Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-27 00:00:00

13.01.2022 представник позивача [PERSON] адвокат Дем`яненко О.А. звернувся до Кам`янського районного суду із заявою про ухвалення додаткового рішення, де просить ухвалити додаткове судове рішення, яким стягнути з АТ «Перший Український Міжнарожний Банк» на користь [PERSON] понесені судові витрати по оплаті професійної правничої допомоги авдоката в розмірі 3500 грн. Свої вимоги мотивує тим, що рішенням Кам`янського районного суду Черкаської області від 10.01.2022 у справі №696/1126/21 задоволено позов [PERSON] та АТ «ПУМБ» про визнання виконавчого напису нотаріуса Києво-Святошинського РНО Грисюк О.В. таким, що не підлягає виконанню. Однак судом в рішенні не повністю відображено питання про судові витрати, а саме стягнення з відповідача понесених позивачем судових витрат по оплаті правничої допомоги адвоката. Сторони в судове засідання не з`явились. Про час та місце слухання справи повідомлялися належним чином. Відповідно до ч. 2\~ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Згідно зі статтею 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги. Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України). Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Разом із тим чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. Відповідно до положень частини першої, пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з частинами першою-шостою статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Отже, зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зроблено висновок, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. На підтвердження понесених витрат стороною позивача надано договір про надання професійної правничої допомоги №32/21 від 07.06.2021, укладений між адвокатом Дем`яненко О.А. та Олексенком В.В. Пунктом 3 вказаного договору визначено, що за надання правничої допомоги Клієнт сплачує Адвокату гонорар в розмірі 25 % мінімальної заробітної плати встановленої на день оплати, за годину роботи Адвоката. В матеріалах справи наявний акт прийому-передачі наданих послуг від 18.11.2021 відповідно до якого адвокат Дем`яненко О.А. надав, а [PERSON] прийняв правову допомогу на загальну суму 3500 грн., а саме: первинна консультація, вивчення документів та погодження правової позиції (750 грн.), аналіз законодавства та останньої практики Верховного суду зі спірного питання (500 грн.), складання позовної заяви про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню (1500 грн.), підготовка клопотання про забезпечення позову (750 грн.). Відповідно до квитанції №б/н про оплату правничої допомоги від 18.11.2021, на підставі договору №32/21 [PERSON] надано правову допомогу та отримано адвокатом Дем`яненком О.А. гонорар в розмірі 3500 грн. Згідно практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, як зазначено в п. 95 Рішення у справі Баришевський проти України від 26.02.2015р., п. 88 Рішення у справі Меріт проти України від 30.03.2004р., заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише в разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява N 19336/04). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Аналогічні висновки викладені також у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19). Згідно ч. 6 ст. 137 ЦПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Як встановлено судом, із матеріалів справи, відсутнє клопотання про забезпечення позову, яке включення до розрахунку витрат за послуги адвоката, що значиться у акті на суму 750 грн. Суд прийшов до висновку, що розмір витрат, понесених позивачем [PERSON] на правничу допомогу є співмірним з складністю справи та виконаною адвокатом роботою, часом, витраченим адвокатом на виконання цих робіт, обсягом наданих послуг, значенням справи для позивача, окрім витрат на підготовку клопотання про забезпечення позову. Матеріали справи не містять клопотань до суду про зменшення витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, так само, як не містять заяв (розрахунків) про неспівмірність витрат на оплату правничої допомоги. За наведених\~обставин,\~враховуючи співмірність\~витрат із\~складністю справи,\~ціною позову\~та обсягом\~виконаних робіт,\~які частково\~документально підтверджені\~у суду\~відсутні правові\~підстави для\~відмови у\~задоволенні позовної\~вимоги про\~стягнення з\~відповідача на\~користь позивача\~2750\~грн.\~витрат на\~правову допомогу. Враховуючи наведене та

Outcome: partial