Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-31 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Рівненського міського суду Рівненської області з позовом до ПАТ «УкрСиббанк», ТОВ«Фінансова компанія «Кредит-Капітал» про визнання недійсним договору факторингу, визнання дій незаконними та зобов`язання вчинення дій. В обґрунтування позовних вимог щодо недійсності договору факторингу №140 від 24 червня 2019 року, укладеного між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Фінансова компанія» позивач [PERSON] посилається на те, що оскаржуваний договір порушує його права як споживача банківських послуг, оскільки передбачає уступку права вимоги до нього щодо заборгованості за кредитним договором, розмір якої не відповідає дійсності. Зазначає, що договір факторингу передбачає уступку майбутніх вимог за кредитним договором як уступку дійсної вимоги, що суперечить положенням ст.1078 ЦК України. Крім того вказує, що спірний договір факторингу містить умови, які суперечить вимогам Закону України «Про споживче кредитування» та істотно порушують права споживачів банківських послуг, зокрема право на інформацію та належне обслуговування. Позовні вимоги щодо визнання незаконними дії ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» зі зберігання, використання і поширення конфіденційної інформації (персональних даних, банківської таємниці) щодо нього та зобов`язання вилучити зі своїх баз даних усі персональні дані, банківську таємницю та будь-яку іншу конфіденційну інформацію позивач обґрунтовував невідповідністю дій відповідачів нормам ст.32 Конституції України, положенням Закону України «Про захист персональних даних» та Закону України «Про банки та банківську діяльність». Просив суд визнати недійсним Договір факторингу №140 від 24.06.2019 року, укладений між ПАТ «Укрсиббанк» та ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» в частині уступки права вимоги щодо [PERSON] ; визнати незаконними дії ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» зі зберігання, використання і поширення конфіденційної інформації (персональних даних, банківської таємниці) щодо [PERSON] ; зобов`язати ТОВ «Фінансова компанія «Кредит- Капітал» вилучити зі своїх баз даних усі персональні дані, банківську таємницю та будь-яку іншу конфіденційну інформацію щодо [PERSON] . Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, надіслав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності. Позовні вимоги підтримав повністю. Представник відповідача ПАТ «УкрСиббанк» Іванюк І.В. в судовому засіданні позовні вимоги позивача не визнав з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву, просив суд відмовити в задоволенні позову. Представник відповідача ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-капітал», повідомлений належним чином про дату час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився. До початку судового засідання генеральний директор ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-капітал» Хробак М.Р. подав до суду відзив, просив суд відмовити в задоволенні позову та розглядати справу у відсутності представника ТОВ «ФК «Кредит-капітал». Суд, заслухавши представника відповідача ПАТ «УкрСиббанк» - Іванюка І.В., дослідивши письмові докази по справі, приходить до наступного: Як було встановлено в судовому засіданні, 06 грудня 2017 року між позивачем та ПАТ "УкрСиббанк" був укладений договір №94187175000 про надання споживчого кредиту з можливістю відкриття карткового рахунку, за умовами якого кредитодавець надав позичальнику 45 045,05 гривень для особистих потреб, а останній зобов`язався повернути кредит та сплачувати плату за користування кредитом відповідно до положень договору та правил. Згідно з пунктом 1.2. договору правила після підписання сторонами договору стають його невід`ємною частиною. Підписуючи договір, сторони підтвердили, що досягли згоди за усіма істотними умовами договору, які викладені в цьому договорі та в правилах. Підписи сторін під договором вважалися одночасно підписами під правилами, при цьому після підписання сторонами цього договору, правила не підлягали додатковому підписанню сторонами і вступали в силу для сторін одночасно із підписанням самого договору. 24 червня 2019 року між АТ «Укрсиббанк» та ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» було укладено договір факторингу №140, відповідно до якого АТ «УкрСиббанк» відступив на користь ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» право вимоги за договором №94187175000 про надання споживчого кредиту з можливістю відкриття карткового рахунку, який укладений 06 грудня 2017 року між ПАТ "УкрСиббанк" та [PERSON] . Згідно п.2.1, 2.2, 2.4 договору, за цим договором клієнт відступає фактору, а фактор зобов`язується прийняти права вимоги та в їх оплату зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта за оплату та на умовах, визначених цим договором. Права вимоги, які клієнт відступає фактору, за цим договором, відступаються (передаються) в розмірі заборгованості боржників перед клієнтом, що передбаченні умовами первинних договорів, та визначені в реєстрі боржників, що підписується сторонами у паперовому вигляді. Порядок розрахунків між клієнтом та фактором визначено в акті взаємозаліку, що є невід`ємною частиною до цього договору. Відповідно до п.4.1 договору право власності на право вимоги вважається таким, що перейшло від клієнта фактору, та право вимагати від боржників виконання всіх зобов`язань в межах відступлених прав вимог у фактора виникає в день підписання акту приймання-передачі права вимоги (Додаток №1.2 до цього договору), за умови сплати фактором суми фінансування у порядку, визначеному договором. Відповідно до копії платіжного доручення від 24 червня 2019 року №24 ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» на виконання умов вказаного договору факторингу перерахувало на користь АТ «Укрсиббанк» кошти у сумі 545078,25 грн. Листом ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» від 24 червня 2019 року повідомлено позивача [PERSON] про відступлення прав вимоги за договором №94187175000 про надання споживчого кредиту з можливістю відкриття карткового рахунку, укладеного 06 грудня 2017 року між ним та ПАТ "УкрСиббанк". Згідно зі статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання правочину недійсним (пункт 2 частини другої статті 16 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, відповідно до яких зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Згідно ч.ч.3,5 ст.203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (частина перша статті 509 ЦК України). Сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор (частина перша статті 510 ЦК України). Кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) (пункт 1 частини першої статті 512 ЦК України). Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом (частина третя статті 512 ЦК України). Правочинами, на підставі яких відбувається відступлення права вимоги, можуть бути, зокрема, купівля-продаж, дарування, факторинг. У статті 1077 ЦК України зазначено, що, за договором факторингу одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає. Пунктом 1 розпорядження Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг від 06 лютого 2014 року № 352 «Про віднесення операцій з фінансовими активами до фінансових послуг та внесення змін до розпорядження Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 03 квітня 2009 року № 231» до фінансової послуги факторингу віднесено сукупність таких операцій з фінансовими активами (крім цінних паперів та похідних цінних паперів): фінансування клієнтів - суб`єктів господарювання, які уклали договір, з якого випливає право грошової вимоги; набуття відступленого права грошової вимоги, у тому числі права вимоги, яке виникне в майбутньому, до боржників за договором, на якому базується таке відступлення; отримання плати за користування грошовими коштами, наданими у розпорядження клієнта, у тому числі шляхом дисконтування суми боргу, розподілу відсотків, винагороди, якщо інший спосіб оплати не передбачено договором, на якому базується відступлення. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» при розгляді справ про визнання правочинів недійсними суди залежно від предмета і підстав позову повинні застосовувати норми матеріального права, якими регулюються відповідні відносини, та на підставі цих норм вирішувати справи. Відповідно до статей 215 та 216 ЦК України суди розглядають справи за позовами: про визнання оспорюваного правочину недійсним і застосування наслідків його недійсності, про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. Правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК України, саме на момент вчинення правочину. Вимоги про визнання такого правочину недійсним можуть заявлятися як сторонами правочину, так і будь-якою заінтересованою особою в разі, якщо таким правочином порушено її права чи законні інтереси. Суд не вбачає порушення прав позивача внаслідок укладення спірного Договору факторингу №140 від 24.06.2019 року, оскільки такий правочин було укладено між Відповідачами з дотриманням всіх вимог чинного законодавства щодо укладення правочину щодо фінансування відступлення права грошової вимоги. Відповідно до положень ч.1 ст.1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Згідно ст.512-516 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Стосовно твердження позивача щодо зазначення у предметі Договору факторингу №140 від 24.06.2019 року відступлення права вимоги за відповідним кредитним зобов`язанням та права, що виникне в майбутньому, не відповідає вищезазначеній нормі закону, суд вважає безпідставним, оскільки як зазначає представник відповідача ТОВ «ФК «Кредит-капітал» Хробак М.Р. у відзиві на виконання рішення Рівненського апеляційного суду від 13 серпня 2019 року зі складу заборгованості виключено суму заборгованості за комісією. Право дострокової вимоги усієї суми заборгованості передбачено правилами кредитування (п.2.3.), які діяли на момент укладення кредитного договору. Оскільки позивач, протягом року з моменту виникнення заборгованості. навіть не намагався її погасити, у кредитора та нового кредитора виникло законне право вимагати повернення повної суми кредиту з урахуванням процентів та штрафних санкцій. Факт отримання вимоги про повернення повної суми кредиту підтверджується листами-претензіями, що були направлені ТОВ «ФК «Кредит-Капіта» позивачу та долучені ним до позовної заяви. Також суд не вбачає порушень Закону України «Про споживче кредитування» укладенням договору факторингу, оскільки права та обов`язки позивача як споживача фінансових послуг виникли із Договору № 94187175000 про надання споживчого кредиту від 06.12.2017 року, предметом договору факторингу є відступлення права вимоги за зазначеним правочином, а сам факт укладення договору про відступлення прав вимоги жодним не змінює умов первинного зобов`язання. Щодо позиції позивача про невідповідність суми заборгованості, що вказана в договорі факторингу, суд зазначає, що дана обставина не є предметом розгляду у даній справі, може бути предметом окремого цивільного спору щодо стягнення заборгованості між кредитором та боржником, не перебуває у причинно-наслідковому зв`язку із недійсністю правочину та не може бути підставою визнання такого правочину в цілому чи в частині недійсним, в розумінні ст.ст. 203, 215 ЦК України. Відповідно до п.5.3 договору №94187175000 про надання споживчого кредиту з можливістю відкриття карткового рахунку, підписанням цього договору позичальник, серед іншого, засвідчує, що він надає банку згоду та право збирати, використовувати, зберігати, обробляти, поширювати і отримувати інформацію, у тому числі банківську таємницю та персональні дані клієнта, в обсязі, встановленому Правилами. Безпідставність та необґрунтованість позовних вимог щодо визнання незаконними дій ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» зі зберігання, використання і поширення конфіденційної інформації (персональних даних, банківської таємниці) щодо [PERSON] та зобов`язання вилучити зі своїх баз даних усі персональні дані, банківську таємницю та будь-яку іншу конфіденційну інформацію щодо [PERSON] підтверджуються встановленими умовами договору №94187175000 про надання споживчого кредиту від 06.12.2017 року, пунктом 1.1. якого передбачено, що підписанням даного договору позичальник погодився із Правилами (договірними умовами) споживчого кредитування, зміст пункту 9.5. Розділу 9 яких передбачає, що позичальник, уклавши договір, надав Банку згоду та право збирати, зберігати, використовувати, поширювати, отримувати інформацію (дані про позичальника, відомі Банку та/або третім особам, в зв`язку з укладенням та виконанням договору, в т.ч. банківську та комерційну таємницю та або персональні дані позичальника). Вказане право зі зберігання, використання і поширення конфіденційної інформації (персональних даних, банківської таємниці) щодо [PERSON] , в зв`язку із укладенням договору факторингу перейшло до Нового кредитора, відтак суд не вбачає у діях відповідачів порушень норм Закону України «Про захист персональних даних» та Закону України «Про банки та банківську діяльність». Окрім того, свій дозвіл на використання персональних даних позивачем надано підписанням договору №94187175000 про надання споживчого кредиту, що вбачається зокрема з п.5.3 договору. За вищевикладених обставин, суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог [PERSON] слід відмовити. Згідно ч.2 ст.141 ЦПК України у разі відмови в позові, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на позивача. Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору за категорією спорів пов`язаних з порушенням прав споживачів, то судові витрати слід віднести на рахунок держави. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed