Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-25 00:00:00

15.04.2021 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , яким просила виділити їй в натурі 49/100 частки земельної ділянки розташованої за адресою: [ADDRESS] (кадастровий номер 4810136300:01:005:0002), яка належить їй на праві спільної часткової власності. В обґрунтування позовної заяви зазначила, що вона є власником житлового будинку [ADDRESS] . Земельна ділянка під даним житловим будинком перебуває у спільній частковій власності між нею та відповідачами, її частка становить 49/100. За такого, просила виділити в натурі належну їй частку. Наведені обставини послугували підставою для її звернення до суду з відповідним позовом. Ухвалою судді від 20.04.2021 року позовну заяву залишено без руху. 06.05.2021 року позивач надала до канцелярії суду заяву з виправленням недоліків. Ухвалою судді від 07.05.2021 року прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі порядку загального позовного. 23.07.2021 року до канцелярії суду надійшла заява представника позивача про збільшення позовних вимог. Ухвалою суду від 23.07.2021 року прийнято до розгляду заяву про збільшення позовних вимог. Ухвалою суду від 03.12.2021 року закрито підготовче провадження по справі. Представник позивача в призначене судове засідання не з`явилася. Надала до канцелярії суду заяву про розгляд справи за її відсутності. Заявлені позовні вимоги підтримала в повному обсязі, наполягала на їх задоволенні. Відповідачі були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, в призначене судове засідання не з`явилися без повідомлення причини, відзив відповідачами не подано, у зв`язку з чим, за відсутності заперечень позивача проти такого вирішення справи, справа розглядається в порядку ст. 280 ЦПК України шляхом ухвалення заочного рішення на підставі доказів, що є у справі. Суд, дослідивши подані документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до наступного. Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Згідно зі ст. 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. А у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Крім того, відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (ст.263 ЦПК України). Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин (ст. 264 ЦПК України). Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 364 ЦК України, співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 ЦК України), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації (ч. 3 ст. 364 ЦК України). Відповідно до ст. 367 ЦК України, майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. За змістом ст. 120 ЗК України, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача. У разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди. Судом встановлено, що [PERSON] є власником житлового будинку [ADDRESS] (свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 05.07.2012 року, витяг про державну реєстрацію від 16.07.2012 року, витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №15420958). Ухвалою Заводського районного суду від 23.07.2004 р. було визначено порядок користування вказаною земельною ділянкою між співвласниками. Позивачці було надано в користування земельна ділянка загальною площею 341,82 кв.м., в тому числі під спорудами - 38,18 кв.м., під ділянкою індивідуального користування 289,83 кв.м., під ділянкою загального користування 13,81 кв.м. Згідно державного акту ЯА №064928 від 01.04.2005 року [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] є співвласниками земельної ділянки загальною площею 696 кв.м. за адресою: [ADDRESS] . Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 03.02.2014 року визначено, що частка [PERSON] у праві спільної часткової власності на земельну ділянку за адресою: [ADDRESS] становить 49/100, що складає 341,82 кв.м. Визнано за [PERSON] право власності на частину земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] розміром 341,82 кв.м., що відповідає належній їй частки 49/100 у праві спільної часткової власності. Зі змісту витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №248717345 вбачається, що [PERSON] є власником 49/100 часток земельної ділянки кадастровий номер 4810136300:01:005:0002. Заперечень відповідачів щодо виділення позивачу в натурі 49/100 часток земельної ділянки розташованої в [ADDRESS] , до суду не надходило З огляду на викладене, оцінивши та проаналізувавши наявні у справі докази у їх сукупності, суд вважає позов, в межах заявлених позовних вимог, обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

Outcome: approved