Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-03 00:00:00

Позивач звернувся до Городнянського районного суду Чернігівської області з позовом до відповідача та просив розірвати шлюб, укладений між ними 17 грудня 2004 року відділом реєстрації актів цивільного стану Городнянського районного управління юстиції у Чернігівській області, актовий запис № 85. Позовна заява мотивована тим, що 17 грудня 2004 року сторони уклали шлюб, Від шлюбу сторони мають неповнолітню дочку [PERSON] , [INFO] . Шлюб розпався, оскільки сторони мають різні погляди на життя, шлюбні стосунки припинені. Примирення між сторонами неможливе. Зазначені обставини стали причиною звернення позивача з позовом до суду. Ухвалою судді від 26 листопада 2021 року у справі відкрито спрощене позовне провадження (а.с.22-23). Позивач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує та просить суд їх задовольнити (а.с.32). Відповідач в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце судового засідання повідомлялася відповідно до приписів статтей 128, 130, 131 ЦПК України (а.с.31), причини неявки не повідомила, відзив на позов до суду не подала. Згідно п.1 ч.3 ст. 223 ЦПК України суд підстав для відкладення судового розгляду не знаходить. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Сторони уклали шлюб 17 грудня 2004 року, який був зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Городнянського районного управління юстиції Чернігівської області, актовий запис № 85, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим 17.12.2004 відділом реєстрації актів цивільного стану Городнянського районного управління юстиції Чернігівської області (а.с.8). Від шлюбу сторони мають дочку: [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 19.01.2005 року виконкомом Хрипівської сільської ради Городнянського району Чернігівської області (а.с.5). З дослідженої довідки за № 611, що видана 02 листопада 021 року виконавчим комітетом Тупичівської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області, встановлено, що позивач зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с.7). Статтею 51 Конституції України проголошено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Відповідно до статті 110 Сімейного кодексу України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно з приписами статті 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Частинами 3, 4 статті 56 Сімейного кодексу України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до статті 5 Протоколу №7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 р. «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції», який є частиною національного законодавства України, як чинний міжнародний договір, який регулює цивільні відносини, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, відповідно до статті 10 Цивільного кодексу України, кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Стаття 8 Конвенції декларує, що кожен має право на повагу до його приватного i сімейного життя, до житла і до таємниці кореспонденції. За частиною 2 вказаної статті, органи державної влади не можуть втручатися у здійснення цього права інакше ніж згідно із законом, і коли це необхідно в демократичному суспiльствi в інтересах національної i громадської безпеки або економічного добробуту країни, з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав i свобод інших осіб. Як проголошено положеннями статті 12 Конвенції, чоловік і жінка, що досягли шлюбного віку, мають право на шлюб і створення сім`ї згідно з національними законами, які регулюють здійснення цього права, так і безумовним правом чоловіка і жінки є право на розірвання шлюбу, через призму зокрема статей 5, 8 вказаного міжнародного договору. Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що шлюбно-сімейні відносини сторонами не підтримуються, шлюб між сторонами фактично розпався, сім`я носить формальний характер, рішення про звернення до суду із даним позовом є виваженим та відповідає волевиявленню позивача, а позов підлягає задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved