Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-27 00:00:00

В березні 2021р. [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до Приватного Акціонерного товариства «Електрометалургійний завод «Дніпроспецсталь» ім. А.М.Кузьміна» (ПрАТ «Дніпроспецсталь») про відшкодування моральної шкоди, спричиненої внаслідок професійного захворювання, в якій просила стягнути на її користь з ПрАТ «Дніпроспецсталь» моральну шкоду, спричинену внаслідок професійного захворювання, розмір якої не може бути менш ніж 40 000 грн. (без її подальшого оподаткування). В обгрунтування позовних вимог [PERSON] вказує на те, що вона біля 10 років виконувала роботи на підприємстві відповідача в умовах впливу на стан її здоров`я особливо шкідливих та особливо небезпечних виробничих факторів, які перевищували гранично допустимі норми у декілька разів. Відповідно до медичного висновку, виданого на підставі протоколу засідання Центральної лікарсько-експертної комісії (ЦЛЕК) ДУ «Інститут медицини праці імені Ю.І. Кундієва Національної академії медичних наук» від 03.11.2020р. № 37/951 їй було встановлено професійне захворювання за трьома діагнозами: 1. Хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість, помірного ступеню ( III ст. за класифікацією [PERSON] та [PERSON] ). 2. Хронічний бронхіт II ст. фаза затихаючого загострення, прикореневий та базальний пневмосклероз. ЛН I- II (один-два) ст. 3.Хронічний фарингіт. За даними інформаційної довідки про умови праці, складеної Головним Управлінням Держпраці у Запорізькій області від 08.10.2020р. підтверджено працю позивача у особливо шкідливих та особливо важких умовах праці на підприємстві відповідача за професією оброблювач поверхневих дефектів металу понад 9 років. За показниками шкідливості та небезпечності факторів виробничого середовища, умови та характер праці за професією оброблювач поверхневих дефектів металу відноситься до III класу 2 ступеню згідно з ГПК № 4137-86, що відповідають Списку № 1 пільгового пенсійного забезпечення. У зв`язку із чим Центральною лікарсько-експертною комісією (ЦЛЕК) ДУ «Інститут медицини праці імені Ю.І. Кундієва Національної академії медичних наук» встановлено зв`язок її захворювання із роботою у особливо шкідливих та особливо небезпечних умовах праці на підприємстві відповідача. Згідно висновку ОМСЕК № 1 від 21.12.2020р. вперше їй встановлено 40% втрати працездатності без строку переогляду. Також, рекомендовано амбулаторне та стаціонарне лікування за рекомендацією лікаря профпатолога, пульмонолога, ЛОР та сімейного лікаря. Моральна шкода, завдана в результаті професійного захворювання, є сукупність тих моральних переживань, страждань та інших негативних емоцій, які викликані такими психотравмуючими чинниками як: фізичні страждання, пов`язані з перенесенням сильного і виснажливого фізичного болю, що пов`язаний з професійним захворюванням; моральні переживання за подальший стан свого здоров`я; душевні страждання, пов`язані з перенесеним відчуттям приниження, переживання, пов`язані з пережитим відчуттям незадоволеності, своїм часом вона не може розпоряджатися так, як їй за потрібно, бо змушена постійно по декілька разів на рік стаціонарно проходити тривалий курс лікування у лікарні; переживання, пов`язані з тим, що вона не може виконувати свої звичайні, повсякденні жіночі обов`язки, оскільки хвороба приносить значні труднощі при виконанні простішої жіночої роботи - прибирання в квартирі, приготування їжі, праска, тощо; також позбавлена займатись своїми улюбленими зайняттями; душевні страждання, пов`язані з перенесеним відчуттям незахищеності; страх і неспокій за своє здоров`я і психічний стан; відчуття неспокою за своїх рідних; переживання, пов`язані з порушенням нормальних життєвих зв`язків з подругами та знайомими. Отже, виходячи зі всіх вищевикладених обставин, враховуючи тяжкість та глибину заподіяних їй фізичних страждань і моральних переживань та їх тривалість, заподіяну моральну шкоду вона оцінила в загальній сумі, яка не може бути меншою ніж 40 000 грн. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди вона виходила з принципів розумності, зваженості і справедливості, з врахуванням характеру і об`єму своїх фізичних та душевних страждань, стану свого здоров`я, тривалості негативних наслідків, що настали для неї, ступеню зниження престижу та ділової репутації і як результат глибини тих моральних переживань та страждань, які вона перенесла та продовжує переносити. При цьому больові синдроми, у зв`язку із захворюванням, вона відчуває постійно. Вважає, що саме така сума, буде адекватною тій моральній шкоді, яка була спричинена в результаті професійного захворювання, а також достатньою і справедливою для хоча б часткового відновлення фізичного здоров`я і приведення її морального стану в норму. Заявлена сума моральної шкоди хоч на сьогодні і підлягає оподаткуванню у встановлених законом розмірах, проте вважає виключно за рахунок підприємства, яке спричинило шкоду життю та здоров`ю особі. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 11 березня 2021 р. відкрито провадження у зазначеній справі, визначено справу розглядати за правилами загального позовного провадження, надавши строку відповідачу для подачі відзиву на позов. Попереднє судове засідання призначено на 17.06.2021 р. 04.06.2021 р. представник відповідача надав суду відзив на позовну заяву, в якому виклав свої заперечення проти заявлених позовних вимог,відповідно до яких вважає,що позивач була обізнана про особливо шкідливі умови роботи на підприємстві, і без примусу добровільно погодилася виконувати доручену їй роботу. В процесі роботи позивач забезпечувалася спецодягом,спецвзуттям та іншими засобами індивідуального захисту відповідно до галузевих норм та норм чинного законодавства в галузі охорони праці, що свідчить про виконання відповідачем вимог ст. 153 КЗпП України. Протягом роботи на підприємстві відповідача відсутні докази наявності у позивача професійного захворювання. Так, за весь час роботи у небезпечних умовах праці остання щорічно проходила медичні огляди,що передбачено нормою ст. 169 КЗпП України,та отримувала відповідні медичні висновки про її придатність для виконання дорученої роботи і вони не мали жодних правових підстав для відсторонення позивача від роботи за станом здоров`я. Крім того, як вбачається з п. 17 Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання Форми П-4 від 08.12.2020року відсутні особи, які порушили законодавство про охорону праці,гігієнічні регламенти і нормативи. Відповідно до Акту встановлено, що [PERSON] до влаштування на ПрАТ «Дніпроспецсталь» працювала в шкідливих та небезпечних умовах праці на Запорізькому алюмінієвому комбінаті протягом 06 років 10 місяців. А тому вважає, що має місце солідарна відповідальність за спричинення позивачу моральної шкоди, внаслідок професійного захворювання, обох підприємств. Відтак вважає за необхідне врахувати наявність впливу шкідливих та небезпечних виробничих факторів на стан здоров`я позивача під час її роботи на АТ «Запорізький виробничий алюмінієвий комбінат», що також підтверджується інформаційною довідкою про умови праці, складеної Головним Управлінням Держпраці у Запорізькій області від 08.10.2020р. Втім позивач не звертався до ВАТ «ЗАлК» з позовом про відшкодування моральної шкоди, праця на якому, значно вплинула на виникнення у неї професійного захворювання, тому вважає, що позивач перекладає всю провину за виникнення професійного захворювання лише на відповідача. Крім того, представник відповідача зазначає, що позивачу була призначена пенсія на пільгових умовах у зв`язку з наявністю відповідного стажу роботи за Списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, при обчисленні стажу роботи, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах. Під час роботи [PERSON] на підприємстві відповідача, від останньої не надходило скарг на стан свого здоров`я, тому однією з причин втрати працездатності позивачем є його власні дії, отримання професійного захворювання пов`язано з тривалим стажем позивача і не містить вини підприємства, а розмір заподіяної моральної шкоди взагалі не є обґрунтованим та є значно завищеним. Вважає, що наявність шкоди ще не породжує абсолютного права на її відшкодування, необхідно довести наявність всіх складових цивільно-правової відповідальності, а саме: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні. Втім, наявність моральних страждань позивачем зазначено у загальних фразах. До позову позивач не надала жодного доказу отримання моральної шкоди, спричиненої саме діями/бездіяльністю відповідача. Просить суд зменшити позовні вимоги до суми 10 000 грн. Позивач не скористалась своїм право на подання відповіді на відзив, що передбачено положеннями ст. 179 ЦПК України. Ухвалою суду від 06.10.2021р. суд визнав підготовку справи до судового розгляду завершеною та призначив вказану цивільну справу до розгляду на 28 січня 2022 р. У судовому засіданні позивач свої позовні вимоги підтримала з мотивів викладених у позові. Представник позивача адвокат Ткаченко Н.С. позов також підтримала та пояснила суду, що право позивача на звернення до суду із зазначеним позовом врегульовано нормами матеріального права, якими виступають стаття 43 Конституції України, ч.8 ст. 36 Закону України від 23.09.1999 року „ Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування" ( в редакції, що набрала чинності з 01 січня 2015 року), ст.ст. 153, 173, 237-1 КЗпП України, ст. ст.23 та 1168 ЦК України. Зазначені норми надають позивачу право на відшкодування йому моральної шкоди, завданої в результаті встановлення професійного захворювання, яке безпосередньо пов`язано із довготривалою працею у особо шкідливих та особо небезпечних умовах на підприємстві Відповідача. Також, пояснила, що враховуючи наявність у позивача професійного захворювання, яке складається із трьох діагнозів, а саме захворювання органів дихання легенів,органу слуху та горла, що спричиняє позивачу нестерпну фізичну біль, яка завжди супроводжується моральними та душевними стражданнями, вважає пред`явлену суму моральної шкоди розумною та справедливою. Тому, просила задовольнити позов [PERSON] у повному обсязі. Представник відповідача позов не визнала та просила зменшити суму моральної шкоди до 10 000грн., з підстав та мотивів наведених у відзиві. Вислухавши пояснення представників позивача та відповідача, розглянувши матеріали справи, з`ясувавши повно, всебічно та об`єктивно усі обставини справи, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням надані сторонами докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, достатності і взаємозв`язку, виходячи з вищевикладених вимог діючого законодавства, суд приходить до наступних висновків. Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду. Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно із ст. 76, 77, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У відповідності до положень статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). За вимогами ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд встановлює такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню для цих правовідносин. Судом встановлено, що з 03 листопада 2010 р. позивача було прийнято оброблювачем поверхневих дефектів металу електросталеплавильного цеху № 2 ВАТ «Дніпроспецсталь», де вона пропрацювала упродовж до 22 червня 2020р., та згідно наказу № 278 була звільнена у зв`язку із виходом на пенсію. Рішенням загальних зборів акціонерів від 07.08.2017р. протокол № 26 Публічне акціонерне товариство «Електрометалургійний завод «Дніпроспецсталь» ім. А.М.Кузьміна» перейменовано у Приватне акціонерне товариство Електрометалургійний завод «Дніпроспецсталь» ім. А.М.Кузьміна». Відповідно до медичного висновку, виданого на підставі протоколу засідання Центральної лікарсько-експертної комісії (ЦЛЕК) ДУ «Інститут медицини праці імені Ю.І. Кундієва Національної академії медичних наук» від 03.11.2020р. № 37/951 позивачу було встановлено професійне захворювання за трьома діагнозами: хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість, помірного ступеню (III ст. за класифікацією [PERSON] та [PERSON] ). Хронічний бронхіт II ст. фаза затихаючого загострення, прикореневий та базальний пневмосклероз. ЛН I- II (один-вда) ст. Хронічний фарингіт. За даними інформаційної довідки про умови праці, складеної Головним Управлінням Держпраці у Запорізькій області від 08.10.2020р. підтверджено працю позивача у особливо шкідливих та особливо важких умовах праці на підприємстві відповідача за професією оброблювач поверхневих дефектів металу понад 9 років. За показниками шкідливості та небезпечності факторів виробничого середовища, умови та характер праці за професією оброблювач поверхневих дефектів металу відноситься до III класу 2 ступеню згідно з ГПК № 4137-86, що відповідають Списку № 1 пільгового пенсійного забезпечення. У зв`язку із чим Центральною лікарсько-експертною комісією (ЦЛЕК) ДУ «Інститут медицини праці імені Ю.