Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-24 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Київської міської ради, в якому просить визнати за [PERSON] , [INFO] , право власності на квартиру [ADDRESS] , загальною площею 51,3 кв. м, жилою площею 31,3 кв. м, в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] . Свої вимоги, обґрунтовує тим, що з квітня 2012 року він проживав однією сім`єю зі своїм дядьком [PERSON] та тіткою [PERSON] , оскільки після смерті їхнього сина [PERSON] [INFO] , їм було важко доглядати за собою, вони були пов`язані спільним побутом, вели спільне господарство, мали взаємні права та обов`язки. Після смерті [PERSON] , його батьки: [PERSON] та [PERSON] прийняли спадщину, до якої входила 1/3 частка квартири за адресою: [ADDRESS] . [INFO] помер дядько позивача [PERSON] , поховання якого здійснював він. Після його смерті [PERSON] прийняла спадщину, яка складалась з Ѕ частки вищевказаної квартири. [INFO] померла [PERSON] , поховання якої також здійснював він. Приймаючи спадщину після смерті тітки, позивач звернувся до Дев`ятої Київської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини у визначений законом строк, оскільки рішенням Деснянського районного суду міста Києва було встановлено, що позивач проживав з [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] , однією сім`єю у період з квітня 2012 року по день її смерті [INFO] . Однак, нотаріусом було відмовлено у вчинені нотаріальної дії з огляду на те, що не було надано документів, які підтверджують право власності на квартиру. У зв`язку з вищевикладеним, позивач звернувся до суду за захистом своїх порушених прав та просить позов задовольнити в повному обсязі. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21 жовтня 2019 року для розгляду зазначеної позовної заяви визначено головуючого суддю Жовноватюк В. С. Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 04 листопада 2019 року вищевказану позовну заяву було залишено без руху. 15 листопада 2019 року позивачем усунуто недоліки. Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 19 листопада 2019 року у вказаній справі відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання. 31 січня 2020 року ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. 28 лютого 2020 року до суду надійшов відзив, в якому відповідач просив зупинити провадження у справі, оскільки рішення Деснянського районного суду міста Києва від 06 травня 2019 року щодо встановлення факту проживання позивача з тіткою однією сім`єю було ухвалено без залучення судом до розгляду заінтересованої особи - Київської міської ради, у зв`язку з чим, останньою було подано апеляційну скаргу, тому вважає за доцільне зупинити провадження до вирішення справи в Київському апеляційному суді. 10 вересня 2020 року позивачем подано до суду заяву про збільшення позовних вимог, оскільки постановою Київського апеляційного суду від 08 липня 2020 року рішення Деснянського районного суду міста Києва від 06 травня 2019 року щодо встановлення факту його проживання з тіткою однією сім`єю скасовано та заяву було залишено без розгляду, тому виникла необхідність просити суд також встановити факт проживання [PERSON] , [INFO] , із [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] , однією сім`єю у період з квітня 2012 року по день її смерті, а саме по [INFO] . Вказану заяву про збільшення позовних вимог, з урахуванням вимог пункту 2 частини другої статті 49 ЦПК України, було прийнято судом. Розпорядженням Виконуючого обов`язки керівника апарату Петухової А. О. від 03 лютого 2021 року № 95 призначено повторний автоматизований розподіл судової справи № 760/28936/19, провадження № 2/760/1783/21, у зв`язку з перебуванням головуючого судді Жовноватюк В. С. у відпустці у зв`язку з вагітністю та пологами. На підставі вищевикладеного та відповідно до Положення про автоматизовану систему документообігу суду для розгляду вказаної цивільної справи визначено головуючого суддю Ішуніну Л. М. Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 05 лютого 2021 року вказану справу прийнято до провадження та призначено судовий розгляд по суті. 19 березня 2021 року позивачем, засобами поштового зв`язку, подано до суду заяву про залучення до участі в справі в якості третьої особі [PERSON] , яку ухвалою суду від 08 квітня 2021 року було задоволено. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні підтримала позовні вимоги, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позові. Відповідач явку свого представника в судове засідання не забезпечив, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, про поважність причин неявки суд не повідомив. Третя особа в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином на підставі пункту 3 частини восьмої статті 128 ЦПК України, що підтверджується конвертами, які повернулися на адресу суду з відміткою «Адресат відсутній за вказаною адресою», про поважність причин неявки суд не повідомив. За загальним правилом частини першої статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. З огляду на викладене, суд вважає за можливе проводити розгляд справи у відсутність відповідача та третьої особи. Дослідивши матеріали справи та проаналізувавши надані докази, суд виходить з наступного. За загальним правилом статей 15,16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Судом установлено, що позивач є племінником померлого [PERSON] що підтверджується свідоцтвом про народження позивача, виданим 04 грудня 1955 року Октябирським бюро ЗАГС м. Київ УРСР серії [NUMBER] (а. с. 8), архівною довідкою про народження [PERSON] , який є батьком позивача, від 02 квітня 2019 року за № 02-1078 (а. с. 27), та посвідкою про народження [PERSON] , який є рідним братом батька позивача, серії [NUMBER] (а. с. 10). [PERSON] , який є батьком [PERSON] і [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть (повторне), виданим 08 квітня 1986 року народження ЗАГСом Залізничного району міста Києва серії [NUMBER] (а. с. 15). Батько позивача [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим 11 квітня 1983 року Дарницьким відділом ЗАГС м. Києва серії [NUMBER] (а. с. 14). [PERSON] перебував з 26 березня 1956 року у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про шлюб, виданим 26 травня 1956 року ЗАГС м. Челябинськ серії [NUMBER] (а. с. 10). З матеріалів справи вбачається, що від шлюбу вони мали спільного сина [PERSON] , [INFO] . З інформаційної довідки Комунального підприємства Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» від 12 жовтня 2018 року вбачається, що квартира за адресою: [ADDRESS] на праві власності зареєстрована за [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в рівних долях на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого відділом приватизації державного житла Залізничного району м. Києва від 24 квітня 1998 року, розпорядження № 19380 (а. с. 39). Встановлено, що [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим14 березня 2012 року Відділом держаної реєстрації актів цивільного стану Шепетівського міськрайонного управління юстиції у Хмельницькій області серії [NUMBER] (а. с. 11). [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим 09 лютого 2017 року Солом`янським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в м. Києві серії [NUMBER] (а. с. 31). [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим 01 вересня 2018 року Відділом державної реєстрації смерті Головного територіального управління юстиції у місті Києві серії [NUMBER] (а. с. 9) 10 жовтня 2018 року позивач звернувся до Дев`ятої Київської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] (а. с. 76). Однак, державним нотаріусом Русіною Н. О. 14 червня 2019 року було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, а саме - видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , з якою він проживав однією сім`єю понад 5 років до дня її смерті, оскільки у спадкоємця відсутні правовстановлюючі документи на спадкове майно (а. с. 38). Відповідно до частини другої статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. З цього законодавчо сформульованого поняття сім`ї випливає, що ознаками сім`ї є, зокрема, спільне проживання, спільний побут та ведення спільного господарства. В пункті 6 рішення Конституційного Суду від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 зазначено, що до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п. Для встановлення спільного проживання однією сім`єю до уваги беруться документи щодо місця реєстрації (фактичного проживання) чоловіка та жінки, фотографії певних подій, документи, що підтверджують придбання майна на користь сім`ї, витрачання коштів на спільні цілі (фіскальні чеки, договори купівлі-продажу, договори про відкриття банківського рахунку, депозитні договори та інші письмові докази) тощо. Аналогічна правова позиція міститься у постановах Верховного Суду від 16 січня 2019 року по справі № 343/1821/16-ц, від 17 січня 2019 року по справі № 644/4941/16-ц. Так, згідно з Актом від 05 квітня 2019 року, складеним майстром технічної дільниці № 1 Кудряшовим О. ЖЕД-301 Деснянського району міста Києва [PERSON] та [PERSON] з квітня 2012 року проживали та