Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-25 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із позовом до відповідача [PERSON] в якому просила стягувати з відповідача аліменти на її користь на утримання повнолітнього сина, що продовжує навчання, [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/2 частки заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з дня подання позову і до часу закінчення навчання, але не довше ніж до досягнення дитиною 23 років. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що син [PERSON] студент Дніпровського державного технікуму енергетичних та інформаційних технологій, у зв`язку із чим потребує матеріальної допомоги батьків. Відповідач [PERSON] , участі в утриманні на період навчання їх сина [PERSON] не приймає, в добровільному порядку матеріальної допомоги на утримання сина не надає, але має можливість надавати матеріальну допомогу, за рішенням суду від 18.12.2018 року з відповідача стягувались аліменти на утримання сина в розмірі Ѕ частини усіх видів доходів до 10.01.2022 року. На підставі наведеного, позивач просить стягувати з відповідача [PERSON] на її користь аліменти на утримання повнолітнього сина в розмірі 1/2 частки заробітку (доходу) до досягнення ним 23 річного віку, за умови продовження навчання. Позивач та відповідач у судовому засіданні позовні вимоги підтримали. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. З довідки про навчання № 3349 від 11.01.2022 року, слідує, що [PERSON] є студентом 3-го курсу, денної форми навчання, спеціальності-комп`ютерна інженерія (Обслуговування комп`ютерних систем і мереж), Курахівської філії ДФКЕІТ 1 рівня акредитації, терміном з 01.09.2019 року до 30.06.2023 року (а.с. 17). Відповідно до копії посвідчення серії [NUMBER] [PERSON] , [INFO] є дитиною інвалідом до 18 років. Відповідно до положень\~ст. 199 СК України, якщо повнолітні діти продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Статтями\~182,\~200 СК України\~передбачено, що суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів. При визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд також бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків. Відповідно до п. 20\~Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" від 15.05.2006 року\~обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття, виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання, потреби у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявності у батьків можливості надавати таку допомогу. Відповідно до положень ч. 1 ст.\~80, ч.1 ст.\~81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню. Положення\~ст. 141 СК України\~визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. З урахуванням досліджених в судовому засіданні доказів, враховуючи обов`язок батьків щодо утримання дитини, суд приходить до висновку про можливість задоволення позову в повному обсязі, оскільки відповідач має можливість надавати матеріальну допомогу дитині, і розмір аліментів заявлених позивачем в позові не оспорюється відповідачем. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат суд приходить до наступного висновку. Так, положеннями ч. 6.\~ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, тому з відповідача [PERSON] в дохід держави необхідно стягнути судовий збір в сумі 992,4 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved