчого напису, оскільки виконавчий напис вчинено на не нотаріально посвідченому договорі, нотаріус не переконався у безспірності вимог стягувача, сама заборгованість не є безспірною, позивач не отримував повідомлення про наявність заборгованості від стягувача, про відступлення права вимоги за кредитним договором та не повідомлявся про вчинення виконавчого напису. Представник відповідача ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал», 25 січня 2022 року на адресу суду надав відзив на позовну заяву, в якому в задоволенні позову просить відмовити. Заперечення обґрунтовує тим, що кредит в сумі 4000 грн. надавався Позивачу ТзОВ «Мілоан» строком до 27 грудня 2018 року зі сплатою комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом. 15 березня 2019 року між ТОВ «Мілоан» та ТзОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» укладено договір про відступлення права вимоги №26 -МЛ від 15 березня 2019 року, відповідно до якого відповідач набув статусу нового кредитора та отримав право грошової вимоги в тому числі і до позивача. Пояснив, що Позивачу надсилались письмові претензії за кредитним договором, однак такі залишилися без належного реагування. Заперечив покликання позивача на те, що нотаріусом при вчиненні спірного виконавчого напису не перевірено безспірність заборгованості, оскільки відповідне право, за захистом якого відповідач звернувся до нотаріуса повинно існувати на момент звернення. Також у відзиві зазначено, що ТзОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» при зверненні до нотаріуса подано всі необхідні документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Крім цього, заперечив розмір витрат на професійну правничу допомогу, вважає, що сума витрат та вид виконаної роботи є неспівмірними та не відповідають критерію розумності та дійсної вартості наданих послуг. Ухвалою Галицького районного суду м.Львова від 08 грудня 2021 року відкрито спрощене судове провадження у справі. Позивач до суду не з`явився, представник позивача подав клопотання про розгляд справу без його участі, просить позов задоволити. Представник відповідача - ТзОВ «ФК « Кредит -Капітал» та треті особи приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М., Приватний виконавець виконавчого округу Львівської області Білецький І.М., ТзОВ «Мілоан» - в судове засідання не з`явились, хоча належним чином повідомлені про дату, час та місце проведення судового засідання, про причини неявки суд не повідомили, клопотань про відкладення судового засідання до суду не надходило. Відповідно до ст.223 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності учасників, які не з`явилися, оскільки в матеріалах справи є достатньо належних доказів про права, обов`язки та взаємовідносини сторін. На підставі ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. В матеріалах справи міститься копія кредитного договору між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» та [PERSON] № 637853 від 15 грудня 2018 року. Відповідно до п.1.1. договору позикодавець зобов`язувався на умовах визначених цим договором, на строк визначений п.1.3. договору надати позичальнику грошові кошти (фінансовий кредит), у сумі визначеній у п.1.2 договору, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом у і встановлений п.1.4 договору термін виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та в строки/терміни, що визначені договором. За умовами договору сума кредиту становила 4000 грн., кредит надається на 12 днів з 15 грудня 2018 року, термін повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом 27 грудня 2018 року, сукупна вартість кредиту складає 4,80 грн. в грошовому виразі та 4.00 відсотків річних у процентному значенні, і включає в себе складові, визначені у п.п.1.5.1-1.5.2 договору; комісія за надання кредиту 0,00 грн., яка нараховується за ставкою 0.00 відсотків від суми кредиту одноразово; проценти за користування кредитом 0,00 грн., які нараховуються за ставкою 0.01 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Право вимоги за договором №26-МЛ від 15 березня 2019 року на підставі договору відступлення права вимоги перейшло до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал», що стверджується доданим реєстром боржників до договору відступлення прав вимоги №26-МЛ від 15 липня 2019 року. Виконавчим написом приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М., вчиненим 30 червня 2021 року, запропоновано звернути стягнення [PERSON] , який є боржником за кредитним договором № 637853 від 15 грудня 2018 року на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» заборгованості, яка складає 9994,8 грн.. Постановою Приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Білецького І.М. від 25 листопада 2021 року відкрито виконавче провадження № 67660920 щодо виконання виконавчого напису 253274 від 30 червня 2021 року, вчиненого Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М. За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно ст.18 ЦК України, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і порядку, встановлених законом. Згідно з частиною першої статті 1 Закону України «Про нотаріат», нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій, Порядок). Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України "Про нотаріат"). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону України «Про нотаріат» та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій. Так, згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ст.88 Закону України «Про нотаріат», нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Відповідно до п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах за скаргами на нотаріальні дії або відмову в їх вчиненні» №2 від 31.01.1992 року, при вирішення справ пов`язаних з оскарженням відмови у видачі виконавчого напису або його видачею відповідно до Закону України «Про нотаріат» виконавчий напис може бути вчинено нотаріусом за умови, що наявність безспірної заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем підтверджується відповідними документами. Пунктом 8 зазначеної вище постанови передбачено, що суд при вирішенні питання про обґрунтованість скарг суди мають виходити з того, що нотаріальні дії повинні вчинятись у суворій відповідності з встановленими для даного органу чи особи компетенцією і порядком їх вчинення. Згідно з п. 2 «Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року, №1172, для одержання виконавчого напису про стягнення кредитної заборгованості кредитором надаються оригінал кредитного договору; засвідчена стягувачем виписка з рахунку боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Як зазначив Верховний Суд України в своїй постанові від 05.07.2017 року по справі №754/9711/14-ц, безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат», захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі, суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. При цьому, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Даний правовий висновок Верховного Суду викладений у постановах від 04.03.2015 року в справі №6-27цс15, від 11.03.2015 року в справі №6-141цс14. Як вбачається з матеріалів справи та зазначено позивачем [PERSON] , заборгованість ним оспорюється та не визнається. Вказана обставина свідчить, про те що між сторонами існує спір щодо факту наявності заборгованості за кредитним зобов`язанням, тому не вбачається ознак його безпірності. При цьому, відповідачем в ході розгляду даної справи не подано доказів протилежного. Крім того, перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. З оскаржуваного виконавчого напису вбачається, що нотаріус керувався ст.ст. 87-91 Закону України «Про нотаріат» та пунктом 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою КМУ від 29.06.1999 року за №1172, в редакції від 10.12.2014 року на підставі Постанови КМУ від 26.11.2014 року №662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів». Разом з цим, Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року у справі № 826/20084/14 , яка Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року була залишена без змін, постанову № 662 визнано незаконною та нечинною в частині, зокрема, доповнення Переліку документів розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин», з моменту її прийняття. Таким чином, оскільки у судовому порядку постанову № 662 визнано незаконною та нечинною у вказаній вище частині, кредитний договір, який не є нотаріально посвідченим, не входить до переліку документів, за якими може бути здійснено стягнення заборгованості у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса. Вказаний правовий висновок викладений в постанові Великої палати Верховного суду від 21.09.2021 у справі № 910/10374/17 (12-5гс21). Таким чином, вчиняючи 30.06.2021 року виконавчий напис № 253274 про стягнення з боржника [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» заборгованості у розмірі 9994,80 грн., приватний нотаріус Остапенко Є.С. неправомірно керувався пунктом 2 Переліку документів у редакції постанови КМУ, яка на той час була нечинною згідно з постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.07.2017 року у справі №826/20084/14. Порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Згідно ст.12 та ст.81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, і сторони у справі мають рівні права щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. На підставі вищенаведеного, суд приходить до висновку про наявність підстав для визнання оспорюваного виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, оскільки, між сторонами існує спір щодо виконання умов кредитного договору, відповідачем не надано жодних доказів на підтвердження безспірності заборгованості, не дотримано умов вчинення виконавчого напису щодо кредитного договору, який не посвідчений нотаріально. Щодо стягнення судових витрат, необхідно зазначити наступне. Відповідно до ч.1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача. Враховуючи, задоволення позову судовий збір у розмірі 1362,00 грн. за подання заяви підлягає стягненню з відповідача на користь позивача [PERSON] .

Outcome: approved