Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про зменшення розміру аліментів стягуваних з нього за рішеннями Високопільського районного суду Херсонської області: від 21.09.2006 по справі № 2-234 на користь [PERSON] на утримання дочки - [PERSON] , [INFO] - в розмірі твердої грошової суми 125,40 грн. щомісячно, починаючи з 08.09.2006 і до її повноліття; від 16.08.2013 по справі № 652/573/13-ц на користь [PERSON] на утримання [PERSON] , [INFO] - в розмірі ? частини усіх видів заробітку та доходів щомісячно, починаючи з 06.08.2013 і до її повноліття; від 24.02.2015 по справі № 652/59/15-ц на користь [PERSON] аліменти на утримання сина - [PERSON] , [INFO] - в розмірі ? частини усіх видів заробітку, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, до повноліття дитини, починаючи з 09.02.2015. В обґрунтування позовних вимог позивач вказав, що на даний час не працює, перебуває на обліку у Високопільській районній філії Херсонського обласного центру зайнятості та загальна сума аліментів, яку він має сплачувати на утримання малолітніх дітей складає 69% від його доходу. Вважає що його сукупні виплати по аліментам перевищують встановлені законодавством обмеження щодо максимального розміру відрахувань із доходу боржника, який не повинен перевищувати 50%. Просить присудити стягнення аліментів на трьох неповнолітніх дітей у розмірі ? частки від усіх видів заробітку щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку до досягнення старшою дитиною повноліття, тобто до [INFO] та виконавчі листи за рішеннями Високопільського районного суду Херсонської області № 2-234 від 02.10.2006, № 652/573/13-ц від 27.03.2013 та № 652/59/15-ц від 10.03.2015 відкликати. Від позивача надійшла заява про розгляд справи без його участі, наполягає на задоволенні позову з підстав викладених у позовній заяві, не заперечує проти винесення заочного рішення в разі неявки відповідачки (а.с.27). Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не прибула, 22.12.2021 до канцелярії суду від останньої надійшла заява про проведення судового засідання у її відсутності проти задоволення позовних вимог не заперечує (а.с.29). Представник третьої особи, Високопільський РВ ДВС ПМУ МЮ (м. Одеса) в судове засідання не з`явився з невстановленої судом причини, про день та час слухання справи повідомлений своєчасно та належним чином. Факт повідомлення про розгляд справи підтверджується розпискою про отримання судової повістки, що міститься в матеріалах справи (а.с.21, 26). Заяв та клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надав, також не повідомив про поважність причин неявки. Згідно п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України, в разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причини неявки, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і об`єктивному розгляді справи, зібрані по справі докази, суд вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню за таких підстав. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження Серія- [NUMBER] від 24.01.2006 року [PERSON] являється батьком [PERSON] , [INFO] . постанови ВП № 45258414 начальника ДВС (а.с.9) з відповідача, на підставі виконавчого листа № 2-234 виданого 02.10.2006 Високопільським районним судом Херсонської області, стягуються на користь [PERSON] аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі у розмірі 125,40 грн. щомісячно і до досягнення повноліття та стягненні аліменти за один місяць не можуть бути менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до свідоцтва про народження Серія- [NUMBER] від 29.12.2008 року [PERSON] являється батьком [PERSON] , [INFO] . Згідно постанови ВП № 45258772 начальника ДВС (а.с.12) вбачається, що з відповідача, на підставі виконавчого листа № 652/573/13-ц виданого 27.08.2013 Високопільським районним судом Херсонської області, стягуються на користь [PERSON] аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі ? частини усіх видів заробітку та доходів щомісячно до досягнення повноліття та стягненні аліменти за один місяць не можуть бути менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до свідоцтва про народження Серія- [NUMBER] від 05.05.2011 року [PERSON] являється батьком [PERSON] , [INFO] . Із постанови ВП № 46877407 начальника ДВС (а.с.15) встановлено, що з відповідача, на підставі виконавчого листа № 652/59/15-ц виданого 10.03.2015 Високопільським районним судом Херсонської області, стягуються на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі ? частини усіх видів заробітку та доходів щомісячно до досягнення повноліття та стягненні аліменти за один місяць не можуть бути менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Зазначеним вимогам закону судові рішення не відповідають. Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття. Згідно з положеннями статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частина третя статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Частиною першої статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом. Згідно з пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року N 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі N 6-143 цс 13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Звертаючись до суду з позовом про зміну (зменшення) розміру аліментів, позивач посилався на те, що у нього змінився матеріальний стан, оскільки на утримання із його місячного доходу в сукупності за трьома виконавчими листами складає 69 %, однак доказів розрахунку сум стягуваних з нього на утримання неповнолітніх дітей суду не надав. Відповідно до частин другої, третьої статті 70 Закону України "Про виконавче провадження" із заробітної плати боржника може бути утримано за виконавчими документами до погашення у повному обсязі заборгованості, зокрема, у разі стягнення аліментів, відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю особи, у зв`язку із втратою годувальника, майнової та/або моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, - 50 відсотків. Загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими документами. Однак це обмеження не поширюється на відрахування із заробітної плати у разі відбування боржником покарання у виді виправних робіт і стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. У таких випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати 70 відсотків. Статтею 192 СК України передбачено можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Аналіз цієї норми права дає підстави для висновку що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів. При цьому такі положення закону не виключають одночасне настання обох підстав для зміни розміру аліментів: і зміни сімейного і зміни матеріального стану. Однак, зміна матеріального стану є самостійної, не залежної від зміни сімейного стану є підставою для зміни розміру аліментів. Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України). Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Таким чином, у порушення зазначених вище вимог закону [PERSON] належними та допустимими доказами не підтвердив погіршення свого майнового стану, у тому числі, у зв`язку зі сплатою аліментів на утримання неповнолітніх дітей. Крім того, батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншою. Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно з статтями 18, 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Приймаючи до уваги, що [PERSON] не довів підстави позову про зменшення розміру аліментів, визначених рішенням суду, будь-яких належних та допустимих доказів про погіршення його матеріального стану з моменту стягнення аліментів на утримання дітей не надав (відсутні докази перебування позивача на обліку у центрі зайнятості, як безробітного, не надано розрахунку отриманого позивачем місячного сукупного доходу та утримань на сплату аліментів за виконавчими листами, відсутні докази того, що позивач є непрацездатним, тощо) крім того не надав доказів погіршення його стану здоров`я чи поліпшення матеріального стану відповідача, у зв`язку з чим у позові слід відмовити.

Outcome: dismissed