Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-25 00:00:00

Позивач звернувся до Орджонікідзевського міського суду з позовною заявою до відповідача про стягнення безпідставно набутих грошових коштів. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що він мав намір придбати у власність житловий будинок [ADDRESS] , який відповідач отримала одержала у спадщину після померлої матері. Однак, виявилося, що всіх необхідних документів у [PERSON] на вказаний житловий будинок не було та відповідач пояснила позивачу, що документи знаходяться у нотаріуса в стадії оформлення та через 25 днів вона їх забере і тоді вони укладуть договір купівлі-продажу. Позивач зі своєю дружиною погодилися почекати 25 днів. Тоді [PERSON] повідомила [PERSON] про те, що вона має намір отримати від останнього частину грошових коштів в рахунок платежів за договором купівлі-продажу. 17 серпня 2021р. позивач передав відповідачу авансом 500 доларів США, на що остання написала власноруч розписку та вказала термін повернення грошових коштів 01.11.2021р. Через 25 днів позивач звернувся до відповідача щоб нотаріально укласти договір купівлі-продажу житлового будинку, але відповідач запевнила, що документи ще не готові та треба почекати ще деякий час. 29.10.2021р. позивач повідомив відповідача, що вона 01.11.2021р. має повернути йому його грошові кошти. Тоді, починаючи з 12.11.2021р. відповідач взагалі перестала відповідати на телефонні дзвінки, що стало підставою для звернення до суду з даним позовом. Позивач в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання повторно не з`явилася, про час та місце розгляду була повідомлена належним чином, про що свідчить особистий підпис у поштовому повідомленні, причини своєї неявки суду не повідомила, відзив не надала. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. 26.01.2022р. судом постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Суд, дослідивши матеріали справи і оцінивши їх в сукупності, прийшов до наступного висновку. Як встановлено в судовому засіданні, [PERSON] взяла у [PERSON] авансом 500 доларів США під купівлю будинку, яку зобов`язалась повернути 01.11.2021р. Крім того, [PERSON] вказала номера купюр вказаних грошових коштів. Так, [PERSON] мала намір продати [PERSON] житловий будинок [ADDRESS] , який вона отримала у спадщину після померлої матері. Разом з тим, як вбачається із Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, відносно власника житлового будинку [ADDRESS] , в зазначених реєстрах відсутня державна реєстрація прав власності на вказаний житловий будинок. Таким чином, оскільки вказаний будинок не належить на праві власності [PERSON] , остання не може його продати, а [PERSON] відповідно не може його придбати. На даний час відповідач не повернула позивачу грошові кошти. Так, згідно ст.\~570\~ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом. Якщо договору, який би за своєю формою та змістом відповідав вимогам закону, між сторонами укладено не було, а сторони лише домовилися укласти такий договір в майбутньому, передана грошова сума є авансом, який підлягає поверненню. Зазначена правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 13 лютого 2013 року у справі № 6-176цс12 та від 25 вересня 2012 року у справі № 6-82цс13. У відповідності до ч.1, ч.2\~ст.1212 ЦК України\~особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення\~ст.1212 ЦК України\~застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Права особи, яка вважає себе власником майна, підлягають захисту шляхом задоволення позову до володільця, з використанням правового механізму, установленого\~ст. 1212 ЦК України\~у разі наявності правових відносин речово-правового характеру безпосередньо між власником та володільцем майна. Такий спосіб захисту можливий шляхом застосування кондикційного позову, якщо для цього існують підстави, передбачені\~ст. 1212 ЦК України, які дають право витребувати у набувача це майно. Отже, норми\~ст. 1212 ЦК України\~застосовуються до позадоговірних зобов`язань. Враховуючи, що між сторонами по справі відсутні належним чином оформлені договірні відносини щодо купівлі-продажу квартири, отже кошти в розмірі 500 доларів США відповідачка отримала від позивачки без достатньої правової підстави. Відтак і повернення коштів має відбуватися на підставі положень\~ст. 1212 ЦК України\~не залежно від того, з чиєї вини не було укладено договір купівлі-продажу. Така правова позиція відповідає висновкам Великої Палати Верховного суду, викладеним у постановах від 04 грудня 2019 року у справі № 917/1739/17 та від 31 січня 2020 року у справі № 161/17945/18. Будучи зобов`язаною в силу\~ст.1212 ЦК України\~повернути аванс з моменту відмови позивача від укладення договору купівлі-продажу квартири, коли фактично відпала підстава для утримування авансу, відповідачка не надала належних і допустимих доказів зволікання позивача у отриманні у неї спірної суми. Разом з тим, відповідно до\~ст. 614 ЦК України\~тягар доказування відсутності своєї вини лежить на особі, яка порушила зобов`язання. Враховуючи викладене, беручи до уваги те, що відповідач відзив не надала та жодним чином не спростувала доводи позивача, суд доходить висновку, що позов підлягає до задоволення у повному обсязі. Водночас, суд враховує, що згідно ч.1, ч.2 ст.533 ЦК України,\~грошове зобов`язання\~має бути\~виконане в\~гривнях.\~Якщо у\~зобов`язанні\~визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Відповідно до ч. 1\~ст. 192 ЦК України\~гривня є законним платіжним засобом на території України. Відповідно до ч. 2\~ст. 192 ЦК України\~іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Такими випадками є ст.193, ч. 4 ст.654 ЦК України,Закон України від 16 квітня 1991 року № 959-XII "Про зовнішньоекономічну діяльність", Декрет Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93, Закон України від 23 вересня 1994 року № 185/94ВР "Про систему валютного регулювання і валютного контролю". Отже, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Разом із тим ч.2 ст.\~533\~ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов`язанням, визначається в гривні за офіційним курсом Національного банку України. Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що незалежно від валюти боргу (тобто грошової одиниці, в якій обчислена сума зобов`язання), валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобов`язання і фактичного його виконання є національна валюта України - гривня. Відтак, у національній валюті України підлягають стягненню і інші складові грошового зобов`язання, передбачені, зокрема, у ст.\~1048\~ЦК України (постанова ВСУ 02.07.2014р. по справі №6-79цс14). Пленум Верховного Суду України у п. 14 своєї постанови №\~14\~від 18\~грудня 2009\~року «Про\~судове рішення\~у цивільній\~справі» розтлумачив, що згідно з частиною першою статті 192\~ЦК законним платіжним засобом, обов`язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України гривня. У зв`язку з цим при задоволенні позову про стягнення грошових сум суди повинні зазначати в резолютивній частині рішення розмір суми, що підлягає стягненню, цифрами і словами у грошовій одиниці України гривні. У разі пред`явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення. Згідно відомостей, які містяться на офіційному веб-порталі Національного банку України (https://bank.gov.ua) офіційний курс гривні до іноземної валюти долар США станом на 26.01.2022р. встановлено у розмірі 28,6658 грн. за долар США. Таким чином\~сума боргу,\~яка підлягає\~стягненню із\~відповідача станом\~на день\~ухвалення рішення суду, за офіційним курсом НБУ становить 14332,90 грн. Крім того, на підставі ст.\~141\~ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 908,00 грн. сплаченого судового збору. На підставі ст.\~526,\~570,\~629 ЦК України, ст.5,\~7,10,12,13,141,259,263,265,273,ЦПК України, суд, -

Outcome: approved