Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-27 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду\~ із позовною заявою, в якій просить суд звільнити від сплати судового збору, зобов`язати сплатити йому 35 000 грн. відповідачем Акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» за заподіяну йому шкоду; зобов`язати відділення відповідача виплатити йому кошти на канцелярські товари та виготовлення копій за подання цивільного позову в розмір 28 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 26.01.2021 року він звернувся до відділення Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» в м. Кам`янське з метою обміну монет номіналом 25 коп. в сумі 20,50 грн., які згідно постанови НБУ з 01 жовтня перестали бути засобом платежу під час здійснення розрахунків готівкою. Касир відділення відмовила йому в обміну монет на підставі того, що він не є клієнтом банку. 29.01.2021 року він звернувся до начальника відділення Шмарицької Н.О. із скаргою, але вона відмовилась її приймати, він зареєстрував скаргу в м. Дніпро в Акціонерному товаристві комерційний банк «Приватбанк», але відповідь так не отримав. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, просить розглядати справу за його відсутністю. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, хоча був повідомлений належним чином. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, від яких надійшли клопотання про розгляд справи за їх відсутності, що відповідає положенням ч. 3 ст. 211 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, що відповідає положенням ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Ухвалою суду 05 травня 2022 року відкрито провадження по справі. Суд, вивчивши матеріали цивільної справи, приходить до висновку про відмову в задоволенні вимог з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи, позивачем було до відповідача Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» направлена скарга на працівників відділення в [ADDRESS] , які лишили його можливості придбати хлібинку (а.с.8).\~ Згідно відповіді позивачу [PERSON] . Національним Банком України від 23.02.2021 р. на його скаргу щодо відмови в обміну монет номіналом 25 коп. зазначено, що Банк зауважує, що Банком з кінця грудня 2020 року впроваджена процедура проведення обміну монет без проходження ідентифікації. Також Банк повідомляє, що до співробітника було прийнято відповідні заходи реагування. Зі співробітниками відділень касового обслуговування додатково проведена бесіда та надані відповідні роз`яснення щодо впровадженої Банком процедури обміну. За ситуацією Вам принесені вибачення (а.с.9,10). Відповідно до вимог ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв`язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право. На вимогу особи, якій завдано шкоди, та відповідно до обставин справи майнова шкода може бути відшкодована і в інший спосіб, зокрема, шкода, завдана майну, може відшкодовуватися в натурі (передання речі того ж роду та тієї ж якості, полагодження пошкодженої речі тощо), якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає в душевних стражданнях, яких особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням майна і відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. У відповідності до Постанови Пленуму Верховного суду України від 31.03.1995р. № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди)» моральна шкода може полягати у моральних переживаннях у зв`язку з порушенням права власності. Розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає в межах заявлених вимог в залежності від характеру та обсягу заподіяних позивачу моральних та фізичних страждань. Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р. № 4 „ Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. У відповідності до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронним доказами; висновками експертів; показаннями свідків. За змістом ст. 77 ЦПК України належним визнається доказ, який містить інформацію щодо предмету доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Достатніми доказами у відповідності до ст. 80 ЦПК України є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Згідно із ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Враховуюче зазначене, суд приходить до висновку, що позивачем не надано будь яких доказів того, що йому спричинена чи матеріальна чи моральна шкода та порушені його немайнові права працівниками відповідача, а тому позовні вимоги не підлягають задоволенню. Зокрема, Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи ("Проніна проти України", N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006). На підставі викладеного та

Outcome: dismissed