Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-25 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовною заявою, в якій просить визнати за нею право власності на Ѕ частку майна подружжя - на транспортний засіб марки MITSUBISHI CARISMA. 1996 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] , з ринковою вартістю 85 000 грн. без його реального поділу із залишенням його у спільній частковій власності [PERSON] та [PERSON] та стягнути судові витрати, пов`язані з розглядом справи. В позовній заяві пояснила, що вона зареєструвала шлюб 30.11.2013 року з відповідачем. Від шлюбу мають доньку [PERSON] , [INFO] . Перебуваючи у шлюбі, відповідач за договором купівлі-продажу набув право власності на легковий автомобіль марки MITSUBISHI CARISMA 1996 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] , ринкова вартість 85 000 грн. Вона з дитиною проживає в с. Зелене Кропивницького району Кіровоградської області. Дитина навчається у 3 класі Зеленівської ЗОШ 1-11 ступенів. Вона працює на підставі трудового договору на ринку м. Кропивницькой Кіровоградської області. Щодня вона завозить дитину до школи, а сама їде на роботу. Вона має посвідчення водія з відповідними категоріями, має достатні навики керування транспортним засобом. Автомобіль потрібен їй та їх дитині у повсякденному житті як засіб пересування. Оскільки чоловік останній місяць проживає в м. Кропивницький Кіровоградської області, має у своєму розпорядженні їх спільний автомобіль, вона вимушена використовувати громадський транспорт, що ставить її у незручне становище та створює перешкоди в організації умов для нормального життя та побуту їхньої дитини, адже її робота та місце навчання дитини знаходяться в різних населених пунктах на значній відстані між ними, а користування громадським транспортом є утрудненим та небезпечним в умовах пандемії. В с. Зелене Кропивницького району Кіровоградської області громадський транспорт відсутній, вона має нагальну потребу у транспорті, тому вона змушена звернутись до суду. Позивачка в судове засідання з`явилася, але надала до суду заяву від 26.01.2022 року про розгляд справи без її участі. Позовні вимоги підтримала в повному обсязі та не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] повторно в судове засідання не з`явився, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, що підтверджується повідомленням про вручення рекомендованого листа за № 962487 від 15.01.2022 року. Про причини неявки суд не повідомив, клопотань про перенесення справи не надавав. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У зв`язку з цим, на підставі ст. 247 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без фіксування судового процесу. В зв`язку з тим, що суд не має відомостей про причину неявки відповідача, який був повідомлений належним чином, і який про причини своєї неявки суд не повідомив, заяву про розгляд справи за його відсутності суду не надав, суд відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). В зв`язку з тим, що позивач не заперечує проти розгляду справи по суті за відсутності відповідача, суд з його згоди ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, дослідивши докази в їх сукупності суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню повністю з наступних підстав. На виконання вимог п. п.2, 3 ч.3 ст.265 Цивільного процесуального кодексу України суд зазначає заяви та клопотання, що подавались під час судового розгляду справи, інші процесуальні дії у справі. Ухвалою суду від 19.11.2021 року заборонено [PERSON] , вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо рухомого майна транспортного засобу - марки «MITSUBISHI CARISMA» 1996 року випуску, державний номер [NUMBER] ринкова вартість 85 000 грн до часу набуття судовим рішенням у цій справі законної сили. Ухвалою від 22.11.2021 року відкрито провадження по справі, справу призначено в порядку спрощеного позовного провадження. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 30.11.2013 року що підтверджено свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 30.11.2013 року. (ас.15). Від шлюбу мають малолітню дитину [PERSON] , [INFO] . (а.с.16). Як вбачається з витягу з Єдиного державного реєстру транспортних засобів Міністерства внутрішніх справ стосовно зареєстрованих транспортних засобів встановлено, що автомобіль марки MITSUBISHI CARISMA. 1996 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] , зареєстрований на праві власності за [PERSON] . (а.с.17). Ринкова вартість автомобіля становить 85 000 грн. (а.с. 19). Даний майновий спір виник між сторонами з сімейних правовідносин, зокрема, з правовідносин між подружжям як між співвласниками. Дані правовідносини регулюються відповідними нормами сімейного і цивільного права. Стаття 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Стаття 61 СК України, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Стаття 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Стаття 65 СК України, дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Стаття 66 СК України, подружжя має право домовитися між собою про порядок користування майном, що йому належить на праві спільної сумісної власності. Стаття 68 СК України Розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України. Стаття 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Стаття 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Стаття 71 СК України, майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. 3. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. 4. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. 5. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Стаття 368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. 3. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Стаття 369 ЦК України, співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. Стаття 372 ЦК України, майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Стаття 370 ЦК України, співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом.. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. 3. Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому ст.364 ЦК України. Стаття 364 ЦК України, співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. Згідно ст. 183 ЦК України, неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати цільового призначення. Таким чином, згідно приписів ст.60 СК України спірний автомобіль є об`єктом спільної сумісної власності сторін як набутий подружжям у шлюбі у спільну сумісну власність. За принципом рівності часток подружжя у спільній сумісній власності, судом визнається, що вказане майно, яке є об`єктом спільної сумісної власності - належить кожному з подружжя нарівні, і у разі поділу такого майна частки кожного з подружжя у ньому є рівними, тобто у кожного по 1/2 частці. У Постанові Пленуму ВСУ від 21.12.2007 року № 11 «Про практику змггосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» зазначається: «25. Вирішуючи питання про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК ( 2947-14 ) «щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК ( 435-15 ), за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності» На час звернення позивачки до суду оформлення згоди іншого з подружжя на отримання грошової компенсації не відбулося. Тому позивачка має право визнати за собою право власності на Уі частку майна, яким є спірний транспортний засіб без його реального поділу із залишенням його у спільній частковій власності сторін у справі. При вирішенні питання про розподіл судових витрат, суд виходить із того, що в порядку ст. 141 ЦПК України сума судового збору підлягає стягненню із відповідача на користь позивачки в розмірі 1362 грн. (судовий збір за подання позовної заяви в сумі 908 грн. та судовий збір за розгляд заяви про забезпечення позову в сумі 454 грн.) та витрати на правничу допомогу в сумі 800 грн.

Outcome: approved