Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-23 00:00:00

[PERSON] (далі - «Позивач») звернувся до суду з даним позовом до ТОВ «Фінпром Маркет» (далі - «Відповідач»), треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М., приватний виконавець виконавчого округу Київської області Чучков М.О. про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. В обґрунтування позовних вимог Позивач посилається на наступні обставини. 03.09.2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. був вчинений виконавчий напис зареєстрований в реєстрі за №16563 за яким стягнено з Позивача заборгованість за кредитним договором №05-288/07-ШД від 10.09.2007 року на користь ТОВ ««Фінпром Маркет» в розмірі 14 330,15 грн. Стягнення заборгованості проводиться за період з 11.06.2018 року по 23.09.2020 рік. Як убачається з виконавчого напису, Відповідачем було нараховано: заборгованість за тілом кредиту в розмірі 6 895,25 грн.; заборгованість за нарахованими та несплаченими процентами в розмірі 489,65 грн.; заборгованість за нарахованою та несплаченою комісією в розмірі 6 895,25 грн.; плата за вчинення виконавчого напису становить в розмірі 50,00 грн., а всього - 14 330,15 грн. 30.10.2021 року приватним виконавцем виконавчого округу Київської області Чучковим М.О. було відкрито виконавче провадження з виконання зазначеного виконавчого напису нотаріуса. Період, який проводиться стягнення заборгованості за виконавчим написом становить з 11.06.2018 року по 23.09.2020 рік. У наданих документах, на підставі яких було вчинено виконавчий напис нотаріуса №16563 не визначено, коли саме настав строк сплати за кредитом, не визначено яка сама сума заборгованості. Позивач зазначає, що постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 р. у справі № 826/20084/14, про визнання нечинним і скасування п. 1 та п. 2 Постанови Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 р., визнано незаконним та нечинним розділ «Стягнення заборгованості з підстав, що виникають з кредитних правовідносин», а відтак Перелік діє в попередній редакції, яка не передбачала можливості вчинення виконавчого напису нотаріусу на нотаріально не посвідченому кредитному договорі. Зазначена постанова набула законної сили, при цьому в мотивувальній частині постанови апеляційної інстанції зазначено: «Оскільки оскаржувані положення Змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, можуть бути застосовані до необмеженого кола фізичних осіб у зв`язку із укладенням ними кредитних договорів та існуванням у них простроченої заборгованості, суд з метою недопущення порушень прав та законних інтересів осіб, що є позичальникам, вважає за необхідне визнати не чинною постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014р. «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, з моменту її прийняття». Посилаючись на приписи матеріального та процесуального права України, Позивач просив визнати виконавчий напис, вчинений 03.09.2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М., зареєстрований в реєстрі №16563, таким, що не підлягає виконанню та судові витрати по справі. Ухвалою суду від 20.12.2021 року було відкрито провадження у даній справі та постановлено провести її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження (а.с.34-35). 06.01.2022 року засобами поштового зв`язку, представником Позивача, на адресу суду направлено відповідь на відзив в якій зазначив, що сторона Позивача заперечує щодо проведення врегулювання спору за участю судді, оскільки таке врегулювання можливе за згодою обох сторін. Щодо клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу до 1 907,00 грн. зазначив, що розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом. Оскільки вартість послуг адвоката визначено сторонами в Договорі у фіксованому розмірі, тому в такому випадку детальний опис робіт не потрібен. За таких обставин просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі (а.с.41-43). 18.01.2022 року засобами електронного зв`язку, представником Відповідача в особі директора ТОВ «Вердикт Капітал» Яворського Р.І. направлено заяву про визнання позовних вимог; клопотання про врегулювання спору за участю судді (а.с.51, 52). Крім того, Відповідачем подано клопотання про зменшення витрат на правничу допомогу, у якому він просить відмовити у стягненні витрат на правничу допомогу (а.с.53-54). 24.01.2022 року Позивач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується відповідним рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. Представником позивача через канцелярію суду подано клопотання про розгляд справи без участі Позивача та його представника. Позовні вимоги просив задовольнити в повному обсязі (а.с.82). 24.01.2022 року в судове засідання представник Відповідача «Фінпром Маркет», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М., приватний виконавець виконавчого округу Київської області Чучков М.О. не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень. В матеріалах справи міститься заява представника Відповідача в особі директора ТОВ «Вердикт Капітал» Яворського Р.І. в якій він просив розглянути справу без його участі (а.с.54). В зв`язку з тим, що сторони не з`явилися в судове засідання, згідно з приписами ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Відповідно до ч.1, 4 ст.206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, повно, об`єктивно та всебічно дослідивши матеріали даної справи приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно з приписами ст.18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ч.1 ст.39 Закону «Про нотаріат» порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України. Таким актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року №296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України за №282/20595. 