Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-27 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до Деснянського районного суду м. Києва із позовом до Деснянського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про скасування арешту. Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач є власником ѕ частин квартири [ADDRESS] , крім того ј частина вказаної квартири успадкована нею після смерті батька [PERSON] . У позові зазначається, що позивачка випадково дізналася про те, що Деснянським районним відділом державної виконавчої служби у місті Києві на вказане майно накладено арешт на підставі письмової заяви вже покійної матері позивачки в зв`язку із заборгованістю по аліментам, яка виникла у батька позивачки. З метою з`ясування обставин накладення такого арешту, позивачка звернулася до відповідача із заявою. Листом від 06.01.2021 року відповідач повідомив, що відкриті виконавчі провадження щодо майна у вигляді квартири [ADDRESS] на виконанні відділу не перебувають. Також відповідач зазначив, що надати більш детальну інформацію немає можливості, оскільки строк зберігання виконавчих документів 3 роки. Для вирішення питання щодо зняття арешту рекомендовано звернутися до суду. Оскільки арешт перешкоджає позивачці вільно розпоряджатися належним їй майном, вона звернулася до суду з даним позовом. Протоколом автоматизованого розподілу справ, визначено суддю [PERSON] для розгляду даної цивільної справи. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 03.02.2021 відкрито провадження у справі, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу, визначено суддю Панченко О.М. для розгляду даної цивільної справи в зв`язку із звільненням судді [PERSON] . Ухвалою суду від 11.11.2021 року прийнято справу до провадження, призначено її підготовчий розгляд. Ухвалою суду від 16.12.2021 року закрито підготовче засідання, призначено справу до розгляду по суті. У судове засідання позивачка не з`явилася, представник позивачки у своїй письмовій заяві підтримала позовні вимоги в повному обсязі та просила суд про їх задоволення та розгляд справи без участі сторони позивача. Представник відповідача у справі у судове засідання не з`явився, повідомлявся судом про розгляд даного провадження у встановленому законом порядку. В своєму листі просив розглянути справу за відсутності представника відділу за наявними матеріалами та доказами у справі. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, просив проводити розгляд справи без його участі. Дослідивши письмові матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке. Позивачу на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS] , з яких ѕ частина належить на праві власності, ј частина на праві власності в порядку спадкування за законом після смерті батька. 14.01.2021 року приватним нотаріусом Лісіциною Я.Б. було відкрито спадкову справу після смерті батька позивачки. Як зазначила в позові позивачка, вона випадково дізналася про те, що Деснянським районним відділом державної виконавчої служби у місті Києві на вказане майно накладено арешт на підставі письмової заяви вже покійної матері позивачки в зв`язку із заборгованістю по аліментам, яка виникла у батька позивачки. З метою з`ясування обставин накладення такого арешту, позивачка звернулася до відповідача із заявою. Листом від 06.01.2021 року відповідач повідомив, що відкриті виконавчі провадження щодо майна у вигляді квартири [ADDRESS] на виконанні відділу не перебувають. Також відповідач зазначив, що надати більш детальну інформацію немає можливості, оскільки строк зберігання виконавчих документів 3 роки. Для вирішення питання щодо зняття арешту рекомендовано звернутися до суду. Статтею 317 ЦК України встановлено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. У статті 319 ЦК України зазначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Статтею 391 ЦК України визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 41 Конституції України та ч. ч. 1, 2 ст. 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з ч.1 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків не стягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, не стягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження. За приписами частин першої, другої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Враховуючи встановлені факти та наведені вище положення закону, суд приходить до висновку, що арешт мав бути скасований відповідачем безпосередньо під час закінчення виконавчого провадження, проте цього зроблено не було. Таким чином наявність арешту позбавляє позивачку належного їй цивільного права вільно розпоряджатися своїм майном. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Відповідно до п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 03.06.2016 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» при розгляді позову про визнання права власності на арештоване майно та/або зняття арешту з майна судам слід всебічно і повно з`ясовувати обставини, наведені позивачем на підтвердження своїх вимог, неухильно дотримуватись при цьому як правових норм, що гарантують права осіб, які беруть участь у справі, так і положень про належність та допустимість доказів. Наведе свідчить про те, що позивачка має право на звернення до суду з позовом для захисту свого порушеного права, оскільки безпідставне обтяження її майна створює перешкоди в його використанні, зокрема, неможливості розпорядитись ним. З огляду на зазначене, позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved