Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-02 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до Виконавчого комітету Вінницької міської ради про визнання права користування та зобов`язання укладення договору найму на житлове приміщення. Свої вимоги мотивувала тим, що [INFO] померла мати позивачки - [PERSON] , яка рахується квартиронаймачем квартири [ADDRESS] . За життя [PERSON] вказану квартиру не приватизувала. Позивач є єдиним спадкоємцем після смерті [PERSON] та звернулась до Департаменту житлового господарства із заявою про переукладення договору найму з померлої [PERSON] на [PERSON] . Однак, позивачу було відмовлено в укладенні договору найму, оскільки відсутній ордер на зайняття квартири [ADDRESS] . Позивач проживає в даній квартирі та сплачує комунальні послуги. Крім того, в даній квартирі були зареєстровані брат позивача - [PERSON] , його цивільна дружина - [PERSON] та донька брата - [PERSON] . [PERSON] помер [INFO] , а [PERSON] та [PERSON] були зняті з реєстрації ще в 2007 році. За таких обставин [PERSON] просить визнати за нею право користування квартирою [ADDRESS] та зобов`язати виконавчий комітет Вінницької міської ради укласти із нею договір найму на вищевказану квартиру. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 27.10.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у даній цивільній справі за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 13.01.2022 підготовче провадження в справі закрито та призначено справу до судового розгляду по суті. У судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася, натомість 03.02.2022 подала до суду заяву (вх. №8937) згідно якої просила розгляд справи провести у її відсутність, позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити, судові витрати просила залишити за позивачем. Представник відповідача [PERSON] у судове засідання не з`явився, 03.02.2022 також подав до суду заяву (вх. №8938) згідно якої просив розгляд справи провести у відсутність представника відповідача, при розгляді справи поклався на розсуд суду. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено наступні фактичні обставини справи, яким відповідають правовідносини, що склалися між сторонами у справі, що врегульовані відповідними нормами ЖК УРСР. Судом встановлено, що рішенням виконавчого комітету Вінницької міської ради народних депутатів «Про надання дозволу громадянам на обмін квартирами» № 490 від 11.12.1986 дозволено обмін квартирами [PERSON] , склад сім`ї 4 особи, та його колишній дружині [PERSON] , склад сім`ї 4 особи, які проживають по [ADDRESS] , займають чотирикімнатну квартиру площею 66,3 кв.м. з переселенням: [PERSON] , склад сім`ї 4 особи, в квартиру [ADDRESS] ; [PERSON] , склад сім`ї 4 особи, в квартиру [ADDRESS] (а.с. 39-41). 12.11.1986 шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу серія [NUMBER] , виданого 12.11.1986 Замостянським райвідділом РАГС. Після розірвання шлюбу дружині присвоєно прізвище - [PERSON] (а.с. 42). 27.09.1989 [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу серія [NUMBER] , виданого 27.09.1989 Міським відділом РАГС м. Вінниці. Після укладення шлюбу дружині присвоєно прізвище - [PERSON] (а.с. 43). Згідно копії особового рахунку № [NUMBER] МКП «УК «Замостя» (вих. №3613 від 22.09.2021) у квартирі [ADDRESS] були зареєстровані: [PERSON] (квартиронаймач) (дата вибуття 31.01.2013), [PERSON] (син), [PERSON] (невістка) (дата вибуття 01.12.2017), [PERSON] (онука) (дата вибуття 01.12.2017), тип квартири - державна (а.с. 11). Згідно копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] виданого 27.12.2012 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції Вінницької області [PERSON] померла [INFO] (а.с. 12). [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 12.08.2021 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) (а.с.13). Як вбачається із копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 25.02.1983 року Міським відділом РАЦС м. Вінниці, [PERSON] є матір`ю [PERSON] , [INFO] (а.с. 9). У зв`язку із реєстрацією шлюбів, їх розірванням та реєстрацією нового шлюбу [PERSON] змінила прізвище « [PERSON] », « [PERSON] », « [PERSON] » та носить прізвище « [PERSON] », що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] виданого 06.02.1991 Ленінським районним відділом ЗАГС м. Вінниці, копією свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] виданого 26.07.1994 Відділом реєстрації актів громадянського стану Староміського райвиконкому м. Вінниці, копією свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] виданого Вінницьким міським відділом реєстрації актів громадянського стану (а.с. 56-58). Згідно довідки №3612 від 22.09.2021 МКП «Управляюча компанія «Замостя» [PERSON] була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] з 13.02.1987 по 25.04.1997 (а.с.15). Як вбачається із акту опиту сусідів №23, затвердженого начальником МКП «Управляюча компанія «Замостя» Олійниченко В.Д., [PERSON] дійсно проживає за адресою: [ADDRESS] (а.с. 65) Відповідно до особового рахунку № [NUMBER] виданого Управляючою компанією «Замостя» вих. №4977 від 21.12.2021 у квартирі [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] , [PERSON] (а.с. 44). Із копії особового рахунку № [NUMBER] вбачається, що [PERSON] була квартиронаймачем квартири [ADDRESS] на підставі ордера №1347 від 16.12.1986 (а.с. 45). Відповідно до довідки №4976 від 21.12.2021 МКП «Управляюча компанія «Замостя» ордер на квартиру [ADDRESS] не зберігся (а.с.46). Згідно відповіді Департаменту житлового господарства Вінницької міської ради №Т-01-127148/01-20 від 24.09.2021року [PERSON] повідомлено про відсутність у виконавчого комітету міської ради правових підстав щодо укладення із [PERSON] договору найму жилого приміщення, так як ордер на зайняття квартири [ADDRESS] відсутній (а.с.14). Як вбачається із квитанцій №98956 від 20.09.2021, №101131 від 18.10.2021, №114 від 21.10.2021, №103530 від 16.11.2021, №107156 від 21.12.2021 [PERSON] оплачує комунальні послуги за утримання квартири [ADDRESS] (а.