Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-30 00:00:00

Позивач [PERSON] 24.11.2020 звернувся до Київського районного суду м.Харкова із позовною заявою до відповідача [PERSON] , відповідно до якої просить розірвати шлюб, укладений між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований Московським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, актовий запис за №1273.. Обгрунтовуючи заявлені вимоги позивач посилається на те, що 26.09.2014 між ним та відповідачем зареєстровано шлюб ,від якого сторони мають спільну дитину, [PERSON] , [INFO] . Вказує, що протягом останніх декількох місяців шлюбні відносини між сторонами фактично припинились, сімейне життя не склалось у зв`язку з тим, що подружжя має різні погляди на життя, не в змозі дійти до єдиної думки при вирішенні сімейних та побутових проблем, протягом тривалого часу не підтримують шлюбних стосунків та не ведуть спільного господарства, шлюб носить формальний характер, поновлювати сімейно-шлюбні відносини сторони бажання не мають, а тому збереження шлюбу суперечитиме спільним інтересам подружжя. Спір щодо поділу майна між подружжям відсутній. Позивач зауважив, що сторони проживають окремо за обопільною згодою, що не пов`язана з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми чи інших поважних причин, та при таких обставинах сім`я фактично розпалась і поновити сімейні відносини неможливо. Позивач наполягає на розірванні шлюбу. На підставі викладеного позивач звернувся до суду з даним позовом. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24.11.2020 справу передано для розгляду судді Садовському К.С. Відповідно до вимог ч.6 ст.187 ЦПК України у разі якщо відповідачем у позовній заяві вказана фізична особа, яка не є суб`єктом підприємницької діяльності, суд не пізніше двох днів з дня надходження позовної заяви до суду звертається до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) такої фізичної особи. На виконання вказаних вимог судом 29.07.2021, 06.09.2021 було сформовано та направлено запити до органів реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання фізичної особи - відповідача у справі та 30.12.2020 отримано відповідну довідку. Ухвалою суду від 27.01.2021 відкрито спрощене позовне провадження у справі з повідомленням (викликом) сторін. Ухвалою суду від 14.06.2021 провадження по справі було зупинено та надано сторонам по справі строк для примирення - чотири місяці. Ухвалою суду від 08.12.2021 провадження по справі було відновлено, призначено справу до судового розгляду. У судове засідання позивач не з`явився, до канцелярії суду представником позивача подано заяву про проведення судового засідання у відсутність позивача та представника, зазначено, що позов підтримують за просять задовольнити. Відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідач у судове засідання не з`явилась, про дату, час і місце проведення судового засідання повідомлена, про причини неявки у судове засідання не повідомила, будь-яких заяв чи клопотань до суду не надходило. Відповідно до ч.3 ст.131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Згідно ч.1 ст.44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Беручи до уваги ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод Ради Європи від 4 листопада 1950 року, що набрала чинності для України 11.09.1997 року, яка передбачає право кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом. Слід зазначити, що провадження по даній справі відкрито ще 27.01.2021, копію вказної ухвали разом із примірником позовної заяви отримала 07.04.2021, тобто визначений судом стсрок для подачі заяв по суті справи закінчився, наданий сторонам строк для примирення закінчився, тому наразі у суду відсутні правові підстави для відкладення судового розгляду, оскільки подальше його відкладення буде порушувати права позивача на своєчасний судовий розгляд справи. Згідно ч.1 ст.223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Враховуючи, що сторони належним чином повідомлені про дату, час і місце даного судового засідання, подали до суду заяви про розгляд справи без їх участі, суд вважає можливим провести судовий розгляд справи. Частиною 1 ст.2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 3 статті 129 Конституції України визначено основні засади судочинства, однією з яких, згідно пункту 3 вказаної статті, є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод всі судові процедури повинні бути справедливими. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлені наступні фактичні обставини. 26 вересня 2014 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб, про що 26.09.2014 складено відповідний актовий запис №1273 у Московському відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . [INFO] народився [PERSON] , про що 04.06.2015 складено відповідний актовий запис №919 у Московському відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] . Батьками дитини є [PERSON] та [PERSON] . Судом встановлено, що позивач та відповідач мають різні погляди на сім`ю та шлюб, сторони проживають окремо, шлюбні відносини фактично припинені та не можуть бути поновлені. У наданий сторонам строк для примирення подружжя [PERSON] та [PERSON] не помирилися, позивач наполягає на розірванні шлюбу, тому суд приходить до висновку, що подальше сумісне життя та збереження шлюбу неможливо. Відповідачем не надано суду жодного доказу, який би мав істотне значення для вирішення справи по суті, чи спростування доводів позивача. Вимоги щодо розподілу майна подружжя, визначення місця проживання дитини не пред`являлись. Відповідно до п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому,що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Відповідно до ст. 1 СК України побудова сімейних відносин відбувається на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємоповаги та підтримки. Відповідно до ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно ч.1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно ч.2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд також виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред`явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе. Позивач скористався даним правом та звернувся до суду з цим позовом, наполягає на розірванні шлюбу. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має намір зберігати шлюб з відповідачем. Відповідно до ст.16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Відповідно до ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Суд постановляє рішення в межах заявлених ними вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Таким чином, враховуючи конкретні обставини справи, стосунки які склалися у подружжя, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя та збереження родини стали неможливими та суперечить інтересам подружжя, що має вагоме значення, в зв`язку з чим позовні вимоги про розірвання шлюбу підлягають задоволенню. Згідно ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. На підставі викладеного,

Outcome: approved