І. Кундієва Національної академії медичних наук» встановлено зв`язок її захворювання із роботою у особливо шкідливих та особливо небезпечних умовах праці на підприємстві відповідача. Згідно висновку ОМСЕК № 1 від 21.12.2020р. вперше позивачу встановлено 40% втрати працездатності без строку переогляду. Також рекомендовано амбулаторне та стаціонарне лікування за рекомендацією лікаря профпатолога, пульмонолога, ЛОР та сімейного лікаря. Відповідно до акту ф. П-4 від 08.12.2020 р. причиною професійного захворювання позивача є наявність на її робочому місті шкідливих виробничих факторів, які перевищували допустимі норми у декілька разів, а саме: пил силиковмісна 7.2мг/м3 при ГДК -4,0 мг/м3; пил елекрокорундова 9.5-30.7 мг/м3 при ГДК -4,0 мг/м3 та шум 89-90 дБ «А» при ГДР 80 дБ «А», тощо, яких протягом всього часу її праці на підприємстві Відповідача, останнім не було усунуто. Вплив на стан здоров`я позивача вказаних шкідливих виробничих факторів, які мають місце на підприємстві відповідача підтверджено також у медичному висновку від 03.11.2020р. № 37/951. Медичною документацією підтверджено знаходження позивача на стаціонарному лікуванні в різних лікувальних закладах у періоди, що підтверджується медичними виписками із медичної карти [PERSON] . Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці. Статтею 153 Кодексу Законів про працю України встановлено, що забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноваженого ним органу. Згідно ст. 13 Закону України «Про охорону праці» роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. За ч.8 ст. 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» відшкодування моральної (немайнової) шкоди потерпілим від нещасних випадків на виробництві або професійних захворювань і членам їхніх сімей не є страховою виплатою та здійснюється незалежно від часу настання страхового випадку відповідно до положень Цивільного кодексу України та Кодексу законів про працю України. До професійного захворювання належить захворювання, що виникло внаслідок професійної діяльності застрахованого та зумовлюється виключно або переважно впливом шкідливих речовин і певних видів робіт та інших факторів, пов`язаних з роботою частина четверта статті 14 Закону (1105-14). Відповідно до вимог ст.173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку. Положеннями статті 29 КЗпП України встановлено, що до початку роботи за укладеним трудовим договором власник або уповноважений ним орган зобов`язаний роз`яснити працівникові його права і обов`язки та проінформувати під розписку про умови праці, наявність на робочому місці, де він буде працювати, небезпечних і шкідливих виробничих факторів, які ще не усунуто, та можливі наслідки їх впливу на здоров`я, його права на пільги і компенсації за роботу в таких умовах відповідно до чинного законодавства і колективного договору. В самій нормі вже передбачена наявність на робочому місці небезпечних та шкідливих умов праці, яке власником ще не усунуто. Тобто існує обов`язок власника на вдосконалення та модернізацію в подальшому робочого місця прийнятого працівника, що дасть можливість усунути ті небезпечні та шкідливі речовини, які негативно впливають на стан здоров`я працівника. Статтею 237-1 КЗпП України передбачається відшкодування власником або уповноваженим ним органом працівникові моральної шкоди. Відшкодування такої шкоди провадиться тоді, коли порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до ст. 1168 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої в результаті порушення її прав, яка полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Згідно ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральні страждання, як правило, виявляються у відчуттях страху, сорому, приниження, переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, а також в інших, несприятливих для людини випадках психологічного дискомфорту. Отже, під поняттям «моральна шкода» охоплюються негативні наслідки немайнового характеру, які заподіяні фізичній особі внаслідок завданих їй фізичних, психічних та моральних страждань, що пов`язані із порушенням її прав чи охоронюваних законом інтересів. Фізичні страждання це фізичний біль, функціональний розлад організму, зміни в емоційно-вольовій сфері, інші відхилення від звичайного стану здоров`я, які є наслідком дій (бездіяльності), що посягають на немайнові блага або майнові права громадянина. Суд наголошує, що моральна, і фізична шкода після нанесення, по суті є непоправними і не завжди можуть бути відшкодовані. Неможливо відшкодувати (визначити еквівалент) втрати здоров`я, неможливо відшкодувати почуття страху, відчуття болю. У п.4.1 рішення Конституційного Суду України від 27.01.2004р. №1-рп/2004 Про офіційне тлумачення положення частини 3 статті 34 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, які спричинили втрату працездатності», зазначено, що ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазначає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності. Тобто тяжкість перенесених моральних страждань не залежить як від ступеня втрати професійної працездатності, так і від наявності чи відсутності групи інвалідності, оскільки за фізіологією людини, фізична біль завжди супроводжується моральними та душевними стражданням, страждання є невід`ємною складовою болю. А встановлений позивачу розмір втрати професійної працездатності, який складає 40%, вже визначає рівень її душевних та моральних страждань, що спричиняє їй професійне захворювання. Посилання відповідача щодо відсутності вини в отриманні позивачем професійного захворювання, суд вважає необґрунтованими, оскільки вони спростовуються дослідженими документальними доказами, а твердження про наявність в діях позивача фактичної грубої необережності, не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні. Доводи відповідача щодо залучення співвідповідачем у цій справі АТ «ЗАлК» спростовуються нормами процесуального законодавства України, оскільки у відповідності до положень статті 51 ЦПК України таким правом наділено лише позивача. Тобто, виключно за клопотанням позивача суд до початку першого судового засідання може залучити до участі у справі співвідповідача. Втім, такого клопотання від позивача до суду у встановлений законом строк не надходило. Посилання відповідача на те, що позивач була обізнана про можливість впливу особливо шкідливих факторів, самостійно та за власним бажанням прийняла рішення про необхідність працювати саме на такій посаді, на думку суду, не знімають відповідальності з відповідача за незабезпечення максимально безпечних умов праці, та не позбавляють позивача права на отримання відшкодування спричиненої моральної шкоди. Між тим чинним законодавством України не передбачено обмежень чи заборони щодо реалізації права на працю особами, які мають право на пільгову пенсію. Також, суд не може взяти до уваги визначення відповідачем строку перенесення позивачем моральних та душевних страждань, які останній застосовує виключно з часу встановлення [PERSON] стійкої втрати працездатності, оскільки визначена дата надає право позивачу ставити питання про стягнення моральної шкоди. Однак, не може визнаватись, що саме з цього часу позивач почала відчувати моральні страждання у зв`язку із захворюванням, оскільки її захворювання виникли під час тривалого впливу особливо шкідливих на негативних виробничих факторів на стан її здоров`я. У п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 "Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", зазначено, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівників у сфері трудових відносин, зокрема виконання робіт у небезпечних для життя та здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважені ним органи незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Глибина переживань, викликаних ушкодженням здоров`я, ставиться в залежність від самої особи, тому призначення компенсації моральної шкоди полягає і в тому, аби певною мірою відновити втрату щастя особи і можливості насолоджуватися життям тепер і в майбутньому. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Європейський суд у справі «Мельниченко проти України» від 19 жовтня 2004 року зазначив, що моральна шкода має визначатися за автономними критеріями, що випливають з Конвенції, а не на підставі принципів, визначених у національному законодавстві чи практиці відповідної держави. У даному контексті доречно також зазначити рішення Європейського суду з прав людини у справі «Шмалько проти України» (2004): «Суд вважає, що заявник може вважатися таким, що зазнав моральних страждань у результаті встановлених порушень, і ці страждання не можуть бути компенсовані лише констатацією порушення». При визначенні розміру моральної шкоди суд враховує обставини, які мають суттєве значення: характер, глибину і обсяг фізичних та душевних страждань, яких позивач постійно зазнає у зв`язку із хронічними професійними хворобами, значний відсоток втрати працездатності (40%), тяжкість ушкоджень здоров`ю, вимушених життєвих змін, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. Вказаний вище висновок узгоджується із правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постанові від 05.12.2018 року у справі № 210/5258/16-ц (провадження № 14-463цс18) у постанові від 23.01.2019 року у справі № 210/2104/16-ц (провадження № 14-597цс18) та у постанові від 20.11.2019 року у справі № 210/3177/17 (провадження № 14-288цс19). З врахуванням значимості здоров`я, як невідчужуваного і нерушимого блага, що належить людині від її народження й охороняється державою, зважаючи на конкретні обставини справи, тяжкість ушкодження здоров`я, рівень фізичного болю під час заподіяння, ступінь втрати професійної працездатності, пов`язані з цим фізичні і моральні страждання позивача, їх глибину, істотність вимушених змін у життєвих стосунках і наслідків, що настали, суд вважає обґрунтованим розмір завданої позивачці моральної шкоди в загальному розмірі 30 000 грн., як достатню сатисфакцію моральних страждань. Однак при визначенні пропорційності розподілу моральної шкоди, суд виходить з того, що професійне захворювання у [PERSON] виникло в наслідок тривалого стажу роботи в умовах впливу шкідливих виробничих факторів на ПрАТ «Дніпроспецсталь» - 9 років 07 місяців (60%), та на ВАТ «ЗАлК» - 06 роки 10 місяців (40%). Проте, застосовуючи принцип пропорційності, при вирішені питання про стягнення моральної шкоди, суд приймає до уваги умови праці позивача, її тривалість, наявність на робочому місці шкідливих та небезпечних виробничих факторів, які в значній мірі впливали на стан її здоров`я, та пенсійні пільги. Так, праця позивача на підприємстві відповідача надавала право останній на пільгову пенсію за Списком № 1, що означає наявність на її робочому місці особо небезпечних та особо важких виробничих факторів, рівень яких перевищував гранично допустимі норми в декілька разів. На відміну від робочого місця на ВАТ «ЗАлК», де пільгова пенсія передбачена Списком №2. Також, суд враховує категорію тих небезпечних виробничих факторів, які мали місце на підприємстві відповідача, а саме рівень шуму перевищував встановлену норму майже у 10 разів (складав 89-90 дБ «А» при ГДР 80 дБ «А»), що призвело до порушення органу слуху, як третього захворювання. Втім як на ВАТ «ЗАлК» такий виробничий фактор як шум взагалі відсутній, що засвідчено у інформаційній довідки про умови праці, складеної Головним Управлінням Держпраці у Запорізькій області від 08.10.2020р. Між тим, ВАТ «ЗАлК», як роботодавець, і який не являється стороною по справі, та до якого позивач не висуває позовних вимог, також не забезпечив максимально безпечних умов праці позивача, відповідно до наданих суду документів. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, яка є джерелом національного законодавства, порушення прав людини тягне за собою моральні страждання та виникнення моральної шкоди, яка не може бути виправленою шляхом лише констатації судом факту порушення(ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950, ратифікована 17.07.1997). Достатньою підставою для присудження компенсації моральної шкоди є визнаний судом факт порушення права(справедлива сатисфакція потерпілій стороні, справи «Савула проти України», № 12868/05, рішення від 10.12.2009р.; «Войтенко проти України», № 18966/02, рішення від 29.06.2004р.). Виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, беручи до уваги конкретні обставини по справі, враховуючи визначений позивачем загальний розмір сатисфакції моральних страждань в 40 000 грн., тривалості роботи в умовах впливу особо шкідливих виробничих факторів на ПрАТ «Дніпроспецсталь», та праця на ВАТ «ЗАлК», застосовуючи принцип пропорційності заподіяння шкоди та справедливої сатисфакції суд вважає, що вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди підлягають задоволенню частково, шляхом стягнення з ПрАТ «Дніпроспецсталь» - 30 000грн. без урахування утримання податку з доходів і зборів. Доводи відповідача про необхідність врахування положень Закону України від 16 січня 2020 року № 466-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві», якими були внесені зміни до п.п.164.2.14 статті 164 Податкового кодексу України щодо оподаткування податком на доходи фізичних осіб сум відшкодування моральної шкоди, не заслуговують на увагу суду з огляду на наступне. Законодавство у сфері оподаткування встановлює, що будь-який дохід, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного періоду, підлягає оподаткуванню згідно положень ст. 164 Податкового кодексу України. При цьому,пп. 164.2.14 Податкового кодексу України має деякі винятки із загального правила, за якими не оподатковуються, зокрема, і суми, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю. Аналогічну правову позицію з цього питання викладено у постанові Верховного Суду у справі № 180/683/13-ц від 25.07.2018 року, за якою Верховний Суд встановив, що Податковий кодекс України визначає види отриманих фізичними особами доходів, які зараховують до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу (ст. 164 ПКУ), і доходів, які не беруть до розрахунку загального (річного) оподатковуваного доходу (ст. 165 ПКУ). При цьому Верховний Суд звернув увагу, що згідно з пп. "а" пп. 164.2.14 до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку належить зараховувати дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю. Тобто, сума, яку за рішенням суду стягують на користь платника податків для відшкодування збитків, завданих останньому внаслідок заподіяння шкоди його життю та здоров`ю, оподаткуванню не підлягає. Проте, Законом № 466-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України», якими підпункт "а" підпункту 164.2.14 доповнено словами "а також відшкодувань моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом. Зазначена норма набрала чинності з 23.05.2020р. За приписами статті 22 Конституції України при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. Аналізуючи поняття «якість закону» ЄСПЛ у пункті 111 рішення у справі «Солдатенко проти України» (заява № 2440/07) зробив висновок, що це поняття, вимагаючи від закону відповідності принципові верховенства права, означає, що у випадку, коли національний закон передбачає можливість обмеження прав особи, такий закон має бути достатньо доступним, чітко сформульованим і передбачуваним у своєму застосуванні - для того, щоб виключити будь-який ризик свавілля. Натомість внесені Закону № 466-IX зміни до Податкового Кодексу в частині обмеження сум відшкодування моральної шкоди нечітко сформульовані, оскільки зазначені зміни поняття «моральної шкоди» не поділяють на категорії осіб, та визначають тільки її загальне поняття, суми якого можуть бути стягнуті з різних підстав. Таким чином, обмеження її розміру для платників податку, на користь яких за рішенням суду стягнуто суму моральної шкоди, спричинену внаслідок заподіяння шкоди їх життю та здоров`ю, погіршує конституційні права та законні інтереси таких осіб. Саме таку категорію платників податків законом було звільнено від оподаткування стягнутих за рішенням суду сум моральної шкоди, що закріплено у вище вказаному правовому висновку ВС. Аналогічного висновку також дійшов Верховний Суд в ухвалі від 04 серпня 2021 року по справі № 332/2120/20, провадження № 61-11843ск21. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Питання про судові витрати слід вирішити відповідно до вимог\~ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: partial