Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-25 00:00:00

Позиції сторін та учасників справ, заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі. [PERSON] звернулася до суду з позовом до Акціонерного товариства «Ідея Банк» в якому просить: 1)Визнати вимоги Акціонерного товариства «Ідея банк» до [PERSON] щодо сплати заборгованості за кредитним договором незаконним/неправомірним; 2)Визнати відсутність фінансової заборгованості за кредитним договором у [PERSON] перед Акціонерним товариством «Ідея банк»; 3)Визнати відсутність цивільних прав та зобов`язань за кредитним договором у [PERSON] перед Акціонерним товариством «Ідея банк»; 4)Визнати правочин щодо кредитування між [PERSON] та Акціонерним товариством «Ідея банк», таким, що не вчинявся; 5)Визнати договір про кредитування між [PERSON] та Акціонерним товариством «Ідея банк», таким, що не укладався. 6)Стягнути з Акціонерного товариства «Ідея банк» на користь позивача судові витрати по справі. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач покликається на те, що у березні місяці 2021 року їй стало відомо, у телефонній розмові, про існування фінансових претензій від представників АТ «Ідея банк» щодо боргу по споживчому кредитному договору, що начебто був укладений між відповідачем та позивачем. У березні місяці Позивач звернулась із письмовим запитом до відповідача з метою отримання копії споживчого кредитного договору та пояснень щодо боргу, який начебто утворився за цим договором, але відповідач ніякої відповіді не надав. Позивач стверджує, що вона не вчиняла правочинів із відповідачем, вважає кредитний договір таким, що не був укладеним, борг не визнає. Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 25.06.2021 року відкрито провадження, справу вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання у справі. 10 вересня 2021 року від представника відповідача на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник просить суд відмовити в задоволенні позов,у у зв`язку з його необґрунтованістю. 14 вересня 2021 року від позивача на адресу суду надійшла відповідь на відзив. Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 14.09.2021 року вирішено витребувати у Акціонерного товариства «Ідея Банк» належним чином засвідчені копії усіх наявних у банку договорів з [PERSON] , а також (у разі наявності) копії документів пов`язаних з виконанням даних договорів, зокрема: письмової згоди на факсимільне відтворення підпису [PERSON] із зразками власноручного особистого підпису [PERSON] ; документ, що підтверджує відкриття особового рахунку [PERSON] у Акціонерному товаристві «Ідея банк» із підписом [PERSON] ; виписки із особового рахунку [PERSON] , що відкритий в Акціонерному товаристві «Ідея банк»; касовий ордер щодо видачі грошових коштів [PERSON] . Акціонерним товариством «Ідея банк» із підписом [PERSON] ; копію підписаного належним чином акцепту [PERSON] на оферту Акціонерного товариства «Ідея банк»; інформацію щодо використання електронного підпису [PERSON] перетвореного у візуальну форму, в правочині між [PERSON] та Акціонерним товариством «Ідея банк»; копії первинних бухгалтерських документів, що підтверджують факт надання банківських послуг Акціонерним товариством «Ідея банк» [PERSON] 04.10.2021 року, на виконання ухвали про витребування доказів, документи надійшли до суду. Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 16.11.2021 року закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до розгляду по суті. Позивач подала клопотання про розгляд справи за її відсутності, згідно якого позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Представник відповідача у відзиві на позовну заяву просила проводити розгляд справи за її відсутності. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Фактичні обставини, встановлені судом, зміст спірних правовідносин, докази, оцінка доводів учасників справи, норми права та мотиви їх застосування та незастосування. Відповідно до частини першої статті 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Згідно зі статтею 55 Конституції України, кожному гарантується право на судовий захист. Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Позов - це вимога позивача до відповідача, спрямована через суд, про захист порушеного або оспорюваного суб`єктивного права та охоронюваного законом інтересу, яке здійснюється у визначеній законом процесуальній формі. Основними елементами, що визначають сутність будь-якого позову (індивідуалізуючі ознаки позову) являються предмет і підстава. Предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить постановити судове рішення. Вона опосередковується спірними правовідносинами - суб`єктивним правом і обов`язком відповідача. Підставу позову складають обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги. Такі обставини складають юридичні факти, які тягнуть за собою певні правові наслідки. Фактична підстава позову - це юридичні факти, на яких ґрунтуються позовні вимоги позивача