Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-02 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач) звернувся до суду з позовом, в якому з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог просить стягнути з [PERSON] (далі - відповідач) на свою користь заборгованість за договорами позики у загальному розмірі 60726,03 долара США та 133875,48 Євро, з яких: 50000,00 доларів США - заборгованість за договорами позики; 125000,00 Євро - заборгованість за договорами позики; 6600,00 доларів США проценти за користуванням грошовими коштами; 5400,00 Євро проценти за користуванням грошовими коштами; 4126,03 доларів США 3% річних за порушення грошового зобов`язання; 3475,48 Євро 3% річних за порушення грошового зобов`язання. В обґрунтування позову зазначено, що 26.01.2018 року між позивачем (позикодавцем) та відповідачем (позичальником) укладений договір позики, згідно умов якого позивач передав у власність відповідача грошові кошти в розмірі 30000,00 доларів США, а останній зобов`язався повернути вказані грошові кошти не пізніше 26.04.2018 року, зі сплатою відсотків за користування коштами в розмірі 1800 доларів США до 26 числа щомісячно протягом трьох місяців. 13.03.2018 року між позивачем (позикодавцем) та відповідачем (позичальником) укладений договір позики, згідно умов якого позивач передав у власність відповідача грошові кошти в розмірі 50000,00 Євро, а останній зобов`язався повернути вказані грошові кошти не пізніше 13.04.2018 року зі сплатою відсотків за користування коштами. 10.05.2018 року між позивачем (позикодавцем) та відповідачем (позичальником) укладений договір позики, згідно умов якого позивач передав у власність відповідача грошові кошти в розмірі 20000,00 доларів США, а останній зобов`язався повернути вказані грошові кошти не пізніше 10.07.2018 року зі сплатою відсотків за користування коштами у розмірі 3% щомісячно та 50% доходу від криптовалютних ферм. 19.05.2018 року між позивачем (позикодавцем) та відповідачем (позичальником) укладений договір позики, згідно умов якого позивач передав у власність відповідача грошові кошти в розмірі 30000,00 Євро, а останній зобов`язався повернути вказані грошові кошти не пізніше 19.07.2018 року зі сплатою відсотків за користування коштами у розмірі 6% щомісячно. 19.06.2018 року між позивачем (позикодавцем) та відповідачем (позичальником) укладений договір позики, згідно умов якого позивач передав у власність відповідача грошові кошти в розмірі 15000,00 Євро, а останній зобов`язався повернути вказані грошові кошти не пізніше 19.08.2018 року зі сплатою відсотків за користування коштами у розмірі 6% щомісячно. 03.10.2018 року між позивачем (позикодавцем) та відповідачем (позичальником) укладений договір позики, згідно умов якого позивач передав у власність відповідача грошові кошти в розмірі 30000,00 Євро, а останній зобов`язався повернути вказані грошові кошти не пізніше 03.12.2018 року. Таким чином, предметом вказаних вище договорів позики були грошові кошти в загальному розмірі 50000,00 доларів США та 125000,00 Євро. У зв`язку з тим, що вказані грошові кошти відповідачем не повернуті, позивач просить стягнути з нього заборгованість в наступному розмірі: 50000,00 доларів США та 125000,00 Євро - заборгованість за договорами позики; 6600,00 доларів США проценти за користуванням грошовими коштами; 5400 Євро проценти за користуванням грошовими коштами; 4126,03 доларів США 3% річних; 3475,48 Євро 3% річних. Ухвалою судді Московського районного суду м. Харкова від 05.01.2020 року відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 07.04.2021 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті. Позивач та його представник у судовому засіданні 03.02.2022 року позовні вимоги та доводи, викладені в позові, підтримали в повному обсязі, не заперечували проти заочного розгляду справи. Позивач на уточнююче запитання суду підтвердив, що вказані вище розписки дійсно оформлювались відповідачем, що ним було надано відповідачу грошові кошти згідно розписок та останній до цього часу вказані грошові кошти не повернув. Відповідач в судові засідання не з`явився, про місце, час та дату судового розгляду повідомлявся належним чином, відзив на позову, заяви про розгляд справи за його відсутності, суду не надав. Оскільки позивач не заперечував проти такого вирішення справи, суд проводить заочний розгляд справи та вирішує її на підставі наявних у ній доказів. Суд, заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, встановив наступні