Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-26 00:00:00

11.08.2021 позивачі звернулися до суду з позовом, уточнивши який просили суд встановити юридичний факт, що свідоцтво про право власності на житло, зареєстроване в Криворізькому БТІ у реєстрову книгу за № 7/2П-533-4113, а саме на квартиру [ADDRESS] , видане на ім`я [PERSON] та членам її сім`ї [PERSON] , [PERSON] , фактично належало [PERSON] та членам її сім`ї [PERSON] , [PERSON] . Крім цього, просили визначити, що частка [PERSON] , померлої [INFO] , в праві спільної сумісної власності на вказану квартиру, за її життя складала 1/3 частину, а частка [PERSON] та [PERSON] (нині [PERSON] ), в праві спільної сумісної власності на вказану квартиру складає, по 1/3 частині, кожному. Крім цього, [PERSON] просив суд визнати за ним право власності на 1/3 частину вище вказаної квартири, в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , померлої [INFO] . В обґрунтування позову вказували, що [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] (нині [PERSON] ), на праві спільної сумісної власності належала квартира [ADDRESS] , про що їм видано свідоцтво про право власності на житло. [INFO] померла [PERSON] , відповідно дружина та мати позивачів, після смерті якої відкрилася спадщина на частину вказаної квартири, при цьому донька [PERSON] заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори не подавала. 23.06.2021 [PERSON] звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті дружини, з якою він разом проживав до дня її смерті, однак постановою нотаріуса йому відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з тим, що нотаріусом виявлено розбіжності в написанні прізвища спадкодавця в документах, що посвідчують право власності та в реєстрації права власності, а також у зв`язку з невизначеністю за життя спадкодавця часток квартири, що належала спадкодавцю та членам її сім`ї. Вказане зумовлено тим, що в свідоцтві про право власності на квартиру допущено помилку в написанні їх прізвищ, зумовлену неправильним переведенням прізвища з російської на українську мови, а саме замість « [PERSON] » помилково вказано « [PERSON] », що не збігається з прізвищем спадкодавця в свідоцтві про смерть та з записами в документах позивачів, що посвідчують їх особу. Свідоцтво, що посвідчує право власності на спадкове майно видано радгоспом «Криворізький тепличний комбінат», яке нині не функціонує, а Новопільська сільська рада повідомила позивачів щодо неможливості внесення змін до правовстановлюючого документа в позасудовому порядку. Вказане перешкоджає позивачам реалізувати своє право на вказану квартиру, в тому числі отримати спадщину після смерті [PERSON] . Позивачі зазначали, що будь-яких домовленостей між ними, в тому числі за життя [PERSON] , щодо зміни розміру часток у праві спільної власності між ними не укладалося, а тому просили суд визначити, що кожному з них на праві приватної власності належить, а [PERSON] за її життя належала, 1/3 частина вказаної квартири. Позивач [PERSON] вважав за необхідне визнати за ним в судовому порядку право власності в порядку спадкування після смерті [PERSON] , на 1/3 частину вказаної квартири, що належала їй за життя. Позивачі та їх представник [PERSON] в судове засідання не з`явилися, від представника позивачів надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити. Відповідач Новопільська сільська рада Криворізького району Дніпропетровської області участь представника у розгляді справи не забезпечила, надала суду заяву про розгляд справи за відсутності представника. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалася, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що заява підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , яка доводилася дружиною [PERSON] та матір`ю [PERSON] , яка одружившись змінила прізвище на « [PERSON] », що відповідно підтверджується копіями паспортів позивачів (а.с. 5-8), копією свідоцтва про укладення шлюбу між [PERSON] та [PERSON] , яка при одруженні змінила прізвище на « [PERSON] » (російською мовою) (а.с. 9), свідоцтвом про народження [PERSON] , [INFO] (а.с. 10), копією свідоцтва про шлюб [PERSON] з [PERSON] (а.с. 13), а також копією свідоцтва про смерть [PERSON] (а.с. 14). За життя [PERSON] , їй та членам її сім`ї [PERSON] та [PERSON] (нині [PERSON] ), видавалося свідоцтво про право власності на житло радгоспом «Криворізький тепличний комбінат», на двокімнатну квартиру [ADDRESS] , загальною площею квартири 48 кв.м. Свідоцтво видано згідно наказу органу приватизації № 67 від 06.04.1993, згідно з законом «Про приватизацію державного житлового фонду», зареєстровано в Криворізькому БТІ на праві приватної власності у реєстрову книгу за № 7/2п-533-4113 (а.с. 11-12). Розпорядженням голови Новопільської сільської ради від 10.02.2016 [ADDRESS] перейменовано на [ADDRESS]. Як слідує з матеріалів спадкової справи після смерті [PERSON] , з заявою про прийняття спадщини після її смерті звернувся виключно позивач [PERSON] - її чоловік. Заповіту від імені [PERSON] не посвідчувалося, разом з нею на день її смерті проживав виключно чоловік - [PERSON] , який звернувся до нотаріуса з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, але нотаріусом йому відмолено у видачі свідоцтва про право на спадщину, про що видано постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 23.06.2021 року (а.с. 66-79). Як слідує з постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії, підставою для відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину [PERSON] стала розбіжність в написанні прізвища спадкодавця в документах що посвідчують право власності та в реєстрації права власності, а також у зв`язку з невизначеністю за життя спадкодавця часток квартири, що належала спадкодавцю та співвласникам. Запропоновано звернутися до суду для встановлення факту належності вищевказаного свідоцтва про право власності померлій та для визначення часток, що належали померлій та співвласникам у праві спільної сумісної власності на вказану квартиру (а.с. 81). Згідно висновку про оцінку майна, вартість вказаної квартири складає 80819 грн. (а.