Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-23 00:00:00

01 липня 2021 року [PERSON] звернулась до Святошинського районного суду міста Києва з позовною заявою про визнання права власності на частину земельної ділянки, в обґрунтування якої зазначила, що позивачка є власницею 85/100 частин домоволодіння з відповідними господарськими будівлями та спорудами, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] . Право власності на 73/100 частин зазначеного домоволодіння позивачка отримала в порядку спадкування після померлої [INFO] матері [PERSON] , а право власності на 12/100 частин домоволодіння позивачка отримала за договором дарування від 24.06.2021 року. Співвласником інших 15/100 частин домоволодіння є відповідач [PERSON] . Зазначене домоволодіння розташоване на земельній ділянці за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 8000000000:75:091:0017, загальною площею 0,1031 га. Вказана земельна ділянка розпорядженням Київської міської державної адміністрації № 215 від 05.02.1998 року передана у спільну приватну власність [PERSON] - матері позивачки та [PERSON] . Після смерті матері позивачка, оформлюючи спадщину, звернулась до нотаріуса з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину на частину земельної ділянки, яка належала її матері. Проте, постановою приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округа Коновал З.Ф. позивачці відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на спірну частину земельної ділянки, після смерті її матері. Причиною відмови нотаріусом зазначено, що не виділено частку померлої у спільному майні та неможливістю визначити склад спадкового майна. На підставі вищезазначеного позивачка просить суд визнати за нею право власності на 85/100 частин земельної ділянки, кадастровий номер 8000000000:75:091:0017, загальною площею 0,1031 га за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 06.07.2021 року відкрите провадження у справі в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання, залучено у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Коновал Зулейху Фаатівну. 01.09.2021 року відповідачка надала до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначила, що вона не є належним відповідачем у справі, ніколи не чинила перешкод та не порушувала право власності на земельну ділянку, проти визнання права власності за позивачем на відповідну частину земельної ділянки за адресою [ADDRESS] , не заперечує. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 20.09.2021 року залучено до участі у справі у якості співвідповідача Київську міську раду. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 20.09.2021 року витребувано у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Коновал Зулейхи Фаатівни завірену належним чином копію спадкової справи № 26/2018, заведену після смерті [PERSON] , померлої [INFO] . 19.10.2021 року до суду від приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Коновал Зулейхи Фаатівни на виконання ухвали суду про витребування доказів надійшла копія матеріалів спадкової справи. 08.11.2021 року до суду надійшов відзив представника відповідача Київської міської ради з проханням прийняти рішення згідно чинного законодавства на підставі поданих стороною доказів та розглядати справу за відсутності представника відповідача Київської міської ради . Представник позивача в судове засідання не з`явився, подавши до суду заяву з проханням розглянути справу без її участі, в заяві вказала, що позовні вимоги підтримує, просить задовольнити позов у повному обсязі. В судове засідання представник відповідача Київської міської ради не з`явився, у поданому відзиві на позов просив розглядати справу за його відсутності. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася подала до суду заяву з проханням розглянути справу без її участі. В судове засідання третя особо не з`явилася, подала до суду заяву про розгляд справи без її участі. Відповідно положень частини 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. За нормою частини 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що відповідно до договору дарування від 24.06.2021 року, який посвідчений, Гончар Г.В., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу та зареєстрований за № 994, позивачці подаровані 12/100 частин житлового будинку за адресою: [ADDRESS] (а.с.8-9). Згідно витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за позивачкою зареєстровано право власності на 12/100 частин житлового будинку за адресою: [ADDRESS] (а.с.10). Згідно свідоцтва про смерть серія [NUMBER] [PERSON] померла [INFO] , про що 12.02.2018 року складено відповідний актовий запис № 2737. Відповідно до заповіту, що посвідчений, Коновал З.Ф., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу та зареєстрований в реєстрі за №138 [PERSON] заповіла позивачці все належне їй рухоме та нерухоме майно (а.с.11). На час смерті [PERSON] належали 73/100 частин домоволодіння з відповідними господарськими будівлями та спорудами, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] , та 73/100 частин земельної ділянки кадастровий номер 8000000000:75:091:0017, загальною площею 0,1031 га за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до ч. 1, 2 ст. 78 ЗК України право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Земельною ділянкою як об`єктом цивільних прав є частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами (стаття 79 ЗК України). Так, ч. 1 ст. 120 ЗК України (у відповідній редакції) передбачала, що при переході права власності на будівлю і споруду право власності на земельну ділянку або її частину може переходити на підставі цивільно-правових угод, а право користування - на підставі договору оренди. Разом з тим при відсутності окремої цивільно-правової угоди щодо земельної ділянки при переході права власності на об`єкт нерухомості, слід враховувати те, що зазначена норма закріплює загальний принцип цілісності об`єкта нерухомості, спорудженого на земельній ділянці, з такою ділянкою (принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній будинку, споруди). За цією нормою визначення правового режиму земельної ділянки перебувало у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачався роздільний механізм правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникали при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, споруджену на земельній ділянці, та правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на вказану нерухомість. Враховуючи принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній будинку, споруди, слід зробити висновок, що земельна ділянка слідує за нерухомим майном, яке придбаває особа, якщо інший спосіб переходу прав на земельну ділянку не визначено умовами договору чи приписами законодавства. При застосуванні положень статті 120 ЗК України у поєднанні з положеннями статті 125 ЗК України у редакції, що була чинною, починаючи з 1 січня 2002 року, слід виходити з того, що у випадку переходу у встановленому законом порядку права власності на об`єкт нерухомості, розміщений на земельній ділянці, що перебуває у власності особи, яка відчужила зазначений об`єкт нерухомості, у набувача останнього право власності на відповідну земельну ділянку виникає одночасно із виникненням права власності на такий об`єкт, розміщений на цій ділянці. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на розміщену на ній нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об`єкта права власності. Тобто за загальним правилом, закріпленим у ч. 1 ст. 120 ЗК України, особи, які набули права власності на будівлю чи споруду, стають власниками земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику. Така правова позиція висловлена Верховним Судом України в постановах від 11 лютого 2015 року у справі № 6-2цс15, від 12 жовтня 2016 року у справі № 6-2225цс16, від 13 квітня 2016 року у справі № 6-253цс16 та інших, і Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 червня 2020 року по справі № 689/26/17 (провадження № 14-47цс20) не вбачала підстав для відступу від них. Отже, чинне земельне та цивільне законодавство передбачає перехід права на земельну ділянку в разі набуття права власності на об`єкт нерухомості, що відображає принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди, який хоча безпосередньо і не закріплений у загальному вигляді в законі, тим не менш знаходить свій вияв у правилах статті 120 ЗК України, статті 377 ЦК України, інших положеннях законодавства. Права власності на 73/100 частин земельної ділянки зокрема підтверджується Державним актом на право приватної власності на землю (а.с.14-15) та Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 24.11.2015 року по справі № 759/13510/15-ц, яким встановлений факт належності 73/100 частин земельної ділянки матері позивачці (а.с.20-22). 08.08.2018 року позивачка звернулась з заявою про прийняття спадщини за законом до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Коновал З.Ф. Постановою від 27.02.2019 року про відмову у вчиненні нотаріальної дії позивачці відмовлено у видачі свідоцтва про право спадщини за законом на частку земельної ділянки від загальної площі 0,1031 га, цільове призначення для будівництва та обслуговування жилого будинку господарських будівель у спільну приватну власність з гр. [PERSON] (кадастровий номер 8000000000:75:091:0017), яка розташована за адресою: [ADDRESS] , що залишилося після смерті [PERSON] , у зв`язку з тим, що не виділено частки померлої у спільному майні та неможливістю визначити склад спадкового майна. Згідно ст. 1216 Цивільного кодексу України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (1218 ЦК України). Відповідно до ст. 1217 Цивільного кодексу України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1296 Цивільного кодексу України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Статтею 1297 ЦК України визначено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Суд зазначає, що згідно ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом. Відповідно до ст. 368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Згідно ч.1 ст. 86 ЗК України земельна ділянка може знаходитись у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності (спільна часткова власність) або без визначення часток учасників спільної власності (спільна сумісна власність). Відповідно до ст. 89 ЗК України, земельна ділянка може належати на праві спільної сумісної власності лише громадянам. Володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою спільної сумісної власності здійснюються за договором або законом. Співвласники земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності мають право на її поділ або на виділення з неї окремої частки. Поділ земельної ділянки, яка є у спільній сумісній власності, з виділенням частки співвласника, може бути здійснено за умови попереднього визначення розміру земельних часток, які є рівними, якщо інше не передбачено законом або не встановлено судом. Згідно із ч.1,ч. 4ст. 120 ЗК України до особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. У разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди. Згідно ч.1 ст. 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 р. № 7визначено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. З урахуванням наявних у справі доказів судом встановлено, що позивачка, відповідно положень ст. ст. 1233, 1235 ЦК України, являється спадкоємцем за заповітом, яка прийняла спадщину, при цьому у видачі свідоцтва про право на спадщину на спірну земельну ділянку було відмовлено з огляду не визначення часток між співвласниками. Таким чином, суд приходить до висновку, що розмір частки земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] , померлої [PERSON] складає 73/100 частка, а [PERSON] складає 12/100 частка. Враховуючи, що визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, який застосовується, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав та враховуючи відмову нотаріуса щодо видачі позивачу свідоцтва про право на спадщину на частку земельної ділянки після смерті матері, а також зважаючи, що позивачка прийняла спадщину відповідно до ст. 1268 ЦК України, суд вважає, що позовні вимоги щодо визнання за [PERSON] права власності на 85/100 частини зазначеної земельної ділянки обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Outcome: approved