Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-24 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася 20 вересня 2021 року до суду із позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів на її користь для утримання сина [PERSON] , який продовжує навчання, в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу),але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму дитини відповідного віку щомісячно та до досягнення сином 23-х років, починаючи стягнення з 08.10.2021 року. Посилаючись на те, що їх син [PERSON] є студентом 1 курсу, денної форми навчання, КРИВОРІЗЬКОГО ФАКУЛЬТЕТУ НАЦІОНАЛЬНОГО УНІВЕРСИТЕТУ «ОДЕСЬКА ЮРИДИЧНА АКАДЕМІЯ», стипендію не отримує, тобто знаходиться повністю на її утриманні. Відповідач працевлаштований, добровільно матеріальну допомогу на утримання сина не надає, а тому вимушена звернутися до суду з вказаним позовом. Ухвалою Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04 жовтня 2021 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Позивачка в судове засідання не з`явилася, вважається належним чином повідомленою про день, час та місце судового засідання, причини неявки суду не повідомила. До суду надала поштовим зв`язком заяву про розгляд справи без її участі, наполягала на задоволенні позовних вимог просила розглянути справу без її участі за наявними письмовими матеріалами. Проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив. Подав клопотання в якому просив розглядати справу без його участі та закрити провадження у справі в зв`язку із відсутністю предмету спору оскільки: (а) позивачка звернулась до суду передчасно, до повноліття дитини; (б) відповідачем у добровільному порядку подано заяву за місцем роботи щодо здійснення відрахування аліментів з його заробітної плати на утримання повнолітнього сина у твердій сумі 12000 грн., щомісяця на строк до 30 червня 2023 року. Третя особа не з`явився, належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи. Подав клопотання про закриття провадження по справі, оскільки між ним та батьком досягнуто домовленість про утримання у розмірі 12 000 гривень, а отже предмет спору відсутній. Справа розглядається за відсутності учасників справи, тому у відповідності до ст. 247 ч. 2 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Частиною 1 ст. 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом свої порушених невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано на підставі рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22.02.2018 року. Рішення набрало законної сили 26.03.2018 року ( а.с. 11). Сторони мають сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с.7). Згідно з довідкою № 1 КРИВОРІЗЬКОЇ ОБ`ЄДНАНОЇ МІСЬКОЇ ДОВІДКОВО - ІНФОРМАЦІЙНОЇ СЛУЖБИ за адресою: [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] та [PERSON] ( а.с. 12). [PERSON] навчається в КРИВОРІЗЬКОМУ ФАКУЛЬТЕТІ НАЦІОНАЛЬНОГО УНІВЕРСИТЕТУ «ОДЕСЬКА ЮРИДИЧНА АКАДЕМІЯ». Зарахований на 1 курс Наказом № 1727-21 від 06.08.201 року, термін навчання: 1 рік 10 місяців - з 01.09.2021 року по 30.06.2023 року. Стипендію не отримує ( а.с.8). Відповідачем надано заяву на ім`я начальника ТУ ДСА України у Дніпропетровській області щодо здійснення відрахування аліментів з його заробітної плати на утримання повнолітнього сина у твердій сумі 12000 грн., щомісяця на строк до 30 червня 2023 року (а.с. 24). З суті заяви відповідача та третьої особи, убачається, що відповідач вважає, що по цій справі відсутній предмет позову, оскільки він добровільно сплачує аліменти на утримання повнолінього сина. Так, згідно з п. 2 ч.1 ст. 255 ЦПК України, суд може закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, якщо встановить, що предмет спору був відсутній на час пред`явлення позову. Необхідність запровадження такого правила обумовлена тим, що відповідно до ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір, на відміну від раніше чинної конституційної норми про те, що юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Проте поняття «юридичний спір» має тлумачитися широко, виходячи з підходу Європейського суду з прав людини до тлумачення поняття «спір про право» (п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). Зокрема, Європейський суд з прав людини зазначає, що відповідно до духу зазначеної Конвенції поняття «спір про право» має розглядатися не суто технічно, йому слід надавати сутнісного, а не формального значення. Логічно -граматичне тлумачення словосполучення «відсутність предмета спору» в контексті наведеної правової норми дає підстави для висновку про те, що предмет спору має бути відсутній, тобто не існувати на час пред`явлення позову. З урахуванням викладеного, відсутність предмета спору унеможливлює вирішення справи по суті незалежно від обґрунтованості позову, а відповідно і здійснення ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів осіб. Відповідно до ч.3 ст.199 Сімейного Кодексу України, право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. З матеріалів справи судом встановлено, що син сторін проживає разом із позивачкою, що і не заперечувалося і відповідачем. Тому, позивачка, як матір, з якою син проживає, має безпосереднє право на звернення до суду з таким позовом. У відповідності до ст.199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Пунктом 20 постанови Пленуму ВСУ від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ним навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх дочки, сина регулюються Главою 16 СК України, яка зокрема передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (ст.ст. 199, 200, 201 СК України). Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, що продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років. Проте, встановлено, що на час звернення з позовною вимогою (14.09.2021 а.с.13) про стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання, дитина сторін не досягла 18 років, що виключає можливість стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчатися, оскільки така вимога заявлена передчасно. Статтею 201 СК України визначено, що до відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми статей 187, 189-192 і 194-197 цього Кодексу. Виходячи зі змісту даних норм, порядок виконання обов`язку матері, батька утримувати дитину до її повноліття та правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх дочки, сина врегульовані різними нормами Сімейного кодексу України, виходячи із різного правового статусу дитини (особи, яка не досягла 18 років) та дочки, сина, які досягли повноліття. Відповідно до пункту 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину). Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, що продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років. Обов`язок утримувати повнолітню дитину, яка продовжує навчання, є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, причому обов`язком особистим, індивідуальним. Батьки мають всебічно сприяти розвитку дитини, яка хоча й досягла повноліття, однак продовжує навчання з метою здобуття спеціальності, що забезпечить їй можливість у подальшому працевлаштуватися та мати власний незалежний від батьків дохід. Забезпечення умов для такого розвитку та навчання пов`язане з належним наданням матеріальної допомоги, що має бути достатньою та не ставити повнолітнього у становище вибору між можливістю подальшої освіти і здобуття спеціальності та між необхідністю працевлаштування для власного матеріального забезпечення. Частина 1 ст.81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Не спростовано позивачкою факту добровільної домовленості батька та сина щодо утримання останнього, а отже і факту, що повнолітня дитина потребує матеріальної допомоги. Враховуючи викладене, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог. Оскільки відповідно до пункту 3 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 № 3674-VI позивач звільнена від сплати судового збору за вимогу про стягнення аліментів, в задоволенні вимог відмовлено, тому судові витрати компенсуються за рахунок держави.

Outcome: dismissed