Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-24 00:00:00

У грудні 2017 року [PERSON] та [PERSON] звернулися в суд з позовом до [PERSON] , про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. Позов мотивовано тим, що [PERSON] належить на праві спільної часткової власності 17/25 частки житлового будинку з господарськими спорудами по [ADDRESS] , а [PERSON] належить 7/25 частки зазначеного будинку. Земельна ділянка, на якій розташований будинок належить [PERSON] на праві приватної власності. В належному позивачам будинку зареєстрований відповідач та його дружина. Однак, понад рік вони в будинку не проживають, їхніх особистих речей у домоволодіння немає, договір з позивачами, як з власниками, про порядок проживання та утримання будинку між ними не укладалося. Позивачі зазначили, що відповідач вибув з будинку за власним волевиявленням, однак, чинить перешкоди у користуванні майна позивачів, шляхом вчинення сварок. Таким чином, позивачі не можуть вільно володіти, користувалися та розпоряджатися належним їм майном. За таких обставин, позивачі просили суд визнати [PERSON] таким, що втратив право на користування будинком [ADDRESS] . В результаті автоматизованого розподілу, розгляд зазначеної справи призначено головуючому судді Жмудю О.О. Ухвалою суду від 13.12.2017 року позовну заяву залишено без руху та надано термін для усунення недоліків. 09.01.2018 року на адресу суду надійшла позовна заява у новій редакції. Ухвалою суду від 15.01.2018 року позовну заяву за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням прийнято до розгляду та відкрито провадження за правилами загального позовного провадження з призначенням підготочого засідання. Залучено до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору [PERSON] . Сторонам роз`яснено їхні процесуальні права як учасників справи, зокрема, щодо надання у визначені строки відповідачем відзиву на позов, а позивачем письмової відповіді на такий відзив. 17.02.2018 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву від відповідача, в якому він не погоджується із позовною заявою у повному обсязі, вважає її безпідставною та просить відмовити у її задоволенні з наступних підстав. Відповідач зазначає, що між ним, його матір`ю та вітчимом склалися неприязні стосунки. Додови позивачки, що він добровільно залишив будинок та не проживає у ньому не відповідають дійсності, оскільки відповідач, у даному будинку проживав усе своє життя, де за свої кошти здійснив прибудову до будинку та ремонт всього будинку. Це єдине його житло в якому він проживає. Позивачка чинить перешкоди у користуванні будинком, в результаті чого він неодноразово звертався до правоохороних органів за захистом своїх прав. Користуючись своїм правом на поданння відповіді на відзив позивачка зазначила, що відповідач понад рік не проживає у будинку, він залишив сім`ю та проживає з іншою жінкою 2 роки. За таких обставин, відповідач має бути визнаний таким, що втратив право на користування її будинком. Ухвалою суду від 03.04.2018 року провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням зупинено до набрання законної сили рішенням Вінницького міського суду Вінницької області по цивільній справі № 127/16424/17 за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про усунення порушень прав члена сім`ї власника будинку. Ухвалою суду від 23.07.2018 року поновлено провадження у справі. Ухвалою суду від 08.08.2018 року закрито підготовче провадження у справі та справу призначено до судового розгляду. У зв`язку із закінченням повноважень судді Вінницького міського суду Вінницької області Жмудя О.О., 19.10.2018 року призначено повторний автоматизований розподіл судової справи № 127/26220/17. В результаті автоматизованого розподілу, розгляд зазначеної справи призначено головуючому судді Бойко В.М. Ухвалою суду від 22.10.2018 року справу прийнято до провадження та розпочато підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 11.04.2019 року підготовче провадження закрито та справу призначено до судового розгляду. Ухвалою суду від 22.10.2019 року зупинено провадження по цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. Ухвалою суду від 07.05.2021 року поновлено провадження у справі. Представник позивачки [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила задовольнити. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав у повному обсязі, просив суд відмовити у їх задоволенні, оскільки вони є безпідставними. При розгляді справи судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. Як вбачається з Свідоцтва про право власності на нерухоме майно, земельна ділянка за кадастровим номером 0510100000:03:026:0179, площею 0,0114 га, яка розташована за адрсеою: [ADDRESS] , належить на праві приватної власності [PERSON] (т.1, а.с.4-5). Відповідно до Договору дарування [PERSON] подарувала [PERSON] 8/25 часток житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами під номером [ADDRESS] (т.1, а.с.6-9). Відповідно до Договору Дарування земельної ділянки [PERSON] подарувала [PERSON] земельну ділянку під номером 84 (86), площею 0,0659 га, кадастровий номер 0510100000:03:026:0180 з цільовим призначенням: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівельі споруд (присадибна ділянка, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , а.с.10-12). Згідно з Інформаційної довідки 8/25 житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами площею 89,4 кв.м. та земельна ділянка з кадастровим номером 0510100000:03:026:0173, площею 0,0774 га належить на праві спільної частоковї власності [PERSON] (т.1, а.с. 13) Згідно Акту №1116 про непродживання особи за місцем реєстрації від 10.09.2017 року виданого КК «Ясний» [PERSON] з жовтня 2016 року за адресою [ADDRESS] не проживає (т.1, а.с.15). Згідно Листа №48 від 11.09.2017 року КК «Ясний», [PERSON] не проживає за адресою: [ADDRESS] з квітня 2017 року. (т.1, а.с.14). Відповідно до Акту про тимчасову відсутність особи, зареєстрованої в житловому приміщенні від 19.12.2018 року [PERSON] не проживає за адресою: [ADDRESS] з грудня 2016 року (т.1, а.с.181). Також відповідно до Довідки КК «Ясний» №205 від 21.05.2021 року [PERSON] не проживає за адресою: [ADDRESS] з 2016 року по теперішній час (т.1, а.с.244). У свою чергу відповідач [PERSON] стверджує, що він проживав за адресою [ADDRESS] , та надав суду квитанції про сплату комунальних послуг за 2016 рік (т.1, а.с.60-62). Судом встановлено, що позивач [PERSON] по відношенню до відповідача [PERSON] та третьої особи [PERSON] є матір`ю. Між сторонами сформулювалися неприязні стосунки, які породжують постійні конфлікти між ними з приводу володіння, користування та розпорядження будинковолодінням, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . З даного приводу сторонами неодноразово виникали сварки з викликом правоохороних органів, що підтверджується відповідними висновками та Постановами про зариття кримінальних проваджень (т.1, а.с.52-59). Як вбачається з Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 05.04.2018 року в задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про усунення порушень прав члена сім`ї власника будинку - відмовлено (т.1, а.с.112-114). Постановою Апеляційного суду Вінницької області від 07.06.2018 року апеляційну скаргу [PERSON] у цивільній справі [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про усунення порушень прав члена сім`ї власника будинку - залишено без задоволення. Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 05.04.2018 року залишено без змін (т.1, а.с.182-184). Постановою Вінницького апеляційного суду від 12.05.2020 року апеляційну скаргу [PERSON] задоволено частоково. Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 31.01.2020 року про визнання недійсним договору дарування та про визнання права власності на частку будинку з господарськими будівлями та спорудами скасовано, та ухвалено нове рішення, яким відмовлено у задоволенні позову у цій частині вимог. У решті вимог рішення першої інстанції залишено без змін (т.2, а.с.14-19). Постановою Верховного суду від 16.03.2021 року апеляційнй скаргу [PERSON] , який діє в своїх інтересах та в інтересах [PERSON] залишено без задоволення. Постанову Вінницького апеляційного суду від 12.05.2020 року залишено без змін (т.2, а.с.20-27). В судовому засіданні також був допитаний у якості свідка відповідач [PERSON] , який суду пояснив, що позивачка є його матір`ю. Між ними сформувалися напруженні стосунки та постійні сварки. Через це виникли спори щодо користування майна, яке вже протягом багатьох років не може вирішитися. [PERSON] вказав, що спірний будинок є його єдиним місцем проживання, а позивачка з вітчимом, братом та колишньою дружиною чинять перешкоди у його користуванні. Згідно ч. 3 ст. 8 Конституції України її норми є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав безпосередньо на підставі норм Конституції України гарантується. Поняття права власності визначено ст. 316 ЦК України, згідно якої правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, а у відповідності до ст. 317 ЦК України власникові належить права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Стаття 41 Конституції України встановлює, що кожен має право володіти, користуватись та розпоряджатись своєю власністю, а ч. 4 даної статті зазначає, що право приватної власності є непорушним, що також закріплено і в ч. 1 ст. 321 ЦК України, яка вказує, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути позбавлений його чи обмежений у його здійсненні. Статтею 9 ЖК України визначено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Згідно з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду України від 16.01.2012 року у справі №6-57цс11, у разі будь яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник, згідно вимог ст. ст. 16, 319, 321, 391 ЦК України має право вимагати усунення відповідних перешкод, шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю, в тому числі, і шляхом позбавлення права користування житловим приміщенням. Згідно ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. 109 ЖК України виселення з займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Відповідно до ч. 2 ст. 346 ЦК України право власності може буди припинене в інших випадках, встановлених законом. Згідно ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Суд звертає увагу, що даний позов перебуває на розгляді у Вінницькому міському суді Вінницької області з 05.12.2017 року. За час розгляду даної справи, як повідомила у судовому засіданні представник позивачки [PERSON] житловий будинок за адресою [ADDRESS] перебуває у власності позивачки, а відповідач з 2016 року у ньому не проживає. Після дослідження та оцінки доказів у справі, наданих позивачкою, відповідно до ст. ст.76, 77, 78, 81 ЦПК України, вони вважаються судом належними та допустимими і вони свідчать про наявність перешкод позивачу у користуванні належною їй власністю та підстав для визнання відповідача, таким, що втратив право користування житлом, так як він без поважних причин понад рік відсутній в ньому, за відсутності між позивачкою і відповідачем домовленості про це, і відсутністю причин передбачених законом, які вважаються поважними. Відповідач у судовому засіданні на надав належних та переконливих доказів на спростування зазначених позивачкою у позовні заяві обставин. Враховуючи викладене, суд вважає, що оскільки відповідач не проживає у вищевказаному будинку без поважних причин більше одного року, але будучи зареєстрованим у даній квартирі перешкоджає позивачці належним чином використовувати своє право власника на будинок, позовні вимоги підлягають задоволенню. Також, згідно до ст. 141 ЦПК України, оскільки позивачка звільнено від сплати судового збору, він підлягає до стягненню в дохід держави з відповідача у розмірі 640,00 гривень. На підставі викладеного, згідно ст. ст.317, 321, 346, 391, 405 ЦК України,

Outcome: approved