Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-02 00:00:00

19.08.2020 до Київського районного суду м. Харкова надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що не проживала разом із спадкодавцем та визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину, в якій позивач просить: 1. Визнати [PERSON] такою, що не проживала із спадкодавцем - [PERSON] , [INFO] , на момент відкриття спадщини; 2. Визнати недійсним Свідоцтво про право на спадщину за законом, видане приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Гібадуловою Л.А. 22.09.2017 (реєстровий номер № 4649, спадкова справа № 60/2015) [PERSON] , яка зареєстрована в [ADDRESS] ; 3. Припинити право власності на 1/3 частку квартири [ADDRESS] , яке зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за № 22361022 від 15.09.2017, реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 135255136310, яке зареєстроване на [PERSON] ; 4. Визнати за [PERSON] право власності на 1/6 частку квартири за адресою: [ADDRESS] в порядку спадкування за законом; 5. Стягнути з [PERSON] , на користь [PERSON] витрати по сплаті судового збору у сумі 4 671 грн. 08 коп.; 6. Стягнути з [PERSON] , на користь [PERSON] витрати на професійну правничу допомогу у сумі 15 857,00 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що [INFO] помер батько сторін - [PERSON] , [INFO] , якому на підставі Довідки № 117, виданої ОСББ «П`ятихатки-2» від 23.08.2017, належала двокімнатна квартира, розташована за адресою: [ADDRESS] . Право власності зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 11.09.2017, реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна: 1352554363101. 30.04.2015 [PERSON] , а 09.06.2015 позивач звернулися до приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Гібадулової Л.А. із заявами про прийняття спадщини, однак у видачі свідоцтва про право на спадщину було відмовлено, у зв`язку з ненаданням нотаріусу необхідних документів. Згідно свідоцтва про право на спадщину, спадкове майно було розподілено між [PERSON] , [INFO] , яка зареєстрована за адресою: [ADDRESS] ; [PERSON] , [INFO] , яка зареєстрована за адресою: [ADDRESS] ; [PERSON] , [INFO] , зареєстрованим за адресою: [ADDRESS] . З даним розподілом спадщини позивач не згоден, оскільки спадкодавець [PERSON] проживав за іншою адресою; відповідач [PERSON] фактично не проживає за місцем реєстрації і не проживала на момент смерті спадкодавця - [PERSON] ; [PERSON] не подала заяву про прийняття спадщини; свідоцтво про право на спадщину, видане [PERSON] не може вважатися дійсним. Так, позивач вказує, що спадкодавець [PERSON] з жовтня 2014 року і по момент смерті, а саме до [INFO] проживав у свого знайомого [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , а належну йому квартиру здавав в оренду [PERSON] , а згодом [PERSON] , який проживав у вказаній квартирі до червня 2016 року. 23.08.2005 [PERSON] звернулася до Голови кооперативу з проханням прописати відповідача [PERSON] до належної її чоловіку квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] . В подальшому, 24.09.2011 [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] та [INFO] у подружжя народилась донька [PERSON] . Позивач стверджує, що фактичне місце проживання подружжя [PERSON] , станом на 08.04.2015 було за адресою: [ADDRESS] . Таким чином [PERSON] на час відкриття спадщини не мешкала за адресою реєстрації, що, на думку позивача, вказує на відсутність у відповідача права на прийняття спадщини, в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України. Зазначив, що [PERSON] та [PERSON] є єдиними спадкоємцями, якими прийнято спадщину, та ними [PERSON] на виконання ч. 2 ст. 1272 ЦК України, письмової згоди для подачі заяви про прийняття спадщини надано не було, до суду з позовом про поновлення строку [PERSON] не зверталась. За таки обставник, відповідно до ч.1 ст. 1272 ЦК України, [PERSON] вважається такою, що не прийняла спадщину. Вказав, що виходячи з того, що [PERSON] не проживала із спадкодавцем на момент відкриття спадщини, а отже не могла прийняти її в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України, не звернулась до нотаріуса за місцем відкриття спадщини із заявою про прийняття спадщини, пропустила строк, передбачений ч. 1 ст. 1270 ЦК України, не отримала письмової згоди від спадкоємців, які звернулись до нотаріуса за місцем відкриття спадщини із заявою про прийняття спадщини у передбачений законом строк, не звернулась до суду із позовною заявою про поновлення строку на звернення до нотаріуса за місцем відкриття спадщини із заявою про прийняття спадщини, а тому на підставі ч. 1 ст. 1272 ЦК України вважається такою, що не прийняла спадщину. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.08.2020 справу передано для розгляду судді Колесник С.А. Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 21.08.2020 відкрито загальне позовне провадження по даній справі та почато підготовче провадження. Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 15.10.2020 задоволено клопотання представника позивача [PERSON] - адвоката Муратова С.А. про витребування доказів. Витребувано з Адресно-довідкового бюро ГУ Державної міграційної служби в Харківській області відомості щодо: адреси реєстрації [PERSON] , [INFO] ; адреси реєстрації [PERSON] , [INFO] ; адреси реєстрації [PERSON] , [INFO] . Витребувано з Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Київського району Харківської міської ради інформацію щодо зареєстрованого місця перебування у м. Харкові особи, переміщеної з тимчасово окупованої території - [PERSON] , [INFO] , паспорт серії [NUMBER] , виданий 26.10.2010 Миколаївським РВ Горлівського МУ ГУ МВС України в Донецькій області, довідки взяття на облік № 6327001041, станом на 08.04.2015, зокрема, чи було зареєстровано його місце перебування за адресою: кв. [ADDRESS] , станом на 08.04.2015. (Якщо так, протягом якого часу перебування зазначеної особи було зареєстровано за вказаною адресою). Витребувано з Департаменту освіти Харківської міської ради інформацію щодо школи у м. Харкові, класу та з якого періоду часу навчається дитина [PERSON] , [INFO] , зокрема, чи була [PERSON] переведена з іншої школи, якщо так - то з якої підстави та коли саме. Витребувано з Територіального підрозділу ЦНАП Київського району Центру надання адміністративних послуг м. Харкова копії довідки № 6327001041 від 06.11.2014 про взяття на облік особи, переміщеної з тимчасово окупованої території - [PERSON] , [INFO] , паспорт серії [NUMBER] , виданий 26.10.2010 Миколаївським РВ Горлівського МУ ГУ МВС України в Донецькій області з офіційним підтвердженням довідкою відповідного органу інформації щодо зареєстрованого місця перебування особи, станом на 08.04.2015 та надати інформацію протягом якого часу перебування зазначеної особи було зареєстровано за вказаною адресою (а.с. 121-122 т. 1). 10.11.2020 до суду від представника відповідача [PERSON] - адвоката Колеснікова А.Г. надійшов до суду Відзив на позовну заяву (а.с. 130-140 т. 1), в якому представник відповідача зазначив, що місце мешкання [PERSON] з жовтня 2014 року до його смерті - [INFO] за адресою: [ADDRESS] , є тимчасовим місцем його перебування та жодним чином не може свідчити про зміну спадкодавцем свого постійного місця проживання за яким він був зареєстрований. З паспорту відповідача, копія якого долучена до матеріалів справи, вбачається місце проживання [PERSON] з 21.11.2006 зареєстроване за адресою: [ADDRESS] , тобто за однією адресою зі спадкодавцем. Зазначені обставини підтверджуються доданими позивачем до позовної заяви документами. Зазначив, що відповідач із позовом про поновлення пропущеного строку для прийняття спадщини не зверталася, оскільки її право не було порушене. Щодо вимоги про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину зазначив, що свідоцтво на право на спадщину є документом, що підтверджує право на спадщину. Недійсність свідоцтва про право на спадщину навряд чи може впливати на спадкові права, оскільки його наявність / відсутність не може відбиватися на їх виникненні. Таким чином, підставою для визнання свідоцтва про право на спадщину недійсним і є відсутність права на спадкування. Вказує, що позивачем обрано неналежні способи захисту цивільних прав та інтересів. Крім цього, позивачем належним чином не доведено факту укладення спадкодавцем [PERSON] із [PERSON] , а згодом [PERSON] , договору оренди (найму) квартири; відомості, вказані у відповіді Київського ВП ГУ НП в Харківській області на запит адвоката, ґрунтуються на свідченнях сусідів із 2-го під`їзду буд. [ADDRESS] . До вказаного Відзиву на позовну заяву, представник відповідача - адвокат Колесніков А.Г. надав орієнтовний розрахунок суми судових витрат, який складає 29 600 грн. (а.с. 146 т. 1). 23.11.2020 до суду від представника позивача [PERSON] - адвоката Муратова С.