Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-31 00:00:00

У червні 2021 року позивач звернувся до Подільського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 09.12.2012 між ним та відповідачем було зареєстровано шлюб, від якого у них є малолітня донька [PERSON] , [INFO] . Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 27.06.2019 шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. З березня 2018 року відповідачка проживає окремо, за весь час з донькою не бачилася та з нею не спілкується, участі у вихованні та догляді за донькою взагалі не бере, не займається її фізичним, моральним та духовним розвитком, матеріальної допомоги не надає. Ухвалою від 01.10.2021 прийнято справу до розгляду та відкрито провадження по справі за вищевказаним позовом з призначенням розгляду в порядку загального позовного провадження, надано відповідачу строк для подання відзиву на позов, а позивачу відповіді на відзив. Відповідач у встановлений строк без поважних причин відзив на позов не надала, тому суд вирішив справу за наявними матеріалами у відповідності до ч. 8 ст. 178 ЦПК України. Ухвалою від 30.11.2021 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги у повному обсязі, просив позбавити відповідача батьківських прав, обґрунтовуючи це тим, що відповідачка не займається вихованням дитини, не дбає про її духовний та моральний розвиток, самоусунулася від виконання своїх батьківських обов`язків щодо доньки. Відповідач в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином. Представник третьої особи Служби у справах дітей Петрівської сільської ради подала заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій позовні вимоги підтримала. Представники третіх осіб Вільшанської сільської ради Житомирського району Житомирської області та Служби у справах дітей та сім`ї Подільської районної у м. Києві державної адміністрації в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, повно і всебічно оцінивши всі фактичні обставини справи та докази, які мають значення для розгляду справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , є батьками малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , що підтверджено свідоцтвом про народження серія [NUMBER] від 22.08.2012, виданим Виконавчим комітетом Новопетрівської сільської ради Вишгородського району Київської області, про що зроблено актовий запис № 84. Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 27.06.2019 по справі №363/423/19 шлюб між сторонами розірвано. На час розгляду справи дитина проживає разом із позивачем за адресою: [ADDRESS] . Із матеріалів справи вбачається, що матір дитини проживає окремо та з часу припинення спільного проживання з дитиною жодного з покладених законом на батьків обов`язків не виконує, не бере участі у вихованні дитини, не цікавиться її життям, не відвідує її. Згідно висновку органу опіки та піклування Петрівської сільської ради від 25.05.2021 позбавлення батьківських прав гр. [PERSON] [INFO] , щодо її малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , визнано доцільним. Статтею 11 Закону України "Про охорону дитинства" передбачено, що кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Відповідно до ст. 150 Сімейного кодексу України, ч. 1 ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства" батьки зобов`язані виховувати свою дитини, піклуватися про його здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток дитини, забезпечити одержання ним повної загальної середньої освіти, готувати дитину до самостійного життя. Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, якщо батьки ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, то вони можуть бути позбавленні батьківських прав. Як встановлено в судовому засіданні, Відповідач самоусунулася від своїх батьківських обов`язків, не дбає про фізичний та розумовий розвиток своєї доньки, не забезпечує її матеріально. За змістом роз`яснень, викладених у п. 15, 16, 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконання ним батьківських обов`язків. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька, так і для дитини (ст. 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Як вбачається з матеріалів справи, відповідачу достеменно відомо про розгляд даної справи, але вона жодного разу не з`явилася в судові засідання, своїх доказів на спростування доводів та доказів сторони позивача не подала, що свідчить про байдужість відповідача до вирішення даної справи та долі її дитини. Відповідно до ст. 12 ч. 2 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Вказані обставини дають суду підстави дійти висновку про те, що відповідач, маючи об`єктивну можливість до виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, ухиляється від їх виконання, що є підставою для позбавлення її батьківських прав. Статтею 8 ч. 2 Конвенції про права дитини від 20.11.89 р. (з ост.змінами), яка ратифікована постановою Верховної Ради України N 789-XII від 27.09.91 р., передбачено, що Україна, як держава-учасниця, зобов`язана поважати право дитини на збереження індивідуальності, включаючи сімейні зв`язки. В силу ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Судом встановлені факти, які свідчать, що відповідачка свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, в зв`язку з чим суд, як крайньою мірою, вважає за необхідне позбавити відповідачку батьківських прав відносно її малолітньої дитини. Декларацією прав дитини проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Відповідно до вимог ст. 164 СК України позбавлення батьківських прав є правовим способом захисту прав і інтересів дитини. Враховуючи те, що матеріалами справи підтверджується відсутність належної уваги до дитини з боку матері, небажання відповідача та її свідоме ухилення займатися вихованням дитини, спілкуватися з нею, суд дійшов висновку про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача, оскільки це буде відповідати інтересам дитини. Вказані обставини дають суду підстави зробити висновок, що позовні вимоги про позбавлення батьківських прав є обґрунтованими та заснованими на законі, знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду, в зв`язку з чим підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 166 ч. 1 СК України для відповідача настають правові наслідки позбавлення її батьківських прав. Між тим, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини (ст. 166 ч. 2 СК України). Згідно ст. 164 ч. 6 СК України копія рішення після набрання ним законної сили підлягає направленню до Виконавчого комітету Новопетрівської сільської ради Вишгородського району київської області, як органу державної реєстрації за місцем реєстрації народження дитини. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений при подачі позову судовий збір в розмірі 908,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved