Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-23 00:00:00

04.08.2021 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , третя особа Орган опіки та піклування Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради про визначення місця проживання дитини, в якому просить суд ухвалити рішення, яким визначити місце проживання дитини - сина [PERSON] , [INFO] , разом з його матір`ю [PERSON] ( [INFO] , ІПН [NUMBER] ) за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 30.03.2021 у справі № 466/1534/21 розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] . Від названого шлюбу [INFO] народився [PERSON] . Їх з відповідачем малолітній син постійно проживає з позивачем за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується актом ЛКП «Варшавське-407» від 02.03.2021. При цьому, позивачем не заперечується участь відповідача як батька у вихованні сина та спілкування з ним, надаються для цього можливості та час. Водночас, зважаючи на спірні питання між позивачем та відповідачем щодо місця проживання дитини, станом на сьогодні існує необхідність у офіційному визначенні судом місця проживання малолітнього [PERSON] , на обґрунтування чого викладає наступне. Згідно ч. 1 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Як вже було вказано, їх з відповідачем син постійно проживає з позивачем, а для повноцінного фізичного та духовного розвитку дитини [PERSON] створено всі умови, в тому числі житлові. Тому, для підтвердження доцільності та необхідності визначення місця проживання малолітнього [PERSON] з матір`ю додає копії таких документів: - характеристика від 11.03.2021 видана ЛКП «Варшавське-407» про те, що за час мого проживання за адресою: [ADDRESS] , скарг від сусідів з місця проживання та мешканців мікрорайону до ЛКП «Варшавське-407» на позивача не надходило; - акт № 18 від 02.03.2021 виданий ЛКП «Варшавське-407» про те, що за адресою: [ADDRESS] , проживає позивач, а також [PERSON] та [PERSON] ; - характеристика позивача з місця роботи; - довідка № 21-1043 від 07.07.2021 з місця роботи позивача про доходи; - довідка № 9 від 02.07.2021 видана закладом дошкільної освіти № 116 ЛМР про те, що [PERSON] відвідує цей заклад, позивач займається його вихованням, цікавиться інтересами та діяльністю в дитсадку, вчасно здійснює оплату; - виписки із медичних карт позивача, [PERSON] , [PERSON] , видані КНП «Львівська перша міська клінічна лікарня імені Князя Лева» про те, що названі особи здорові; - інформаційна довідка № 268415191 від 30.07.2021 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про право власності позивача на квартиру за адресою: [ADDRESS] ; довідка ОКП «БТІ та ЕО» про реєстрацію за позивачем названої квартири. Крім того, згідно ч. 7 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Ч. 8 ст. 7 СК України передбачено, що регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим врахуванням інтересів дитини. Як встановлено ч. 1 ст. 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають грунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 (ратифікована Україною 27.02.1991) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. За правилами ст. 9 названої Конвенції держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Крім цього, Принципом 6 Декларації прав дитини, прийнятої резолюцією Генеральної асамблеї ООН 20.11.1959, передбачено, що дитина для повного та гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою та відповідальністю своїх батьків і в будь-якому випадку в атмосфері кохання та морального і матеріального забезпечення; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена з матір`ю. Отже, за наведених обставин вбачається, що відсутні перешкоди у залишенні малолітнього сина й надалі проживати з позивачем [PERSON] , про що викладене прохання нижче. Враховуючи вищенаведене просить позов задовольнити. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася, однак представник позивача-адвокат Мироненко Д.В. подав до суду заяву, в якій підтримує позовні вимоги в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує та просить суд розглядати справу у їх відсутності, а тому суд вважає за можливе заслухати справу на підставі наявних доказів. Відповідач у судове засідання не з`явився повторно з невідомих суду причин, хоча належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи, що стверджується відмітками у журналі реєстрації вихідної кореспонденції, наявним в матеріалах справи рекомендованим повідомленням про вручення, відзив відповідачем до суду подано не було, а тому оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для розгляду справи без його участі, позивач не заперечувала проти заочного розгляду справи, суд у відповідності до вимог статтей 280-283 ЦПК України вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі наявних доказів. Представник третьої особи Органу опіки і піклування Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради в судове засідання не з`явився, однак на адресу суду подав клопотання про розгляд справи у його відсутності, надавши Висновок про доцільність визначення місця проживання дитини з матір`ю. У відповідності до ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд вважає за можливе розглянути дану справу у відсутності сторін без фіксування судового засідання технічними засобами. З`ясувавши дійсні обставини справи, дослідивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав та мотивів. Згідно з положеннями ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Судом встановлено та підтверджено письмовими доказами, що 21.08.2009 року у Шевченківському відділі реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] . Від шлюбу у сторін народився син [PERSON] , [INFO] , що стверджується копією свідоцтва про його народження серії [NUMBER] від 04.02.2016р. (а.