Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-23 00:00:00

в листопаді 2021 року представник позивача Комунального підприємства Виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» звернувся до суду із позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості, в якому просив суд стягнути із відповідача на користь позивача заборгованість за спожиті до 01.05.2018 року послуги з централізованого опалення у розмірі 10183,67 грн.; заборгованості за спожиті до 01.05.2018 року послуги з централізованого постачання гарячої води у розмірі 8124,87 грн.; заборгованість за спожиті з 01.05.2018 року послуги з централізованого опалення у розмірі 18396,68 грн.; заборгованість за спожиті з 01.05.2018 року послуги централізованого постачання гарячої у розмірі 10761,98 грн.; а також витрати, пов`язані із отриманням інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно в сумі 33,00 грн., та судовий збір в сумі 2270,00 грн. В обґрунтування позову зазначено, що 11.10.2018 між ПАТ «Київенерго» (далі - Кредитор) та Комунальним підприємством (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» (далі - Новий Кредитор/Позивач) було укладено Договір № 602-18 про відступлення права вимоги (цесії) (далі Договір цесії), за яким ПАТ «Київенерго» відступило право вимоги, а КП «Київтеплоенерго» набуло право вимоги до юридичних осіб, фізичних осіб, фізичних осіб-підприємців, щодо виконання ними грошових зобов`язань перед Кредитором з оплати спожитих до 01.05.2018 послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання. Перелік договорів (особових рахунків), споживачів та сум грошових зобов`язань (основний борг), право вимоги яких відступається за цим договором, зазначається у Додатку № 1 та Додатку № 2 до цього договору. Відповідно до Додатку № 1 та/або Додатку № 2 до Договору цесії Позивач набув право вимоги заборгованості за спожиті послуги з централізованого опалення та/або централізованого постачання гарячої води у розмірі 18308,54 грн. (заборгованість за послуги з централізованого опалення у розмірі 10183,67 грн., заборгованість за послуги з централізованого постачання гарячої води у розмірі 8124,87 грн.). Згідно п. 3.4.2 Договору Новий кредитор має право на отримання замість Кредитора від споживачів, визначених у Додатку № 1 та/або Додатку № 2 до Договору цесії сплати заборгованостей, право вимоги до яких відступлене за цим договором. Надання послуг здійснювалось на підставі Договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, затвердженого Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджені Постановою КМУ від 21 липня 2005 року № 630 (далі Правила), який був опублікований 31.07.2014 на офіційному сайті ПАТ «Київенерго», а також в газеті «Хрещатик» від 06.08.2014 №111 (4511). За розпорядженням Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 10.04.2018 року № 591 КП «Київтеплоенерго» видано ліцензію на право провадження господарської діяльності з виробництва та постачання теплової енергії споживачам, таким чином, з 01.05.2018 надання послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води здійснює КП «Київтеплоенерго», яке продовжує бути постачальником таких послуг після ПАТ «Київенерго». На виконання вимог Закону КП«Київтеплоенерго» підготовлено та опубліковано договір про надання послуг та централізованого опалення та постачання гарячої води в газеті «Хрещатик» від 28.03.2018 № 34 (5085). Свідоцтвом повного і беззастережного акцепту умов договору є факт отримання послуг споживачем. Квартира за адресою: [ADDRESS] під`єднана до внутрішньобудинкової системитьеплопостачання, а тому відповідач, як власник, є споживачем послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води. Проте, Відповідач своєчасно не сплачувала за спожиті з 01.05.2018 послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, в результаті чого утворилась заборгованість за послуги з централізованого опалення у розмірі 18396,68 грн., заборгованість за послуги з постачання гарячої води у розмірі 10761,98 грн.). Посилаючись на викладене, а також у зв`язку із неналежним виконанням відповідачем зобов`язань по сплаті коштів за надані та отримані послуги, позивач вимушений звернутись до суду із даним позовом та просить стягнути із відповідача н користь позивача зазначені суми заборгованості в примусовому порядку. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 22.11.2021 року, у справі було відкрито провадження у справі, та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження. В грудні 2021 року до суду від відповідача надійшов відзив на позов, відповідно до якого сторона відповідача просила в задоволенні позовних вимог відмовити, посилаючись на те, що позивачем за пред`явленими вимогами про стягнення заборгованості до 01.05.2018 року пропущено строк позовної давності, що є підставою для відмови в задоволенні позову. В частині позовних вимог про стягнення заборгованості із 01.05.2018 року відповідач вказала, що із наданих позивачем розрахунків боргу вбачається, що вони містять здвоєні суми, з`ясувати який розмір боргу за останні три роки, тобто із 15.11.2018 р. по 31.07.2021 р., не вбачається можливими. Факт використанні відповідачем обсягів гарячої води за вказаний період не підтверджено, в квартирі встановлено лічильник гарячої води, однак, суми за послуги нараховувались позивачем без врахування його показань. Крім того, в розрахунках зазначено, що за адресою зареєстровані 2 особи, в той час коли за вказаною адресою відповідач зареєстрована та проживає одна. Наведене в сукупності свідчить про недоведеність сум боргу із 01.05.2018 року, пред`явлених позивачем до стягнення, що є підставою для відмови в позові. В грудні 2021 року до суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив, відповідно до якого сторона позивача наполягала на задоволенні позовних вимог, вказуючи на те, що строк позовної давності щодо вимог про стягнення боргу до 01.05.2018 року пропущено не було, а також позивачем надано належні докази, які беззаперечно підтверджують розмір заборгованості відповідача перед позивачем. В січні 2022 року до суду від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив, в якому відповідач наполягала на застосування до позовних вимог про стягнення боргу за спожиті послуги до 01.05.2018 року строків позовної давності, а також вказала на відсутність підстав для стягнення пред`явленої суми боргу за послуг із 01.05.2018 року, оскільки, розрахунок сум боргу, наданий позивачем є помилковим, та таким, що не підтверджує розмір дійсного боргу відповідача перед позивачем, зокрема, з огляду на те, що в ньому зазначено про проживання в квартирі двох осіб, тоді як із 2000 року в квартирі зареєстрована та проживає лише одна особа, що впливає на обсяг спожитих послуг, і, як наслідок, їх вартість. З будь-якими іншими клопотаннями сторони до суду не звертались, в зв`язку з чим суд вважає за можливе розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження на підставі, доказів, які містяться в матеріалах справи. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Правовідносини зі споживання житлово - комунальних послуг регулюються Законом України «Про житлово - комунальні послуги», відповідно до статті 4 якого законодавство України у сфері житлово-комунальних послуг базується на Конституції України і складається з нормативно-правових актів у галузі цивільного, житлового законодавства, цього Закону та інших нормативно-правових актів, що регулюють відносини у сфері житлово-комунальних послуг. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] із 2000 року зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS] , та, остання, на підставі договору купівлі-продажу від 02.02.2000 року є власником зазначеної квартири. Відповідно до ст. 1077 Цивільного кодексу України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається. (ст. 1078 ЦК України) 11.10.2018 між ПАТ «Київенерго» (далі - Кредитор) та Комунальним підприємством (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» було укладено Договір №602-18 про відступлення права вимоги (цесії), відповідно до п. 1.1 якого, в порядку та на умовах, визначених цим Договором, Кредитор відступає, а Новий кредитор набуває право вимоги до юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців щодо виконання ними грошових зобов`язань перед Кредитором з оплати спожитих до 01.05.2018 року послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання (основний борг, в тому числі той, що є предметом судового розгляду та/або підтверджений судовим рішенням як такий, що підлягає стягненню із споживача на загальну суму 1 818 662 617,96 грн. станом на 01.08.2018 року з урахуванням доплат, шо отримані Кредитором за період з 01.08.2018 року до дати укладення цього договору та коригувань платежів. Перелік договорів (особових рахунків), споживачів та сум грошових зобов`язань (основний борг), право вимоги яких відступається за цим договором, зазначається у Додатку № 1 та Додатку № 2 до цього договору. (п. 1.2 Договору) Відповідно до Додатку № 1 та/або Додатку № 2 до Договору цесії Позивач набув право вимоги заборгованості за спожиті послуги з централізованого опалення та/або централізованого постачання гарячої води у розмірі 18308,54 грн. (заборгованість за послуги з централізованого опалення у розмірі 10183,67 грн., заборгованість за послуги з централізованого постачання гарячої води у розмірі 8124,87 грн.) за адресою: [ADDRESS] . Згідно п. 3.4.2 Договору Новий кредитор має право на отримання замість Кредитора від споживачів, визначених у Додатку № 1 та/або Додатку № 2 до Договору цесії сплати заборгованостей, право вимоги до яких відступлене за цим договором. Крім того, відповідно до п. 1.3 договору цесії Кредитор відступає, Новий кредитор/Позивач набуває право вимоги також будь-яких інших, передбачених договорами та чинним законодавством додаткових грошових зобов`язань (нестойка, штраф, пеня), 3% річних, інфляційні нарахування, судові витрати, витрати пов`язані з отриманням боргу та примусовим стягненням та будь-які інші без виключень та обмежень), що нараховані Кредитором та/або виникли до дати укладення цього Договору у зв`язку з неналежним виконанням споживачем (споживачами) зобов`язань з оплати послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання за договорами та споживачами, які зазначені у Додатку № 1 та у Додатку № 2 до Договору цесії. Таким чином, позивач прийняв право вимоги до відповідача заборгованості за спожиті послуги з централізованого опалення та/або централізованого гарячого водопостачання у розмірі 18308,54 грн. та прийняв право вимоги до відповідача будь-яких інших, передбачених договорами та чинним законодавством додаткових грошових зобов`язань у зв`язку з неналежним виконанням зобов`язань з оплати за спожиті послуги. Надання послуг здійснювалось на підставі Договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, затвердженого Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджені Постановою КМУ від 21 липня 2005 року №630 (далі Правила), який був опублікований 31.07.2014 на офіційному сайті ПАТ «Київенерго», а також в газеті «Хрещатик» від 06.08.2014 №111 (4511). Нарахування за спожиті відповідачем послуги здійснювалось на підставі Постанов Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг. За наведених обставин, суд приходить до висновку, що позивач правомірно звернувся із позовом до відповідача про стягнення заборгованості за надані комунальні послуги до 01.05.2018 року, враховуючи набуття позивачем права вимоги до відповідача за Договором цесії, а тому правомірними є вимоги позивача про стягнення із відповідача заборгованість за спожиті до 01.05.2018 року послуги з централізованого опалення у розмірі 10183,67 грн., та заборгованості за спожиті до 01.05.2018 року послуги з централізованого постачання гарячої води у розмірі 8124,87 грн. Разом з тим, при ухваленні рішення в цій частині, суд враховує заяву відповідача про застосування до вказаних позовних вимог строку позовної давності. Відповідно до ст. 257 Цивільного кодексу України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. За змістом частини першої статті 261 Цивільного кодексу України, позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Тобто, обмежене строком давності право на позов у матеріальному розумінні означає право позивача на судовий захист протягом певного часу, поза межами якого цей захист, за загальним правилом, є неможливим. Зважаючи на те, що позивач звернувся до суду в листопаді 2021 року, договір про відступлення прав вимоги було укладено в жовтні 1018 року, а тому вимоги позивача про стягнення заборгованості з відповідача до 01.05.2018 року пред`явлені поза межами строку позовної давності. За наведених обставин, суд відмовляє у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованість за спожиті до 01.05.2018 року послуги з централізованого опалення, та заборгованості за спожиті до 01.05.2018 року послуги з централізованого постачання гарячої води в загальній сумі 18308,54 грн., в зв`язку із пропуском позивачем встановленого законом строку позовної давності. В частині позовних вимог про стягнення заборгованості за спожиті послуги із 01.05.2018 року суд зазначає наступне. Частиною 4 статті 26 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що договір про надання послуг з централізованого опалення, послуг з централізованого постачання холодної води, послуг з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), що укладається виконавцем із споживачем - фізичною особою, яка не є суб`єктом господарювання, є договором приєднання. 28 березня 2018 року в газеті «Хрещатик» № 34 (5085) було опубліковано договір про надання послуг та централізованого опалення та постачання гарячої води. Повідомленням визначено, що підготовлений Комунальним підприємством виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» договір про надання послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, який є договором приєднання відповідно до норм ст. 634 ЦК України фізична особа (власник/квартиронаймач житлового приміщення у багатоквартирному будинку), що користується послугами з централізованого постачання холодної води та водовідведення холодної та гарячої води, вважається такою, що ознайомлена, погоджується та приєднується до умов Договору. Вказано, що цей договір приєднання вважається акцептованим всіма споживачами, які в установленому порядку не надали заперечення щодо умов цього договору. (а. с. 91) Згідно зі статтею 13 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо). Пунктом 1 частини першої статті 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до положень ст. 322 Цивільного кодексу України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 68 Житлового кодексу Української РСР, наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Квартирна плата та плата за комунальні послуги в будинках державного і громадського житлового фонду вносяться щомісяця в строки, встановлені Радою Міністрів Української РСР. Відповідно до п. 8 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, послуги надаються споживачеві згідно з договором, що оформляється на основі типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення (далі - договір). Відповідно до п. 11 Правил, у разі встановлення будинкових засобів обліку води у багатоквартирному будинку, де окремі (або всі) квартири обладнані квартирними засобами обліку, споживачі, які не зняли та не передали показання квартирного засобу обліку виконавцю та які не мають квартирних засобів обліку (у разі обладнання всіх квартир квартирними засобами обліку - споживачі, які не зняли та не передали показання квартирного засобу обліку виконавцю), оплачують послуги згідно з показаннями будинкових засобів обліку, не враховуючи витрати води виконавця, юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, які є власниками або орендарями приміщень у цьому будинку, та сумарних витрат води за показаннями всіх квартирних засобів обліку. Різниця розподіляється між споживачами, які не мають квартирних засобів обліку, та споживачами, які не зняли та не передали показання квартирного засобу обліку води виконавцю, пропорційно кількості мешканців квартири в разі відсутності витоків із загальнобудинкової мережі, що підтверджується актом обстеження, який складається виконавцем у присутності не менш як двох мешканців будинку. Плата за послуги нараховується згідно з показаннями будинкового засобу обліку води, а у разі його відсутності (несправності) за нормативами (нормами) споживання у таких випадках: у разі відсутності засобів обліку води, встановлених у квартирі (будинку садибного типу); у разі несправності квартирних засобів обліку, що не підлягає усуненню, з моменту її виявлення; у разі відсутності у виконавця показань квартирних засобів обліку за розрахунковий період з подальшим перерахунком відповідно до пункту 18 цих Правил. Згідно п. 21 Правил, 2 разі відсутності у квартирі (будинку садибного типу) та на вводах у багатоквартирний будинок засобів обліку води і теплової енергії плата за надані послуги справляється згідно з установленими нормативами (нормами) споживання: з централізованого постачання холодної та гарячої води і водовідведення - з розрахунку на одну особу та на ведення особистого підсобного господарства; з централізованого опалення - з розрахунку за 1 кв. метр (куб. метр) опалюваної площі (об`єму) квартири (будинку садибного типу) та з урахуванням фактичної температури зовнішнього повітря і фактичної кількості днів надання цієї послуги в місяці, який є розрахунковим. Відповідно до п. 20 Правил, плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо) або відповідно до умов договору на встановлення засобів обліку. У платіжному документі передбачаються графи для зазначення поточних і попередніх показань засобів обліку води, теплової енергії, різниці цих показань або затверджених нормативів (норм) споживання, тарифу на даний вид послуг і суми, яка належить до сплати за надану послугу. Пунктом 1 частини першої статті 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово- комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово- комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово- комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутністю таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Позивач вказує, що внаслідок невиконання відповідачем своїх зобов`язань по сплаті за житлово-комунальні послуги, надані позивачем, у відповідача виникла заборгованість, яка за період із травня 2018 року по липень 2021 р. становить: за послуги з централізованого постачання гарячої води - 10761,98 грн. та за постачання централізованого опалення - 18396,68 грн., на підтвердження чого позивачем було надано суду відповідні розрахунки. Пунктом 1 частини першої статті 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово- комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово- комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово- комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Відповідач в ході розгляду справи заперечувала щодо розміру пред`явлених сум до стягнення за послуги із 01.05.2018 року. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Із наданого суду розрахунку заборгованості вбачається, що, останній, розрахований з огляду на наявність двох прописаних осіб в квартирі [ADDRESS] , тоді як із витягу із реєстру територіальної громади м. Києва за період із 01.01.2018 р. по 03.12.2021 р. вбачається, що за вказаною адресою зареєстрована лише одна особа - відповідач. Доказів на підтвердження того, що в зазначеній квартирі, окрім відповідача, фактично проживала та користувалась житлово-комунальними послугами, які були надані позивачем, ще одна особа, а відтак розрахунок боргу було вірно здійснено із розрахунку двох осіб, як споживачів, - матеріали справи не містять, та стороною позивача суду такі докази надані не були. Крім того, згідно копії договору купівлі-продажу квартири від 02.02.2000 року, відповідач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , загальною площею 48,00 кв.м, однак, в розрахунку зазначено, що опалювальна площа становить - 47,1 кв.м. Наведене в сукупності свідчить про відображення в розрахунку даних, які не відповідають дійсним обставинам, та впливають на обсяг спожитих послуг, алгоритм їх розрахунку та, як наслідок, розмір заборгованості, а відтак заперечення сторони відповідача в цій частині є слушними та такими, що приймаються судом до уваги. Варто відзначити, що після отримання відзиву на позов та ознайомленням позивачем із запереченнями сторони відповідача, позивачем в ході розгляду справи не було заявлено про зменшення та/або збільшення розміру позовних вимог, як і не було надано суду уточненого розрахунку у відповідності до кількості зареєстрованих в квартирі осіб та розміру дійсної опалювальної площі, який би беззаперечно підтверджував факт наявності у відповідача саме такої заборгованості, про яку зазначає позивач. Крім того, інших належних та допустимих доказів на підтвердження дійсного розміру заборгованості відповідача перед позивачем, стороною позивача суду надано не було. Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що стороною позивача, в силу вимоги ст.ст. 12, 81 ЦПК України, не було доведено належними та достатніми доказами розмір заборгованості за спожиті із 01.05.2018 року послуги із централізованого опалення та гарячого водопостачання, який було пред`явлено до стягнення, та заперечення відповідача в цій частині є слушними, а тому суд вважає, що в задоволенні позову про стягнення заборгованості за спожиті із 01.05.2018 року послуги із централізованого опалення та гарячого водопостачання слід відмовити за недоведеністю. Крім того, у стягненні із відповідача на користь позивача витрат, пов`язаних із отриманням інформації з Державного реєстру речових прав в сумі 33,00 грн. слід відмовити, оскільки, стороною позивача не надано суду доказів на підтвердження вказаної суми, а наявна у справі копія квитанції переконливо не свідчить про те, що позивачем були понесені ці витрати саме у зв`язку із отриманням відповідного витягу відносно відповідача у даній справі. В порядку ст. 141 ЦПК України, судові витрати у справі слід залишити за позивачем по фактично понесеним. На підставі вищевикладеного, та

Outcome: dismissed