23.09.2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. був вчинений виконавчий напис зареєстрований в реєстрі за №16563 за яким стягнено з Позивача заборгованість за кредитним договором №05-288/07-ШД від 10.09.2007 року на користь ТОВ ««Фінпром Маркет» в розмірі 14 330,15 грн. (а.с.10). 30.10.2021 року приватним виконавцем виконавчого округу Київської області Чучковим М.О. відкрито виконавче провадження №67324490 з виконання виконавчого напису №16563 (а.с.11). У той же час, за приписами ст.87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Постановою КМУ від 26.11.2014 року №662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» було внесено зміни до вказаного Переліку, зокрема, щодо можливості вчинення виконавчих написів на кредитних договорах, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Однак, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 р. у справі №826/20084/14, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року, визнано незаконною та нечинною Постанову КМУ від 26.11.2014 року №662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, а саме: «а після слів «заставлене майно доповнити словами «(крім випадку, передбаченого пунктом 1-1 цього переліку)»; доповнити розділ пунктом 1-1: доповнити перелік після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин». Вказані постанови були опубліковані в Офіційному віснику України: від 21.03.2017 року №23, від 24.11.2017 року №92. Враховуючи викладене, виконавчі написи можуть вчинятися на нотаріально посвідчених договорах, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно. Вчинення виконавчих написів на кредитних договорах, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, не вбачається за можливе. При цьому в мотивувальній частині постанови апеляційної інстанції зазначено: «Оскільки оскаржувані положення Змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, можуть бути застосовані до необмеженого кола фізичних осіб у зв`язку із укладенням ними кредитних договорів та існуванням у них простроченої заборгованості, суд з метою недопущення порушень прав та законних інтересів осіб, що є позичальникам, вважає за необхідне визнати не чинною постанову Кабінету Міністрів України №662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, з моменту її прийняття». Таким чином, суд погоджується з доводами Позивача про те, що даний виконавчий напис було вчинено нотаріусом помилково, на підставі кредитного договору, який не був нотаріально посвідченим, а також не на самому договорі, а окремим документом. Правової позиції щодо неможливості вчинення нотаріусами виконавчих написів на договорах позики, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями дотримується й Міністерство Юстиції України (лист «Щодо вчинення виконавчих написів» від 25.06.2020 року). Статтею 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно з ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. У свою чергу, ст. 80 ЦПК України передбачає, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Стаття 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. На підставі вищевикладеного суд приходить до висновку про обґрунтованість та законність вимог Позивача до ТОВ «Фінпром Маркет». Наявні всі правові підстави для задоволення його вимог та визнання спірного виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Крім того, Позивач подав суду докази понесених ним судових витрат та просив про відшкодування цих витрат. За змістом ч.1 п.1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. В підтвердження понесених витрат на правову допомогу Позивачем надано договір №б/н про надання правничої (правової) допомоги від 14.12.2021 року; копію квитанції до прибуткового касового ордера №9 від 14.12.2021 року на суму 6 000,00 грн. (а.с.44-45, 46). Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входять до предмету доказування у справі. Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Зазначена правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 року у справі № 826/1216/16, постанові Верховного Суду від 15.04.2020 року у справі №199/3939/18-ц та у постанові від 09.06.2020 року у справі № 466/9758/16-ц. А тому, враховуючи принцип змагальності, розумності і співмірності, суд вважає, що витрати на правничу допомогу в розмірі 6 000,00 грн. підлягають стягненню з ТОВ «Фінпром Маркет» на користь Позивача. Згідно з ч.1 ст.142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд, у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при подачі позову. Відповідно до п.9 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються особи з інвалідністю І - ІІ групи, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю. Оскільки Позивач є інвалідом ІІ групи і має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - інвалідів війни, що підтверджується відповідним посвідченням серія [NUMBER] від 29.05.2008 року, то він звільнений від сплаті судового збору. Таким чином, оскільки представником Відповідача подано заяву про визнання позову, вона відповідає вимогам закону, необхідно заяву задовольнити та на підставі ч.1 ст.142 ЦПК України стягнути з Відповідача на користь держави 50 % судового збору, сплаченого при подачі позову, а саме - 454,00 грн. та 50% судового збору за подачу заяви про забезпечення позову в розмірі 227,00 грн., а всього стягнути - 681,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved