Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-24 00:00:00

Заявник звернувся до суду із заявою про встановлення факту смерті. Обґрунтовуючи заяву зазначив, що його батько [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] в м. Донецьк Донецької області. Але отримати свідоцтво про смерть в органі Державної реєстрації актів цивільного стану неможливо у зв`язку з тим, що смерть відбулась на тимчасово окупованій території України, на якій неможливо отримати медичний документ, що може бути прийнятий органом Державної реєстрації актів цивільного стану для здійснення реєстрації смерті відповідно до ст.17 ЗУ «Про державну реєстрацію актів цивільного стану». Вказує, що встановлення даного факту необхідно йому для отримання свідоцтва про смерть батька. Заявник в судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи був належним чином повідомлений. Звернувся до суду з заявою про розгляд справи у його відсутність. Представник заінтересованої особи, в судове засідання не з`явився, проте надійшла заява про розгляд справи без участі представника відділу. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що заява про встановлення факту смерті підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Згідно п.8 ч.1 ст.315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Відповідно до ст.17 Закону України "Про державну реєстрацію актів цивільного стану", державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Державна реєстрація смерті проводиться за місцем проживання заявника у разі встановлення у судовому порядку факту смерті. Відповідно до пункту 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд встановлює факт смерті особи за умови підтвердження доказами, що ця подія мала місце у певний час та за певних обставин. В судовому засіданні встановлено, що заявник - [PERSON] , [INFO] зареєстрований за адресою [ADDRESS] , що підтверджується копією паспорта заявника (а.с.4). Відповідно до довідки від 24.11.2014 року № 1422-2326, виданої УСЗН Добропільської міської ради, [PERSON] перебуває на обліку, як особа переміщена з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції, за адресою: [ADDRESS] . (а.с.10) Судом встановлено, що заявник [PERSON] є сином [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с.6). Згідно довідки про причину смерті № 5030 від 13.09.2021 року, виданої за підписом лікаря медичної установи так званої "Донецької народної республіки", що діє на тимчасово окупованій території - [PERSON] , помер [INFO] від церебрального атеросклерозу. (а.с.9) Згідно копії лікарського свідоцтва про смерть, № 5030 від 13.09.2021 року виданого за підписом лікаря медичної установи так званої "Донецької народної республіки", що діє на тимчасово окупованій території, [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] вдома за адресою [ADDRESS] . Причина смерті - церебральний атерослероз (а.с.7). Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , яке видане 13.09.2021 року органом самопроголошеного утворення Донецької Народної Республіки, що діє на тимчасово окупованих територіях України, [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] в м. Донецьк (а.с.8). Також в судовому засіданні були досліджені фотознімки місця поховання (а.с. 11). З повідомлення начальника Добропільського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Покровському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) вбачається, що у Державному реєстрі актів цивільного стану громадян актовий запис про смерть на [PERSON] , [INFO] - не виявлено. Відповідно до ч.2 ст. 319 ЦПК України, рішення суду про встановлення факту, який підлягає реєстрації в органах державної реєстрації актів цивільного стану або нотаріальному посвідченню, не замінює собою документів, що видаються цими органами, а є тільки підставою для одержання зазначених документів. Даючи оцінку допустимості довідці про причину смерті, лікарському свідоцтву про смерть, свідоцтву про смерть, які видані органами та установами на тимчасово окупованій території України, суд керується ст.19 Конституції України, ЗУ «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» і вважає, що вказані документи не є дійсними і не можуть створювати правових наслідків. Разом з тим, суд бере до уваги практику Європейського суду з прав людини, яка відповідно до українського законодавтва має застосовуватись судами при розгляді справ як джерело права і враховує висновки ЄСПЛ у справа проти Туреччини (зокрема, «Loizidou v. Turkey», «Cyprus v. Turkey»), а також Молдови та Росії (зокрема, «Mozer v. the Republic o f Moldova and Russia», «Ila§cu and Others v. Moldova and Russia»), де, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ, зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать. Крім того, суд звертає увагу на те, що відповідно до ст.2 ЗУ «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях», будь-який акт, виданий у зв`язку з діяльністю збройних формувань Російської Федерації та окупаційної адміністрації Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, є недійсним і не створює жодних правових наслідків, крім документів, що підтверджують факт народження або смерті особи на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях, які додаються відповідно до заяви про державну реєстрацію народження особи та заяви про державну реєстрацію смерті особи. Враховуючи наведену практику ЄСПЛ, а також ключове значення, яке має встановлення факту народження або смерті особи для реалізації майнових та особистих немайнових прав заявників, рішення суду у такій категорії справ має ґрунтуватись на дотриманні вимог статті 263 ЦПК України щодо повного і всебічного з`ясування обставин справи на підставі всіх поданих особами, які беруть участь у справі, доказів у сукупності, в тому числі з урахуванням документів, які видані органами та установами, що знаходяться на такій території. Таким чином, документи, видані органами та установами (зокрема, лікарняним закладом), що знаходяться на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, як виняток можуть братись до уваги судом та оцінюватись разом з іншими доказами в їх сукупності. Суд вважає, що в судовому засіданні були досліджені докази, які в сукупності підтверджують факт смерті [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] в місті Донецьк, і дають суду підстави для задоволення заяви. Встановлення даного факту, що має юридичне значення, необхідно заявнику для отримання свідоцтва про смерть батька. Таким чином, наявність вищевказаних доказів, на думку суду, є достатньою підставою для встановлення факту смерті в певний час, а також враховуючи те, що законом не передбачено іншого порядку встановлення цього факту, суд приходить до висновку про задоволення заяви про встановлення факту смерті, що надасть заявнику можливість отримати свідоцтво про смерть, видане відповідним державним органом України. На підставі ст. 430 ЦПК України, суд вважає необхідним допустити негайне виконання даного рішення.

Outcome: approved