Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-02 00:00:00

15.03.2021 року АТ «Альфа Банк» звернулося з позовом до [PERSON] , [PERSON] , третя особа приватний нотаріус Мельник О. Г. про визнання недійсним договору дарування від 07.07.2020 року, який укладений між [PERSON] та [PERSON] , скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер:52995933 від 07.07.2020 року, прийняте приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області Мельник О. Г., поновлення права власності на квартиру [ADDRESS] за [PERSON] . Позов обґрунтований тим, що 24.07.2008 року між ВАТ «Сведбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №0704/0708/45-031 від 24.07.2008 року, згідно якого позичальник отримав кредит у розмірі 65 000,00 доларів США. Також, 24.07.2008 року між ВАТ «Сведбанк» та [PERSON] було укладено договір іпотеки №0704/0708/45-031-Z-1, відповідно до якого остання передала в іпотеку квартиру [ADDRESS] . На підставі договорів купівлі - продажу прав вимоги від 25.05.2012 року та 15.06.2012року відбулася заміна кредитора у вказаному кредитному договорі, АТ «Альфа Банк» набув статусу кредитора та іпотекодежателя. Рішенням про державну реєстрацію прав та їх обтяжень державним реєстратором виконавчого комітету Терсянської сільської ради Новомиколаївського району Запорізької області від 19.11.2018 року право власності на предмет іпотеки було зареєстровано за АТ «Альфа Банк» в порядку звернення стягнення на предмет іпотеки у зв`язку з наявністю кредитної заборгованості. Наказом Міністерства юстиції від 11.02.2019 року було скасовано рішення державного реєстратора. 23.02.2021 року банку стало відомо, що [PERSON] подарувала [PERSON] квартиру [ADDRESS] , іпотекодержателем якої є АТ «Альфа Банк». Позивач вважає, що [PERSON] вчинила вказаний правочин з метою уникнення виконання зобов`язань за кредитним договором здійснила відчуження вказаного нерухомого майна. Вказаний договір укладений з порушенням вимог законодавства та є фіктивним. Ухвалою від 09.06.2021 року до участі у справі у якості третьої особи було залучено [PERSON] 05.08.2021 року відповідачем [PERSON] було надано відзив на позовну заяву, проте суд не приймає його до уваги, оскільки він поданий з пропуском строку для його подання (копія ухвали про відкриття провадження справі та копія позовної заяви була отримана [PERSON] 13.04.2021 року, що підтверджуєтьмя поштовим повідомленням). У судовому засіданні представник позивача позов підтримала, просила задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] проти позову заперечував у повному обсязі. При укладенні договору дарування нотаріус здійснив перевірку наявності будь-яких обтяжень, встановивши відсутність будь-яких перешкод, у тому числі і відсутність іпотеки. Крім того, укладений договір фактично виконаний, про що свідчить передача ключей та технічної документації. [PERSON] добросовісно покладалася на відомості з реєстру, крім того, [PERSON] прямо і беззаперечно запевнила, що квартира є вільною від будь-яких обтяжень. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що [PERSON] є її дочкою, тому вона вирішила подарувати своїй дитині квартиру, яка належить їй на праві власності. Оскільки у 2019 році було скасовано рішення про державну реєстрацію спірної квартири за АТ «Альфа Банк», вона вважала, що має вільне право на розпорядження своєю квартирою. Вона має кредитні зобов`язання перед позивачем, від яких не відмовляється, буде погашати борг перед банком. Дочці про іпотеку не розповідала, їй було не відомо, що вона має борг перед банком. Третя особа [PERSON] пояснив, що [PERSON] його дочка. При укладенні договору купівлі - продажу нотаріус перевірив усі документи, робив запити в інформаційні реєстри, жодних перешкод для укладення договору дарування не було. На момент придбання спірної квартири [PERSON] була неповнолітньою, їй не було відомо про кредитний договір та іпотеку, вони, як батьки, намагалися вберегти дочку від подібних розмов. Третя особа приватний нотаріус Мельник О. Г. у судове засідання 03.02.2021 року не з`явилася, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлена належним чином, причини неявки не повідомила. У попередньому судовому засіданні приватний нотаріус Мельник Л. Г. пояснила, що при укладенні договору дарування нею безпосередньо було здійснено перевірку усіх реєстрів на наявність будь-яких заборон, жодних обмежень нотаріусом встановлено не було. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази суд прийшов до наступних висновків. 24.07.2008 року між ВАТ «Сведбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №0704/0708/45-031 від 24.07.2008 року, відповідно до умов якого банк надав відповідачу кредит у розмірі 65 000,00 доларів США, з виплатою 11,90 відсотків річних. Відповідно до п. 1.4 вказаного договору кредитні кошти призначені для здійснення позичальником розрахунків по договору купівлі - продажу квартири [ADDRESS] . Відповідно до п. 2.1 договору забезпеченням виконання зобов`язань за договором є іпотека. Вказаний договір укладений за згодою чоловіка [PERSON] 24.07.2008 року між ВАТ «Сведбанк» та [PERSON] було укладено іпотечний договір, яким забезпечуються належне виконання іпотекодавця перед іпотекодержателем кредитного договору №0704/0708/45-031 від 24.07.2008 року. Згідно договору предметом іпотеки є квартира [ADDRESS] . 