Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-27 00:00:00

Позивач [PERSON] , звернувся до суду із позовною заявою до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача приватний нотаріус Івано-Франківського міського нотаріального округу Личук Тарас Володимирович за якою просить суд: . визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 2927 від 29.08.2020 року, вчинений приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личук Т.В. на користь ТОВ «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» в рахунок примусового стягнення заборгованості по кредитному договору №173/Авт-06 від 19 вересня 2006 року за період з 23 червня 2020 року по 20 серпня 2020 року та складається з суми заборгованості за кредитом - 13 530 (тринадцять тисяч п`ятсот тридцять) грн. 47 коп. суми заборгованості за відсотками за користування кредитом - 17 693 (сімнадцять тисяч шістсот дев`яносто три) грн.77 коп.; суми заборгованості за комісіями - 0 (нуль) грн. 00 коп.; суми заборгованості за штрафними санкціями - 31 224 (тридцять одна тисяча двісті двадцять чотири) грн.24 коп.; суми плати, що здійснена стягувачем за вчинення виконавчого напису 300 (триста) грн. 00 коп. Загальна сума заборгованості становить 62 748 (шістдесят дві тисячі сімсот сорок вісім) грн. 48 коп. Позов мотивований тим, позивачу стало відомо про існування виконавчого провадження № 65554279. Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія «Еліт Фінанс" пред`явив до примусового виконання виконавчий лист - виконавчий напис № 2927 від 29.08.2020р. про стягнення з позивача боргу. Вказаний виконавчий напис вчинений приватним нотаріусом Івано-Франківського міського з: нотаріального округу Івано-Франківської області Личук Т.В. Виконавчий напис вчинений на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «Еліт Фінанс» в рахунок примусового стягнення заборгованості по кредитному договору та складається з заборгованості в розмірі 62 478,48 грн. Як зазначає позивач, нотаріально посвідчений договір між позивачем та ТОВ «Український Промисловий банк» (яка в подальшому відступила права вимоги) - не укладався. До виконавчого напису не підшитий належний пакет документів, який підтверджує заборгованість позивачем перед кредитором, а також відсутній документ про надіслання вимоги позивачу (боржнику за виконавчим написом) про наявність боргу. Відтак між позивачем та банком було укладено Кредитний договір № 173/Авт-06 від 19.09.2006року, відповідно до якого банк надав кредит в розмірі 36 070 грн. зі строком погашення 18.09.2010 року. та платою за користування кредитом 15,50 % річних. Позивач, вважає, що строк погашення по договору і відповідно нарахування відсотків був передбачений до 2010 року, тобто закінчився зі спливом 3 років до дня вчинення виконавчого напис уі тому у банку відсутні будь які підстави для стягнення заборгованості Тобто станом на день вчинення виконавчого напису минуло значно більше 3 років після закінчення строку дії кредитного договору, відтак у банку відсутні підстави для стягнення боргу по кредитному договору. Позивач [PERSON] в судове засідання не прибув, клопотань до суду не подавав. Його представник адвокат Ракушинець А.А. подав до суду заяву від 28.01.2022 року в якій просив розгляд справи здійснювати без його участі. Представник відповідача ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» в судове засідання не з`явився, будь яких письмових заяв до суду не подав. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог в судове засідання не з`явилася, причини неприбуття суду не повідомила, письмових заяв не подала. Судове засідання у справі було призначене. 28.01.2022 року на 09 год. 30 хв., однак через неявку в судове засідання всіх учасників справи судом, у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. У відповідності до ч. 6 ст. 259 ЦПК України складання рішення суду було відкладено на строк не більш як п`ять днів, тому у відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення, якою є 02.02.2022 року. Повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд дійшов до наступних висновків. Як вбачається з матеріалів справи, між позивачем та банком було укладено кредитний договір № 173/Авт-06 від 19.09.2006 року, відповідно до якого банк надав кредит в розмірі 36 070 грн. зі строком погашення до 18.09.2010 року та платою за користування кредитом 15,50 % річних. Відповідач свої зобов`язання за договором виконав, надавши позивачу кредит у сумі 36 070,00 грн. Однак, взяті на себе зобов`язання [PERSON] перед банком належним чином не виконував і станом на 20.08.2020 року його заборгованість склала 62448,48 гривень, що складається з 13530,47 грн. - тіло кредиту; 17693,77 грн. - заборгованість за відсотками; 0 грн. - заборгованість за комісіями, 31224,24 заборгованість за штрафними санкціями. Строк погашення по договору і відповідно нарахування відсотків був передбачений до 18 вересня 2010 року. Відтак, 29.08.2021 року приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личуком Тарасом Володимировичем був вчинений виконавчий напис на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Еліт Фінанс» в рахунок примусового стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором, укладеним з ТОВ «Український промисловий банк» №173/Авт-06 від 19.09.2006 року на суму 36070,00 грн., правонаступниками якого були: ПАТ «Дельта Банк» та, у подальшому, ТОВ «ФК «Еліт Фінанс». Стягнення заборгованості здійснювалося за період з 23 червня 2020 року по 20 серпня 2020 року. Сума заборгованості складалася з: суми заборгованості за кредитом 13 530 грн.; суми заборгованості за відсотками за користування кредитом 17 693,77 грн. суми заборгованості за штрафними санкціями 31224, 24 грн.; суми заборгованості за штрафними санкціями 31244 грн.; загальна сума заборгованості складає 62 748 грн. Отже, з дня виникнення права вимоги минуло більше трьох років. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Строк для звернення до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису в контексті застосування положень статті 88 Закону України «Про нотаріат» безпосередньо пов`язаний із позовною давністю, встановленою ЦК України. Фактично законом визначено, що строк для звернення до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису є таким самим, що й позовна давність для звернення до суду. Таким чином, різниця у правовій природі цих строків не має значення у цьому контексті (постанова Великої Палати Верховного Суду від 02.07.2019 року у справі № 916/3006/17). Відповідно до ч. 1, 2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи,поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів,поданих учасниками справи або витребуваних судому передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно ч. 1, 6, 7 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень,крім випадків,встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Слід зазначити, що будь які інші докази суду подані не були, клопотання про їх витребування до суду не надходили, відтак у суду з урахуванням принципу диспозитивності відсутні підстави для збирання доказів, тому суд вважає за необхідне розглянути справу за наявними у ній доказами. Дані правовідносини регулюються нормами ЦК України, ЗУ «Про нотаріат» та іншими підзаконними нормативно-правовими актами. За приписами ст. ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. При цьому, відповідно до ст. 18 цього Кодексу, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (ч. 1ст. 39 Закону «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом МЮ України 22 лютого 2012р. № 296/5 та зареєстрований у МЮ України 22 лютого 2012р. за № 282/20595 (далі по тексту - Порядок). Так, згідно ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 цього Закону України визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місце знаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача. (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Вчинення виконавчого напису вразі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотеко держателем повідомлень-письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику,якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу (підпункт 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів,затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від29.06.99№ 1172. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172. Разом з тим, суд зазначає, що приватний нотаріус вчиняючи виконавчий напис від 29.08.2020 року, зареєстрований в реєстрі за № 2927, керувався пунктом 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року № 1172. Так, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року у справі № 826/20084/14, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року, постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 07.11.2016 року скасовано, визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 року № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, а саме: п. 1 Змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, в частині «а після слів «заставлене майно» доповнити словами «(крім випадку, передбаченого пунктом 11 цього переліку)»; доповнити розділ пунктом 11 такого змісту: «11. Іпотечні договори, що передбачають право звернення стягнення на предмет іпотеки у разі прострочення платежів за основним зобов`язанням до закінчення строку виконання основного зобов`язання. Для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого іпотечного договору; б) оригінал чи належним чином засвідчена копія договору, що встановлює основне зобов`язання; в) засвідчена стягувачем копія письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання, що була надіслана боржнику та майновому поручителю (в разі його наявності), з відміткою стягувана про непогашення заборгованості; г) оригінали розрахункового документа про надання послуг поштового зв`язку та опису вкладення, що підтверджують надіслання боржнику письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання; ґ) довідка фінансової установи про ненадходження платежу», п. 2. Змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів: «Доповнити перелік після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувана про непогашення заборгованості». Зобов`язано Кабінет Міністрів України опублікувати резолютивну частину постанови суду про визнання незаконною та нечинною Постанови Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, у виданні, в якому її було офіційно оприлюднено, після набрання постановою законної сили. Відповідачем не подано до суду належних та достовірних доказів безспірності заборгованості. Таким чином, нотаріус при вчиненні оспорюваного виконавчого напису не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за виконавчим написом, чим порушив норми Закону України «Про нотаріат». Слід зазначити, що будь які інші докази суду подані не були, клопотання про їх витребування до суду не надходили, відтак у суду з урахуванням принципу диспозитивності відсутні підстави для збирання доказів, тому суд вважає за необхідне розглянути справу за наявними у ній доказами. Положення ст. 50 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. З урахуванням приписів статей 15,16,18 ЦК України, статей 50,87,88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. Тому суд, при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей87,88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Така правова позиція Великої Палати Верховного Суду у подібних правовідносинах викладена у постановах від 27 березня 2019 року у справі № 137/1666/16-ц (провадження № 14-84цс19), від 02 липня 2019 року у справі № 916/3006/17 (провадження № 14-278 гс18),від 15 січня 2020 року у справі № 305/2082/14-ц (провадження № 14-557цс19),від 23 червня 2020 року у справі № 645/1979/15-ц (провадження № 14-706цс19). Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. З наданого суду виконавчого напису вбачається, що з боржника стягнуто заборгованість за період з 23 червня 2020 року по серпень 2020 року. Сума заборгованості складає: суми заборгованості за кредитом 13 530 грн.; суми заборгованості за відсотками за користування кредитом 17693,77 грн.; суми заборгованості за штрафними санкціями 31224, 24 грн.; суми заборгованості за штрафними санкціями 31244 грн. загальна сума заборгованості складає 62 748 грн. Як вбачається із договору від 19.09.2006 року він містить графік погашення заборгованості та відсотків у період з дати надання кредиту протягом 48 місяців, тобто передбачає погашення кредиту повністю до 18.09.2010 року. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 31.10.2018 року у справі №202/4494/16-ц, провадження №14-318цс18, зроблено висновок про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про місячну виплату процентів до дня повернення позики в разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Таким чином, право відповідача нараховувати відсотки та користування кредитом та неустойки за несвоєчасне погашення кредиту, припинилося зі спливом строку кредитування. При цьому у Виконавчому написі зазначено, що період стягнення з 23 червня 2020 року по серпень 2020 року, тобто нарахування проведено після спливу строку кредитування. З наведеного випливає, що зазначена в Виконавчому написі сума кредитної заборгованості не є безспірною, оскільки включає нарахування за період, протягом якого відповідач не мав право нараховувати відсотки, окрім як за ст. 625 ЦК України. При цьому розмір нарахованих відсотків явно не відповідає сумі заборгованості та не може бути у розмірі 3% річних, як це передбачено ст. 625 ЦК України, оскільки інший розмір не визначений в договорі. З урахуванням викладеного позов підлягає задоволенню. Питання щодо розподілу судових витрат у цій справі судом не вирішується, оскільки позивач звільнений від їх сплати відповідно до ст. 5 Закону України «Про судовий збір» та не сплачував судовий збір, а стягнення судових витрат у такому випадку з відповідача на користь держави не передбачена ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved