Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-30 00:00:00

05 серпня 2021 року адвокат Руденко С.О., який діє в інтересах позивача [PERSON] на підставі ордеру на надання правничої (правової) допомоги серії АН №1041279 від 23 липня 2021 року, звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] , яку в подальшому уточнив та остаточно просив визнати дійсним договір купівлі-продажу № у-08-1245-н від 30 серпня 1995 року житлового будинку індивідуального житлового фонду за адресою: [ADDRESS] , укладений між [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 30 серпня 1995 року [PERSON] , як покупець з одного боку та [PERSON] , [PERSON] , як продавці з іншого боку, уклали договір купівлі-продажу № у-08-1245-н, відповідно до умов якого позивач придбала житловий будинок індивідуального житлового фонду, загальною площею 35,70 кв.м, житловою - 24,90 кв.м, з надвірними будівлями, що розташований на земельній ділянці площею 1200 кв.м за адресою: [ADDRESS] , вартість якого склала 130 000 000 карбованців. Вказаний договір був зареєстрований та підписаний у Харківській універсальній біржі на підставі біржового контракту №Б-08-1235-Н від 30 вересня 1995 року, а також був зареєстрований у Харківському БТІ за №415/3 від 31 вересня 1995 року. Зазначає, що укладений договір купівлі-продажу № у-08-1245-н від 30 серпня 1995 року належним чином виконаний сторонами, враховуючи, що позивачем відповідно до п.1.5 вказаного договору ще до його підписання були сплачені кошти за придбання житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , а відповідачами в свою чергу був виконаний п. 1.10 договору, відповідно до якого останні повинні були виписатися та звільнити будинок до 15 вересня 1995 року. Крім того, даний договір був підписаний відповідачами, посвідчений Харківською універсальною біржою та зареєстрований у Харківському БТІ, що відповідало чинному на час укладення вказаного договору законодавству. Вказує, що сторони при укладанні даного договору керувались ч.2 ст.15 Закону України «Про товарну біржу», відповідно до якої, угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Разом з тим, після укладення сторонами договору купівлі-продажу № у-08-1245-н від 30 серпня 1995 року були внесені зміни, що стосуються моменту укладення договору та моменту виникнення права власності на нерухоме майно, у зв`язку з чим на теперішній час договір купівлі-продажу нерухомості вважається укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Оскільки укладений позивачем договір купівлі-продажу житлового будинку був укладений на товарній біржі без нотаріального посвідчення, тому позивач для подальшого права володіти, користуватися і розпоряджатися своїм майном вимушений звернутися за захистом свого права та відповідно до ст.220 ЦК України просить суд визнати дійним договір купівлі-продажу № у-08-1245-н від 30 серпня 1995 року житлового будинку індивідуального житлового фонду за адресою: [ADDRESS] , укладений між [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Ухвалою Червонозаводського районного суду м.Харкова від 09 серпня 2021 року позовну заяву було залишено без руху, позивачу наданий строк для усунення недоліків 10 днів з дня вручення копії ухвали. У встановлений законом строк позивач усунув недоліки позовної заяви. Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 09 вересня 2021 року провадження у справі відкрито, розгляд справи ухвалено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Відповідачам запропоновано надати відзив на позовну заяву. Позивач у судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Представник позивача - адвокат Руденко С.О. у судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності та відсутності позивача, просив позовні вимоги задовольнити та не заперечував проти ухвалення заочного рішення, а також просив повернути судовий збір сплачений в більшому розмірі ніж встановлено законом. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] у судове засідання повторно не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили, відзив на позовну заяву не подавали, будь-яких заяв або клопотань на адресу суду від них не надходило. Враховуючи, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Відповідно до ухвали суду від 09 вересня 2021 року враховуючи, що в справі є достатні дані про права і взаємовідносини сторін, відповідачі належним чином повідомлені про місце і час судового засідання, суд розглядає справу у відсутності відповідачів та згідно з ч.4 ст.223 ЦПК України постановляє заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Суд, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини, що виникли між сторонами. Суд встановив, що 30 серпня 1995 року на Харківській універсальній біржі між [PERSON] , яка проживала за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] , який проживав за адресою: [ADDRESS] , які іменуються «Продавцем», та [PERSON] , яка проживала за адресою: [ADDRESS] , яка іменується «Покупцем», був укладений договір № у-08-1245-н купівлі-продажу житлового будинку індивідуального житлового фонду, а саме - дерев`яний будинок, обкладений цеглою, кількість кімнат - 3, загальна площа - 35,70 кв.м, житлова площа - 24,90 кв.м., 1922 року будівництва, відсоток зносу - 46%, земельна ділянка - 1200 кв.м, з надвірними будівлями за адресою: [ADDRESS] . Як вбачається зі змісту вказаного Договору, сторони уклади цей договір відповідно до Правил біржової торгівлі на Харківській універсальній біржі. Пунктом 1.5 Договору встановлено, що за домовленістю сторін будинок проданий за 130 000 000 карбованців. Згідно з п.1.7 Договору порядок та форма розрахунку: вартість будинку (п.1.5) сплачується покупцем продавцю до посвідчення угоди. Положеннями п.1.10 Договору передбачені особливі умови договору, зокрема, продавець зобов`язується виписатися та звільнити квартиру в строк не пізніше 15 вересня 1995 року. Крім того, п.1.14 Договору встановлено, що відповідно до ст.15 Закону України «Про товарну біржу» угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Пунктом 1.15 Договору встановлено, що договір підлягає реєстрації в бюро технічної інвентаризації. Відповідно до технічного паспорту на житловий будинок індивідуального житлового фонду за адресою: [ADDRESS] , виконаного 27 серпня 1993 року, реєстровий №415/3, об`єкт складається з: житлового будинку літ. «А-1» загальною площею 35,7 кв.м , житловою 24,9 кв.м; сіни літ. «а», «д», ганок літ. «а-1», вбиральня літ. «В», погріба літ. «е»; сараїв літ. «Б», «Г», «Д», «Ж»; забор №1, №2 та належить на праві приватної власності [PERSON] . З довідки про наявність або відсутність інформації про зареєстровані права на об`єкт нерухомого майна з перевіркою відомостей з відкритих інформаційних ресурсів, виданої КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» Харківської міської ради 23 вересня 2021 року, слідує, що житловий будинок за адресою: [ADDRESS] на праві приватної власності належить [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 30 серпня 1995 року, зареєстрованому Акціонерним товариством Харківська універсальна біржа, р.№У-08-1245-Н. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, прийшов до такого висновку. Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об`єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. З огляду на зазначені норми та враховуючи, що правочин за своїм змістом та формою має відповідати вимогам законодавства, чинним на момент його укладення, у справі, що переглядається, мають бути застосовані положення актів цивільного законодавства, чинних на момент виникнення спірних правовідносин, а саме ЦК Української РСР 1963 року. За змістом статей 128, 153 ЦК УРСР (1963 року) право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї зі сторін повинно бути досягнуто згоди. Відповідно до статті 224 ЦК УРСР (1963 року) за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Статтею 227 ЦК УРСР передбачалася обов`язкова нотаріальна форма договору купівлі-продажу житлового будинку (квартири) і його реєстрація органами місцевого самоврядування. Згідно зі статтею 15 Закону України «Про товарну біржу» не підлягали нотаріальному посвідченню угоди, які зареєстровані на біржі, якщо вони являють собою купівлю-продаж, поставку та обмін товарів, допущених до обігу на товарній біржі. Частиною 2 ст. 47 ЦК УРСР (1963 року) передбачено, що у разі, якщо одна із сторін повністю або частково виконала угоду, яка потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, що виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Право позивача, як власника майна, на звернення до суду за захистом своїх майнових прав пов`язаних з правом володіння власністю не може бути обмежено позовною давністю. Відповідно до ст.1 Закону України "Про товарну біржу" товарна біржа є організацією, що об`єднує юридичних і фізичних осіб, які здійснюють виробничу і комерційну діяльність, і має за мету надання послуг в укладенні біржових угод, виявлення товарних цін, попиту і пропозицій на товари, вивчення, упорядкування і полегшення товарообігу і пов`язаних з ним торговельних операцій. Згідно зі ст. 15 ЗУ «Про товарну біржу»: біржовою операцією визнається угода, якщо вона являє собою купівлю-продаж, поставку та обмін товарів, допущених до обігу на товарній біржі; якщо її учасниками є члени біржі; якщо вона подана до реєстрації та зареєстрована на біржі не пізніше наступного за здійсненням угоди дня. Угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Угода вважається укладенню з моменту її реєстрації на біржі. При цьому чіткої регламентації механізму допуску товарів до обігу на товарній біржі на той час не існувало. Необхідні зміни до ст. 15 Закону України "Про товарну біржу", що дозволяли відмежувати об`єкти нерухомості від біржових операцій, були внесені лише у 2003 році. У редакції, що діяла на час укладення договору купівлі-продажу спірного житлового будинку, у самому Законі України "Про товарну біржу" не передбачалися правові наслідки у вигляді недійсності договору, укладеного та зареєстрованого на біржі, у разі порушення вимог, встановлених ст.15 цього закону до біржової операції, як щодо допуску товарів до обігу на біржі, так і щодо прийняття у члени біржі. Як вбачається з матеріалів справи, укладений між сторонами договір купівлі-продажу № у-08-1245-н від 30 серпня 1995 року, посвідчений Харківською універсальною біржою, зареєстрований у Харківському БТІ за реєстровим номером 415/3, що станом на день укладення та реєстрації вказаного договору не суперечило чинному законодавству. Інструкція про порядок державної реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна, що перебувають у власності юридичних і фізичних осіб, затверджена наказом Державного комітету України будівництва, архітектури та житлової політики України від 9 червня 1998 року №121, передбачала підставу для державної реєстрації договорів купівлі-продажу, зареєстрованих на біржі. Здійснивши державну реєстрацію права власності за позивачем на житловий будинок у Харківському БТІ, держава цим самим визнала право власності позивача на зазначений у договорі житловий будинок, як таке, що виникло на не заборонених законом підставах. Оскільки, сторони договору купівлі-продажу досягли згоди щодо всіх умов договору, що підтверджується підписами сторін, всі зобов`язання за договором сторонами виконанні в повному обсязі, договір зареєстрований в Харківському БТІ, тому позивач на підставі статей 128, 153 ЦК УРСР і статті 49 Закону України «Про власність», який діяв на той час, набула право власності на спірний будинок і правомірно володіє ним. З огляду на зазначені обставини суд вважає, що позивачем надані належні докази на підтвердження факту укладення вищевказаного договору купівлі-продажу будинку, його виконання та обставини, які свідчать про неможливість подальшого нотаріального посвідчення угоди, а відтак приходить до висновку про наявність передбачених законом підстав для визнання в судовому порядку дійсним договору купівлі-продажу спірного будинку. Таким чином, позовні вимоги [PERSON] про визнання дійсним договору купівлі-продажу житлового будинку № у-08-1245-н від 30 серпня 1995 року, зареєстрованого на Харківській універсальній біржі, є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивач не вимагає компенсації за понесені судові витрати, пов`язані зі зверненням до суду і розглядом цивільної справи Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи позивачем за подання даного позову сплачений судовий збір за дві позовні вимоги у розмірі 3020 грн., що підтверджується квитанцією № 0.0.2211705387.2 від 27 липня 2021 року. При цьому, представником позивача було уточнено позовні вимоги та позивач відмовився від позовної вимоги про визнання права власності та просив повернути зайво сплачений судовий збір. Відповідно до положень ч.1 ст.7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається, зокрема, в разі внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом. Враховуючи, що позивачем було сплачено судовий збір в більшому розмірі, ніж встановлено законом, тому кошти в сумі 2112 гривень підлягають поверненню позивачу. На підставі викладеного,

Outcome: approved