вели спільне господарство з позивачем за адресою: [ADDRESS] , до моменту їх смерті (а. с. 26). Крім того, з матеріалів справи вбачається, що витрати на поховання [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] були понесені позивачем, що підтверджується договором-замовлення надання додаткових ритуальних послуг від 13 березня 2012 року (а. с. 18), договором-замовлення № 10.2557 П на організацію та проведення поховання від 10 лютого 2017 року та фіскальним чеком про оплату від 10 лютого 2017 року (а. с. 19, 20), договором-замовлення № 198 про придбання-оформлення предметів і послуг похоронного призначення (а. с. 21), довідкою про поховання померлого громадянина [PERSON] на кладовищі м. Києва від 12 лютого 2017 року (а. с. 22), договір № б/н на придбання?оформлення предметів і послуг похоронного призначення (а. с. 23), довідкою про одержання праху № 2.100559К (а. с. 25). Також, допитані судом в якості свідків [PERSON] та [PERSON] підтвердили викладені позивачем обставини. Зокрема, свідок [PERSON] пояснила суду, що знайома з позивачем з 1969 року, вони є сусідами, неодноразово бувала вдома у позивача, з 2012 року бачила там [PERSON] та [PERSON] , вони всі проживали разом як одна сім`я. Свідок [PERSON] зазначила, що знає позивача протягом 20 років, у квітні 2012 року він забрав дядька [PERSON] та тітку [PERSON] до себе, оскільки вони були похилого віку та дітей не мали. Вона інколи заходила до позивача та бачила, що вони проживають всі разом як одна сім`я. Проживали разом з позивачем до їх смерті. Враховуючи вищевикладене, позивачем доведено належними та допустимими доказами факт проживання однією сім`єю з [PERSON] з квітня 2012 року по день її смерті, наявності спільного побуту, спільного відпочинку, та ведення спільного господарства. Відповідно до статей 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно з частиною першою статті 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Відповідно до статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. З інформаційної довідки із Спадкового реєстру № 53619975 віл 10 жовтня 2018 року (а. с. 80) судом установлено, що [PERSON] заповіту складено не було. Статтею 1258 ЦК України передбачено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Відповідно до статті 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали із спадкодавцем однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 21 Постановивід 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 Сімейного кодексу України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім`ї, тощо. З копії спадкової справи після смерті [PERSON] вбачається, що заяву про прийняття спадщини після її смерті подав позивач [PERSON] та його брат [PERSON] . Інші спадкоємці відсутні. Ураховуючи те, що позивач [PERSON] проживав із спадкодавцем [PERSON] однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини, то він має право на спадкування за законом у четверту чергу, а його брат [PERSON] відноситься до наступної черги спадкування за законом - п`ятої. Інших спадкоємців немає. Отже спадкоємцем після смерті [PERSON] , ураховуючи вищевказані вимоги закону, є позивач [PERSON] . Відповідно до частини першої статті 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно до нотаріуса, який відповідно до вимог статті 68 Закону України «Про нотаріат» при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом перевіряє факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства за законом осіб, які подали заяву про видачу свідоцтва та склад спадкового майна. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення у нотаріальному порядку. Як вже встановлено судом з наданої до суду копії спадкової справи № 734/2018 стосовно померлої [INFO] [PERSON] , позивач 10 жовтня 2018 року звернувся до Дев`ятої Київської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, однак державним нотаріусом винесено постанову від 14 червня 2019 року про відмову у вчиненні відповідної нотаріальної дії, оскільки у нього відсутні правовстановлюючі документи. Згідно з вимогами статей 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до частини шостої статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідач наведені позивачем обставини не спростував. Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, враховуючи, що позивач проживав із спадкодавцем однією сім`єю шість років до часу відкриття спадщини, приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача і їх задоволення, та визнання права власності за позивачем на квартиру за адресою: [ADDRESS] . З огляду на викладене,

Outcome: approved