до відповідача. Правова підстава позову - це посилання в позовній заяві на закони та інші нормативно-правові акти, на яких ґрунтується позовна вимога позивача. Позивач звертаючись до суду з позовом самостійно визначає у позовній заяві, яке його право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. У свою чергу, суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, у тому числі щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах. Оцінка предмету заявленого позову, а відтак наявності підстав для захисту порушеного права позивача про яке ним зазначається в позовній заяві здійснюється судом на розгляд якого передано спір крізь призму оцінки спірних правовідносин та обставин (юридичних фактів), якими позивач обґрунтовує заявлені вимоги При ухваленні рішення суд має з`ясовувати яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. Судом встановлено, що між АТ «Ідея Банк» і [PERSON] існує два діючих договори, а саме: Договір кредиту та страхування №Р25.00503.005316092 від 30.05.2019 та Угода про відкриття кредитної лінії та обслуговування кредитної карти та страхування №С-503-012018-20-980 від 24.01.2020. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч.1 ст. 1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі. Згідно ч. 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). У відповідності до ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Відповідно до ч.1,2 ст. 639 ЦК України, договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Згідно ч.1,2 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Відповідно до ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Відповідно до ч. 13 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи. Відповідно до ч.3 ст. 100 ЦПК України, учасники справи мають право подавати електронні докази в паперових копіях, посвідчених у порядку, передбаченому законом. Паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. З наданих представником відповідача копій Договору кредиту та страхування, паспорту споживчого кредиту до договору кредитного страхування, меморіальних ордерів, виписок по рахунках, розрахунку заборгованості, угоди про відкриття кредитної лінії, анкети-опитувальника фізичної особи від 30.01.2020 року вбачається, що між АТ «Ідея Банк» та [PERSON] існують договірні відносини. З огляду на зазначене, суд приходить до висновку, що твердження позивачки стосовно того, що вона не вчиняла з відповідачем жодних правочинів не відповідають дійсності та суперечать зібраним по справі доказам. Належних та допустимих доказів на підтвердження вказаної обставини [PERSON] суду не надано, натомість Договір кредиту та страхування №Р25.00503.005316092 від 30.05.2019 та Угода про відкриття кредитної лінії та обслуговування кредитної карти та страхування №С-503-012018-20-980 від 24.01.2020, укладені у спосіб, який не суперечить положенням чинного законодавства України. Отже, проаналізувавши доводи сторін, подані суду докази та фактичні обставини справи , суд приходить до наступного висновку. Позивачем заявлено вимоги про визнання вимоги Акціонерного товариства «Ідея банк» до [PERSON] щодо сплати заборгованості за кредитним договором незаконним/неправомірним, визнання у неї відсутності фінансової заборгованості за кредитним договором, визнання у неї відсутності цивільних прав та зобов`язань за кредитним договором та визнання правочинів щодо кредитування між позивачем та відповідачем, таким, що не вчинявся, а договору про кредитування таким, що не укладався. Обґрунтовуючи свою позицію позивач наводить низку положень Цивільного та Цивільного процесуального законодавства, Законів України «Про споживче кредитування», «Про електронні довірчі послуги», «Про електронні документи та електронний документообіг», «Про електронну комерцію» тощо. Також, позивач наводить практику Верховного Суду, яка, на її думку, повинна бути застосована у даній справі. З мотивів наведених у позовній заяві вбачається, що позивач вважає, що між нею та відповідачем відсутні будь-які цивільні права та зобов`язання, а це випливає з того, що нею не укладались жодні договори з банком. Відтак, усі наслідки, які застосовує банк, такі як нарахування боргу, пред`явлення вимоги тощо, за твердженням позивача, є неправомірними та незаконними. При цьому, з аналізу позовної заяви вбачається, що вона фактично ґрунтується на твердженні, що позивач не укладав жодних правочинів із банком, а тому усі претензії з боку відповідача до неї є незаконними. Як вже наведено вище, саме позивач визначає предмет та підстави позову і обирає спосіб відновлення порушених прав. Відповідач у відзиві навів те, що між позивачем та банком укладено п`ять кредитних договорів. В свою чергу, позивач подала відповідь на відзив, де нічого з цього приводу не зазначила. Зміст відзиву фактично зводиться до твердження «відсутність події (факту укладання правочину) є відсутність доказів зворотного». На противагу наведеному твердженню, банком суду представлені копії досліджених судом договір кредиту та страхування від 30.05.2019 року, меморіальні ордери, виписка з рахунку, розрахунок боргу, угода про відкриття кредитної лінії, анкета-опитувальник. Слід також відзначити, що наведені документи надані суду на виконання ухвали суду про задоволення клопотання позивача щодо витребування доказів. Таким чином, наведені докази надані суду за клопотанням позивача. Відповідно до статей 11-14 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини; 2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; 3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; 4) інші юридичні факти. Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства або договором, підставою виникнення цивільних прав та обов`язків може бути настання або ненастання певної події. Особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд. Нездійснення особою своїх цивільних прав не є підставою для їх припинення, крім випадків, встановлених законом. Особа може відмовитися від свого майнового права. Відмова від права власності на транспортні засоби, тварин, нерухомі речі здійснюється у порядку, встановленому актами цивільного законодавства. Особа може за відплатним або безвідплатним договором передати своє майнове право іншій особі, крім випадків, встановлених законом. Якщо законом встановлені правові наслідки недобросовісного або нерозумного здійснення особою свого права, вважається, що поведінка особи є добросовісною та розумною, якщо інше не встановлено судом. Цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства. Не допускаються використання цивільних прав з метою неправомірного обмеження конкуренції, зловживання монопольним становищем на ринку, а також недобросовісна конкуренція. У разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які встановлені частинами другою - п`ятою цієї статті, суд може зобов`язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом. Цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї. Виконання цивільних обов`язків забезпечується засобами заохочення та відповідальністю, які встановлені договором або актом цивільного законодавства. Особа може бути звільнена від цивільного обов`язку або його виконання у випадках, встановлених договором або актами цивільного законодавства. Надані відповідачем докази спростовують твердження позивача щодо того, що нею не укладено жодного правочину із відповідачем. Як наведено вище, суть позовної заяви зводиться до того, що оскільки вона не укладала жодних правочинів із відповідачем, то у неї немає жодних зобов`язань перед відповідачем. Наводячи вищевказані положення чинного законодавства та практику суду касаційної інстанції, позивач не зазначає, який саме з правочинів на які вказує банк вчинений з порушенням цих положень або спростовує твердження відповідача щодо правомірності заявлених вимог. Фактично у позовній заяві наведено цілу низку нормативних актів, але всі вони наведені в контексті твердження позивача про не укладення будь-яких правочинів з відповідачем. В свою чергу, доведення відповідачем факту наявності правочинів між ним та позивачем спростовує наведені твердження та свідчить про необґрунтованість заявлених вимог, адже такі заявлені та можуть бути задоволені (задоволені частково), лише за умови відсутності (неукладення) цих правочинів. При цьому, кожен з правочинів повинен бути оцінений окремо на предмет його відповідності вимогам законодавства. При цьому саме формулювання заявлених у прохальній частині позову вимог без посилання на конкретні правочини (договори), також вказує на необґрунтованість позову. Статтею 12 ЦПК України, встановлено принцип змагальності сторін в цивільному процесі, який полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, прямо встановлених Законом. При цьому сторона самостійно несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Обов`язок доведення своєї позиції за допомогою належних та допустимих доказів міститься і у ст. 81 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За таких умов суд може приймати та покладати в основу рішення по справі лише ті обставини, які були доведені сторонами за допомогою належних, достовірних, достатніх та допустимих доказів. Сторони самостійно визначають обсяг, зміст та достатність доказів, що надають до суду, а витребування таких доказів судом самостійно (з власної ініціативи) без наявності передбачених законом підстав у чітко визначених випадках було б порушення принципу змагальності сторін в судовому процесі, що є неприпустимим. З аналізу викладеного вище, за висновком суду, позивачем належними та допустимими доказами не доведено обставини викладені у позовній заяві. З огляду на викладене вище, виходячи із принципів верховенства права, виваженості, розумності та справедливості, суд доходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог [PERSON] та відсутність законних підстав для задоволення позовної заяви, а тому у задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed