Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-25 00:00:00

До Малиновського районного суду м. Одеси звернувся з позовною заявою [PERSON] до [PERSON] , за участю третьої особи: [PERSON] , про розірвання договору інвестування спільної діяльності та стягнення коштів, за яким просить суд: договір інвестування спільної діяльності, укладений 02 липня 2018 року між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Ярош О.М., зареєстровано в реєстрі за № 2260, - розірвати; стягнути з [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) на користь [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) грошові кошті в розмірі 134200,0 доларів США (сто тридцять чотири тисячі двісті дол. США 00 цент.) та судові витрати, посилаючись на такі обставини. 02 липня 2018 року між позивачем та відповідачем був укладений договір інвестування спільної діяльності, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Ярош О.М., зареєстровано в реєстрі за № 2260 (далі - Договір). Згідно п. 2 Договору метою його укладання сторони визначили відкриття закладу ресторанного господарства (усі поняття, що стосуються відкриття та роботи закладу ресторанного типу, вживаються у розумінні Правил роботи закладів (підприємств) ресторанного господарства, затверджених Наказом Міністерства економіки та з питань європейської інтеграції України №219 від 24.07.2002 року) та отримання прибутку від діяльності відкритого закладу ресторанного господарства. Згідно п. 3 Договору для досягнення мети, визначеного Договором, Сторони домовились спільно діяти із чітким розподілом обов`язків відповідно до цього Договору та наділенням відповідними правами, що має ознаки інвестування та спільної діяльності у формі простого товариства (без створення юридичної особи на етапі «до відкриття закладу») із об`єднанням вкладів (як майнових, так і інтелектуальних). Пунктом 5 Договору встановлено, що вкладом/інвестицією Інвестора [PERSON] для досягнення спільної мети за цим Договором є сума грошових коштів, переданих у порядку, визначеному цим Договором, Виконавцю з метою досягнення мети цього Договору (витрат Інвестора на спільну діяльність за цим Договором). Пунктом 6 Договору встановлено, що факт передачі грошових коштів Інвестором Виконавцю з метою виконання умов цього Договору фіксується Сторонами шляхом укладання Розписок. Відповідно до п. 6.1., 6.2. Договору 02.07.2018 року відповідач отримав від позивача 134 200 (сто тридцять чотири тисячі двісті) доларів США. Пунктом 7.3. Договору встановлено, що Виконавець несе відповідальність за цільове використання вкладу Інвестора, переданого на виконання умов Договору. Пунктом 9.1. Договору Сторони домовились, що місцем відкриття закладу ресторанного господарства є приміщення в будівлі ТРЦ «Сіті-Центр», розташованого за адресою: м. Одеса, проспект Небесної Сотні, 2. Пунктом 9.2. Договору Сторони домовились, що заклад має бути відкрито не пізніше 31.12.2018 року, але в будь-якому випадку не пізніше місяця з дати офіційного відкриття частини приміщення ТРЦ «Сіті-Центр», вказаного у цьому пункті. Пунктом 16.1. Договору встановлено, неналежним виконанням умов Договору вважається не відкриття закладу у строки, визначені цим Договором, відсутність річної прибутковості закладу на встановленому цим Договором рівні. Пунктом 16.2. Договору встановлено, що у разі неналежного виконання цього Договору в результаті невиконання чи неналежного виконання Виконавцем своїх зобов`язань за цим Договором щодо відкриття закладу, Виконавець зобов`язаний повернути Інвестору суму грошових коштів, отриману ним на виконання умов цього Договору за вирахуванням вартості ризиків, що розподіляються між Сторонами відповідно до цього Договору, та вартості рухомого майна, що передано у власність Інвестору (надалі - «збитки») за Актами. Посилаючись на положення ст. ст. 509, 525, 651, 1130, 1131, 1132, 1134, 1141 ЦК України просив задовольнити позов. Відповідач в особі свого представника позов не визнав, надав до суду відзив на позов, посилаючись на таке. 09.09.2021 року відповідачу стало відомо про перебування справи на розгляді суду. Ознайомившись із матеріалами справи, вважають, що позовні вимоги не засновані на цивільному матеріальному та на цивільному процесуальному законі. Тому вимоги не підлягають задоволенню. Також вимоги не підтверджені належними та допустимими доказами. Позивач надав неправильну оцінку обставинам в справі, тому неправильно застосував положення матеріального права. Тому відповідач не визнає вимоги в цілому. В зв`язку з необхідністю підготовки позиції в справі, відповідач звернувся за отриманням відомостей до третіх осіб. Тому на момент подання цього відзиву відсутня можливість надати суду відомості про перелік документів та інших доказів, та попередній орієнтовний розрахунок суми судових витрат. В подальшому в підготовче судове засідання представник відповідача надав суду заяву про визнання позову в повному обсязі, просив розглядати справи за його відсутністю. Представник позивача у зв`язку з визнанням позову відповідачем надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутністю, на позовних вимогах наполягав у повному обсязі. Третя особа в судове засідання не з`явилася. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити із задоволенням позову. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. 02 липня 2018 року між позивачем та відповідачем був укладений договір інвестування спільної діяльності, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Ярош О.М., зареєстровано в реєстрі за № 2260 (далі - Договір). Згідно п. 2 Договору метою його укладання сторони визначили відкриття закладу ресторанного господарства (усі поняття, що стосуються відкриття та роботи закладу ресторанного типу, вживаються у розумінні Правил роботи закладів (підприємств) ресторанного господарства, затверджених Наказом Міністерства економіки та з питань європейської інтеграції України №219 від 24.07.2002 року) та отримання прибутку від діяльності відкритого закладу ресторанного господарства. Відповідно до п. 3 Договору для досягнення мети, визначеного Договором, Сторони домовились спільно діяти із чітким розподілом обов`язків відповідно до цього Договору та наділенням відповідними правами, що має ознаки інвестування та спільної діяльності у формі простого товариства (без створення юридичної особи на етапі «до відкриття закладу») із об`єднанням вкладів (як майнових, так і інтелектуальних). Пунктом 5 Договору встановлено, що вкладом/інвестицією Інвестора [PERSON] для досягнення спільної мети за цим Договором є сума грошових коштів, переданих у порядку, визначеному цим Договором, Виконавцю з метою досягнення мети цього Договору (витрат Інвестора на спільну діяльність за цим Договором). Пунктом 6 Договору встановлено, що факт передачі грошових коштів Інвестором Виконавцю з метою виконання умов цього Договору фіксується Сторонами шляхом укладання Розписок. Відповідно до п. 6.1., 6.2. Договору 02.07.2018 року відповідач отримав від позивача 134200 (сто тридцять чотири тисячі двісті) доларів США. Пунктом 7.3. Договору визначено, що Виконавець несе відповідальність за цільове використання вкладу Інвестора, переданого на виконання умов Договору. Пунктом 9.1. Договору Сторони домовились, що місцем відкриття закладу ресторанного господарства є приміщення в будівлі ТРЦ «Сіті-Центр», розташованого за адресою: м. Одеса, проспект Небесної Сотні, 2. Пунктом 9.2. Договору Сторони домовились, що заклад має бути відкрито не пізніше 31.12.2018 року, але в будь-якому випадку не пізніше місяця з дати офіційного відкриття частини приміщення ТРЦ «Сіті-Центр», вказаного у цьому пункті. Пунктом 16.1. Договору встановлено, неналежним виконанням умов Договору вважається не відкриття закладу у строки, визначені цим Договором, відсутність річної прибутковості закладу на встановленому цим Договором рівні. За пунктом 16.2. Договору у разі неналежного виконання цього Договору в результаті невиконання чи неналежного виконання Виконавцем своїх зобов`язань за цим Договором щодо відкриття закладу, Виконавець зобов`язаний повернути Інвестору суму грошових коштів, отриману ним на виконання умов цього Договору за вирахуванням вартості ризиків, що розподіляються між Сторонами відповідно до цього Договору, та вартості рухомого майна, що передано у власність Інвестору (надалі - «збитки») за Актами. Пунктом 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України передбачено, що загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність. Пунктом 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Зв частиною 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Частиною 2 т. 509 ЦК України визначено, зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Частиною 3 ст. 509 ЦК України встановлено, що зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Згідно статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 2 ст. 651 ЦК України встановлено, що договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Згідно частини 1 ст. 1130 ЦК України за договором про спільну діяльність сторони (учасники) зобов`язуються спільно діяти без створення юридичної особи для досягнення певної мети, що не суперечить законові. Частиною 1 ст. 1131 ЦК України встановлено, що договір про спільну діяльність укладається у письмовій формі. Відповідно до частини 2 ст. 1132 ЦК України умови договору про спільну діяльність, у тому числі координація спільних дій учасників або ведення їхніх спільних справ, правовий статус виділеного для спільної діяльності майна, покриття витрат та збитків учасників, їх участь у результатах спільних дій та інші умови визначаються за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом про окремі види спільної діяльності. Частиною 4 ст. 1134 ЦК України встановлено, що обов`язки учасників щодо утримання спільного майна та порядок відшкодування витрат, пов`язаних із виконанням цих обов`язків, встановлюються договором простого товариства. Пунктом 4 ч. 1 ст. 1141 ЦК України визначено, що договір простого товариства припиняється у разі відмови учасника від подальшої участі у договорі простого товариства або розірвання договору на вимоги одного з учасників, якщо домовленістю між учасниками не передбачено збереження договору щодо інших учасників. Відповідач порушив свої зобов`язання, передбачені п. 9.1., 9.2., 10 Договору, що дає право позивачу на розірвання договору та зобов`язання відповідача відповідно до п. 16.2. Договору повернути позивачу суму грошових коштів у розмірі 134200 (сто тридцять чотири тисячі двісті) доларів США,які він отримав на підставі розписки від 02.07.2018 року. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. При подачі позову позивачем сплачено судовий збір в сумі 12712,0 грн (11350,0 грн + 908,0 грн + 454,0 грн). Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Судом роз`яснюється, що повернення судового збору з Державного бюджету України здійснюється органами Казначейства у відповідності до Порядку повернення коштів, помилково або надмірну зарахованих до державного та місцевих бюджетів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 03 вересня 2013 року №787. У разі повернення судового збору (крім помилково) до органу Казначейства платником (заявником) подається копія судового рішення, засвідчена належним чином. Копія судового рішення, засвідчена належним чином, подається платником до органу Казначейства разом з його заявою про повернення коштів з бюджету та оригіналом або копією документа на переказ або паперовою копією електронного розрахункового документа, які підтверджують перерахування коштів до бюджету. Заява про повернення коштів з бюджету складається платником у довільній формі з обов`язковим зазначенням такої інформації: причина повернення коштів з бюджету, найменування платника (суб`єкта господарювання), код за ЄДРПОУ (для юридичної особи) або прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи, реєстраційний номер облікової картки платника податків (ідентифікаційний номер) або серія (за наявності) та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та мають відмітку у паспорті), місцезнаходження юридичної особи або місце проживання фізичної особи та номер контактного телефону, сума платежу, що підлягає поверненню, спосіб перерахування коштів з бюджету - у безготівковій формі із зазначенням реквізитів рахунку одержувача коштів чи у готівковій формі. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися в суд за захистом свого цивільного права у випадку його порушення з вимогою про примусове виконання зобов`язання в натурі. Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Outcome: approved