Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-25 00:00:00

У серпні 2020 року КС «Співдружність» звернулась в суд з позовом до [PERSON] , [PERSON] про стягнення процентів за користування кредитними коштами. Посилається на те, що відповідно до договору про споживчий кредит № 190401/с від 23 квітня 2019 року, який був укладений між КС «Співдружність» та [PERSON] , останньому було видано кредит в сумі 30000 гривень на строк 24 місяці зі сплатою 73 % річних. 23 квітня 2019 року між КС «Співдружність» та [PERSON] також було укладено Додатковий договір, згідно якого в разі прострочення останнім планового платежу повністю або частково з першого дня такого прострочення кредит буде вважатись кредитом з підвищеним ризиком, на суму залишку якого буде нараховуватись фіксована процентна ставка в розмірі 365 % річних. Згідно з п.п. 3.4. кредитного договору погашення кредиту та процентів за користування кредитом відбувається в такому порядку: в першу чергу сплаті підлягають проценти за користування кредитом, а в другу чергу сума кредиту. Відповідно до п. 5.1.7. договору у випадку прострочення сплати частини або всієї суми кредиту, позичальник зобов`язується сплатити нараховані проценти за користування кредитом, виходячи з фактичного строку користування кредитом, включаючи день погашення. Забезпеченням виконання [PERSON] своїх зобов`язань по кредитному договору є укладений між КС «Співдружність» та [PERSON] договори поруки № 190401/с від 23 квітня 2019 року, відповідно до якого [PERSON] прийняв на себе обов`язок нести повну майнову відповідальність в разі невиконання [PERSON] умов договору про споживчий кредит (включаючи повернення процентів за користування кредитом та можливої неустойки). 31 жовтня 2019 року внаслідок неналежного виконання умов договору приватним нотаріусом КМНО Бойко О.В. було вчинено виконавчий напис № 3070 про стягнення з [PERSON] заборгованості на загальну суму 58767 гривень 71 копійки. Боржником в рахунок погашення заборгованості було сплачено 22920 гривень 64 копійки. Станом на день звернення до суду з позовом відповідач уникає виконання зобов`язань за договором, не сплачує поточні та прострочені проценти за користування грошовими коштами. 02 вересня 2019 року відповідачам направлялись претензії № 187 та № 188 з вимогою погасити заборгованість, проте зазначені претензії залишені останніми без розгляду. Просить суд ухвалити рішення, яким стягнути солідарно з відповідачів на користь КС «Співдружність» заборгованість зі сплати процентів за користування кредитними коштами в сумі 86400 гривень. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 12 серпня 2020 року відкрито спрощене позовне провадження у справі. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 14 грудня 2020 року вирішено питання про витребування доказів у справі. У лютому 2021 року представник позивача подав до суду заяву про збільшення позовних вимог, просив суд ухвалити рішення, яким стягнути солідарно з відповідачів на користь КС «Співдружність» заборгованість зі сплати процентів за користування кредитними коштами в сумі 147000 гривень. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 23 листопада 2021 року вирішено питання про витребування доказів у справі. З відзиву на позовну заяву представника відповідача [PERSON] вбачається, що він просить відмовити в задоволенні позову. Зазначено, що [PERSON] на даний час прийнятий на військову службу до Збройних Сил України та проходить військову службу. У зв`язку з цим, на підставі п. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» проценти за користування кредитом не нараховуються. З відповіді на відзив представника позивача вбачається, що Національний Банк України у листі від 05 листопада 2014 року № 18-112/64483 «Про скасування пені і штрафів за договорами кредиту під час АТО» надав роз`яснення, що для звільнення від нарахування штрафів, пені та відсотків за користування кредитом мобілізовані позичальники повинні надати банку перелік документів, встановлений листом Міністерства оборони України від 21 серпня 2014 року № 322/2/7/7142. Такими документами є: військовий квиток, у якому у відповідних розділах здійснюють службові відмітки, або довідка про призов військовозобов`язаного на військову службу, видана військовим комісаріатом або військовою частиною, а для резервістів витяг із наказу або довідка про зарахування до списків військової частини, які видаються військовою частиною. КС «Співдружність» направляла претензії відповідачам для досудового врегулювання спору, на які не було надано жодної відповіді. [PERSON] не звертався до позивача для врегулювання цього питання та не надав жодних доказів на підтвердження факту проходження військової служби. Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, особи, які беруть участь у справі, не викликались. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що відповідно до договору про споживчий кредит № 190401/с від 23 квітня 2019 року, який був укладений між КС «Співдружність» та [PERSON] , останньому було видано кредит в сумі 30000 гривень на строк 24 місяці зі сплатою 73 % річних (а.с. 10-14). 23 квітня 2019 року між КС «Співдружність» та [PERSON] було укладено Додатковий договір, згідно якого в разі прострочення останнім планового платежу повністю або частково з першого дня такого прострочення кредит буде вважатись кредитом з підвищеним ризиком, на суму залишку якого буде нараховуватись фіксована процентна ставка в розмірі 365 % річних (а.с. 18). Згідно з п.п. 3.4. кредитного договору погашення кредиту та процентів за користування кредитом відбувається в такому порядку: в першу чергу сплаті підлягають проценти за користування кредитом, а в другу чергу сума кредиту. Відповідно до п. 5.1.7. договору у випадку прострочення сплати частини або всієї суми кредиту, позичальник зобов`язується сплатити нараховані проценти за користування кредитом, виходячи з фактичного строку користування кредитом, включаючи день погашення. З відзиву представника відповідача [PERSON] вбачається, що [PERSON] на даний час прийнятий на військову службу до Збройних Сил України та проходить військову службу. У зв`язку з цим, на підставі п. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» проценти за користування кредитом не нараховуються. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 14 грудня 2020 року вирішено питання про витребування доказів у справі. На виконання ухвали суду Київський міський територіальний центр комплектування та соціальної підтримки Міністерства оборони України листом від 15 грудня 2021 року повідомив про те, що в центрі та у підпорядкованих районний територіальних центрах інформація про [PERSON] відсутня. Відповідно до частин 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно з частинами 1-3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У ст. 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. За нормами ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 89 ЦПК України). Вбачається, що стороною відповідачів не надано суду будь-яких доказів на підтвердження проходження [PERSON] військової служби. За клопотанням сторони відповідача така інформація витребовувалась судом. На виконання ухвали суду Київський міський територіальний центр комплектування та соціальної підтримки Міністерства оборони України листом від 15 грудня 2021 року повідомив про те, що в центрі та у підпорядкованих районний територіальних центрах інформація про [PERSON] відсутня. За таких обставин, пільги, встановлені Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» на [PERSON] не розповсюджуються. Суд вважає, що вимоги позивача ґрунтуються на законі. Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Статтею 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Судом встановлено, що кредитний договір сторонами укладено в письмовій формі, зазначено його розмір та умови надання кредиту. Статтею 525 ЦК України встановлено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Сплата процентів за користування кредитними коштами обумовлена договором і підлягає стягненню, оскільки відповідач своєчасно не погашував суму кредиту та відсотки за користування кредитом. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідач, не сплативши у вказаний в договорі строк кредит, порушив вимоги ст. 530 ЦК України відповідно до якої, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін), тобто згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Станом на 16 лютого 2021 року заборгованість відповідача по поверненню процентів за користування кредитом складає 147000 гривень. Розрахунок загальної суми заборгованості по кредитному договору станом на 16 лютого 2021 року наданий суду і відповідає вимогам закону . Забезпеченням виконання [PERSON] своїх зобов`язань по кредитному договору є укладений між КС «Співдружність» та [PERSON] договори поруки № 190401/с від 23 квітня 2019 року, відповідно до якого [PERSON] прийняв на себе обов`язок нести повну майнову відповідальність в разі невиконання [PERSON] умов договору про споживчий кредит (включаючи повернення процентів за користування кредитом та можливої неустойки) (а.с. 19). Ґрунтуються на законі й вимоги позивача про стягнення суми позову солідарно з усіх відповідачів з огляду на наступне. У відповідності до положень ч. 1 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Суд вважає, що порука не припинена, оскільки строк дії кредитного договору закінчується 23 квітня 2024 року. З огляду на вимоги закону, зазначена сума позову підлягає стягненню з відповідачів солідарно. З огляду на наведене, позов підлягає задоволенню. З урахуванням задоволення позову та відповідно до ст. 141 ЦПК України, стягненню з відповідачів на користь позивача підлягає 2102 гривні судового збору, по 1051 гривні з кожного.

Outcome: approved