Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-27 00:00:00

Представник Акціонерного товариства КБ «Приватбанк» Балагурак В.В., яка діє на підставі довіреності від 24.11.2020 року, звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення боргу кредитором спадкодавця [PERSON] (померла [INFO] ) за кредитним договором від 10.08.2011 року у сумі 8 257, 63 грн. Предметом спірних правовідносин між сторонами є стягнення заборгованості за кредитним договором. Ухвалою судді Котелевського районного суду Полтавської області від 21 жовтня 2021 року справу прийнято до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження та призначено до розгляду по суті. Представник позивача Балагурак В.В., яка діє на підставі довіреності від 24.11.2020 року (а.с. 66), в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася в установленому законом порядку. Представник позивача в позовній заяві просить суд розгляд справи провести без їхньої участі, зазначивши що позовні вимоги підтримують в повному обсязі та не заперечують проти винесення заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся в установленому законом порядку, але 19.01.2022 року надав до суду письмове пояснення по даній справі, в якому просить розгляд справи провести без його участі та відмовити у задоволенні позовних вимог повністю, оскільки вважає що лист претензія кредитора направлені з пропущенням строку, так як підписана претензія 29.12.2020 року, а направлена до нотаріальної контори лише 09.02.2021 року, а до на адресу [PERSON] претензія направлена була лише 23.06.2021 року. Крім цього, в поясненні відповідач зазначає що позивачем не повністю встановлено коло спадкоємців, так як за вказаною адресою є ще зареєстровані особи. Також кредитор спадкодавця не надав взагалі ніяких доказів щодо наявності будь-якого спадкового майна та його вартість, яка необхідна для визначення відповідальності спадкоємців (а.с. 109-115). У відповідності до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, вивчивши норми цивільного права, які регулюють дані правовідносини приходить до переконання, що у задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства КБ «Приват Банк» необхідно відмовити повністю з наступних підстав. Судом встановлені факти та відповідні правовідносини: Акціонерне товариство КБ «Приватбанк» має статус юридичної особи і входить до банківської системи України, що підтверджується світлокопіями статуту, копією банківської ліцензії та свідоцтва про державну реєстрацію юридичної особи (а.с. 65, 67-70). Відповідно до п. 1.7. Статуту Акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК», АТ КБ «ПРИВАТБАНК» є правонаступником всіх прав та зобов`язань Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» . Свої вимоги мотивує тим, що [PERSON] звернулася до позивача з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав Заяву б/н від 10.08.2011 року, згідно якої отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Як вбачається з Заяви №б/н від 10.08.2011 року (а.с.26 на звороті), [PERSON] підтвердила свою згоду на те, що дана Заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає між ним і Банком Договір про надання банківських послуг, про що свідчить її підпис у Заяві. [PERSON] ознайомилася та згодна з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами Банка, які їй надані для ознайомлення в письмовому вигляді. Визнання угоди є факт користування картрахунку та використання кредитних коштів. У порушення ст.ст. 526,527,530,1054 ЦК України та умов Договору [PERSON] зобов`язання за вказаним Договором належним чином не виконував. [PERSON] померла [INFO] , про що свідчить свідоцтво про смерть від 02.01.2020 року (а.с 58). Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст.ст. 608,1218,1219 ЦК України, у зв`язку зі смертю боржника припиняються лише ті зобов`язання, які нерозривно пов`язані з його особою і не можуть бути виконані іншою особою, у той час як у результаті спадкування до спадкоємця переходять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцю на час відкриття спадщини й не припинилися внаслідок його смерті. За змістом зазначених норм у разі смерті фізичної особи, боржника за зобов`язанням у правовідносинах, що допускають правонаступництво в порядку спадкування, обов`язки померлої особи (боржника) за загальним правилом переходять до іншої особи її спадкоємців. Таким чином, відбувається передбачена законом заміна боржників за зобов`язанням. Згідно ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти. Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Згідно ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідач по справі, [PERSON] постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, тому вважається таким, що прийняв спадщину після смерті матері [PERSON] у відповідності до ч. 3 ст. 1268 ЦК України. Відповідно до ч. 2 ст. 1281 ЦК України кредитору спадкодавця належить протягом шести місяців з дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. На виконання вимог зазначених норм, позивачем 08.02.2021 року була направлена претензія кредитора до Котелевської державної нотаріальної контори (а.с 59-61). 11.02.2021 року позивачем отримано відповідь Котелевської державної нотаріальної контори, згідно якої спадкоємці після смерті [PERSON] із заявами про прийняття спадщини чи відмову від спадщини до нотаріальної контори не зверталися та спадкова справа була заведена на підставі претензії кредитора (а.с. 87-91). 23.06.2021 року до спадкоємця [PERSON] було направлено лист претензію, згідно яких позивач пред`явив свої вимоги (а.с 62-64), але безрезультатно. Станом на дату смерті заборгованість позичальника перед банком за кредитним договором № б/н від 10.08.2011 року становить 8 257, 63 грн., яка складається з: 8 257, 63 грн. заборгованість за кредитом (а.с 10-17). Згідно Інформації по спадщині Котелевської державної нотаріальної контори (а.с. 87-91), після смерті [PERSON] на підставі претензії кредитора заведено спадкову справу № 8/2021 року. При зверненні спадкоємців боржника претензія буде доведена до відома. Позивачем було направлено лист-претензія відповідачу [PERSON] за місцем реєстрації (а.с.62-64), яка залишена без реагування. 11.02.2021 року Котелевською державною нотаріальною конторою зареєстровано претензію кредитора Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (а.с.87). Вказане також підтверджується Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину № 63526200 від 11.02.2021 року (а.с.90). Згідно Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 63526200 від 11.02.2021 (а.с.87-91), щодо [PERSON] інформація відсутня. З копії Заяви № б/н від 10.08.2011 року вбачається, що на момент її підписання [PERSON] проживала за адресою [ADDRESS] (а.с. 25). Відповідач, згідно адресної довідки, зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с. 78, 115). Відповідно до статті 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав і обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно положень ст.ст. 1218,1231 ЦК України, до складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини й не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обов`язків, що зазначені встатті 1219 ЦК України. Уст.1219 ЦК України закріплено, що не входять до складу спадщини права та обов`язки, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема: 5) права та обов`язки особи як кредитора або боржника, передбаченістаттею 608 цього Кодексу. Згідно ч.1 ст. 608 ЦК України, зобов`язання припиняється смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов`язаним з його особою і у зв`язку з цим не може бути виконано іншою особою. У абз. 2 п.32 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року № 5 зазначено наступне. З урахуванням положення статті 1282 ЦК спадкоємці боржника за умови прийняття спадщини є боржниками перед кредитором у межах вартості майна, одержаного у спадщину. При цьому спадкоємці несуть зобов`язання погасити нараховані відсотки і неустойку тільки в тому випадку, якщо вони вчинені позичальникові за життя. Інші нараховані зобов`язання фактично не пов`язані з особою позичальника і не можуть присуджуватися до сплати спадкоємцями. Згідно ч.2.ст. 1220 ЦК України, часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Згідно ч.1ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Дії, які свідчать про прийняття спадщини спадкоємцем, визначені в ч.ч.3,4 ст.1268, ст.1269 ЦК України. Так, згідно з ч.3ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленогост.1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно зі спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Чинне законодавство розмежовує поняття прийняття спадщини (глава 87 ЦК України «Здійснення права на спадкування») та оформлення спадщини (глава 89 ЦК України «Оформлення права на спадщину»). Відповідно до частини першої статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Разом із тим незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п ята статті 1268 ЦК України). Частиною першою статті 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, в складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Однак відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третястатті 1296 ЦК України). Таким чином, спадкові права є майновим об`єктом цивільного права, оскільки вони надають спадкоємцям можливість успадкувати майно (прийняти спадщину), але право розпорядження нею виникає після оформлення успадкованого права власності у встановленому законом порядку. Якщо спадкоємець прийняв спадщину стосовно нерухомого майна, але зволікає з виконанням обов`язку, передбаченого ст. 1297 ЦК України, зокрема, з метою ухилення від погашення боргів спадкодавця, кредитор має право звернутися до нього з вимогою про погашення заборгованості спадкодавця. Так, згідно зіст. 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного в спадщину. Кожен зі спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, в розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Отже, аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що хоча отримання спадкоємцем, який прийняв спадщину, свідоцтва про право на спадщину відповідно до статті 1296 ЦК України єправом, а не обов`язком спадкоємця, однак відсутність у спадкоємця свідоцтва про право на спадщину не може бути підставою для відмови у задоволенні вимог кредитора. Зазначені вище норми підлягають застосуванню за умови, що відповідач є спадкоємцем боржника. Проте позивач не надав суду жодного належного та допустимого доказу того, що відповідач [PERSON] є спадкоємцем померлої [PERSON] . Позивач у позовній заяві посилається на те, що відповідач [PERSON] та за життя [PERSON] були зареєстровані та проживали за однією адресою, однак доказів фактичного проживання відповідача із [PERSON] на час відкриття спадщини суду надано не було. Статтею 33 Конституції України встановлено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом. В силу ст. 13 Загальної декларації прав людини кожна людина має право вільно пересуватися й обирати собі місце проживання в межах кожної держави. Кожна людина має право залишати будь-яку країну, включаючи свою власну, і повертатися у свою країну. Крім того, реєстрація відповідача та позичальника за адресою: [ADDRESS] не є безумовним доказом того, що відповідач [PERSON] проживав разом з [PERSON] та є особою, яка відповідно до вимог ч.3 ст. 1268 ЦК України прийняла спадщину, оскільки положення Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» не ставить місце фактичного проживання особи в залежність від місця реєстрації. Місцем проживання особи може бути будь-яке жиле приміщення, у якому особа проживає постійно або тимчасово, яке належить цій особі на праві власності або праві користування, що визнається власником жилого приміщення. Отже, реєстрація будь-якої особи зі спадкодавцем не є безумовним підтвердженням того, що ця особа є спадкоємцем померлого. Відповідна правова позиція викладена Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 15 березня 2018 року у справі № 489/2924/16-ц. Позивачем не надано жодного доказу, що відповідач на час відкриття спадщини проживав разом з позичальником, що відповідач є спадкоємцем померлого, щодо прийняття спадщини відповідачем. У відповідності до ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України,доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказів того, що відповідач є спадкоємцем [PERSON] та прийняв спадщину після її смерті позивачем не надано, як і доказів на підтвердження наявності будь-якого майна у позичальника [PERSON] , яке могло би бути успадковане. Сам факт реєстрації місця проживання [PERSON] за однією адресою із спадкодавцем на час відкриття спадщини не є належним та допустимим доказом того, що саме він є спадкоємцем та прийняв після померлої спадщину. З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову у зв`язку з його недоведеністю. Відмовляючи в задоволенні позовної вимоги позивача - Акціонерного товариства КБ «Приватбанк» до відповідача - [PERSON] про стягнення боргу кредитором спадкодавця, суд виходить із засад справедливості, добросовісності, виваженості, розумності, відповідно до вимог п. п. 5, 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позивачу у задоволенні позову відмовлено повністю, то не підлягає стягненню з відповідача на його користь сплачений ним судовий збір, що відповідає положенням ч.1ст.141 ЦПК України.

Outcome: dismissed