25.05.2008 року між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі - продажу прав вимоги, 15.06.2012 року між ПАТ «Альфа Банк» та ПАТ «Дельта Банк» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги. Внаслідок укладання вказаних вимог АТ «Альфа Банк» набуло прав вимоги до боржника [PERSON] . Рішенням про державну реєстрацію прав та їх обтяжень державним реєстратором виконавчого комітету Терсянської сільської ради Новомиколаївського району Запорізької області від 19.11.2018 року право власності на предмет іпотеки, квартиру [ADDRESS] , було зареєстровано за АТ «Альфа Банк» в порядку звернення стягнення на предмет іпотеки у зв`язку з наявністю кредитної заборгованості. Наказом Міністерства юстиції України №496/5 від 25.02.2019 року було задоволено скаргу [PERSON] від 19.12.2018 року та скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обмежень 19.11.2018 року № 44119059, прийняте державним реєстратором виконавчого комітету Терсянської сільської ради Новомиколаївського району Запорізької області. Таким чином, 18.02.2019 року було поновлено право власності [PERSON] на квартиру [ADDRESS] , при цьому іпотечна заборона була скасована. 07.07.2020 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір дарування квартири [ADDRESS] . Згідно п. 5 вказаного договору дарування дарувальник, [PERSON] , стверджує у тому числі, що квартира не є предметом іпотечного договору. Згідно п. 12 вказаного договору, дарування здійснюється за письмовою згодою чоловіка дарувальника, [PERSON] . Відповідно до частини першої статті 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. Згідно із статтею 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до частини п`ятої статті 203 ЦК України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно зі статтею 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Частинами першою, другою статті 234 ЦК України передбачено, що фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним. Для визнання правочину фіктивним суди повинні встановити наявність умислу в усіх сторін правочину. При цьому необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків. У фіктивних правочинах внутрішня воля сторін не відповідає зовнішньому її прояву, тобто обидві сторони, вчиняючи фіктивний правочин, знають заздалегідь, що він не буде виконаний, тобто мають інші цілі, ніж передбачені правочином. Такий правочин завжди укладається умисно. Основними ознаками фіктивного правочину є: введення в оману (до або в момент укладення угоди) третьої особи щодо фактичних обставин правочину або дійсних намірів учасників; свідомий намір невиконання зобов`язань договору; приховування справжніх намірів учасників правочину. Укладення договору, який за своїм змістом суперечить вимогам закону, оскільки не спрямований на реальне настання обумовлених ним правових наслідків, є порушенням частин першої та п`ятої статті 203 ЦК України, що за правилами статті 215 цього Кодексу є підставою для визнання його недійсним відповідно до статті 234 ЦК України. Подібний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду України від 19 жовтня 2016 року у справі № 6-1873цс16, від 23 серпня 2017 року у справі № 306/2952/14-ц та від 09 вересня 2017 року у справі № 359/1654/15. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 369/11268/16-ц (провадження № 14-260цс19) не відступила від зазначених вище висновків Верховного Суду України та зазначила, що фіктивний правочин характеризується тим, що сторони вчиняють такий правочин лише для виду, знають заздалегідь, що він не буде виконаний. Така протизаконна ціль, як укладення особою договору дарування майна зі своїм родичем з метою приховання цього майна від конфіскації чи звернення стягнення на вказане майно в рахунок погашення боргу, свідчить, що його правова мета є іншою, ніж та, що безпосередньо передбачена правочином (реальне безоплатне передання майна у власність іншій особі), а тому цей правочин є фіктивним і може бути визнаний судом недійсним. Добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Як наслідок, не виключається визнання недійсним договору, спрямованого на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства (пункт 6 статті 3 ЦК України), заборони суперечливої поведінки та недопустимості зловживання правом (частина третя статті 13 ЦК України). Вказаний висновок узгоджується із висновком, висловленим у постанові Верховного Суду від 28 квітня 2021 року у справі № 263/16179/18 (провадження № 61-3499св21). Судом встановлено, що відповідач [PERSON] є дочкою відповідачки [PERSON] та третьої особи, [PERSON] . Відповідач [PERSON] зареєстрована та фактично мешкає за адресою: [ADDRESS] з 17.03.2009 року, що підтверджується інформацією з Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради від 26.03.2021 року та не оспорюються сторонами. Тобто на момент укладення договору дарування, [PERSON] вже проживала у вказані квартирі протягом останніх одинадцятих років. Тому твердження представника відповідача про фактичне виконання договору дарування щодо передачі ключів від квартири та технічної документації суд не приймає до уваги. Також, судом встановлено, що у провадженні Ленінського районного суду м. Запоріжжя перебуває цивільна справа №334/8907/15-ц за позовом ПАТ «Альфа Банк» до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про звернення стягнення з відстрочкою виконання рішення суду, яка зупинена до розгляду цивільної справи №334/6788/17 за позовом [PERSON] до ПАТ «Омега Банк» (правонаступником якого є АТ «Альфа Банк») про захист прав споживача фінансових послуг, визнання кредитного договору №0704/0708/45-031 від 24.07.2008 року недійсним. Таким чином, з 2015 року між банком та [PERSON] тривають судові провадження щодо звернення стягнення на предмет іпотеки за кредитним договором №0704/0708/45-031 від 24.07.2008 року, у забезпечення якого було укладено іпотечний договір, предметом якого є квартира [ADDRESS] . У судовому засіданні відповідач [PERSON] та [PERSON] не заперечували наявності заборгованості,повідомили, що будуть сплачувати борг по мірі можливості. Представник відповідача [PERSON] наполягав, що вона діяла добросовісно, батьки їй ніколи повідомляли про свої фінансові труднощі, мати її завірила, що жодних перешкод для укладення договору дарування не має, крім того, при оформленні договору дарування нотаріусом було перевірено усі документи, тому вона вважає, що діяла добросовісно. Відповідач [PERSON] та третя особа [PERSON] стверджували, що ніколи не розповідали дочці, що квартира, в якій вони проживають куплена в іпотеку. На момент укладення договору іпотеки, дочка була занадто маленька, щоб розуміти вказані обставини. [PERSON] вважала, оскільки реєстратором було скасовано рішення про реєстрацію права власності за позивачем, вона має право розпорядитися квартирою та подарувати її дочці, вважає, що діяла добросовісно. Вказані обставини суд не приймає до уваги, оскільки відповідачу [PERSON] було достовірно відомо про намір позивача звернути стягнення на предмет іпотеки, відповідний позов банком було подано ще у 2015 році, а у 2018 році позивач звернув стягнення на предмет употеки у позасудовому порядку, яке було у подальшому скасовано. Також, суд вважає таким, що не відповідає дійсності, твердження сторін про незнання [PERSON] про укладені батьками кредитний та іпотечний договір, щодо судових проваджень, незважаючи на спільне проживання однією сім`єю у спірній квартирі. В обранні варіанта добросовісної поведінки боржник зобов`язаний піклуватися про те, щоб його юридично значимі вчинки були економічно обґрунтованими. Також поведінка боржника повинна відповідати критеріям розумності. Це передбачає, що кожне зобов`язання, яке правомірно виникло, повинне бути виконано належним чином, а тому кожний кредитор вправі розраховувати, що всі зобов`язання перед ним за звичайних умов будуть належним чином та своєчасно виконані. Тому доброчесний боржник повинен мати на меті добросовісно виконати всі свої зобов`язання, а в разі неможливості такого виконання - надати справедливе та своєчасне задоволення (сатисфакцію) прав і правомірних інтересів кредитора. Разом з тим, в порушення принципу добросовісності [PERSON] подарувала своїй дочці [PERSON] квартиру [ADDRESS] , яка була придбана за кредитні кошти за договором №0704/0708/45-031 від 24.07.2008 року та щодо якої [PERSON] було укладено іпотечний договір, який є дісним на теперішній час. Крім того, суд вважає, що відповідачі умисно приховали від нотаріуса інформацію про наявність іпотечного договору від 24.07.2008 року, скориставшись тим, що у реєстрі заборон іпотечне застереження було скасовано у зв`язку з обставинами які мали місце у 2018 - 2019 році. Згідно п. 5 договору дарування від 07.07.2020 року [PERSON] стверджує, що квартира не є предметом іпотеки, тобто відповідач свідомо ввела в оману нотаріуса та не повідомила, що спірна квартира є предметом іпотеки згідно договору іпотеки від 24.07.2008 року. Наведені дії відповідачів, вчинені після звернення банку до суду із позовом про звернення стягнення на перемет іпотеки, направлені на фіктивний перехід права власності спірну квартиру до [PERSON] з метою приховати це майно від виконання в майбутньому за його рахунок судового рішення про звернення стягнення на іпотечне майно. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову у повному обсязі. Судові витрати, згідно ст. 141 ЦПК підлягають стягненню з відповідача на користь позивача відповідно до задоволення позовних вимог.

Outcome: approved