Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-01 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом, у якому зазначила, що [INFO] помер її чоловік [PERSON] . Від імені останнього був складений заповіт, який посвідчений державним нотаріусом Першої Лохвицької державної нотаріальної контори 14.03.2014 року за записом в реєстрі № 719. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на належне йому майно, яка складається, в тому числі, з житлового будинку те земельної ділянки біля нього, що розташовані за адресою: [ADDRESS] . належним чином прийняла спадщину, відповідно до ст. 1270 ЦК України, подавши заяву про прийняття спадщини до Першої Лохвицької державної нотаріальної контори. Спадкова справа заведена за № 11/2020. Проте постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від за вих. № 489/02-31 від 30.09.2021 року [PERSON] було відмовлено у видачі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом у зв`язку звідсутністю правовстановлюючих документів на житловий будинок з допоміжними господарськими прибудовами. Просить суд визнати за нею, як спадкоємцем за заповітом, після померлого [INFO] чоловіка [PERSON] право власності на житловий будинок загальною площею 32,6 м.кв., житловою площею- 18,7 м.кв. (літ. «А-1») з господарськими будівлями та спорудами: сарай (літ. «Б»), вбиральня (літ «В»), погріб під А-1, огорожа («№ 1»), що розташований за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою судді Лохвицького районного суду Полтавської області від 23.12.2021 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначене підготовче судове засідання (а.с. 26). У підготовче судове засідання сторони не з`явилися. Позивач [PERSON] до позову додала заяву про розгляд справи у її відсутність. Позовні вимоги підтримує (а.с. 24). Представник відповідача- Лохвицької міської ради Миргородського району Полтавської областіна адресу суду надіслав заяву про розгляд справи у його відсутність. Проти задоволення позову не заперечує (а.с. 38). Представник третьої особи- нотаріус Лохвицького районного нотаріального округу Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Жук Т.П.на адресу суду надіслав заяву про розгляд справи у його відсутність (а.с. 31). Враховуючи наведене, та вимоги ч. 3 ст. 211 ЦПК України, суд вважає можливим судовий розгляд даної справи здійснити за відсутності учасників справи, за наявними матеріалами справи. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи та надані докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову з огляду на наступне. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленим ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до положень ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Частиною 1 ст. 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 1216 ЦК України встановлено, що спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Статтею 1218 ЦК України, передбачено що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Місцем відкриття спадщини відповідно до ч. 1 ст. 1221 ЦК України є останнє місце проживання спадкодавця. Відповідно до ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Згідно до частини 1 ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ч. 1 ст. 1261 ЦК України). Виходячи з положень ч.ч. 1-2 ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах- уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч. 5 ст. 1268 ЦК України). Згідно частини 1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Судом встановлено, що 14.03.2014 року [PERSON] на ім`я [PERSON] був складений заповіт, який посвідчений державним нотаріусом Першої Лохвицької державної нотаріальної контори 14.03.2014 року за записом в реєстрі № 719 (а.с. 7). [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 02.07.2020 року (а.с. 9) Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на належне йому майно, яка складається, в тому числі, з житлового будинку те земельної ділянки біля нього, що розташовані за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] подала заяву про прийняття спадщини до Першої Лохвицької державної нотаріальної контори. Спадкова справа заведена за № 11/2020. Проте, постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від за вих. № 489/02-31 від 30.09.2021 року [PERSON] було відмовлено у видачі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом у зв`язку звідсутністю правовстановлюючих документів на житловий будинок з допоміжними господарськими прибудовами (а.с. 11). Згідно інформаційної довідки ТОВ «Експертне бюро «Рідний дім» № 4653 від 10.12.2021 року право власності на вищевказаний будинок в КП Лубенське МБТІ не зареєстроване (а.с. 14). Згідно технічного паспорта від 13.12.2021 року, житловий будинок та по господарські будівлі були введені в експлуатацію у 1998 році (а.с. 15-19). Право власності на збудований житловий будинок набувається в порядку, який існував на час його будівництва. Проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК України та Законом України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Зважаючи на той факт, що вимогами законодавства чинного на момент виникнення права власності, державна реєстрація не передбачалась ні як підстава переходу права власності, ні як формальна констатація перед третіми особами факту переходу права власності, до реєстрації права власності, що виникло у 1998 році, має застосовуватись законодавство про реєстрацію права власності чинне на момент такої реєстрації. Наразі питання реєстрації права власності на нерухоме майно врегульоване Постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 року № 1127 «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», Таким чином, у разі реєстрації збудованого у 1998 році будинку, особою яка його збудувала, достатнім є подання технічного паспорту, який по своїй суті підтверджує факт відповідності будинку будівельним нормам та стандартам, а тому можливості його експлуатації. Отже, для визнання права власності в порядку спадкування слід встановити, що будинок (домоволодіння) не є самочинним будівництвом та може спадкуватись як об`єкт права власності на нерухоме майно. Позивачкою [PERSON] наданий технічний паспорт, складений ТОВ «Експертне бюро «Рядний дім», з якого вбачається, що будинок [ADDRESS] , є будинком садибного типу. Пунктом 9 частини 1 ст. 27 Закону № 1952-IV встановлено, що державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно. Наданими суду доказами підтверджено, що у [PERSON] дійсно виникло право власності на житловий будинок [ADDRESS] . Стороною відповідача позов визнаний у повному обсязі, і це визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Згідно з положенням ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009р. № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи та інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved