Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-26 00:00:00

До Ірпінського міського суду Київської області надійшла позовна заява [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю "Алекскредит" про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. [PERSON] мотивує свої вимоги тим, що приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчиком Володимиром Вікторовичем вчинено виконавчий напис № 6211 від 04 квітня 2020 року, про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «АЛЕКСКРЕДИТ» заборгованості в розмірі 25 520 (двадцять п`ять тисяч п`ятсот двадцять) гривень. Вважає, що виконавчий напис № 6211 виданий 04 квітня 2020 року приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчиком Володимиром Вікторовичем є протиправним, тобто є таким, що винесений з порушенням вимог чинного законодавства України та таким, що не підлягає виконанню. [PERSON] зазначає, що виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за №6211 від 04 квітня 2020 року таким, що не підлягає виконанню через те, що він не відповідає вимогам законодавства України як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог кредитора. Позивач вказує, що укладений між банком та позивачем кредитний договір, який був наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису, не був посвідчений нотаріально, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису, в тому числі і щодо подання стягувачем документів підтвердження безспірної заборгованості боржника. Також просить стягнути з відповідача на його користь понесені судові витрати. Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 04 червня 2021 року відкрито провадження у справі та постановлено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження та роз`яснено відповідачеві його право подати відзив на позов. 27 липня 2021 року до Ірпінського міського суд Київської області від Товариства з обмеженою відповідальністю "Алекскредит" надійшов відзив на позовну заяву. Обґрунтовуючи відзив на позовну заяву відповідач зазначає, що заперечує щодо задоволення позовних вимог, вимоги позивача вважає безпідставними, а подання позовної заяви таким, що спрямоване на ухилення від взятих позивачем зобов`язань. Вказує, що між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю "Алекскредит" укладений Договір про надання кредиту № 2808292 від 16 жовтня 2019 року. На підставі укладеного Договору [PERSON] були надані кредитні кошти у тимчасове, строкове, платне користування. У зв`язку з невиконанням взятих на себе кредитних зобов`язань, за Договором виникла заборгованість, яка не була погашена [PERSON] . В результаті чого Товариством з обмеженою відповідальністю "Алекскредит" направлено претензію [PERSON] з вимогою про погашення заборгованості за договором про надання кредиту. Позивач її отримав, але не виконав, будь-яких заперечень не надав, що свідчить про визнання вимоги в повному обсязі, наслідком чого стало звернення Товариства з обмеженою відповідальністю "Алекскредит" до приватного виконавця для вчинення виконавчого напису. Товариство з обмеженою відповідальністю «АЛЕКСКРЕДИТ» не погоджується з позовною заявою, вважає її необґрунтованою, безпідставною та такою, що не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав: рішення Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року, на яке посилається позивач, є актом суду (а не Кабінету Міністрів України), пов`язаного із розглядом конкретної адміністративної справи та яким вирішується спір по справі, отже, якщо на підставі норм ЗУ «Про Кабінет Міністрів України», постанови Кабінету Міністрів України набирають чинності з дня їх офіційного опублікування, то є логічним, що постанови втрачають чинність також з дня їх офіційного опублікування (про втрату чинності), при чому саме постанова Кабінету Міністрів України, а не рішення суду може визначити втрату чинності іншої постанови, тобто, постанова суду щодо визнання не чинною Постанови Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 року була винесена, проте докази на підтвердження її виконання відсутні, а саме виконання судового рішення є завершальною стадією судового процесу, отже, під час вчинення виконавчого напису, у стягувача, який виступає у даній справі відповідачем, не було жодної підстави вважати Постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 року такою, що втратила чинність. Таким чином, відповідач звернувся до приватного нотаріуса з метою вчинення виконавчого напису на договорі, для цього приватному нотаріусу було надано, зокрема оригінал договору про надання кредиту, укладений між позивачем та відповідачем з додатками до нього і засвідчена стягувачем виписка з рахунку боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Представник Товариства з обмеженою відповідальністю «АЛЕКСКРЕДИТ» у відзиві звертає увагу, що сума заборгованості зазначена з урахуванням здійснених позивачем платежів (у разі наявності таких). З виписки нотаріусом встановлено, що заборгованість за договором існує, її розмір, здійснення позичальником платежів на погашення суми заборгованості та те, що не минуло три роки з дня виникнення права вимоги. На підставі отриманих документів, які в повному обсязі відповідають вимогам Постанови Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 року (яка має статус на офіційному веб-порталі ВРУ - чинна) приватний нотаріус вчинив виконавчий напис. Відповідач стверджує, що дотримується позиції, що всі вчинені ним дії були здійснені у відповідності до положень чинного законодавства України, а тому відсутні підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Крім того, зазначає, що твердження [PERSON] про те, які саме документи надавалися приватному нотаріусу для вчинення виконавчого напису є лише міркуваннями, які не підтверджуються жодним доказом, тому, на думку відповідача, такі посилання не можуть бути прийняті до уваги судом. Щодо розміру витрат на правову допомогу, то відповідач заперечує щодо вказаної суми витрат на правову допомогу, зазначивши, що вказаний розрахунок не є співмірний з предметом спору, а також не підтверджений належними доказами, вважає недоведеною суму витрат на правову допомогу і просить суд відмовити в її відшкодуванні з наступних підстав: по-перше, в клопотанні про стягнення витрат на правову допомогу вказана сума 5 000 (п`ять тисяч) гривень, докази, надані представником позивача, які на його думку підтверджують суму витрат, лише на суму у розмірі 2 000 (дві тисячі) гривень, тобто, ще сума у розмірі 3 000 (три тисячі) гривень жодним чином не обґрунтована, представником позивача не надано клопотання про надання додаткових доказів на підтвердження вказаної суми в строки, встановлені ЦПК України; по-друге, меморіальний ордер, який був наданий позивачем на підтвердження понесених витрат не підтверджує такі витрати з наступних підстав. Відповідно до п. 1.4. «Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті», затвердженої Постановою Правління Національного банку України 21.01.2004 року № 22 встановлено, що меморіальний ордер - розрахунковий документ, який складається за ініціативою банку для оформлення операцій щодо списання коштів з рахунку платника і внутрішньобанківських операцій відповідно до Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" та нормативно-правових актів Національного банку. Розрахунковий документ - документ на паперовому носії, що містить доручення та/або вимогу про перерахування коштів з рахунку платника на рахунок отримувача, тобто такий документ є дорученням або вимогою про перерахування коштів з рахунку платника на рахунок отримувача і жодним чином не підтверджує понесені витрати; по-третє, щодо співмірності заявлених витрат на правову допомогу, зазначає, що дана справа розглядається в порядку спрощеного провадження, а це свідчить про те, що справа незначної складності, для якої пріоритетним є швидке її вирішення, а тому зазначена представником позивача сума витрат на правову допомогу та час витрачений на надання правової допомоги за даною справою не є співмірним зі справою незначної складності. У зв`язку з зазначеним представник Товариства з обмеженою відповідальністю «АЛЕКСКРЕДИТ» вважає, що оскільки [PERSON] не доведено розмір понесених витрат на правову допомогу, тому у задоволенні цих вимог необхідно відмовити в повному обсязі. Крім того, щодо розміру витрат на правову допомогу, відповідач заперечує щодо вказаної суми витрат на правову допомогу, зазначає, що вказаний розрахунок не є співмірний з предметом спору, а також не підтверджений належними доказами. В судове засідання позивач та його представник не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. В матеріалах справи міститься заява представника позивача про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить їх задовольнити. В судове засідання відповідач не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Від представника відповідача до суду надійшла заява про розгляд справи у його відсутність. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Як видно з матеріалів справи, приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчиком Володимиром Вікторовичем вчинено виконавчий напис від 04 квітня 2020 року, зареєстрований в реєстрі за №6211 у зв`язку із заборгованістю [PERSON] перед Товариства з обмеженою відповідальністю "Алекскредит" у розмірі 25 520 (двадцять п`ять тисяч п`ятсот двадцять) гривень. На підставі даного виконавчого напису, постановою приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Дорошкевич Вірою Леонідівною від 09 квітня 2020 року було відкрито виконавче провадження з виконання вказаного вище виконавчого напису № 61778692. За загальним правилом ст.ст. 15, 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і порядку, встановлених законом. Процедура вчинення нотаріусами виконавчих написів визначена у главі 14 Закону України «Про нотаріат» та главі 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженому наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 22.02.2012 за № 282/20595). Відповідно до ст. 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Згідно з ст. 87 Закону для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Згідно з пунктами 1.1., 1.2., 3.2., 3.5. глави 16 «Вчинення виконавчих написів» розділу ІІ «Порядок вчинення окремих видів нотаріальних дій» Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29.06.1999. Під час вчинення виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку. Пунктом 2 розділу «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» Переліку в редакції змін, внесених постановою Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014, встановлено, що для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, подаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 у справі № 826/20084/14 зміни, внесені постановою Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 № 662 до Переліку, визнано незаконними та нечинними, а саме: визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, а саме: п. 1 Змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, в частині «а після слів «заставлене майно» доповнити словами «(крім випадку, передбаченого пунктом 11 цього переліку)»; доповнити розділ пунктом 11 такого змісту: «11. Іпотечні договори, що передбачають право звернення стягнення на предмет іпотеки у разі прострочення платежів за основним зобов`язанням до закінчення строку виконання основного зобов`язання. Для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого іпотечного договору; б) оригінал чи належним чином засвідчена копія договору, що встановлює основне зобов`язання; в) засвідчена стягувачем копія письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання, що була надіслана боржнику та майновому поручителю (в разі його наявності), з відміткою стягувача про непогашення заборгованості; г) оригінали розрахункового документа про надання послуг поштового зв`язку та опису вкладення, що підтверджують надіслання боржнику письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання; ґ) довідка фінансової установи про ненадходження платежу», п. 2. Змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів: «Доповнити перелік після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.». Зобов`язано Кабінет Міністрів України опублікувати резолютивну частину постанови суду про визнання незаконною та нечинною Постанови Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, у виданні, в якому її було офіційно оприлюднено, після набрання постановою законної сили. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 рішення суду залишено без змін. Суд враховує в якості консультаційних роз`яснень викладене у п. 10.2 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України № 7 від 20.05.2013 «Про судове рішення в адміністративній справі» за змістом якого визнання акта суб`єкта владних повноважень нечинним означає втрату чинності таким актом з моменту набрання чинності відповідним судовим рішенням або з іншого визначеного судом моменту після прийняття такого акта. Таким чином, застосуванню при вирішенні спору підлягає постанова Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» № 1172 від 29.06.1999 (в редакції постанови КМУ від 29.11.2001). Пунктом 1 зазначеного Переліку передбачено, що для одержання виконавчого напису за нотаріально посвідченими угодами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно, нотаріусу подаються: а) оригінал нотаріально посвідченої угоди; б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Підпунктом 5.1. пункту 5 глави 16 «Вчинення виконавчих написів» розділу ІІ «Порядок вчинення окремих видів нотаріальних дій» Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012, встановлено, що виконавчий напис вчинюється на оригіналі документа (дублікаті документа, що має силу оригіналу), що встановлює заборгованість. Таким чином, після скасування внесених постановою Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 № 662 до Переліку змін виконавчий напис міг бути вчинений лише за умови подання оригіналу нотаріально посвідченого договору чи його дублікату, що має силу оригіналу. Вчинення нотаріусом виконавчого напису за відсутності необхідних оригіналів договорів чи їх дублікатів має наслідком визнання такого виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Суд враховує, що оскаржуваний виконавчий напис вчинений нотаріусом 04 квітня 2020 року, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 у справі № 826/20084/14. Слід зазначити, що з матеріалів справи не вбачається, що кредитний договір № 2808292 від 16 жовтня 2019 року був нотаріально посвідчений. Таким чином, подані відповідачем для вчинення виконавчого напису документи не відповідали вказаним вимогам Переліку. Отже, оскільки укладений з позивачем кредитний договір, який наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису, не був посвідчений нотаріально, то наявні підстави для визнання відповідного виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, саме у зв`язку з зазначеним. Відповідна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 21.10.2020 у справі № 172/1652/18 (провадження № 61-16749св19), де, зокрема, зазначено наступне: «укладений між банком та позивачем кредитний договір, який наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису, не був посвідчений нотаріально, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, саме у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника». Пізніше вказану правову позицію підтвердила і Велика Палата Верховного Суду, яка в п.п. 93-95 постанови від 21.09.2021 у справі № 910/10374/17 (провадження № 12-5гс21) вказала, що оскаржений виконавчий напис вчинений нотаріусом після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 у справі № 826/20084/14, укладений між банком та позивачем кредитний договір, який був наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису, не був посвідчений нотаріально, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Зазначене вище дає підстави для визнання спірних виконавчих написів такими, що не підлягають виконанню, у зв`язку із недотриманням приватним нотаріусом під час їх вчинення вимог статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» та Переліку документів. Порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. З огляду на наведене, вбачається, що нотаріус вчинив оскаржуваний виконавчий напис на підставі кредитного договору, який не був нотаріально посвідчений, з огляду на що, позов підлягає задоволенню. Щодо витрат на правничу допомогу слід зазначити наступне. Відповідно до ст.ст.137,141 ЦПК України витрати на правничу допомогу відносяться до судових витрат. Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. При стягненні витрат на правничу допомогу слід враховувати, що представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених ч. 2 ст. 15 ЦПК України. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Таким чином, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення. Такий правовий висновок сформовано у постанові Верховного Суду від 03 травня 2018 року в справі № 372/1010/16-ц, який, з точки зору ч.4 ст.263 ЦПК України, має враховуватися судом. Так, при зверненні до суду, позивач надав договір про надання правової допомоги №б/н/21 від 22 квітня 2021 року, укладений між [PERSON] та Адвокатським бюро «Калінін і Партнери», акт виконаних робіт до договору №б/н/21 від 22 квітня 2021 року, також надано підтверджуючі платіжні документи про оплату наданих послуг позивачем при зверненні до суду, а саме: копію меморіального ордера №@2PL704914 від 28 квітня 2021 року на суму 2000 (дві тисячі) гривень, меморіальний ордер №@2PL295072 від 29 травня 2021 року на суму 1500 (одна тисяча п`ятсот) гривень, меморіальний ордер №@2PL077738 від 21 червня 2021 року на суму 1500 (одна тисяча п`ятсот) гривень. Відповідач заперечував щодо стягнення витрат на правничу допомогу, посилаючись на їх неспівмірність складності справи. Отже, суд вважає за необхідне стягнути у меншому розмірі понесені позивачем витрати на професійну правничу допомогу з огляду на співмірність та вважає за необхідне стягнути їх у розмірі 2 000 (дві тисячі) гривень. Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача судовий збір в розмірі 1 362 (одна тисяча триста шістдесят дві) гривні. На підставі наведеного,

Outcome: approved