Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-03 00:00:00

29.04.2021 року позивач звернувся до суду з даним позовом, у якому просить стягнути з відповідача на його користь: 4289,65 грн. відшкодування матеріальної шкоди на лікування, завданої спричиненими тілесними ушкодженнями, 14 554,44 грн. втраченого заробітку та 70 000 грн. моральної шкоди. В обґрунтування своїх позовних вимог послався на те, що 19 грудня 2014 року близько 17 години 20 хвилин [PERSON] , керуючи належним [PERSON] , технічно справним автомобілем марки «CITROEN Jumpy» (Сітроен Джампі), реєстраційний номерний знак [NUMBER] , що є засобом підвищеної небезпеки, слідуючи по проїзній частині дороги - вулиці Богдана Хмельницького в м. Червонограді Львівської області, здійснив на нього наїзд. Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди він отримав тілесні ушкодження у вигляді: садна в ділянці лівого колінного суглобу, закритий перелом головки лівої малогомілкової кістки, розриви зв`язок та пошкодження менісків лівого колінного суглобу, перелом плато та латерального виростка лівої великогомілкової кістки; садна в ділянці середньої третини лівого стегна; садна на кисті правої руки, а також закрита черепно-мозкова травма у вигляді синця та саден в лобній ділянці голови зліва, синця в ділянці лівого ока, струсу головного мозку, які відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я. 15.05.2020 року вироком Червоноградського міського суду Львівської області [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України та призначено покарання у виді одного року обмеження волі. 19.10.2020 року даний вирок суду був скасований ухвалою Львівського апеляційного суду, а кримінальне провадження було закрито, оскільки на час ухвалення рішення суду пройшли строки давності притягнення до відповідальності, передбачені ст. 49 КК України. Також позивач зазначає, що після настання ДТП він протягом тривалого часу проходив медичне лікування, на ділянки тіла був накладений гіпс, був вимушений неодноразово звертатись до медичних спеціалістів щодо реабілітації, оскільки досі відчуває болі в руці та ногах при їх згинанні. Перебуваючи у гіпсі він був обмежений у рухах, не міг виконувати щоденну роботу, допомагати по господарству, а також сам потребував сторонньої допомоги. Ще більших страждань та переживань викликає поведінка відповідача, який з часу ДТП повністю самоусунувся від обов`язку відшкодування завданих йому збитків, тривалий час втікав від органу досудового слідства та особисто від позивача, не визнає своєї провини у вчиненому. Крім того, просив стягнути середній заробіток за період проведення лікування, оскільки жодного доходу за цей період не отримував. Відтак, посилаючись на вказані обставини, просить позов задовольнити. 13.05.2021 року у даній справі було відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання на 23.06.2021 року, яке було відкладено у зв`язку із неявкою відповідача на 20.07.2021р., а в подальшому на 31.08.2021р., 08.09.2021р., 04.10.2021р. та 15.11.2021р. 15.11.2021 року підготовче провадження ухвалою суду було закрито, а справу призначено до судового розгляду по суті на 13.12.2021 року, який було відкладено у зв`язку із неявкою відповідача та його представника на 21.01.2022р. 21.01.2022 р. у судове засідання сторони повторно не з`явилися. Представник позивача подав заяву про розгляд справи у відсутності сторони позивача та просив задовольнити позовні вимоги. Відповідач та його представник у судові засідання не з`явилися, причин неявки суду не повідомили, заяв чи клопотань про розгляд справи за їх відсутності не подавали. Як вбачається із розписки від 13.12.2021 р., яка міститься в матеріалах справи представник відповідача був повідомлений про судове засідання належним чином. Також відповідачем не було подано відзиву на позов. З огляду на зазначені обставини, суд у відповідності до ст. 247 ЦПК України судовий розгляд справи здійснив на підставі наявних матеріалів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Відповідно до вимог ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення. Суд, дослідивши матеріали справи, оглянувши матеріали кримінального провадження про обвинувачення [PERSON] за ч. 1 ст. 286 КК України, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що 19 грудня 2014 року близько 17 години 20 хвилин, [PERSON] , керуючи належним [PERSON] , технічно справним автомобілем марки «CITROEN Jumpy» (Сітроен Джампі), реєстраційний номерний знак [NUMBER] , що є засобом підвищеної небезпеки, слідуючи по проїзній частині дороги - вулиці Богдана Хмельницького у м. Червонограді Львівської області, яка розділена на дві смуги руху (по одній в кожному напрямку), неподалік приміщення Червоноградського міського автовокзалу, розміщеного по вул. Сокальській, 3 у м. Червонограді Львівської області, грубо порушуючи Правила дорожнього руху України, на ділянці дороги з обмеженою оглядовістю, утвореною ним же внаслідок руху в попутному напрямку за невстановленим досудовим розслідуванням транспортним засобом, не врахував дорожні умови, проявив неуважність та неналежно оцінивши дорожню обстановку, щоб безпечно керувати транспортним засобом та контролювати його рух у конкретних дорожніх умовах, з моменту потрапляння в поле зору пішохода [PERSON] , який здійснював перехід проїзної частини дороги з права на ліво по відношенню до руху керованого ним транспортного засобу, маючи технічну можливість уникнути наїзду на пішохода, не зменшив швидкість руху керованого ним автомобіля марки «CITROEN Jumpy» (Сітроен Джампі), реєстраційний номерний знак [NUMBER] , шляхом застосування екстреного гальмування з моменту виникнення небезпеки для руху, здійснив наїзд на пішохода [PERSON] . Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди пішохід [PERSON] отримав тілесні ушкодження у вигляді: садна в ділянці лівого колінного суглобу, закритий перелом головки лівої малогомілкової кістки, розриви зв`язок та пошкодження менісків лівого колінного суглобу, перелом плато та латерального виростка лівої великогомілкової кістки; садна в ділянці середньої третини лівого стегна; садна на кисті правої руки, а також закрита черепно-мозкова травма у вигляді синця та саден в лобній ділянці голови зліва, синця в ділянці лівого ока, струсу головного мозку, які відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я. Дані обставини встановлені судом у справі №459/1921/18 у вироку Червоноградського міського суду Львівської області від 15.05.2000р., який міститься у матеріалах справи (а. с. 7-13). А саме, вироком Червоноградського міського суду Львівської області від 15.05.2020 року [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України та призначено покарання у виді одного року обмеження волі. Крім того, позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення матеріальної, моральної шкоди та втраченого середнього заробітку - задоволено частково, стягнуто з [PERSON] в користь [PERSON] 4289,65 грн. матеріальної шкоди, 14554,44 грн. втраченого заробітку та 40 000 грн. моральної шкоди (а. с. 7-13). Ухвалою Львівського апеляційного суду від 19.10.2020 року вирок суду від 15.05.2020 року було скасовано та звільнено [PERSON] від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України. Кримінальне провадження щодо [PERSON] закрито на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КК України. Ухвала набрала законної сили 19.10.2020 року. (а. с. 14-17). Ухвалою Львівського апеляційного суду від 01.04.2021 року відмовлено потерпілому у роз`ясненні ухвали цього ж суду від 19.10.2020р. в частині, що стосується цивільного позову про стягнення з [PERSON] матеріальної та моральної шкоди, спричиненої кримінальним правопорушенням (а. с. 18). Відповідно до ч.6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Відтак, у відповідності до зазначених положень ЦПК України, вищевказані обставини дорожньо-транспортної пригоди, а також винуватість [PERSON] у вчиненні цієї ДТП, що визначені у вироку Червоноградського міського суду Львівської області від 15.05.2020 року та ухвалі Львівського апеляційного суду від 19.10.2020 року, якою вирок суду від 15.05.2020 року було скасовано та звільнено [PERSON] від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України, не підлягають доказуванню в ході розгляду даної цивільної справи. Відповідно до п.7 постанови Пленуму ВСУ №14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», розглядаючи позов, який випливає з кримінальної справи, суд не вправі обговорювати вину відповідача, а може вирішувати питання лише про розмір відшкодування. Тобто, наявність вини в діях відповідача у настанні дорожньо-транспортної пригоди, в даному випадку, встановлена і не підлягає доказуванню. Окрім цього, з матеріалів кримінального провадження судом встановлено, що згідно з висновком експерта №139/2015 від 23.07.2015 року у потерпілого [PERSON] були виявлені наступні ушкодження: садна в ділянці лівого колінного суглобу, закритого перелому головки лівої малогомілкової кістки, розриви зв`язок та пошкодження менісків лівого колінного суглобу, перелом плато та латерального виростка лівої великогомілкової кістки; садна в ділянці середньої третини лівого стегна; садна на кисті правої руки, а також закрита черепно-мозкова травма у вигляді синця та саден в лобній ділянці голови зліва, синця в ділянці лівого ока, струсу головного мозку, які відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я. Внаслідок отриманих під час ДТП травм [PERSON] перебував в Червоноградській ЦМЛ на стаціонарному лікуванні з 19 грудня 2014 р. до 09 січня 2015 року та на амбулаторному лікуванні з 10 січня 2015 р. до 02 лютого 2015 року; з 09 лютого 2015 р. до 16 березня 2015 р.; з 17 березня 2015 р. до 07 квітня 2015 р., що підтверджується листками непрацездатності: серії АГЛ № 871449, серії АГЛ № 822680, серії АГЛ № 834235, серії АГЛ № 950612 (а с. 24, 26-28). Крім того, відповідно до листка непрацездатності серії АГЖ № 051344 з 03 лютого 2015 р. до 06 лютого 2015 р. [PERSON] перебував на стаціонарному лікуванні в Комунальній 8-й міській клінічній лікарні м. Львова (а. с. 25). Із виписного епікризу з історії хвороби № 14073/1289/12 Червоноградської ЦМЛ вбачається, що [PERSON] знаходився на стаціонарному лікуванні з 19 грудня 2014 р. до 09 січня 2015 року з діагнозом: закритий перелом головки лівої малогомілкової кістки, розриви зв`язок та пошкодження менісків лівого колінного суглобу, перелом плато та латерального виростка лівої великогомілкової кістки; садна в ділянці середньої третини лівого стегна; садна на кисті правої руки, а також