Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-31 00:00:00

[PERSON] звернулась до Комінтернівського районного суду м. Харкова з позовом до ПрАТ "Харківенергозбут", в якому з урахуванням уточнень просить стягнути з відповідача на користь позивача надмірно сплачені кошти у розмірі 4697,76 грн., моральну шкоду у розмірі 10000 грн., витрати на правову допомогу у розмірі 5000 грн. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 908 грн. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначила, що 16.10.2020 року позивач набула права власності на житлове приміщення за адресою: [ADDRESS] . Позивач користувалась вищевказаним приміщенням у період з 16.10.2020 року по 19.02.2021 року. За вказаний період за послуги ПрАТ "Харківенергозбут" нараховано 607,81 грн. Проте, ПрАТ "Харківенергозбут" нарахував загальну заборгованість у розмірі 6585,54 грн., яку було сплачено [PERSON] 26.03.2021 року позивач звернулась із заявою до відповідача з вимогою повернути їй надмірно сплачені кошти по особовому рахунку № [NUMBER] у розмірі 5977,73 грн. 20.04.2021 року позивач отримала відповідь, у якій зазначено, що оскільки позивачем споживалась та оплачувалась спожита електрична енергія за адресою: [ADDRESS] , то остання приєдналась до умов публічного договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг, та будь-які правові підстави для повернення надмірно сплачених коштів за спожиту електричну енергію у ПрАТ "Харківенергозбут" відсутні. Позивач зазначає, що в зв`язку зі складною життєвою ситуацією вона була вимушена продати вищевказану квартиру. Так як по особовому рахунку була нарахована заборгованість у розмірі 6585,54 грн. за послуги ПрАТ "Харківенергозбут", то позивач, як новий власник приміщення та споживач при продажі змушена була сплатити цю заборгованість перед продажем квартири. Звертає увагу на те, що позивач була споживачем послуг відповідача тільки 4 місяці, проте нарахування було здійснено взагалі за невідомий період. Намагаючись самостійно розібратись з нарахуваннями заборгованості за послуги постачання електричної енергії, для з`ясування причини нарахування заборгованості по квартирі, позивач відчувала сильне душевне хвилювання, поганий сон, та взагалі витрачений час у вивченні цього питання. Таким чином, позивач зазнала моральної шкоди, суму якої остання оцінює у розмірі 10000 грн. Крім того, для звернення до суду за захистом своїх прав позивач додатково понесла витрати на оплату правової допомоги та при звернення до суду нею було сплачено судовий збір, який вона просить також стягнути з відповідача. ПрАТ «Харківенергозбут» до суду подано відзив на позовну заяву та відзив на уточнену позовну заяву , в якому відповідач проти задоволення позовних вимог заперечує в повному обсязі. В обґрунтування заперечень посилається на те, що особовий рахунок № [NUMBER] за адресою: [ADDRESS] в період з 01.01.2019 по 11.03.2021 було оформлено на [PERSON] . З 11.03.2021 вищезазначений особовий рахунок оформлено на [PERSON] . Позивач не зверталась до відповідача з приводу переоформлення особового рахунку та укладення договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг згідно договору купівлі-продажу від 16.10.2020 року. Крім того, згідно умов договору купівлі-продажу від 16.10.2020 року [PERSON] визнала, що купує та приймає квартиру в такому стані, в якому вона є з усіма недоліками та дефектами, та що вона не має й не матиме до продавця жодних претензій щодо квартири з цього приводу. Згідно умов договору купівлі-продажу від 19.02.2021 року зазначено, що на момент підписання цього договору щодо предмету договору, боргів за користування комунальними послугами немає, у разі виявлення заборгованості обов`язок по її сплаті покладається на продавця - [PERSON] . Таким чином, згідно ст. 322 ЦК України на власника покладається тягар утримання майна. Крім того, зазначає, що позивач повинен довести суду наявність моральної шкоди і факти порушення їх законних прав, і тільки тоді у відповідача виникає зобов`язання по його відшкодуванню. Проте, позивачем не доведено підстави покладення цивільної відповідальності на відповідача, а саме: протиправність дій ПрАТ "Харківенергозбут", причинний зв`язок між цими діями та спричиненою шкодою. Щодо витрат на правничу допомогу, то представник відповідача зазначає, що витрати на професійну правничу допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 14.05.2021 року відкрито провадження по справі та призначено її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження. Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 09.11.2021 року частково задоволено клопотання представника позивача [PERSON] про витребування доказів. Позивач в судове засідання не з`явилась, від її представника надійшло клопотання, в якому він просить задовольнити уточнені позовні вимоги та проводити розгляд справи без його участі та без участі позивача. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву, в якій просить в задоволенні позовних вимог відмовити та проводити розгляд справи за його відсутності. Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази в їх сукупності, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. 16.10.2020 року [PERSON] набуто право власності на житлове приміщення за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі-продажу від 16.10.2020 року. Відповідно до п. 5.1 договору купівлі-продажу житлового приміщення за адресою: [ADDRESS] , від 16.10.2020 року, покупець визнає що купує та приймає квартиру в такому стані, в якому вона є («як є») з усіма недоліками та дефектами. З вказаного випливає, що при купівлі вказаного житлового приміщення позивач розуміла наслідки його придбання. Станом на 09.02.2021 року за особовим рахунком № [NUMBER] була наявна заборгованість за спожиту електричну енергію у розмірі 6585,54 грн. 18.02.2021 року позивачем [PERSON] було сплачено заборгованість за особовим рахунком № [NUMBER] за спожиту електричну енергію у розмірі 6586 грн., що підтверджується копіями квитанцій № 16 та № 3 від 18.02.2021 року. 19.02.2021 року [PERSON] відчужено право власності на житлове приміщення за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією відповідного договору купівлі-продажу. Відповідно до п. 8 договору купівлі-продажу житлового приміщення за адресою: [ADDRESS] , від 19.02.2021 року, на момент підписання договору боргів за користування комунальними послугами немає, у разі виявлення заборгованості обов`язок по її сплаті покладається на Продавця. На виконання ухвали суду від 09.11.2021 року відповідачем надано довідку про суму заборгованості по особовому рахунку № [NUMBER] за адресою: [ADDRESS] , відповідно до якої станом на 16.10.2020 року заборгованість складає 4697,76грн. Таким чином, між сторонами склались правовідносини щодо оплати вартості електричної енергії, спожитої за адресою: [ADDRESS] , спірні правовідносини регулюються нормами Цивільного кодексу України, Закону України «Про житлово-комунальні послуги», Закону України "Про ринок електричної енергії". Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, а згідно з ч. 4 ст. 319 ЦК України власність зобов`язує. Приписами ст. 322 ЦК України визначено, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. За приписами п. 2 ч.1 ст. 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», до житлово-комунальних послуг належать послуга з постачання та розподілу електричної енергії. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Пунктом 6 ч. 1 ст. 1 вищевказаного закону визначено, що індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги. Статтею 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що коли жиле приміщення належить особі на праві приватної власності, учасником правовідносин з приводу надання житлово-комунальних послуг щодо такого приміщення є саме ця особа. Участь інших осіб, які проживають у жилому приміщенні у таких випадках визначається його власником і обов`язки з оплати вказаних послуг виникають у них лише перед останнім. (ст.156 ЖК України). Відповідно до Переліку постачальників універсальних послуг на території Харківської області постачальником електричної енергії визначено Приватне акціонерне товариство «Харківенергозбут». Позивач має ліцензію з постачання електричної енергії (постанова НКРЕКП від 19.06.2018 № 505). Згідно зі ст. 56 Закону України "Про ринок електричної енергії" постачання електричної енергії споживачам здійснюється електропостачальниками, які отримали відповідну ліцензію, за договором постачання електричної енергії споживачу. Договір постачання електричної енергії споживачу укладається між електропостачальником та споживачем та передбачає постачання всього обсягу фактичного споживання електричної енергії споживачем у певний період часу одним електропостачальником. Постачання електричної енергії споживачам здійснюється за вільними цінами. Згідно з підпунктом 2 п. 5.5.5. Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг від 14 березня 2018 року № 312, споживач електричної енергії зобов`язаний сплачувати за електричну енергію та надані йому послуги відповідно до укладених договорів. Згідно ч.1\~ст.1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення\~глави 83 Цивільного кодексу України\~застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала. Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення i його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала. Отже, для виникнення зобов`язання, передбаченого\~статтею 1212 ЦК України, важливим є сам факт безпідставного набуття або збереження, а не конкретна підстава, за якою це відбулося. Частиною 1 статті 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, а відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ч. 1 ст. 627 ЦК України відповідно до\~статті 6\~цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України). Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Частинами 1- 4 ст. 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2)\~у душевних\~стражданнях,\~яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Статтею 78 ЦПК України\~визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Згідно з ч. 2\~ст. 79 ЦПК України\~предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Приписами ч. 1\~ст. 81 ЦПК України\~визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд зазначає, що у період з 16.10.2020 року по 19.02.2021 року [PERSON] була власником квартири за адресою: [ADDRESS] , а тому як власник зобов`язана нести витрати на утримання свого майна, в тому числі витрати по оплаті комунальних послуг з електропостачання. Посилання позивача на те, що вона ці послуги не споживала не можуть бути прийняті судом до уваги, оскільки вона як власник майна за період з 16.10.2020 року по 19.02.2021 року зобов`язана нести витрати з його утримання та відповідальність за своєчасність здійснення платежів на рахунок управителя, незалежно від використання приміщень особисто. Від отримання послуг за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] не відмовлялась та не повідомляла про невикористання послуг у період відсутності в житловому приміщенні. Щодо підстав оплати [PERSON] заборгованості за спожиті послуги з електропостачання за адресою: [ADDRESS] , за період до 16.10.2020 року, то відповідно до п. 5.1 договору купівлі-продажу житлового приміщення за адресою: [ADDRESS] від 16.10.2020 року, за яким [PERSON] набула право власності на спірне приміщення, покупець визнає, що купує та приймає квартиру в такому стані, в якому вона є («як є») з усіма недоліками та дефектами. Суд зазначає, що, підписавши 16.10.2020 року договір купівлі-продажу, [PERSON] прийняла у власність майно, незалежно від наявності певних його обтяжень, в тому числі і заборгованості за комунальні послуги. При цьому, суд також зауважує, що, уклавши в подальшому договір купівлі-продажу від 19.02.2021 року, позивач у разі наявності станом на 19.02.2021 року заборгованості за комунальні послуги відповідно до п. 8 договору також взяла на себе обов`язок щодо їх оплати. Приймаючи до уваги викладене, суд дійшов висновку про те, що посилання позивача про безпідставне отримання відповідачем від [PERSON] суми вартості послуг з електропостачання є необґрунтованими та помилковими, а тому позовні вимоги про стягнення з ПрАТ «Харківенергозбут» на користь [PERSON] надмірно сплачених коштів у розмірі 4697,76 грн. задоволенню не підлягають. При цьому суд також зауважує, що не доведено позивачем належними та допустимими доказами факт заподіяння позивачеві відповідачем моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин вони заподіяні, в якій грошовій сумі позивач оцінює заподіяну йому моральну шкоду, та з чого він при цьому виходить. З огляду на викладене, підстави для стягнення з ПрАТ «Харківенергозбут» на користь [PERSON] моральної шкоди\~у розмірі\~10000грн.\~відсутні. В п. 23 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» наголошується, що п.1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, а в п.58 рішення Європейського суд у справі «Серявін та інші проти України» зазначається про те, що призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті… Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватися публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії»). З огляду на викладене, оцінивши надані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, а також належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, перевіривши всі доводи і заперечення сторін, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги задоволенню не підлягають. Щодо розподілу судових витрат суд зазначає наступне. Відповідно до положень частини першої, пунктів 1, 4 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Частинами 1\~та 2\~ст.\~141\~ЦПК України\~визначено,\~що судовий\~збір покладається\~на сторони\~пропорційно розміру\~задоволених позовних\~вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що в задоволенні позову відмовлено, витрати зі сплати судового збору та витрати на оплату правової допомоги підлягають покладенню на [PERSON] .

Outcome: dismissed