с.3). Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова по справі № 466/1534/21 від 30.03.2021р. розірвано шлюб між сторонами. Судом встановлено, що позивач [PERSON] проживає разом з сином [PERSON] без реєстрації за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується Актом ЛКП «Варшавське-407» №18 від 02.03.2021 року (а.с.5). Відповідно до характеристики, виданої ЛКП «Варшавське-407» від 11.03.2021 року, за час проживання [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , скарг від сусідів з місця проживання та мешканців мікрорайону до ЛКП «Варшавське-407» на позивача не надходило (а.с.4). Згідно довідки №9 закладу дошкільної освіти (ясла-садок) №116 від 02.07.2021 року, син [PERSON] відвідує цей заклад, а мама [PERSON] займається його вихованням, цікавиться інтересами та діяльністю його в дитсадку, вчасно здійснює оплату за харчування (а.с.8). З витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 30.07.2021 року вбачається, що позивачу [PERSON] на праві приватної спільної часткової власності належить квартира [ADDRESS] (а.с.12-13). Згідно Довідки про доходи від 07.07.2021 року, позивач [PERSON] дійсно працює на посаді начальника відділу Львівської обласної прокуратури та загальна сума нарахованої заробітної плати за період з січня 2021 по червень 2021 складає 436273,49грн. (а.с.7). Крім того, відповідно до характеристики, виданої керівником Львівської обласної прокуратури 04.08.2021, [PERSON] позитивно характеризується за місцем праці (а.с.8). Відповідно до ст.157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь в її вихованні й має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь в її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Згідно з ч. ч. 2, 3ст. 11 Закону України "Про охорону дитинства", кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до ч.1ст.160, ст. 161 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно пункту 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з`ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Судам слід враховувати також положенняст.160СК ( 2947-14 ), якою передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, яка досягла десяти років, - за спільною згодою батьків та самої дитини, а місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Відповідно до ч.3 ст.51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Принцип 6 Декларації прав дитини, зокрема, закріплює, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Відповідно до ч.1 ст.9 Конвенції про права дитини держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Крім цього, відповідно до ч.ч.4, 5 ст.19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Згідно Висновку органу опіки та піклування Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради про доцільність визначення місця проживання дитини [PERSON] разом з матір`ю [PERSON] , орган опіки та піклування Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради вважає за доцільне визначити місце проживання дитини [PERSON] , [INFO] з матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] (а.с.46). Крім того, відділом обстежено умови проживання матері дитини [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Умови проживання за даною адресою належні. Дитина забезпечена окремою кімнатою. Відповідно до ст.171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси. Враховуючи вищенаведене, оскільки судом встановлено, що позивач [PERSON] має постійне місце проживання та джерело існування, створила всі умови для проживання, виховання та розвитку сина, при цьому під час розгляду справи не встановлено виняткових обставин у розумінні положень статті 161 СК України та принципу 6 Декларації прав дитини, які б свідчили про неможливість проживання дитини разом з матір`ю, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення. Згідно з вимогами ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Приписами п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків … має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Зокрема, у п.33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі «Христов проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. У п.26 рішення ЄСПЛ у справі «Надточій проти України» та п.23 рішення ЄСПЛ у справі «Гурепка проти України» наголошується на принципі рівності сторін - одному із складників ширшої компетенції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом. Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони гуртуються. Міра, до якої суд має виконати обв`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Справа "Серявін та інші проти України" № 4909/04 §58 ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Таким чином, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з`ясувавши обставини, на які посилалися сторони, як на підставу своїх вимог, оцінивши належним чином зібрані по справі докази кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення. Крім того, в силу дії ст. 141 ЦПК України до стягнення з відповідача в користь позивача підлягає розмір судових витрат. У зв`язку з наведеним, з відповідача підлягає стягненню в користь позивача 908,00грн. судового збору.

Outcome: approved