фактичні обставини. В розписці від 26.01.2018 року зазначено, що відповідач отримав від позивача 30000,00 доларів США, які зобов`язується повернути до 26.04.2018 року зі сплатою процентів за користування коштами у розмірі 1800,00 доларів США щомісячно протягом 3 місяців. В розписці від 13.03.2018 року зазначено, що відповідач отримав від позивача 50000,00 Євро, які зобов`язується повернути через один місяць зі сплатою процентів в розмірі 6 %. В розписці від 10.05.2018 року зазначено, що відповідач отримав від позивача 20000,00 доларів США, які зобов`язується повернути через 2 місяці зі сплатою процентів за користування коштами у розмірі 3% щомісячно та 50% доходу від криптовалютних ферм. В розписці від 19.05.2018 року зазначено, що відповідач отримав від позивача 30000,00 Євро, які зобов`язується повернути через два місяця з щомісячною сплатою процентів в розмірі 6 % від суми. В розписці від 19.06.2018 року зазначено, що відповідач отримав від позивача 15000,00 Євро, які зобов`язується повернути через два місяця з щомісячною сплатою процентів в розмірі 6 % від суми. В розписці від 03.10.2018 року зазначено, що відповідач отримав від позивача 30000,00 Євро, які зобов`язується повернути через два місяця. За договором позики, відповідно до статті 1046 ЦК України, одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики вважається укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно з ч. 1 ст. 1047 ЦК України договір позики укладається в письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. Відповідно до ч. 1 с. 218 ЦК України недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом. Відповідно до ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Як вбачається з правових позицій, викладених в постанові Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63 цс13, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Таким чином, між сторонами у встановленій законодавством формі були укладені договори позики, за яким грошові кошти було передано відповідачу. Виниклі між сторонами правовідносини регулюються відповідними положеннями цивільного законодавства щодо договорів позики. Згідно ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо), або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Положеннями ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Закінчення строку договору відповідно до частини 4 статті 631 ЦК України не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно\~ст. 545 ЦК України, яка регулює підтвердження виконання зобов`язання, якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це в розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. Судом в судовому засіданні досліджені оригінали вказаних вище 6 розписок, які знаходяться у позивача. За таких обставин, враховуючи факт наявності розписок у позивача, суд приходить до висновку, що зобов`язання за договорами позики не виконані, грошові кошти позивачу не повернуті. Враховуючи наведене, суд вважає обґрунтованими позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за договорами позики в розмірі 50000,00 доларів США та 125000,00 Євро, та задовольняє позов у вказаній частині позовних вимог. Також суд вважає обґрунтованими позовні вимоги про стягнення з відповідача процентів в наступному розмірі: - за договором позики від 26.01.2018 року - в розмірі 5400,00 доларів США (1800,00 доларів США х 3 місяці); - за договором позики від 10.05.2018 року - в розмірі 1200,00 доларів США (20000,00 доларів х 3 % х 2 місяці); - за договором позики від 19.05.2018 року - в розмірі 3600,00 Євро (30000,00 Євро х 6 % х 2 місяці); - за договором позики від 19.06.2018 року - в розмірі 1800,00 Євро (15000,00 Євро х 6 % х 2 місяці). Враховуючи наведене, суд стягує з відповідача на користь позивача заборгованість з процентів за користування позикою в загальному розмірі 6600,00 доларів США та 5400,00 Євро. Вирішуючи питання щодо стягнення 3 % річних від простроченої суми, суд керується таким. Позивач просив стягнути 3 % річних за договорами позики (розписками) від 26.01.2018 року, 10.05.2018 року, 19.05.2018 року та 19.06.2018 року. При цьому позивач в позовній заяві просив стягнути з відповідача 3 % річних за прострочення виконання зобов`язань щодо повернення позики, починаючи з днів, наступних за днем повернення позики згідно умов відповідних розписок (договорів), і до 24.02.2021 року. Разом з тим в судовому засіданні 03.02.2022 року позивач зазначив, що ним з відповідачем була досягнута домовленість, згідно якої