Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-23 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Одеській області про відшкодування моральної шкоди, завданої бездіяльністю державного органу. Обґрунтовуючи вимоги даного позову вказує на те, що 04.06.2020 року з внесення відомостей до ЄРДР на номерами кримінального провадження № 42020162040000042 про вчинення кримінального правопорушення посадовими особами ПрАТ «Одессільмаш» за ознаками ч. 1 та ч. 2 ст. 382 КК України, пов`язаного з невиконанням рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 28.02.2002 року і Рішення ЄСПЛ у справах «Роженко та інші проти України», «Бурмич та інші проти України», слідчим Хаджибеївського ВП Суворовського ВП ГУНП в Одеській області Бахчиванжи В.В. чинилися перешкоди у порушенні цивільного права позивача. Нездійснення слідчим процесуальних дій та не прийняття процесуальних рішень у визначені кримінальним процесуальним законодавством строки з метою швидкого, повного та неупередженого розслідування спонукало на численні оскарження бездіяльності слідчих до суду. Зокрема, з відмовою слідчого Бахчиванжи В.В. в прийняття позовної заяви у кримінальному провадженні, а також у визнанні цивільним позивачем з наданням пам`ятки про процесуальні права та обов`язки цивільного позивача, ухвалою слідчого судді Суворовського районного суду м. Одеси на бездіяльність слідчого Колесникова В.І., обов`язано здійснити процесуальні дії спрямовані на належне досудове розслідування кримінального провадження. 24.12.2020 року ухвалою слідчого судді Суворовського районного суду м. Одеси, задовольняючи скаргу [PERSON] , слідчого Колеснікова В.І. зобов`язано здійснити процесуальні дії, спрямовані на належне досудове розслідування кримінального провадження. 28.12.2020 року ухвалою слідчого судді Суворовського районного суду м. Одеси визнано незаконною постанову про закриття кримінального провадження та її скасування. Окрім того, ухвалою слідчого судді Суворовського районного суду м. Одеси від 26.02.2021 року зобов`язано слідчого вчинити відповідну процесуальну дію. Оскільки, вказана ухвала від 26.02.2021 року не була виконана, [PERSON] знову оскаржив дії слідчого СВ відділу поліції № 2 ОРУП № 1 ГУНП в Одеській області Бахчиванжи В.В., за результатами розгляду якої слідчим суддею Суворовського районного суду м. Одеси від 11.05.2021 року зобов`язано слідчого виконати вимоги ухвали слідчого судді від 26.02.2021 року в рамках досудового розслідування кримінального провадження № 42020162040000041. [PERSON] зазначає про те, що наслідком системної бездіяльності службової особи державного органу, яка потребувала значного часу та зусилля в пошуках захисту порушеного права, що супроводжувалося протягом одного року з моменту відкриття кримінальних проваджень, призводили до перевтоми, нервовому напруження, втраті спокійного ритму життя та негативно впливало на життєві стосунки з оточуючими. Не виконання судових рішень посадовою особою орган досудового розслідування викликало у позивача обурення та гнів у зв`язку з перешкодою в захисті від вчиненого кримінального правопорушення, пригнічувало душевний стан, призводило до депресії, наслідки якої позначилися на поганому самопочутті та втраті сну позивача. Завдані страждання є моральною шкодою, яку позивач оцінює в розмірі 6000,00 грн. Оскільки, бездіяльністю слідчого СВ відділу поліції № 2 ОРУП № 1 ГУНП в Одеській області Бахчиванжи В.В. в рамках досудового розслідування кримінального провадження № 42020162040000041 [PERSON] заподіяно моральну шкоду, просить суд задовольнити даний позов та ухвалити рішення, яким стягнути з держави Україна в особі ГУНП в Одеській області на користь [PERSON] на відшкодування моральної шкоди 6000,00 грн. шляхом безспірного списання коштів державного бюджету. Ухвалою судді про прийняття цивільної справи до свого провадження та відкриття провадження по справі від 08.06.2021 року було постановлено проводити розгляд справи у в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 31.08.2021 року було постановлено закрити підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Суд констатує, що представником відповідача [PERSON] подано до суду відзив на позовну заяву, в якому представник відповідач просить суд відмовити в задоволенні даного позову. Так, обґрунтовуючи свої заперечення проти позову, представник відповідача вказує на те, що позивачем не було додано жодного доказу про те, що [PERSON] було дійсно завдано моральної шкоди, а саме твердження позивача про заподіяння йому моральної шкоди не обґрунтовані, заявлені вимоги щодо відшкодування моральної шкоди, згідно з діючим законодавством, повинні бути обґрунтовані наявністю такої шкоди, протиправністю діяння її заподіювача, а також наявністю причинного зв`язку між шкодою і протиправними діяннями заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Проте, позивач не надав суду достатніх та допустимих