Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-23 00:00:00

І.Стислий виклад позиції заявника та заінтересованої особи. Позивач [PERSON] звернулась до суду із позовною заявою про встановлення факту проживання однією сім`єю та визнання права власності. У своїм позові просить суд встановити факт постійного проживання її зі спадкодавцем [PERSON] однією сім`єю на час відкриття спадщини, тобто на день його смерті, а саме [INFO] ; визнати за нею в порядку спадкування право власності на 2/5 частки домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , яке залишилось після смерті [PERSON] . В позові посилається на те, що її родина постійно проживала в домоволодінні за адресою: [ADDRESS] частини якого на праві спільної власності в рівних долях на підставі свідоцтва від 13.02.1990 р. після смерті [PERSON] належали [PERSON] та [PERSON] . В свою чергу, [PERSON] отримала право власності на 2/5 вказаного домоволодіння на підставі договору дарування від 14.01.1965 р. Вона також проживала у вищевказаному домоволодінні, без реєстрації. [PERSON] - її батько, помер [INFO] . На момент його смерті у домоволодінні за адресою: [ADDRESS] також був зареєстрований співвласник домоволодіння [PERSON] . Таким чином, [PERSON] фактично прийняв спадщину після смерті свого сина [PERSON] , але не оформив своїх спадкових прав та не отримали відповідних правовстановлюючих документів. Її дідусь [PERSON] помер [INFO] , на момент його смерті у домоволодінні за адресою: [ADDRESS] , інших осіб зареєстровано не було. Проте, з 1991 року по теперішній час вона у вищевказаному домоволодінні постійно проживала, а також її мати [PERSON] , яка померла [INFO] . 10.03.2016р. вона звернулась із заявою щодо видачі свідоцтва про право на спадщину після померлого її дідуся [PERSON] до приватного нотаріуса Дніпродзержинського міського нотаріального округу Жидкова В.Ю., проте, приватним нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва на спадщину з огляду на пропуск строку на прийняття спадщини та на те, що відповідно до довідки про склад сім`ї зареєстрованих у житловому будинку, яку було видано квартальним комітетом №1 Заводського району м. Дніпродзержинська, в будинку [ADDRESS] , на момент смерті зареєстрованих разом з [PERSON] осіб не було. ІІ. Заяви, клопотання заявника та процесуальні дії суду: У судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав, посилалась на обставини зазначені в позові. Просить суд встановити факт постійного проживання позивача зі спадкодавцем [PERSON] однією сім`єю на час відкриття спадщини, тобто на день його смерті, а саме [INFO] ; визнати за позивачем в порядку спадкування право власності на 2/5 частки домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , яке залишилось після смерті [PERSON] . Представник відповідача Кам?янської міської Ради в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за відсутністю представника, прийняти рішення відповідно до чинного законодавства. Третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору, Приватний нотаріус Дніпродзержинського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Жидков В.Ю. у судове засідання не з`явився, надавши заяву, у якій не заперечує щодо задоволення позову. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона проживає за адресою: [ADDRESS] та є сусідкою позивача близько 30 років, позивач постійно проживала в будинку з батьками до часу смерті останніх. Свідок [PERSON] в судовому засідання пояснила, що вона є сусідкою позивача проживає за адресою: [ADDRESS] , вона з позивачем разом навчались у школі, в квартирі позивач жила з народження, але останні 6 років не живе в квартирі. Вислухавши представника позивача, свідків, вивчивши матеріали цивільної справи, дослідивши надані суду докази, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. 12 липня 2021 року ухвалою суду відкрито провадження по справі та призначено дату судового засідання. Ухвалою від 25 жовтня 2021 року витребувані матеріали спадкової справи. 22 грудня 2021 року ухвалою суду призначено справу до розгляду по суті. IV. Фактичні обставини, встановлені судом, зміст правовідносин з посиланням на докази. Як вбачається з матеріалів справи, батьками позивач [PERSON] є [PERSON] , який [INFO] помер (а.с.20) та [PERSON] , яка померла [INFO] (а.с.22), актовий запис № 1343 (а.с.11). Батьками [PERSON] є [PERSON] та [PERSON] (а.с.12). [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб 22 грудня 1989 року (а.с.18). Як вбачається з договору дарування укладеного 14 січня 1965 року власником 2/5 частки будинку [ADDRESS] є [PERSON] (а.с.13,14). Після смерті [PERSON] спадкоємцями 2/5 частки будинку [ADDRESS] стали [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину від 13.02.1990 року (а.с.19). Як встановлено судом, [PERSON] з 1966 року по час смерті був зареєстрований в будинку [ADDRESS] (а.с.50), також його син [PERSON] з 1979 року по день смерті був зареєстрований в будинку [ADDRESS] (а.с.51). Згідно до роз`яснення приватного нотаріуса Жидкова В.Ю. від 10.03.2016 р., в видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] позивачу було відмовлено, у зв`язку з пропущенням спадкоємцем [PERSON] строку для прийняття спадщини (а.с.23). Згідно до копії спадкової справи № 17/2016 від 10.03.2016 року заява про отримання свідоцтва про право на спадщину подано позивачем, інших спадкоємцем немає (а.с.42-59). Факт родинних стосунків між померлим [PERSON] та [PERSON] перевірено приватним нотаріусом Жидковим В.Ю. Окрім цього, як вбачається з роз`яснень приватного нотаріуса Жидкова В.Ю. від 10.03.2016 р., за даними спадкового реєстру спадкові справи після [PERSON] та [PERSON] не заводились. Відповідно до акту № 18/1/2 від 07 квітня 2021 року про підтвердження факту проживання особи, затвердженого посадовою особою відділу з питань діяльності ОСН та ОСББ Кам`янської міської ради Косенок Г.М., в результаті обстеження будинку [ADDRESS] [PERSON] проживає постійно без реєстрації за вказаною адресою з дня народження по теперішній час (а.с.25). V. Норми права, які застосовує суд, мотиви їх застосування. Згідно ч. 2 ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Відповідно до статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Частиною першою статті 1221 ЦК України передбачено, що місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Згідно зі статтею 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадщину почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняттям ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. У четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини (стаття 1264 ЦК України). Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування», при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини 2 статті 3 Сімейного кодексу України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки. Відповідно до ст.3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я утворюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Для набуття права на спадкування за законом на підставі статті 1264 ЦК України необхідне встановлення двох юридичних фактів: а) проживання однією сім`єю із спадкодавцем; б) на час відкриття спадщини має сплинути щонайменше п`ять років, протягом яких спадкодавець та особа (особи) проживали однією сім`єю. Обов`язковою умовою для визнання осіб членами сім`ї, крім власне факту спільного проживання, є наявність спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у спільних витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Відповідно до частини третьої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Отже, для підтвердження прийняття спадщини має значення встановлення факту постійного проживання спадкоємця за законом чи заповітом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Згідно з частиною першою статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Разом з тим незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК України). Частиною першою статті 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Однак відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України). Таким чином, спадкові права є майновим об`єктом цивільного права, оскільки вони надають спадкоємцям можливість успадкувати майно (прийняти спадщину), але право розпорядження нею виникає після оформлення успадкованого права власності у встановленому законом порядку. Нормами статті 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, не заборонених законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. При цьому в положенні п. 3.1 спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 року за №24-753/0/4-13, роз`яснено, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України). Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку, що [PERSON] з 1991 року до часу смерті з своєю онукою позивачем [PERSON] були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки та фактично по кровному спорідненню є членами сім`ї, батьки позивача також померли, а після діда залишилась спадщина, на даний час інших спадкоємців немає, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню. Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Outcome: approved