Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-23 00:00:00

[PERSON] звернулась до Мар?їнського районного суду Донецької області з позовною заявою про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності. В обґрунтування зазначених позовних вимог позивач зазначає, що [PERSON] уклала фактичний договір купівлі-продаж з відповідачкою [PERSON] . Згідно якого 15 серпня 2021 року фактично купила у [PERSON] : земельну ділянку згідно витягу реєстраційний номер 1283457014233, загальною площею 4,74 гектарів у межах згідно з планом, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер: 1423386300:02:000:1222, яка розташована на території Павлівської сільської ради. земельну ділянку згідно витягу реєстраційний номер 1283405414233, загальною площею 0,23 гектарів у межах згідно з планом, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер: 1423386300:02:000:1223, яка розташована на території Павлівської сільської ради. земельну ділянку згідно витягу реєстраційний номер 1283314414233, загальною площею 0,32 гектарів у межах згідно з планом, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер: 1423386300:02:000:1224, яка розташована на території Павлівської сільської ради. Земельні ділянки належать [PERSON] на підставі рішення Марійського районного суду справа № 237/1809/17 від 05.05.2017 року. Відповідачка зобов`язалася зробити договір купівлі-продаж земельної ділянки у нотаріуса в строк до 01 вересня 2021 року. Згідно до умов угоди позивач передав відповідачці грошові кошти у розмірі 100 000 грн (сто тисяч гривень), оскільки саме за таку ціну відповідачка погодилася продати земельні ділянки. На момент фактичної купівлі-продажу гроші відповідачка отримала в повному обсязі. У нотаріуса посвідчити договір купівлі-продажу позивач не має можливості, оскільки відповідачка ухиляється від переоформлення. До теперішнього часу відповідачка право власності на земельну ділянку належним чином не оформила, хоча гроші за продаж майна отримала в повному обсязі. Позивач неодноразово прохала відповідачку укласти договір купівлі-продажу земельної ділянки у нотаріуса, на що відповіді не отримувала. Позивач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином. Суд, дослідивши та оцінивши в сукупності докази по справі, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню із таких підстав. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини; створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; інші юридичні факти. Відповідно до ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Частиною 1 ст. 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу, одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язовується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Усі істотні умови договору були використані обома сторонами, що підтверджується фактичними обставинами справи. Приписами ч. 1 ст. 657 ЦК України визначено, що договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. Відповідно до ч.3 ст. 334 ЦК України, право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Згідно протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до ч.2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Відповідно до ч.1 ст. 334 ЦК України, право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Таким чином, суд, дослідивши надані письмові докази в сукупності, дійшов висновку, що між сторонами виникли договірні відносини з приводу купівлі-продажу земельних ділянок, водночас у зв`язку з тим, що укладення договору купівлі-продажу проведено з порушенням обов`язкової нотаріальної форми позивач не має можливості розпоряджатися в повному обсязі своїм власним майном. Судом встановлено, що всі зобов`язання за договором купівлі-продажу нерухомого майна його сторонами виконані у повному обсязі, покупцю було передано нерухомість, а продавцю передані грошові кошти, що підтверджується наявними у справі письмовими доказами, в свою чергу відповідач ухиляється від подальшого нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу. На підставі викладеного і

Outcome: approved