закрита черепно-мозкова травма у вигляді синця та саден в лобній ділянці голови зліва, синця в ділянці лівого ока, струсу головного мозку (а. с. 21). Згідно з випискою-епікризом з історії хвороби № 1177 Комунальної 8-ї міської клінічної лікарні м. Львова - [PERSON] знаходився на стаціонарному лікуванні з 03 лютого 2015 р. до 06 лютого 2015 р. з діагнозом: пошкодження обох менісків лівого колінного суглобу; неповний розрив ПСЗ; гіпертрофія медіопателярної складки та тіл Гоффа; хондромаляція 2-го ст. Консолідуючий перелом головки лівої малогомілкової кістки (а. с. 23). Отже, судом встановлено, що в результаті скоєння відповідачем дорожньо-транспортної пригоди позивач [PERSON] отримав численні тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я. Долучені до позовної заяви квитанції та фіскальні чеки свідчать про те, що на придбання ліків, медичних препаратів позивачем витрачені кошти на загальну суму 4289,65 грн., яка останньому не відшкодована (а. с. 29-32). Окрім цього, із довідки №206/18 від 19.06.2018р. судом встановлено, що працівник [PERSON] був відсутній на роботі з 19.12.2014р. по 15.04.2015р. (а. с. 20). При прийнятті рішення суд керується наступними правовими нормами. Відповідно ч.1 ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. В силу ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповіднійправовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (ст.1188 ЦК України). Згідно з роз`ясненнями, викладеними в постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 р. «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Таким чином, з викладеного вбачається, що обов`язок відшкодування шкоди покладається на ту особу, з вини якої завдано шкоду. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що вимоги про стягнення завданої матеріальної шкоди, яка полягає у витратах на придбання лікарських засобів та медичного обстеження на загальну суму 4289,65 грн. є підставними, обгрунтованими та такими, що підлягають до задоволення, оскільки позивач у даному випадку надав суду ряд доказів, які підтверджують його витрати на лікування. Щодо вимоги про стягнення моральної шкоди, суд дійшов наступного висновку. Згідно з ч.1 ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Відповідно до ч.2 ст.23 ЦК України моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням і пошкодженням її майна. Як передбачено ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. При визначенні розміру моральної шкоди суд враховує: стан здоров`я потерпілого, тяжкість заподіяних страждань, вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля необхідні для відновлення попереднього стану, проходження реабілітації. З урахуванням глибини понесених моральних страждань та ступеня вини відповідача, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає, що позов в цій частині підлягає до часткового задоволення і з відповідача слід стягнути моральну шкоду у розмірі 40 тис. грн. Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення з відповідача втраченого заробітку суд виходить із наступного. Згідно з статті 1195 Цивільного кодексу - фізична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. Відповідно до ст. 1197 ЦК України розмір втраченого фізичною особою внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров`я заробітку (доходу), що підлягає відшкодуванню, визначається у відсотках від середнього місячного заробітку (доходу), який потерпілий мав до каліцтва або іншого ушкодження здоров`я, з урахуванням ступеня втрати потерпілим професійної працездатності, а за її відсутності - загальної працездатності. Середньомісячний заробіток (дохід) обчислюється за бажанням потерпілого за дванадцять або за три останні календарні місяці роботи, що передували ушкодженню здоров`я або втраті працездатності внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров`я. Якщо середньомісячний заробіток (дохід) потерпілого є меншим від п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, розмір втраченого заробітку (доходу) обчислюється виходячи з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати. Згідно з ч. 3 ст. 1197 ЦК України до втраченого заробітку (доходу) включаються всі види оплати праці за трудовим договором за місцем основної роботи і за сумісництвом, з яких сплачується податок на доходи громадян, у сумах, нарахованих до вирахування податку. На момент завдання [PERSON] шкоди він працював водієм в ПАТ «Львівська вугільна компанія», що підтверджується матеріалами справи. Зокрема, із довідки № 58/19 від 28.02.2019 р., виданої ПАТ «Львівська вугільна компанія» видно, що [PERSON] був відсутній на роботі згідно листків непрацездатності з 19.12.2014 р. по 15.04.2015 р. (а.с.20 та а. с. 91 т. 1 матеріалів кримінального провадження). Відповідно до довідки № 261 від 19.06.2018 р., виданої ПАТ «Львівська вугільна компанія» розмір середнього заробітку [PERSON] становив 3638,61 грн. (а. с.19). У період грудень 2014 - квітень 2015р. мінімальна заробітна плата становила 1218 грн. Отже, п`ятикратний розмір мінімальної заробітної плати складав 6090,00 грн (1218*5=6090грн). Таким чином, із вищевикладеного випливає, що середньомісячний заробіток (дохід) потерпілого (позивача) є меншим від п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати. Відтак,

Outcome: partial