Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-02 00:00:00

Позивачка звернулась до суду із позовною заявою до відповідачки про зняття арешту, на обґрунтування якої зазначила, що після смерті її чоловіка [PERSON]. вона звернулась до нотаріуса для отримання свідоцтва про право на спадщину. Однак отримала відмову, оскільки на все майно, яке належало померлому накладено арешт від 18.10.2011 року. Відповідно до постанови ВДВС від 18.10.2011 року державним виконавцем накладено арешт на майно боржника на підставі виконавчого листа, який видано на підставі рішення Харківського райсуду м. Києва. [PERSON] мав борги по сплаті аліментів на утримання сина [PERSON] , [INFO] , відповідно до виконавчого листа № 2-820 від 28.03.1996 року на користь [PERSON] , відповідачки по справі. Заборгованість на теперішній час відсутня, виконавче провадження закінчено, проте арешт не знятий. При звернені до Обухівського ВДВС, позивачці було відмовлено у знятті арешту, оскільки виконавче провадження вже знищене, та рекомендовано звернутись до суду за захистом своїх прав. Позивачка в судове засідання не з`явилася, подала до суду клопотання про розгляд справи без її участі, позов підтримала та просила задовольнити. Відповідачка в судове засідання не з`явилась, клопотань, заяв до суду не направила. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України суд ухвалює заочне рішення. Рішенням Європейського суду з прав людини визначено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням її справи, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки, оскільки одним із критеріїв «розумності строку» є саме поведінка заявника. Так, суд покладає на заявника лише обов`язок демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, які безпосередньо його стосуються, утримуватися від виконання заходів, що затягують провадження у справі, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для пришвидшення процедури слухання. Одним із таких прикладів, коли поведінка заявників стала однією з причин затягування розгляду справи, є рішення Європейського суду з прав людини «Чікоста і Віола проти Італії». Відповідно до ч. 5,6 ст. 263 ЦПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Суд, дослідивши письмові докази приохоть до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено наступні фактичні обставини справи. Судом встановлено, що відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, власником квартири за адресою [ADDRESS] є [PERSON] . [PERSON] , чоловік позивачки, помер [INFO] , що підтверджуються копією свідоцтва про смерть Серії [NUMBER] , виданого 16.04.2021 року Обухівським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ). Позивачка звернулась до приватного нотаріуса з метою отримання свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] 09.11.2021 року листом № 152/02-14 приватного нотаріуса Клименко О.П. повідомлено, що свідоцтво про право на спадщину не може бути видане, оскільки згідно відомостей з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна значиться арешт на нерухоме майно, яке належало померлому [PERSON] , реєстраційний номер обтяження: №11736734 від 18.11.2011 року. Як вбачається із відомостей з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, арешт нерухомого майна зареєстровано за №11736734 18.10.2022 року Київської обласною філією ДП «Інформаційний центр» Міністерства юстиції на підставі постанови про накладення арешту на майно боржника, обкат обтяження - квартира за адресою: [ADDRESS] , власник - [PERSON] . Постанова про накладення арешту на майно боржника винесена державним виконавцем у зв`язку із заборгованістю [PERSON] по сплаті аліментів на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] , [INFO] , відповідно до виконавчого листа № 2-820 від 28.03.1996 року. 04.11.2021 року позивачка звернулась до Обухівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) із заявою про зняття арешту. Однак, листом начальника відділу від 05.11.2021 року № 80481 було повідомлено, що відомості про накладення арешту відсутні, оскільки виконавчі провадження зберігаються в архіві лише три роки та рекомендовано звернутись до суду. Як вбачається із копії постанови про закінчення виконавчого провадження від 30.11.2011 року ВП №28729777, виконавче провадження закінчено та припинено чинність арешту майна боржника та скасовано інші заходи примусового виконання рішення. Згідно ст. 1 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, кожна фізична та юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Основною метою ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод є попередження свавільного захоплення власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном. При цьому в своїх рішеннях Європейський Суд з прав людини постійно вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини. Необхідність забезпечення такої рівноваги відображено у статті 1 Першого Протоколу, зокрема, вказано на необхідність дотримання обґрунтованої пропорційності між застосованими заходами та переслідуваною метою, якої намагаються досягти шляхом позбавлення особи її власності. Європейський Суд з прав людини у ряді випадків вбачав порушення ст. 1 Протоколу навіть тоді, коли не було юридичного позбавлення права власності на майно, але через ті або інші обставини людина була позбавлена практичної можливості користуватися своєю власністю. В статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», вказано, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права. Згідно до ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст.319 Цивільного кодексу України власник володіє користується, розпоряджається своїм майно на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. На підставі ст.321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності, або обмежене в його здійснені лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» у разі закінчення виконавчого провадження арешт, накладений на майно боржника, знімається. У разі, якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження державним виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника. В порушення вказаних вимог закону, при закінченні виконавчого провадження, арешт і заборона відчуження, накладений на майно боржника [PERSON] державним виконавцем не знято. Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу та в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Таким чином, зважаючи на встановлені судом обставини, арешт накладений квартиру за адресою: [ADDRESS] , яка належала на праві приватної власності померлому [PERSON] , порушує можливості реалізації позивачці своїх прав власності на вищезазначене нерухоме майно, а тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги в є обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню, а порушене право позивачка підлягає судовому захисту, так як у матеріалах справи відсутні докази про те, що на даний час існує потреба в арешті вищезазначеного майна. Таким чином, зважаючи на встановлені судом обставини та враховуючи наявність накладеного арешту на майно, неможливість скасування арешту в позасудовому порядку та оскільки позивачка в іншій спосіб, крім звернення до суду з позовом про зняття арешту захистити своє порушене право не може, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивачки та необхідність захисту її права шляхом зняття такого арешту, а відтак і про задоволення позову.

Outcome: approved