с. 17). Як зазначали позивачі, за життя [PERSON] , вони жодних договорів щодо зміни часток у праві спільної власності не укладали, частки не визначали та їх розмір не змінювали. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», в редакції, що діяла станом на дату виникнення спірних правовідносин (06.04.1993 рік), приватизація державного житлового фонду здійснювалася уповноваженими на це органами, передача займаних квартир (будинків) здійснювалася в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім`ї, які постійно мешкають в даній квартирі (будинку), в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов`язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку). Передача квартир (будинків) у власність громадян здійснювалася на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина. Як слідує з свідоцтва про право власності на житло - квартиру [ADDRESS] , вказане свідоцтво видано [PERSON] та членам її сім`ї [PERSON] та [PERSON] , в порядку приватизації, при цьому в свідоцтві не визначено на праві якої саме власності, приватної спільної сумісної чи спільної часткової передано майно, разом з тим, частки співвласників не визначено. Відповідно до ст. 112 ЦК УРСР, майно може належати на праві спільної власності двом або кільком колгоспам чи іншим кооперативним та іншим громадським організаціям, або державі і одному чи кільком колгоспам або іншим кооперативним та іншим громадським організаціям, або двом чи кільком громадянам. Розрізняється спільна власність з визначенням часток (часткова власність) або без визначення часток (сумісна власність). Аналогічні норми містить ст. 368 ЦК України, яка визначає, що спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Відповідно до ст. 370 ЦК України, співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Оскільки в свідоцтві про право власності на житло, частки співвласників не визначені, між ними за життя [PERSON] не укладалися угоди про зміну часток у праві спільної власності, суд приходить до висновку, що вказане майно належало їм саме на праві спільної сумісної власності, в якій частки кожного з співвласників є рівними, кожному з них належало право власності на 1/3 частину вказаного майна, а тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню, з визначенням, що кожному з позивачів належить право власності на 1/3 частину вищевказаної квартири, а [PERSON] , за її життя належало право власності на 1/3 частину вказаної квартири. Однак, як слідує з свідоцтва про право власності на житло, в ньому допущено описку з зазначенні прізвищ співвласників, а саме замість дійсного прізвища « [PERSON] », помилково вказано « [PERSON] ». Той факт, що дійсне прізвище співвласників саме « [PERSON] » підтверджується паспортом позивача [PERSON] та свідоцтва про смерть [PERSON] , а також свідоцтвом про одруження [PERSON] , де їх прізвище українською мовою вказано саме як « [PERSON] ». Помилка в написанні прізвища співвласників у свідоцтві про право власності на житло, на переконання суду, зумовлена неправильним перекладом прізвища " [PERSON] " з російською на українську мову (а.с. 5,9-10, 11,13-14). Вказані обставини перешкоджають позивачам реалізувати, зареєструвати своє право власності на майно, а також право на спадкування [PERSON] , у зв`язку з чим вони звернулися до суду з вказаною позовною заявою. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних справ, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть встановлюватися факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Згідно з п. 7 Постанови Пленуму ВСУ № 7 від 30.05.2008 «Про судову практику у справах про спадкування», суд вправі розглядати справи про встановлення факту родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину. Відповідно до п. 12 Постанови Пленуму ВС України № 5 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Оскільки факт допущення помилок в написанні прізвища співвласників вищевказаної квартири, в тому числі спадкодавця [PERSON] , доведено в судовому засіданні, судом встановлено, що дійсне прізвище спадкодавця та членів її сім`ї - « [PERSON] », а не « [PERSON] », при цьому допущені помилки перешкоджають позивачам реалізувати право на вказане майно, в тому числі право на його спадкування, позивачі позбавлені можливості встановити такі факти у позасудовому порядку у зв`язку з припиненням існування радгоспу, що видав вказане свідоцтво, тому суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог у частині визнання юридичного факту належності позивачам [PERSON] та [PERSON] , а також належності за життя [PERSON] , кожному з них, свідоцтва про право власності на квартиру [ADDRESS] . Разом з тим, суд вважає такою, що не підлягає задоволенню як передчасна, позовну вимогу позивача [PERSON] про визнання за ним права приватної власності на частку квартири, що за життя належала [PERSON] , в порядку спадкування за законом. Так, відповідно до ст. 4 ЦПК України, захисту в судовому порядку підлягають лише порушені, невизнані та оспорюванні права та інтереси. В даній справі судом встановлено, що нотаріус, до функцій якого віднесено видача свідоцтв про право на спадщину, відмовив позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину лише у зв`язку з відсутністю факту належності спадкодавцю свідоцтва про право на спадкове майно та не визначенням часток померлої у спільному майні. Порушене право в даному випадку відновлюється шляхом встановлення факту належності правовстановлюючого документа та визначення часток співвласників у спільному майні. Відповідно, у разі набрання вказаним рішенням суду законної сили, позивач має право звернутися до нотаріуса з вказаним рішенням суду та оформити право на спадщину у визначеному законом порядку. Відповідно до абз. 2 п. 23 Постанови Пленуму ВС України № 7 від 30.05.2008 «Про судову практику у справах про спадкування», свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. Беручи до уваги викладене, суд приходить до висновку, що вимоги позивача [PERSON] про визнання права власності в порядку спадкування після смерті [PERSON] , є передчасними.

Outcome: partial