Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-31 00:00:00

заявник, [PERSON] , звернувся до Голосіївського районного суду міста Києва із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме останній просить суд встановити факт народження [INFO] [PERSON] до 24.08.1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України» в с. Спат (нині с. Гвардійське) Сімферопольського району АРК Крим. Свою заяву заявник обґрунтовує тим, що він є громадянином Федеративної Республіки Німеччина, на території України проживає за адресою: [ADDRESS] . Для отримання дозволу на еміграцію заявнику необхідно надати ДМС України документи, що підтверджують народження на території України самого заявника чи хоча б одного з його батьків, діда чи баби, рідні (повнорідні та неповнорідні) брата чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України». Заявник стверджує, що його дідусь, [PERSON] народився [INFO] на території України в с. Спат - нині с. Гвардійське, Сімферопольського району АРК Крим. Перейменування відбулося згідно указу Президіуму Верховної ради РРФСР від 21.08.1945 року «Про перейменування сільських рад і населених пунктів Кримської області». Також заявник зазначає, що для звернення в органи ДМС України при подачі заяви на імміграцію необхідно подати документ, який підтверджує наявність у заявника підстави для отримання дозволу на імміграцію, у випадку заявника необхідно подати свідоцтво про народження або витяг з реєстру чи архівну довідку про факт народження дідуся, який народився до [INFO] на території, яка стала територією України. Стверджує, що оригінал свідоцтва про народження дідуся було втрачене - залишилася лише копія. Представник заявника звернувся на адресу Державного архіву Херсонської області з адвокатським запитом, про надання документів, що підтверджують актовий запис цивільного стану про народження [PERSON] , однак, такі документи надані не були в зв`язку з їх відсутністю. В той же час, згідно відповіді Державної архівної служби України №5095/2.03-15/7671/25 наразі паперові носії ї метричних книг, які зберігались в архівних установах Автономної Республіки Крим та м. Севастополя, перебувають на тимчасово окупованій території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя. Встановлення даного факту необхідне заявнику для звернення в органи ДМС та у подальшому для оформлення та отримання посвідки на постійне проживання в Україні. Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 13.09.2021 року відкрито провадження у справі. 08.12.2021 року на адресу суду надійшли письмові пояснення Центрального міжрегіонального управління ДМС у м. Києві та Київській області, у яких зацікавлена особа просить відмовити у задоволенні заяви. Представником заявника подана заява про розгляд справи у його відсутність. Представник заінтересованої особи в судове засідання не з`явився, про місце і час судового розгляду був повідомлений належним чином. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Частиною 1 ст.315 ЦПК України передбачено перелік категорій справ, які розглядає суд про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно ч.2 вказаної статті у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо за законом не визначено іншого порядку їх встановлення. В порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право. Таким чином, юридичні факти можуть бути встановлені лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника. Справи про встановлення юридичних фактів можуть бути предметом розгляду суду в порядку окремого провадження за таких умов: факти, які підлягають встановленню, повинні мати юридичний характер, тобто відповідно до закону викликати юридичні наслідки: виникнення, зміну або припинення особистих чи майнових прав громадян або організацій. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету, для якої необхідне його встановлення. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Як роз`яснено в п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 року в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Статтею 6 Закону України «Про громадянство» визначено підстави набуття громадянства України. Громадянство України набувається, зокрема за територіальним походженням (п. 2 ч. 1 ст. 6 Закону). Згідно з ч. 1 ст. 8 Закону України «Про громадянство» особа, яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра народилися або постійно проживали на інших територіях, що входили на момент їх народження або під час їх постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), і є особою без громадянства або іноземцем, який подав зобов`язання припинити іноземне громадянство, та подала заяву про набуття громадянства України, а також її неповнолітні діти реєструються громадянами України. Іноземці, які є громадянами (підданими) кількох держав, подають зобов`язання припинити громадянство всіх цих держав. Іноземці, яким надано статус біженця в Україні чи притулок в Україні, замість зобов`язання припинити іноземне громадянство подають декларацію про відмову особи, якій надано статус біженця в Україні чи притулок в Україні, від іноземного громадянства. Іноземці із числа осіб, зазначених у ч. 20 ст. 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», замість зобов`язання припинити іноземне громадянство подають декларацію про відмову від іноземного громадянства особи, яка отримала посвідку на тимчасове проживання на підставі ч. 20 ст. 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства». З аналізу наведеного вбачається, що однією з умов набуття громадянства України за територіальним походженням є факт народження або постійного проживання до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», самого заявника або близького родича. Судом встановлено, що відповідно до копії свідоцтва про народження [PERSON] (заявник) серія [NUMBER] від 25 липня 1981 року його батьками зазначені: [PERSON] та [PERSON] . У копії свідоцтва про укладення шлюбу між [PERSON] та [PERSON] серія [NUMBER] від 27.09.1980 року міститься інформація про укладання шлюбу між матір`ю та батьком заявника, та про зміну прізвища матері на « [PERSON] ». Відповідно до копії свідоцтва про народження [PERSON] (мати заявника) серія [NUMBER] від 14 червня 1960 року, батьками зазначені: [PERSON] та [PERSON] . У копії свідоцтва про укладення шлюбу між [PERSON] (дідусь заявника) та [PERSON] серія [NUMBER] від 14.04.1952 року міститься інформація про укладання шлюбу між дідусем та бабусею заявника, а також дані про місце народження дідуся заявника - Кримська обл., Сімферопольський р-н. У копії свідоцтва про народження [PERSON] № 58 міститься інформація про місце та дату народження. Місцем народження вказано: с. Спат, Великокринківський район. Полтавська область, Кримська АРСР. У копії свідоцтва про смерть [PERSON] від 25.05.2018 року №І1881/2018 року міститься інформація про місце та дату народження [PERSON] , місцем народження вказано с. Спат, Сімферопольський район, Крим. В той же час, згідно відповіді Державної архівної служби України №5095/2.03-15/7671/25 наразі паперові носії паперові носії метричних книг, які зберігались в архівних установах Автономної Республіки Крим та м. Севастополя наразі перебувають на тимчасово окупованій території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя. Отже, заявник позбавлений можливості документально довести, факт народження [INFO] [PERSON] (дідуся) до 24.08.1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України» в с. Спат (нині с. Гвардійське) Сімферопольського району АРК Крим. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Враховуючи вищевикладене, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи надані суду стороною заявника докази, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення заяви.

Outcome: approved