Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-02 00:00:00

02.09.2021 р. позивачка [PERSON] звернулась до Шевченківського районного суду м.Львова з позовною заявою до [PERSON] про визнання особи таким, що втратив право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позовної заяви покликається на те, що згідно Свідоцтва про право власності від 24.02.2015 року [PERSON] , [INFO] є власницею частки будинку [ADDRESS] , згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 24.02.2015 року. Технічний паспорт на будинок виданий Львівським БТІ та ЕО 10.02.2015 року. Згідно будинкової книги в будинку зареєстровані крім позивача [PERSON] , її син - [PERSON] , 1985 р.н. його двоє дітей - [PERSON] , 2017 р.н. та [PERSON] , 2020 р.н. Вказує, що зареєстрований, але не проживає її колишній чоловік, відповідач по справі - [PERSON] , [INFO] . Рішенням Шевченківського районного суду м.Львова від 17 квітня 2008 року шлюб між позивачкою та відповідачем розірваною. Як зазначає позивач, у відповідача є фактично створена інша сім`я з якою він проживає. Його особистих речей немає, він не сплачує комунальні послуги та не користується житлом. Зі спливом часу позивач довідалась, що відповідач позичав кошти у сусідів та не повертав, на її адресу також надходять листи від банків України, з яких зрозуміло що у відповідача існують борги. Крім того, відповідач також зловживає алкоголем, оскільки його бачили неодноразово в стані алкогольного сп`яніння спільні знайомі у м.Львові. Позивач неодноразово просила відповідача знятись добровільно з реєстраційного обліку, відповідач спочатку пообіцяв особисто звернутись у Центр надання адміністративних послу для зняття з реєстраційного обліку, однак на день подання позову до суду так і не виконав обіцянки. Наявність реєстрації відповідача змушує позивача сплачувати квартирну плату та плату за комунальні послуги з врахуванням даного факту та унеможливлює оформити також і субсидію. Факт не проживання відповідача в квартирі стверджується Актом ЛКП «Рясне 402» від 24.03.2021 року, в якому зазначаються прізвища сусідів, які можуть підтвердити даний факт, а саме: [PERSON] , та [PERSON] . Просить суд усунути перешкоди у користуванні житлом шляхом визнання [PERSON] , [INFO] таким, що втратив право на користування житловими приміщеннями в будинку [ADDRESS] . Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.09.2021 р. вищезазначену справу передано до розгляду судді Донченко Ю.В. 20.09.2021 року до ВАДР ГУ ДМС України у Львівській області скеровано запит щодо зареєстрованого місця проживання відповідача, з якої вбачається, що відповідач зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою судді від 21.09.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, призначено підготовче засідання на 11.10.2021 р. В судове засідання позивач не з`явилася, її інтереси представляла адвокат Ільків Г.М. на підставі ордера серії ВС №1095069, яка позовні вимоги [PERSON] підтримала в повному обсязі, просила позов задоволити. В судові засідання 09.11.2021 і 03.02.2022 р. відповідач не з`явився, відзиву на позовну заяву на адресу суду не надходило, хоча повідомлявся про час і місце розгляду справи. Рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, виплату поштового переказу повернулось на адресу суду з відмітками «повертається», «адресат відсутній за вказаною адресою». (а.с.41 ,49). Причин неявки [PERSON] суду не повідомив. Відповідно до п. п. 91, 99, 100, 101 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету міністрів України № 270 від 05 березня 2009 року поштові відправлення, поштові перекази доставляються оператором поштового зв`язку адресатам на поштову адресу або видаються в об`єкті поштового зв`язку. Рекомендовані листи з позначкою "Судова повістка" та "Судове повідомлення", які не були вручені під час доставки, повторні повідомлення про надходження реєстрованих поштових відправлень, адресовані фізичним особам, під час доставки за зазначеною адресою або під час вручення в об`єкті поштового зв`язку вручаються адресату, а у разі його відсутності - повнолітньому члену сім`ї за умови пред`явлення документа, що посвідчує особу, а також документа, що посвідчує родинні зв`язки з адресатом. У разі відсутності адресата або повнолітніх членів його сім`ї до абонентської поштової скриньки адресата вкладається повідомлення про надходження зазначеного реєстрованого поштового відправлення, поштового переказу, рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, поштового переказу. У разі, коли адресата неможливо повідомити про надходження реєстрованого поштового відправлення, поштового переказу за номером телефону, зазначеним відправником у поштовій адресі, до його абонентської поштової скриньки вкладається повідомлення про надходження такого поштового відправлення, поштового переказу. У разі відмови адресата одержати судову повістку чи повідомлення особа, яка її доставляє, робить відповідну помітку на повістці і повертає її до суду. Особа, яка відмовилася одержати судову повістку або повідомлення, вважається повідомленою. Виходячи з цього, порядку повідомлення адресата про надходження судової повістки або повідомлення, неявка адресата за її отриманням у поштовому відділенні є відмовою від її отримання, а тому повідомлення особи про судовий розгляд вважається належним. Суд за згодою позивача, відповідно до ст. 280 ЦПК України вважає за можливе розглядати справу заочно на підставі наявних у справі доказів. Інших заяв, клопотань від сторін не надходило. З`ясувавши дійсні обставини справи, права та обов`язки сторін, перевіривши зібрані по справі матеріали, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення Інших заяв, клопотань від сторін не надходило. Дослідивши подані учасниками справи документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних міркувань. Відповідно до вимог ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до положень ст. ст. 13,19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. На підставі ст. ст. 12, 81, 82 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду встановленої сили. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до Рішення Шевченківського районного суду м.Львова від 17 квітня 2017 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с.11). Відповідно до даних будинкової книги за адресою [ADDRESS] в будинку зареєстровані крім позивача [PERSON] , її син - [PERSON] , 1985 р.н., його двоє дітей - [PERSON] , 2017 р.н. та [PERSON] , 2020 р.н., а також відповідач [PERSON] , [INFO] (а.с.13-15). Згідно копії Свідоцтва про право власності від 24.02.2015 року [PERSON] , [INFO] є власницею частки будинку [ADDRESS] , згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 24.02.2015 року (а.с.9-10). Відповідно до Акту комісійної перевірки ЛКП «Рясне-402», який виданий на підставі письмових свідчень сусідів [PERSON] , [PERSON] , складено акт про те, що [PERSON] , 1698 р.н. зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , проте не проживає за вказаною адресою з березня 2020 р. (а.с.38). Відповідно до приписів ч. 1, 2 4 ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Частиною першою статті 316 ЦК України визначено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно змісту ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Саме власник відповідно до приписів ст. 319 ЦК України володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч. 1 ст. 321 ЦК України). Відповідно до ч.2 ст. 386 ЦК України, власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Як врегульовано положеннями ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Аналогічна правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року у справі № 6-709цс16. Вирішуючи питання про те, які норми матеріального права підлягають застосуванню при вирішенні даного спору, суд виходить з того, що спір виник щодо права користування майном, яке перебуває у приватній власності, а тому застосуванню підлягають відповідні норми ЦК України. Так, зокрема, відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Враховуючи той факт, що відповідач відсутній понад один рік у спірній квартирі, яка є особистою власністю позивача, що судом беззаперечно встановлено, доказів поважності причин такої відсутності сторонами не надано, а судом не здобуто, тому суд дійшов висновку, що відповідач втратив право користування зазначеним вище житловим будинком. Згідно із вимогами ст.141 ЦПК України, суд залишає судові витрати на стороні позивача, оскільки про таке стягнення з відповідача позивач не заявляв.

Outcome: approved