А. надійшло клопотання про відмову у долученні до справи Відзиву відповідача на позовну заяву (а.с. 156-157 т. 1). Суд приймає до розгляду Відзив на позовну заяву відповідача, поновлюючи процесуальний строк для його подання, при цьому враховує наступне. Так, ухвалою судді від 21.08.2020 відкрито провадження у справі. Направлені судом на адресу відповідачки позовна заява з доданими документами та ухвала про відкриття провадження повернулися до суду без вручення (а.с. 108 т. 1). З матеріалами справи [PERSON] ознайомилася 22.10.2021 (а.с. 125 т. 1), цієї ж дати отримала копію ухвали про відкриття провадження, примірник позовної заяви з доданими документами (а.с. 126 т. 1), та 09.11.2021 представник відповідача направив до суду Відзив на позовну заяву (а.с. 147 т. 1). 09.12.2020 представником позивача подано до суду заяву про залучення [PERSON] до участі у цивільній справі № 953/13435/20 у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача. Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 11.12.2020 залучено до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача, [PERSON] (а.с. 170-171 т. 1). Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 02.04.2021 задоволено клопотання представника позивача [PERSON] - адвоката Муратова Сергія Анатолійовича про витребування доказів. Витребувано у Посольстві Держави Ізраїль в Україні відомості щодо адреси місця проживання (перебування) та контактних засобів зв`язку [PERSON] , [INFO] ( [PERSON] ). Витребувано в Головному Центрі обробки спеціальної інформації Держприкордонслужби України (місцезнаходження: 01601, м. Київ, вул. Володимирська, 26) відомості щодо перетинання Державного кордону України [PERSON] , [INFO] ( [PERSON] ) за період часу з 2015 року, зокрема, чи виїжджала остання до Держави Ізраїль в статусі емігранта (а.с. 226-227 т. 1). Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 02.04.2021 відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача - адвоката Колеснікова Анатолія Геннадійовича про витребування доказів (а.с. 229-230 т. 1). Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 28.04.2021 витребувано в Головному Центрі обробки спеціальної інформації Держприкордонслужби України відомості щодо перетинання Державного кордону України громадянкою України [PERSON] ( [PERSON] ), [INFO] , за період часу з 2015 року, зокрема, чи виїжджала остання до Держави Ізраїль в статусі емігранта (а.с. 249 т. 1). Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 28.04.2021 відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача - адвоката Колеснікова Анатолія Геннадійовича про витребування доказів (а.с. 251-252 т. 1). 29.06.2021 судом отримана інформаційна довідка з Реєстру територіальної громади міста Харкова про реєстрацію [PERSON] , [INFO] за адресою: [ADDRESS] (а.с. 8 т. 2). Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 16.08.2021 закрито підготовче провадження по вказаній справі та призначено судовий розгляд по суті (а.с. 28-29 т. 2). В судовому засіданні представник позивача [PERSON] , позовні вимоги підтримав, просив про їх задоволення, з підстав, викладених у позовній заяві. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, з підстав, викладених у Відзиві на позовну заяву. Крім того зазначив, що покази допитаних в судовому засіданні свідків є сумнівними. Також вказав, що доводи позивача щодо не проживання відповідача за місцем реєстрації грунтуються на матеріалах кримінальної справи, проте вони не можуть бути використані в цивільній справі, оскільки відсутні дані про їх відкриття. У доданому до позовної заяви позивачем листі Київського ВП ГУНП в Харківській області зазначається про місце проживання відповідача, проте вказаний доказ викликає сумніви. Вказав, що позивач не враховує того факту, що [PERSON] звернулася до нотаріуса, подавши власноручну заяву. Постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії свідчить про відмову у її вчиненні у зв`язку з ненаданням документів, а не в зв`язку з порушенням строку звернення до нотаріуса. Після надання документів на квартиру, відповідач отримала свідоцтво про право на спадщину. Третя особа приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Гібадулова Л.А. у засідання не з`явилася, проте подала до суду заяву, у якій просила розглядати справу та винести рішення у її відсутність (а.с. 159 т. 1). Третя особа [PERSON] у судове засідання не з`явилась, про дату, час і місце проведення судового розгляду повідомлялась належним чином шляхом направлення судової повістки на адресу її реєстрації, причини неявки суду не повідомила. Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Суд, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного висновку. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] , виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Харкову реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 5916 (а.с. 96 т. 2). Після його смерті відкрилася спадщина на квартиру [ADDRESS] . Так, право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України). Статтями 1216, 1220-1221 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. За ч. 3, ч. 5 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Разом з тим, відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Аналогічну норму містить пункт 3.21 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок). Відповідно до частини першої статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України). Згідно зі ч. 1 ст. 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Статтею 68 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що нотаріус при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом перевіряє факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства за законом осіб, які подали заяву про видачу свідоцтва, та склад спадкового майна. Відповідно до пункту 4 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, нотаріус при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом перевіряє: факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства, якщо має місце спадкування за законом, прийняття спадкоємцем спадщини у встановлений законом спосіб, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. На підтвердження цих обставин від спадкоємців витребовуються документи, які підтверджують вказані факти. Відповідно до роз`яснень, що містяться в п. 23 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 № 7, свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому чинним на момент такої нотаріальної дії законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину та можливості подальшого оформлення своїх спадкових прав у порядку, передбаченому законом, вимоги про визнання права на спадщину в судовому порядку задоволенню не підлягають у зв`язку з відсутністю порушених прав спадкоємців, щодо захисту яких вони звернулися до суду. 30.04.2015 мати померлого [PERSON] - [PERSON] звернулася до приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Гібадулової Л.А. з заявою про прийняття спадщини (а.с. 95 т. 2). 09.06.2015 син померлого [PERSON] - [PERSON] звернувся до приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Гібадулової Л.А. з заявою про прийняття спадщини (а.с. 114 т. 2). 12.10.2015 донька померлого [PERSON] - [PERSON] звернулася до приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Гібадулової Л.А. з заявою про прийняття спадщини (а.с. 118 т. 2). Постановою приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Гібадулової Л.А. від 12.10.2015 відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті її батька [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , оскільки нею не надано документів, що підтверджують право власності на квартиру спадкодавця (а.с. 124 т. 2). 15.09.2017 донька померлого [PERSON] - [PERSON] звернулася до приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Гібадулової Л.А. з заявою про прийняття спадщини (а.с. 126 т. 2). До заяви про прийняття спадщини [PERSON] додала документи, зокрема: -Довідку Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «П`ятихатки-2» від 28.05.2012 про те, що [PERSON] постійно проживає за адресою: [ADDRESS] та є власником вказаної квартири (а.с. 123 т. 2); -Довідку Об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку «П`ятихатки-2» від 10.08.2017 про те, що [PERSON] , померлий [INFO] на момент своєї смерті проживав та був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . На момент його смерті разом з ним проживали та були зареєстровані: [PERSON] , 1990 року народження, дочка (а.с. 127 т. 2); -Довідку Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «П`ятихатки-2» від 23.08.2017 про те, що [PERSON] постійно проживав за адресою: [ADDRESS] та являвся власником вказаної квартири (а.с. 128 т.2). 15.09.2017 приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Гібадулова Л.А., посвідчила, що на підставі ст. 1261 ЦК України, спадкоємцем майна [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , а саме квартири [ADDRESS] , є його мати [PERSON] , [INFO] в 1/3 частці; його донька [PERSON] , [INFO] в 1/3 частці; його син [PERSON] , [INFO] в 1/3 частці, про що видала Свідоцтво про право на спадщину за законом (а.с. 145 т. 2). Відповідна інформація міститься також у Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 04.08.2020 (а.с. 56-57). Отже, сторони - діти спадкодавця та матір спадкодавця [PERSON] є спадкоємцями першої черги після смерті у встановленому діючим на час відкриття спадщини законодавством порядку прийняли спадщину. Положеннями ч. 1 ст. 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до статті 12 ЦПК України та згідно з ч.ч. 1, 5 та 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасникам справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Частиною 2 статті 78 ЦПК України зазначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. В ході розгляду справи судом достовірно встановлено, що [PERSON] з 21.11.2006 зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с. 41-42 т. 1). Реєстрація [PERSON] за адресою: [ADDRESS] станом на 20.08.2020 підтверджується Інформаційною довідкою з Реєстру територіальної громади міста Харкова (а.с. 81 т. 1). З постанови слідчого СВ Київського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області капітана поліції Малєєвої О.В. від 11.04.2015 про закриття кримінального провадження № 12015220490001687 від 09.04.2015, вбачається, що допитана в якості свідка дружина [PERSON] повідомила, що її чоловік останній час мешкав за адресою: [ADDRESS] . Згідно свідчень власника квартири [PERSON] відомо, що [PERSON] став у нього мешкати з жовтня 2014 року (а.с. 51 т. 1). Допитаний в ході судового розгляду [PERSON] пояснив, що орендував у гр. [PERSON] квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] в період часу з лютого 2013 року по жовтень 2014 року. У вказаній квартирі він проживав разом з дружиною та дочкою, також у вказаний період у нього народилась друга донька, яка також проживала в спірній квартирі. Також зазначив, що [PERSON] разом з ними не мешкала. Допитаний в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] пояснив, що на протязі двох років, починаючи з листопада 2014 року він разом зі своєю родиною проживав у належній [PERSON] квартирі, розташованій на першому поверсі в будинку [ADDRESS] . За проживання у вказаному житловому приміщенні сплачував [PERSON] орендну плату. Згідно листа начальника Управління соціального захисту населення Адміністрації Київського району м. Харкові Цепко В.Г.№ 8803-03 від 12.11.2020, гр. [PERSON] у період з 06.11.2014 по 01.08.2016 та станом на 08.04.2015 перебував на обліку в Управлінні як внутрішньо переміщена особа за адресою проживання: [ADDRESS] та відповідно до штампу Київського РВ у м. Харкові ГУ ДМС України в Харківській області місце перебування [PERSON] зареєстровано за адресою: [ADDRESS] лише у період з 23.04.2015 по 06.05.2015 (а.с. 153-155 т. 1). Однак, суду не надано жодних даних, які б підтверджували орендні відносини між [PERSON] та [PERSON] (договір оренди, квитанції чи розписки про сплату оренди чи комунальних послуг тощо), а тому суд критично відноситься до показів вищевказаних свідків. Суд не бере до уваги протоколи допиту свідків [PERSON] , [PERSON] від 09.04.2015 оскільки в судовому засіданні клопотання про їх допит сторонами не заявлялося. Щодо листа Київського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Харківській області № 243оз/119-61/2020 від 11.06.2020 суд зауважує, що викладені в ньому відомості зі слів сусідів, клопотання про допит яких в ході розгляду справи сторонами не заявлялося. Разом з цим, проживання та реєстрація [PERSON] за адресою: [ADDRESS] на момент смерті [PERSON] , померлого [INFO] підтверджується паспортом [PERSON] та Довідкою Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «П`ятихатки-2» від 10.08.2017 (а.с. 119, 127 т. 2). Більш того, з наданих до матеріалів справи документів, вбачається, що саме відповідач [PERSON] понесла витрати на поховання спадкодавця (а.с. 209 т. 1). Статтею 29 ЦК України в редакції, чинній на час відкриття спадщини, встановлено, що місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Фізична особа може мати кілька місць проживання. Тлумачення статті 29 ЦК України у поєднанні зі статтями 2, 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» у відповідній редакції та Положення про паспорт громадянина України, затвердженого постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 року № 2503-XII дає підстави для висновку, що постійне місце проживання громадян України може бути підтверджено як відміткою у паспорті так і іншими документами згідно із статтею 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні». Зазначене викладене в ухвалі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 14 вересня 2020 року у справі № 569/15147/17 (провадження № 61-39308св18). Матеріали справи свідчать про те, що постійне місце проживання [PERSON] за адресою спадкодавця підтверджується відміткою у її паспорті та беззаперечно не спростовується наданими позивачем доказами. Відповідно до статті 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. Крім цього, іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб, включення до свідоцтва майна, яке не належало спадкодавцю на момент відкриття спадщини тощо. Крім того, у відповідності до Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України п.п. 3.21 та 3.22 глави 10: спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 Цивільного кодексу, він не заявив про відмову від неї. У разі відсутності у паспорті такого спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем може бути: довідка органу реєстрації місця проживання про те, що місце проживання спадкоємця на день смерті спадкодавця було зареєстровано за однією адресою зі спадкодавцем. Подібні висновки щодо застосування статті 1301 ЦК України у подібних правовідносинах викладено в постановах Верховного Суду від 14 листопада 2018 року в справі № 2-1316/2227/11, від 23 вересня 2020 року в справі № 742/740/17, від 11 листопада 2020 року у справі № 752/8119/17-ц. Із урахуванням встановлених обставин у справі, відповідач [PERSON] є такою, що прийняла спадщину після смерті свого батька [PERSON] , який помер [INFO] . За наведених обставин, суд приходить до висновку про необґрунтованість заявлених позовних вимог і необхідність відмови у задоволенні позовних вимог [PERSON] про визнання [PERSON] такою, що не проживала із спадкодавцем - [PERSON] , [INFO] , на момент відкриття спадщини; визнання недійсним Свідоцтво про право на спадщину за законом, видане приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Гібадуловою Л.А. 22.09.2017 (реєстровий номер № 4649, спадкова справа № 60/2015) [PERSON] , яка зареєстрована в [ADDRESS] ; припинення права власності на 1/3 частку квартири [ADDRESS] , яке зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за № 22361022 від 15.09.2017, реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 135255136310, яке зареєстроване на [PERSON] та визнання за [PERSON] право власності на 1/6 частку квартири за адресою: [ADDRESS] в порядку спадкування за законом. Щодо клопотання представника відповідача в частині постановлення окремої ухвали стосовно недоліків у діяльності Київського ВП ГУ НП в Харківській області та направлення до державних та інших органів, посадових осіб, які за своїми повноваженнями повинні усунути виявлені судом недоліки чи порушення чи запобігти їх повторенню, вважаю за необхідне звернути увагу на наступне. Відповідно до частини першої статті 262 ЦПК України суд, виявивши при вирішенні спору порушення законодавства або недоліки в діяльності юридичної особи, державних чи інших органів, інших осіб, постановляє окрему ухвалу, незалежно від того, чи є вони учасниками судового процесу. Постановлення окремої ухвали є правом, а не обов`язком суду, яке він може реалізувати у випадку виявлення при вирішенні спору о суті порушення певним органом чи особою вимог законодавства. Втім, суд, розглядаючи клопотання представника відповідача про винесення окремої ухвали щодо протиправних дій з боку діяльності Київського ВП ГУ НП в Харківській області не встановив передбачених законом підстав для його задоволення. Згідно зі ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Частинами 2, 3, 8 статті 141 ЦПК України визначено, що інші судові витрати, крім судового збору, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. У зв`язку з тим, що суд відмовляє у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, судові витрати покладаються на позивача. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»). На підставі викладеного,

Outcome: dismissed