с. 18, 19, 20, 32, 48). Згідно зі ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Згідно ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно з частиною третьою статті 9 ЖК УРСР ніхто не може бути виселений із займаного житлового приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Статтею 61 ЖК УРСР встановлено, що користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення, який укладається на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем, житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем громадянином, на ім`я якого видано ордер. Відповідно до вимог частини першої статті 63 ЖК УРСР предметом договору найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду є окрема квартира або інше ізольоване жиле приміщення, що складається з однієї чи кількох кімнат, а також одноквартирний жилий будинок. Відповідно до частин першої та другої статті 64 ЖК УРСР члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Згідно положень частин першої, другої статті 106 ЖК УРСР повнолітній член сім`ї наймача вправі за згодою наймача та інших членів сім`ї, які проживають разом з ним, вимагати визнання його наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення замість попереднього наймача. Таке ж право у разі смерті наймача або втрати ним права на жиле приміщення належить будь-якому членові сім`ї наймача. У разі відмови наймодавця у визнанні члена сім`ї наймачем за договором найму спір може бути вирішено в судовому порядку. Тобто за змістом вказаної норми закону будь-який член сім`ї наймача, що має повну цивільну дієздатність, має право вимагати визнання його наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення. Виходячи з принципу рівності прав та обов`язків наймача та членів його сім`ї (ст. 64 ЖК), члени сім`ї заміщують наймача в договірних правовідносинах найму. Згідно правової позиції Верховного Суду, викладеної в постанові від 24 лютого 2021 року у справі №296/4642/19, тривалий час проживання особи в житлі, незалежно від його правового режиму, є достатньою підставою для того, щоб вважати відповідне житло належним такій особі в розумінні статті 8 Конвенції. Принцип пропорційності у розумінні Європейського суду з прав людини полягає в оцінці справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням у право людини на повагу до житла, й інтересами особи, яка зазнає негативних наслідків від цього втручання. Пошук такого балансу не означає обов`язкового досягнення соціальної справедливості у кожній конкретній справі, а передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між легітимною метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення. Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа внаслідок втручання в її право на повагу до житла несе надмірний тягар. Оцінюючи пропорційність, слід визначити, чи можливо досягти легітимної мети за допомогою заходів, які були би менш обтяжливими для прав і свобод цієї особи, оскільки обмеження її прав не повинні бути надмірними або такими, що є більшими, ніж необхідно для досягнення вказаної мети. У зв`язку із вищевикладеним, суд приходить до висновку, що посилання відповідача виконавчого комітету Вінницької міської ради на відсутність ордеру на зайняття квартири не може вважатись достатньою правовою підставою для відмови в задоволенні позову про визнання права користування на квартиру за особою, яка постійно протягом тривалого часу проживає в ній, несе витрати з її утримання. Суд зазначає, що законність проживання позивача відповідачем не оспорено, вимоги про усунення перешкод у користуванні житлом відповідачем протягом усього часу проживання позивача не заявлялось. Таким чином, позовні вимоги позивача про визнання права користування квартирою підлягають до задоволення як такі, що є підставними та обґрунтованими. Щодо позовної вимоги про зобов`язання укласти договір найму житлового приміщення, суд зазначає наступне. Дискреційні повноваження - це можливість діяти за власним розсудом, в межах закону, можливість застосувати норми закону та вчинити конкретні дії (або дію) серед інших, кожні з яких окремо є відносно правильними (законними). Поняття дискреційних повноважень наведене, зокрема, у Рекомендаціях Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2, відповідно до яких під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин. Тобто, дискреційними є право суб`єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною. У пункті 50 рішення від 13 січня 2011 року у справі «Чуйкіна проти України» ЄСПЛ зазначив, що порушення судового провадження саме по собі не задовольняє усіх вимог пункту 1 статті 6 Конвенції. Ціль Конвенції - гарантувати права, які є практичними та ефективними, а не теоретичними або ілюзорними. Право на доступ до суду включає в себе не лише право ініціювати провадження, а й право отримати «вирішення» спору судом. Воно було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави дозволяла особі подати до суду цивільний позов без гарантії того, що справу буде вирішено остаточним рішенням в судовому провадженні. Для пункту 1 статті 6 Конвенції було б неможливо детально описувати процесуальні гарантії, які надаються сторонам у судовому процесі - провадженні, яке є справедливим, публічним та швидким, не гарантувавши сторонам того, що їхні цивільні спори будуть остаточно вирішені. Отже, "ефективний засіб правого захисту" повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі. Відсутність "бажаного результату" виключає можливість визначення ефективності правового захисту, оскільки "бажаний результат" встановлює межі (кінцеву мету) правового захисту, який полягає у використанні передбачених законом можливостей для поновлення порушеного, визнання невизнаного, чи присудження оспорюваного права саме в цих межах. Таким чином, у разі настання визначених законодавством умов, звернення позивача щодо укладення із ним договору найму квартири, у якій вона фактично проживає, відповідач виконавчий комітет Вінницької міської ради зобов`язаний вчинити конкретні дії і задоволити їх звернення. Відтак, суд приходить до висновку, що позовну вимогу щодо зобов`язання виконавчий комітет Вінницької міської ради укласти з позивачем договір найму квартири теж слід задовольнити. Судові витрати, за клопотанням позивача, залишаються за нею.

Outcome: approved