строк повернення грошових коштів по всім 6 договорам позики (розпискам) було продовжено по 31.12.2018 року. В подальшому на уточнюючі запитання суду позивач також в категоричній та недвозначній формі неодноразово повідомив, що строк дії всіх 6 договорів позики та, відповідно, строк повернення грошових коштів за вказаними договорами за усною домовленістю з відповідачем було продовжено по 31.12.2018 року. Враховуючи наведене, суд розраховує 3 % річних за прострочення виконання зобов`язань по вказаних вище договорах позики (розписках), починаючи з 01.01.2019 року і по 24.02.2021 року, тобто за 785 днів. За розпискою від 26.01.2018 року розмір 3 % річних складає 1935,62 долара США (30000,00 доларів США х 3 % річних х 785 днів). За розпискою від 10.05.2018 року розмір 3 % річних складає 1290,41 долар США (20000,00 доларів США х 3 % річних х 785 днів). За розпискою від 19.05.2018 року розмір 3 % річних складає 1935,62 Євро (30000,00 Євро х 3 % річних х 785 днів). За розпискою від 19.06.2018 року розмір 3 % річних складає 967,81 Євро (15000,00 Євро х 3 % річних х 785 днів). Враховуючи наведене, суд стягує з відповідача на користь позивача заборгованість з 3 % річних за прострочення виконання грошового зобов`язання в загальному розмірі 3226,03 долара США та 2903,43 Євро. Заперечення представника позивача, яка наполягала на стягнення 3 % річних, починаючи з дати повернення позики, зазначеної у відповідних розписках, та обґрунтовувала вказану правову позицію відсутністю укладеного між сторонами в письмовій формі договору щодо продовження строку користування позикою, суд відхиляє з наступних підстав. Положеннями ст. 2 ЦПК України передбачено, що суд зобов`язаний керуватись завданням справедливого вирішення даної справи, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Як вбачається з висновків щодо застосування норм права, викладених в постанові Верховного Суду від 15.05.2019 року у справі № 661/2532/17, загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 частини першої\~статті 3 Цивільного кодексу України). В постанові Верховного Суду від 11.08.2021 у справі № 723/826/19 зазначено, що загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6\~статті 3 ЦК України). Тлумачення як\~статті 3 ЦК України\~загалом, так і пункту 6\~статті 3 ЦК України, свідчить, що загальні засади (принципи) цивільного права мають фундаментальний характер й інші джерела правового регулювання, в першу чергу, акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, проявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії. Дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. В постанові Верховного Суду від 13.08.2021 року в справі № 638/20102/16 також зазначено, що добросовісність та розумність належать до фундаментальних засад цивільного права (пункт 6 частини першої\~статті 3 ЦК України). Отже, сторони повинні діяти правомірно, зокрема, поводитися добросовісно, розумно враховувати інтереси одна одної, утримуватися від недобросовісних дій чи бездіяльності. Позивач у судовому засіданні визнав та підтвердив ту обставину, що він погодив з відповідачем продовження строку користування позикою по всіх 6 договорах (розписках) по 31.12.2018 року та досяг домовленості, що позика по всіх 6 договорах має бути повернута не пізніше 31.12.2018 року. За таких обставин стягнення 3 % річних, виходячи з дати повернення позики, зазначеної у відповідних розписках, тобто за більший період, на чому наполягала представник позивача, суперечило би засадам справедливості, добросовісності та розумності цивільного судочинства і мало би ознаки недобросовісності та нечесності в діях позивача. Враховуючи наведене, суд відхиляє аргументи представника позивача, висловлені в судовому засіданні. За таких обставин суд частково задовольняє позовні вимоги та стягує з відповідач а на користь позивача грошові кошти в загальному розмірі 59826,03 доларів США та 133303,43 Євро. Станом на 03.02.2022 року Національним банком України встановлено наступні офіційні курси іноземних валют: 1 долар США 28,3876 грн., 1 Євро 32,1419 грн. Виходячи з вказаного курсу, позивачем під час пред`явлення позову заявлені позовні вимоги в загальному розмірі 6026878,54 грн. Судом позовні вимоги задоволено в загальному розмірі 5982942,93 грн. Враховуючи наведене, у відповідності до\~ст. 141 ЦПК України\~пропорційно до задоволеної частини позовних вимог суд стягує з відповідача на користь позивача сплачений останнім судовий збір в розмірі 10433,38 грн.

Outcome: partial