Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-31 00:00:00

13.05.2021 року АТ «Полтаваобленерго» в особі Кременчуцької філії звернулося до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , в якому просили стягнути солідарно на їх користь з відповідачів заборгованість за надані послуги з теплопостачання у вигляді централізованого опалення за період з січня 2013 року по березень 2019 року в сумі 19264,11 грн., за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання на підставі ст.625 ЦК України з індексом інфляції у розмірі 122,00 грн., 3% річних від простроченої суми в розмірі 57,62 грн., а також судові витрати на судовий збір в розмірі 2270,00 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що централізоване постачання теплової енергія, гарячої та холодної води є предметом діяльності ПАТ «Полтаваобленерго», який є правонаступником ВАТ «Полтаваобленерго». Рішенням виконавчого комітету Кременчуцької міської ради від 11 серпня 2000 року №1515, ПАТ «Полтаваобленерго» призначено головним виконавцем комунальних послуг по теплопостачанню споживачів теплової енергії в м. Кременчуці. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] є споживачем послуг з теплопостачання у вигляді централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води за адресою: [ADDRESS] , по особовому рахунку № [NUMBER] , які надавалися Кременчуцькою філією АТ «Полтаваобленерго» до 24 квітня 2019 року включно. Позивач надавав відповідачам послуги з теплопостачання в повному обсязі у відповідності до якісних показників згідно вимог нормативно-технічних документів. Однак відповідачі в порушення норм чинного законодавства та умов договору, не виконували обов`язки, не оплатили своєчасно і у повному обсязі вартість наданих послуг. В результаті цього, станом на 19.04.2021 року виникла заборгованість за послуги з теплопостачання у вигляді централізованого опалення, спожиті в період з січня 2013 року по березень 2019 року, яка становить 19264,11 грн. Крім того, відповідно до ст. 625 ЦК України відповідачам нараховані інфляційні втрати в розмірі 122,00 грн., та за порушення строків виконання зобов`язання 3% річних в розмірі 57,62 грн. Тому позивач звернувся до суду з позовом для захисту своїх майнових прав та інтересів, що потягло також сплату судових витрат на судовий збір в розмірі 2270,00 грн. Ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 04.06.2021 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, призначено судове засідання на 14.06.2021 року. 21.09.2021 року відповідачі вперше з`явилися в судове засідання. В судовому засіданні представник позивача АТ «Полтаваобленерго» в особі Кременчуцької філії Сенчук А.О. підтримав позов із заявами про зменшення позовних вимог, просив їх задовольнити. Просив відмовити в задоволенні клопотання відповідачів про застосування строків позовної давності, оскільки перебіг позовної давності переривався вчиненням ними дій, що свідчать про визнання свого боргу. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні просили відмовити в задоволенні позовних вимог АТ «Полтаваобленерго» в особі Кременчуцької філії із заявами про зменшення позовних вимог, про стягнення з них в солідарному порядку заборгованості за надані послуги теплопостачання у виді централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води за період з 01.01.2013 року по 01.03.2017 року в розмірі 18264,11 грн., оскільки позивач звернувся до суду лише 13.05.2021 року за захистом своїх прав з пропуском строку позовної давності. Відповідачі не оспорювали по суті розмір нарахованої позивачем заборгованості. Відповідач [PERSON] зазначав, що не є споживачем послуг з теплопостачання у вигляді централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води за адресою: [ADDRESS] по особовому рахунку № [NUMBER] , які надавалися Кременчуцькою філією АТ «Полтаваобленерго» до 24 квітня 2019 року включно, оскільки [PERSON] не є власником вказаної квартири, та в період з 01.01.2013 року по 01.03.2017 року не був в ній зареєстрований. Відповідачі повідомили, що вказана квартира належить на праві особистої приватної власності [PERSON] , оскільки придбана нею до шлюбу з [PERSON] . Після відкриття провадження у справі [PERSON] сплатила заборгованість за 2019 рік з нарахованими в порядку ст.625 КК України 3% річних та інфляційними втратами за несвоєчасне виконання зобов`язання. Сторони не з`явилися в судове засідання 01.02.2022 року, були повідомлені належним чином про місце і час розгляду справи, подали письмові заяви про розгляд справи без їх участі. 01.10.2021 року після початку судового розгляду позивач АТ «Полтаваобленерго» в особі Кременчуцької філії подав заяву про зменшення розміру позовних вимог. В обґрунтування зазначено, що після відкриття провадження у справі відповідачі частково сплатили заборгованість за надані послуги теплопостачання, яка виникла в 2019 році. З врахуванням наведеного, позивач АТ «Полтаваобленерго» в особі Кременчуцької філії просив стягнути солідарно з відповідачів [PERSON] та [PERSON] на свою користь заборгованість за надані послуги теплопостачання у виді централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води за період з 01.01.2013 року по 01.03.2017 року в розмірі 18264,11 грн. Крім того, відповідно до ст. 625 ЦК України просили стягнути солідарно з відповідачів на їх користь нараховані інфляційні втрати в розмірі 122,00 грн., та за порушення строків виконання зобов`язання 3% річних в розмірі 57,62 грн. Покласти на відповідачів судові витрати на судовий збір в розмірі 2270,00 грн. (а.с.71-72). 04.11.2021 року позивач АТ «Полтаваобленерго» в особі Кременчуцької філії подав заяву про зменшення розміру позовних вимог. В обґрунтування зазначено, що відповідачі сплатили інфляційні втрати та 3% річних, нараховані відповідно до ст. 625 ЦК Українив за порушення строків виконання зобов`язання. З врахуванням наведеного, позивач АТ «Полтаваобленерго» в особі Кременчуцької філії просив стягнути солідарно з відповідачів [PERSON] та [PERSON] на їх користь заборгованість за надані послуги теплопостачання у виді централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води станом на 03.11.2021 року за період з 01.01.2013 року по 01.03.2017 року в розмірі 18264,11 грн. Крім того покласти на відповідачів судові витрати на судовий збір в розмірі 2270,00 грн. (а.с.84-85, 89). 01.02.2022 року позивач АТ «Полтаваобленерго» в особі Кременчуцької філії подав заяву, в якій зазначив, що [PERSON] є неналежним відповідачем у справі, оскільки в період з 01.01.2013 року по 01.03.2017 року не був споживачем послуг теплопостачання у виді централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води за адресою: [ADDRESS] , оскільки в цей період він не був зареєстрований у вказаній квартирі, в той час як квартира належить на праві особистої приватної власності [PERSON] . З цих підстав позивач АТ «Полтаваобленерго» в особі Кременчуцької філії просив стягнути з відповідача [PERSON] на його користь заборгованість за надані послуги теплопостачання у виді централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води станом на 03.11.2021 року за період з 01.01.2013 року по 01.03.2017 року в розмірі 18264,11 грн. Крім того покласти на відповідача [PERSON] судові витрати на судовий збір в розмірі 2270,00 грн. Відповідно до положень ст.49 ЦПК України, позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог), відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу; позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. Оскільки позивач не подавав заяви про відмову від позову, а після початку першого судового засідання подав заяви про зменшення позовних вимог з врахуванням часткового погашенням відповідачами боргу та виплат, визначених ст.625 ЦК України, тому суд з врахуванням положень ст.49 ЦПК України, вважає за необхідне розглядати позовні вимоги в первісній редакції, з врахуванням визнання позивачем обставин, що [PERSON] є неналежним відповідачем у справі, і визнанням факту часткового погашення відповідачем [PERSON] заборгованості за послуги теплопостачання за період 2019 року з врахуванням виплат, визначених ст.625 ЦК України. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. Згідно ст. 12, 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи в межах заявлених сторонами вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що АТ «Полтаваобленерго» до 24 квітня 2019 року включно надавало послуги з теплопостачання у вигляді централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до повідомлення Крюківської районної адміністрації Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області від 20.05.2021 року №4647/01-27, №4648/01-27 [PERSON] та [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] є власником квартири за адресою: [ADDRESS] , що підтверджено договором купівлі-продажу квартири, посвідченому 16.05.2005 року приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Веселовським А.Г., зареєстрованим в реєстрі №1506. (а.с.86). Разом з тим, згідно з довідкою про реєстрацію місця проживання особи №497 від 13.10.2021 року, за відомостями Крюківської районної адміністрації Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області, [PERSON] , [INFO] , в період з 18.10.2013 року по 14.02.2020 року був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . (а.с.87). Згідно з довідкою про реєстрацію місця проживання особи №26538 від 04.10.2021 року, за відомостями Крюківської районної адміністрації Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області, [PERSON] , [INFO] , в період з 14.02.2020 року по теперішній час зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . (а.с.88). Згідно з довідкою про реєстрацію місця проживання особи №23 від 28.01.2022 року, за відомостями Крюківської районної адміністрації Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області, [PERSON] , [INFO] , в період з 01.01.2013 року по 31.12.2013 року не був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . З огляду на наведені докази, з врахуванням позиції позивача, суд вважає встановленим, що в період з 01.01.2013 року по 01.03.2017 року саме відповідач [PERSON] була споживачем послуг теплопостачання у виді централізованого опалення, що надавалися позивачем за адресою: [ADDRESS] ., по особовому рахунку № [NUMBER] . А відповідач [PERSON] у зазначений період не був споживачем комунальних послуг, наданих у вказане житлове приміщення, а тому він є неналежним відповідачем у справі. Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги», в редакції чинній на момент їх виникнення. Суб`єктами цього Закону є органи виконавчої влади, місцевого cамоврядування, виробники, виконавці та споживачі житлово-комунальних послуг, а також власники приміщень або будинків та балансоутримувачі, які залежно від цивільно-правових угод можуть бути споживачем, виконавцем або виробником послуг (стаття 1, частина друга статті 3, стаття 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин). Згідно зі статтею 162 ЖК Української РСР, плата за користування жилим приміщенням і за комунальні послуги в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги. Послуги із забезпечення тепловою енергією у вигляді централізованого опалення та постачання гарячої води за адресою: [ADDRESS] , в період до 24.04.2019 року надавалися ПАТ «Полтаваобленерго» в особі Кременчуцької філії, згідно з Правилами надання населенню послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 (далі - Правила № 630). Частиною першою статті 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, передбачено, що залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газопостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо). Відповідно до пункту 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, та підпункту 1 пункту 30 Правил № 630 споживач зобов`язаний своєчасно оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Судом встановлено, що за адресою: [ADDRESS] . відповідач [PERSON] користувалася наданими комунальними послугами теплопостачання у виді централізованого опалення, проте оплатила їх не в повному обсязі, у зв`язку з чим в період з січня 2013 року до березня 2017 року у неї утворилася заборгованість за надану їй теплову енергію в розмірі 18264,11 грн. Заборгованість, яка виникла в 2019 році була погашена відповідачем після відкриття провадження у даній справі. Відповідно до статті 1 ЗаконуУкраїни «Про житлово-комунальні послуги» в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, житлово-комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил. Предметом регулювання цього Закону є правовідносини, що виникають між виробниками, виконавцями, споживачами у процесі створення, надання та споживання житлово-комунальних послуг.Суб`єктами цього Закону є органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, власники, виробники, виконавці та споживачі житлово-комунальних послуг (стаття 3 ЗаконуУкраїни «Про житлово-комунальні послуги» в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин). Відповідно до частини першої статті 4 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, законодавство України у сфері житлово-комунальних послуг базується на Конституції України і складається з нормативно-правових актів у галузі цивільного, житлового законодавства, цього Закону та інших нормативно-правових актів, що регулюють відносини у сфері житлово-комунальних послуг. Згідно з частиною другою статті 4 ЦК України, основним актом цивільного законодавства України є Цивільний кодекс України. Актами цивільного законодавства є також інші закони України, які приймаються відповідно до Конституції України та цього Кодексу. Якщо суб`єкт права законодавчої ініціативи подав до Верховної Ради України проект закону, який регулює цивільні відносини інакше, ніж цей Кодекс, він зобов`язаний одночасно подати проект закону про внесення змін до Цивільного кодексу України. Поданий законопроект розглядається Верховною Радою України одночасно з відповідним проектом закону про внесення змін до ЦК України. Разом з тим відповідно до загальних умов виконання зобов`язання, встановлених статтею 526 ЦК України, зобов`язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Недотримання таких вимог призводить до порушення зобов`язань. Згідно з частиною першою статті 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. За змістом частини першої статті 901, частини першої статті 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Зобов`язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов`язанням. Таким чином, правовідношення, в якому замовник зобов`язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов`язанням. З огляду на викладене правовідносини, що склалися між сторонами, є грошовим зобов`язанням, в якому, серед інших прав і обов`язків сторін, на боржників покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (частина перша статті 509 ЦК України) - вимагати сплату грошей за надані послуги. Отже, виходячи з юридичної природи правовідносин сторін як грошових зобов`язань, на них поширюється дія частини другої статті 625 ЦК України як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання. Згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Такий висновок суду першої інстанції узгоджується з висновком, викладеним у постановах Верховного Суду України від 30 жовтня 2013 року у справі № 6-59цс13 та від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15. Згідно з п.18 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, розрахунковим періодом для оплати послуг, якщо інше не визначено договором, є календарний місяць. Оплата послуг здійснюється не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом (місяцем), якщо договором не встановлено інший строк. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). За розрахунком позивача, станом за період з січня 2013 року по березень 2017 року борг відповідача по оплаті наданих позивачем послуг з теплопостачання у вигляді централізованого опалення становить 18264,11 грн. Заборгованість за надані послуги теплопостачання у виді централізованого опалення за 2019 рік, 3% річних та інфляційні втрати за прострочення виконання зобов`язання, відповідачами були сплачені добровільно після відкриття провадження у справі, що підтверджено наданими ними квитанціями. (а.с.65, 78). Відповідач [PERSON] не оскаржувала правильність розрахунку розміру заборгованості за надані послуги. З огляду на зазначене вище, із врахуванням обов`язку відповідача оплачувати послуги з теплопостачання, суд приходить до висновку, що з відповідача [PERSON] на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за спожиті послуги з централізованого опалення за період з січня 2013 року по березень 2017 року в розмірі 18264,11 грн., надані за адресою: [ADDRESS] . З цим позовом ПАТ «Полтаваобленерго» в особі Кременчуцької філії звернулося до суду 13.05.2021 року. Судом встановлено, що за минулі місяці в рахунок погашення боргу 17.04.2013 року відповідачем внесена плата за послуги з теплопостачання в сумі 0,77 грн. за березень 2013 року. 18.05.2016 року відповідачем оплачено послуги теплопостачання за квітень 2016 року в сумі 0,15 грн. 20.06.2017 року відповідачем оплачено послуги теплопостачання за березень 2017 року в сумі 0,66 грн. 22.08.2018 року відповідачем оплачено послуги теплопостачання за грудень 2014 року в сумі 211,65 грн. 17.10.2019 року відповідачем оплачено послуги теплопостачання за березень 2017 року в сумі 55,28 грн. За період з січня 2014 року по листопад 2014 року, з квітня 2017 року і по лютий 2019 року включно відповідачем повністю оплачено послуги теплопостачання. За березень 2019 року заборгованість за послуги теплопостачання було сплачено частково в травні та липні 2019 року та після відкриття провадження разом із передбаченими ст.625 ЦК України 3% річних та інфляційними втратами за несвоєчасно виконане зобов`язання. Відповідно до статті 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Частинами першою, п`ятою статті 261 ЦК України встановлено, що перебіг починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Згідно з частиною першою статті 260 ЦК України, позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу. В ст. 264 ЦК України встановлено підстави переривання перебігу позовної давності. Так, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. (ч.1 ст.264 ЦК України). Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. (ч.2 ст.264 ЦК України). Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. (ч.3 ст.264 ЦК України). З урахуванням викладеного суд дійшов висновку про те, що відповідач [PERSON] , сплативши частково заборгованість за житлово-комунальні послуги, перервала позовну давність. Такий висновок суду першої інстанції відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 22.01.2019 року по справі № 437/2726/13-ц, провадження № 61-22335св18 З огляду на викладене, з врахуванням принципів змагальності та диспозитивності цивільного судочинства, суд вважає, що позов АТ «Полтаваобленерго» в особі Кременчуцької філії до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості за послуги теплопостачання у виді централізованого опалення - підлягає частковому задоволенню. ЄСПЛ вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»). Статтею 141 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч.3 ст.142 ЦПК України, якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення понесених ним у справі витрат з відповідача. Тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача судовий збір в розмірі 2270,00 грн., що підтверджено документально.

Outcome: partial