Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-24 00:00:00

Позивачка, звернувшись до суду із даним позовом посилається на те, що вони з відповідачем перебувають в зареєстрованому шлюбі, однак тривалий час спільно не проживають та не ведуть спільного сімейного господарства. В шлюбі у них народилися троє дітей, двоє з яких вже повнолітні, однак продовжують навчатися: [PERSON] , [INFO] на даний час навчається у ВПУ № 14 в м. Коломия на денній формі навчання з 01 вересня 2019 року до 30 червня 2021 року, та [PERSON] , [INFO] , з 01 вересня 2018 року по 31 серпня 2022 року навчається у Навчально-науковому інституті менеджменту, економіки та фінансів. Вказує, що відповідач як батько дітей матеріальної допомоги на утримання дітей не надає. Однак, у зв`язку із навчанням діти не мають змоги влаштуватися на роботу та забезпечувати себе самостійно тому потребують матеріальної допомоги з боку батька. Їй важко самостійно забезпечити дітей усім необхідним. Вказує, що відповідач офіційно не працює, проте має дохід від роботи на будівництві в м. Києві, стан його здоров`я та матеріальне становище дають йому можливість сплачувати аліменти на утримання повнолітніх дітей які продовжують навчання. Просить суд стягувати з відповідача аліменти на утримання дітей в розмірі по 2 000 грн. щомісячно до досягнення ними двадцяти трьох років або до закінчення навчання, та стягнути понесені нею судові витрати. У судове засідання позивачка не з`явилась, подала заяву про розгляд справи в її відсутності. Відповідач в судове засідання також не з`явився, його представник адвокат Синеджук в судовому засіданні щодо позову заперечив, з підстав вказаних у відзиві на позовну заяву. Так, у відзиві на позовну заяву представник відповідача позов не визнав та вказав, що син сторін [PERSON] в період його навчання неодноразово виїжджав на роботу за кордон. Крім того, зазначив, що з позовної заяви видно, що навчання [PERSON] згідно долученої довідки тривало до 30 червня 2021 року, тоді як із позовом позивачка звернулася 07 червня 2021 року, та просить стягнути аліменти у розмірі 2 000 грн, що є щомісячною сумою, незважаючи на те, що загальна кількість днів, навчання сина складала 23 дні. Щодо дочки сторін то вона крім навчання працює, в закладі громадського харчування в м. Києві. Обоє дітей проживають окремо від матері. Вказує, що відповідач як батько постійно спілкується із дітьми, надає їм посильну фінансову допомогу у готівковій та безготівковій формі, купує одяг, взуття, вирішує інші необхідні питання. Тка за період з 2020-2021 роки він переказав на картки дітей грошові кошти на загальну суму 44 683,77 грн. Зазначив, що у 2020 році позивачка виїжджала на роботу за кордон та залишила неповнолітнього сина самого, і він в той час утримував його, сплачував комунальні послуги. Тому посилання відповідачки на те, що відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання дітей не надає, не відповідають дійсності. Так само як і твердження про те, що на утримання відповідача нікого немає, оскільки він утримує матір інваліда другої групи, та сплачує аліменти на неповнолітню дитину. Просить в задоволенні позову відмовити. Врахувавши заяву позивачки та пояснення представника відповідача, вивчивши та дослідивши подані докази, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають до задоволення виходячи із наступного. Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі, в якому народилися троє дітей, двоє з яких повнолітні: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (а.с. 7, 9). З довідки № 8582 від 08 квітня 2021 року видно, що [PERSON] навчався у ВПУ № 14 у м. Коломиї з 01 вересня 2019 року по 30 червня 2021 року (а.с. 8). Довідкою № 58 від 19 березня 2021 року підтверджується, що повнолітня дочка сторін [PERSON] з 01 вересня 2018 року по 31 серпня 2022 року навчається у науково-дослідному інституті менеджменту, економіки та фінансів (а.с. 10). В силу ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно зі ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на судовий захист. Відповідно до ст. 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України, при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15 травня 2006 року обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Згідно вимог ст. 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Відповідно до згадуваної Постанови Пленуму Верховного суду України, вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Як зазначалося вище право на звернення до суду із позовом про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини що продовжує навчання виникає у того з батьків з яким проживає дитина. Однак, в судовому засіданні вказаний факт спростовано та встановлено, що дочка сторін проживає в м. Києві, а син сторін [PERSON] виїжджає на роботу за кордон. Вказані факти виключають право позивачки на звернення як такою вимогою до відповідача. Крім того, із долучених до матеріалів копій квитанцій видно, що відповідач неодноразово в добровільному порядку надавав допомогу повнолітнім дітям шляхом перерахунку на їхні банківські рахунки грошей. Із поданої суду 23 грудня 2021 року заяви [PERSON] видно, що вона проживає в м. Києві, навчається і в той же час працює. Також постійно бачиться та спілкується із батьком. Вказує, що батько допомагає їй та брату [PERSON] матеріально та сплачує аліменти на утримання ще одного неповнолітнього брата [PERSON] , 2003 р.н., у зв`язку із цим просить в задоволенні позову відмовити (а.с. 89). Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За таких обставин, суд вважає, що в судовому засіданні позивачкою не доведено обгрунтованість позовних вимог, а тому позов задоволенню не підлягає. На підставі наведеного та ст. 15 ЦК України, ст.ст. 180, 182, 183, 192, 196, 199СК України,

Outcome: dismissed