доказів на підтвердження доводів про заподіяння йому працівниками ГУНП в Одеській області моральної шкоди. Таким чином, відсутні правові підстави для застосування норм статей 1173, 1174, 1176 ЦК України та відшкодування моральної шкоди, враховуючи наявні у справі докази, оскільки ухвала слідчого судді не є безумовним доказом неправомірності процесуальних рішень, дій чи бездіяльності у розумінні ст. 1176 ЦК України, як це помилково вважає позивач. А оскарження до суду постанов слідчого є механізмом реалізації прав особи на контроль в порядку кримінального судочинства за діяльністю уповноважених осіб на здійснення функцій органу досудового розслідування. Окрім того, представник відповідача у поданому відзиві на позов заяву вказував на те, що при розгляд даної категорії справи обов`язково має бути залучений в якості співвідповідача орган Державного казначейства України. Суд констатує, що позивачем [PERSON] було надано до суду відповідь на відзив, в якому позивач вказує на те, що поданий представником відповідача відзив на позовну заяву не спростовує правову підставу позову, яка ґрунтується на нормі прямої дії, визначеної ст.ст. 56, 64 Конституції України. Позивач [PERSON] в судовому засідання позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав, наведених у позовній заяві, просив суд задовольнити даний позов та ухвалити рішення, яким стягнути з держави Україна в особі ГУНП в Одеській області на користь [PERSON] на відшкодування моральної шкоди 6000,00 грн. шляхом безспірного списання коштів державного бюджету. Представник відповідача Сокуренко І.А. в судовому засіданні проти позову заперечив з підстав, наведених у відзиві на позовну заяву. Просив ухвалити рішення, яким в задоволенні даного позову відмовити в повному обсязі. Заслухавши прояснення позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, надавши оцінку наявним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу окремо шляхом їх всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження, суд приходить до наступного висновку. По справі встановлено, що у слідчому відділенні відділення поліції № 2 ОРУП № 1 ГУНП Одеській області проводиться досудове розслідування кримінальних проваджень, внесених до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 42020162040000041 від 04.06.2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 382 КК України, та № 42020162040000042 від 12.06.2020 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України. Відомості до ЄРДР у вказаних кримінальних проваджень були внесені на підставі заяви позивача [PERSON] . Даний факт підтверджується наявними в матеріалах справи витягами з Єдиного реєстру досудових розслідувань за зазначеними вище номерами кримінальних проваджень. Як вбачається з наявного в матеріалах справи листа № 60.7/2033 від 26.11.2021 року т.в.о. начальника СВ ВП № 2 ОРУП № 1 ГУНП в Одеській області Клинч Я., 31.12.2020 року кримінальні провадження № 42020162040000041 від 04.06.2020 року та № 42020162040000042 від 12.06.2020 року прокурором були об`єднані в одне кримінальне провадження з присвоєнням єдиного реєстраційного номеру № 42020162040000041. Досудове розслідування у об`єднаному кримінальному провадженні здійснює слідчий Бахчиванжи Владислав Валерійович. Позивач зазначає про те, що нездійснення слідчим процесуальних дій та не прийняття процесуальних рішень у визначені кримінальним процесуальним законодавством строки з метою швидкого, повного та неупередженого розслідування спонукало на численні оскарження бездіяльності слідчих до суду. Так, у поданій скарзі [PERSON] зазначає, що 23.10.2020 року ухвалою слідчого судді Суворовського районного суду м. Одеси від 23.10.2020 року скаргу [PERSON] задоволено та зобов`язано слідчого СВ Хаджибеївського ВП Суворовського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області, який здійснює досудове розслідування у кримінальному провадженні № 42020162040000041 від 04.06.2020 року за ознаками ч. 2 ст. 382 КК України, долучити до провадження цивільний позов [PERSON] , надати йому пам`ятку про процесуальні права та обов`язки цивільного позивача, а також повідомити про процесуальні рішення в кримінальному провадженні, що стосуються цивільного позову. Також, 23.10.2020 року ухвалою слідчого судді Суворовського районного суду м. Одеси від 23.10.2020 року скаргу [PERSON] задоволено та зобов`язано слідчого СВ Хаджибеївського ВП Суворовського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області, який здійснює досудове розслідування у кримінальному провадженні № 42020162040000042 від 12.06.2020 року за ознаками ч. 2 ст. 382 КК України, долучити до провадження цивільний позов [PERSON] , надати йому пам`ятку про процесуальні права та обов`язки цивільного позивача, а також повідомити про процесуальні рішення в кримінальному провадженні, що стосуються цивільного позову. З пояснень позивача, наданих в судовому засіданні, судом було встановлено, що вказані ухвали слідчого судді Суворовського районного суду м. Одеси були виконані. 28.12.2020 року ухвалою слідчого судді Суворовського районного суду м. Одеси скаргу потерпілого [PERSON] було задоволено та скасовано постанову слідчого СВ Хаджибеївського ВП Суворовського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області Бахчиванжи В.В. від 24.11.2020 року про закриття кримінального провадження № 42020162040000041 від 04.06.2020 року у зв`язку з відсутністю в діянні складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України. Як було пояснено позивачем [PERSON] дана ухвала також була виконана слідчим. 26.02.2021 року ухвалою слідчого судді Суворовського районного суду м. Одеси скаргу [PERSON] на бездіяльність слідчого відділення поліції № 2 Одеського районного управління поліції №1 ГУНП в Одеській області щодо нездійснення процесуальних дій, які слідчий зобов`язаний вчинити у визначений КПК України строк було задоволено. Зобов`язано слідчого відділення поліції №2 Одеського районного управління поліції №1 ГУНП в Одеській області Бахчиванжи В.В. вчинити процесуальну дію з проведенням допиту [PERSON] як потерпілого в рамках кримінального провадження №42020162040000041 від 04.06.2020 року. В подальшому, ухвалою слідчого судді Суворовського районного суду м. Одеси від 11.05.2021 року скаргу [PERSON] на бездіяльність слідчого відділення поліції № 2 Одеського районного управління поліції №1 ГУНП в Одеській області щодо нездійснення процесуальних дій, які слідчий зобов`язаний вчинити у визначений КПК України строк було задоволено. Зобов`язано слідчого СВ відділу поліції № 2 ОРУП № 1 ГУНП в Одеській області Бахчиванжи В.В. виконати вимоги ухвали суду від 26.02.2021 року в рамках досудового розслідування кримінального провадження №42020162040000041. Обґрунтовуючи вимоги поданого позову, [PERSON] вказує на те, що вказані вище ухвали слідчого судді Суворовського районного суду м. Одеси від 26.12.2021 року та від 11.05.2021 року залишаються невиконаними. З наявного в матеріалах справи заяви [PERSON] від 23.03.2021 року вбачається, що на виконання ухвали слідчого судді Суворовського районного суду м. Одеси від 26.02.2021 року позивач надав до Хаджибеївського відділення поліції Суворовського ВП в м. Одесі ухвалу слідчого судді від 26.02.2021 року, про що стоїть вхідний штамп прийнятої кореспонденції № Б-178 від 24.03.2021 року. 29.03.2021 року за вих. № 60.7/Б-178 т.в.о. начальника СВ відділення поліції Клинч Я. позивача було повідомлено про те, що [PERSON] може бути допитаний в якості потерпілого попередньо домовившись про дату, час проведення процесуальної дії зі слідчим, який здійснює досудове розслідування. Окрім того, позивачу було роз`яснено, що за додатковою інформацією він може звернутися до слідчого СВ ВП № 2 ОРУП № 1 ГУНП в Одеській області Бахчиванжи В. кожного робочого дня з 09.00 по 18.15. У вказаному листі також були зазначені особисті контактні дані слідчого. Даний факт підтверджується наявною в матеріалах справи копією вказаного листа. Зі слів позивача [PERSON] даного листа він не отримував. Однак, з приводу ухвали слідчого судді від 11.05.2021 року, представник відповідач зазначив, що дана ухвала до слідчого СВ ВП № 2 ОРУП № 1 ГУНП в Одеській області Бахчиванжи В. не надходила. Окрім того, слідчий не міг знати про вказану ухвалу в день її постановлення, скільки він не був в судовому засіданні під час розгляду скарги [PERSON] . Позивач [PERSON] факт відсутності слідчого СВ ВП № 2 ОРУП № 1 ГУНП в Одеській області Бахчиванжи В. в судовому засіданні на розгляді справи за його скаргою, не заперечував. В той же час, суд констатує, що матеріали справи не міститься жодного доказу про те, що слідчий Бахчиванжи В.В. отримував ухвалу слідчого судді Суворовського районного суду м. Одеси від 11.05.2021 року. Згідно зі ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. На підставі вказаної норми відшкодуванню за рахунок держави підлягає шкода у випадку встановлення факту заподіяння такої шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю державної влади. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені ст. 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу. Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється ч. 1 ст. 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. За відсутності підстав для застосування ч. 1 ст. 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила ч. 6 цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу). Статтею 1174 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. Згідно з статтею 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. За змістом статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Таким чином, відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. При вирішенні спорів про відшкодування шкоди за статтями 1166, 1167, 1174 ЦК України доказуванню підлягає: факт спричинення шкоди, протиправність дій заподіювача шкоди і його вина, причинний зв`язок між протиправною дією та негативними наслідками. Відсутність хоча б одного з таких елементів виключає відповідальність за заподіяння шкоди. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди. В деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою. Вказаний висновок зроблено у постанові КЦС ВС від 19.03.2020 року за результатами розгляду справи № 686/13212/19, яку суд вважає за необхідним застосувати при розгляді даної справи. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Суд констатує, що однією із засад кримінального провадження є забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності, гарантоване статтею 24 КПК України, згідно з якою кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом. Відповідно до змісту частини першої статті 303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені такі рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у нездійсненні процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк. За правилом частини другої статті 307 КПК України ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора під час досудового розслідування може бути про: 1) скасування рішення слідчого чи прокурора; 2) зобов`язання припинити дію; 3) зобов`язання вчинити певну дію; 4) відмову у задоволенні скарги. Таким чином, в ухвалі слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора під час досудового розслідування реалізується така засада кримінального судочинства, як реалізація особою права на оскарження їх процесуальних рішень, дій чи бездіяльності до суду. Суд, здійснюючи нагляд за дотриманням верховенства права та законності у процесуальній діяльності слідчого та прокурора, забезпечує дотримання основних прав та інтересів особи та реалізує відповідний судовий контроль за їх діяльністю, що має на меті усунути недоліки у такій діяльності. Прийняте судом рішення про відновлення порушеного права учасника кримінального провадження вказує на реалізацію ним своїх прав у кримінальному судочинстві та є достатньою та справедливою сатисфакцією. При цьому, наявність певних недоліків у процесуальній діяльності зазначених посадових осіб сама по собі не може свідчити про незаконність їх діяльності як такої й, відповідно, не може бути підставою для безумовного стягнення відшкодування моральної або матеріальної шкоди. Вказаний висновок зроблено у зазначеній вище постанові КЦС ВС від 19.03.2020 року за результатами розгляду справи № 686/13212/19. Як було вище судом зазначено, правовою підставою цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини. Разом з тим, обов`язок доведення наявності шкоди, протиправності діяння та причинно - наслідкового зв`язку між ними покладається на позивача. Відсутність однієї із складової цивільно - правової відповідальності є підставою для відмови у задоволенні позову. Звертаючись до суду з позовними вимогам щодо відшкодування завданої моральної шкоди [PERSON] посилається на неодноразові звернення до суду зі скаргами на бездіяльність слідчого СВ ВП № 2 ОРУП № 1 ГУНП в Одеській області Бахчиванжи В. з приводу невиконання останнім ухвал слідчого судді Суворовського районного суду м. Одеси від 26.02.2021 року та від 11.05.2021 року з приводу його допиту як потерпілого. Будь - які інші посилання на завдання [PERSON] моральної шкоди бездіяльністю слідчого Бахчиванжи В. матеріали цивільної справи не містять. Суд зауважує, що сам по собі факт винесення слідчим суддею процесуальної ухвали, якою за результатами розгляду скарги позивача слідчого СВ ВП № 2 ОРУП № 1 ГУНП в Одеській області Бахчиванжи В. зобов`язано провести допит позивача як потерпілого у кримінальному провадженні, не тягне наслідок цивільно - правового характеру і не може бути доказом того, що бездіяльністю відповідача заподіяно позивачу моральної шкоди. Судовий контроль на стадії досудового розслідування, внаслідок якого постановлені зазначені позивачем ухвали слідчих суддів, не є достатньою підставою для висновку про протиправність дій відповідача і притягнення його до цивільно-правової відповідальності. Таким чином, суд констатує, що позивачем не надано доказів на підтвердження наявності заподіяної йому шкоди, причинного зв`язку між шкодою і протиправними діяннями відповідача, що в силу вимог статті 81 ЦПК України року є процесуальним обов`язком позивача. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до переконання, що наявні матеріалах справи докази не підтверджуються порушеного права позивача, у зв`язку з чим, в задоволенні даного позову слід відмовити. Згідно вимог ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. З огляду на те, що в задоволенні даного позову відмолено, позивач [PERSON] в силу п. 13 ч. 2 ст. 3 ЗУ «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору, а тому суд констатує, що судові витрати компенсуються за рахунок держави. На підставі наведеного та

Outcome: dismissed