Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-02 00:00:00

10.03.2021 року до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська звернулось Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «АРКС» (далі - АТ «СК «АРКС», позивач) з позовом до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Приватне акціонерне товариство «Страхова група «ТАС» про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в якому позивач просить суд: - стягнути з [PERSON] на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» 15343,80 грн шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, та судовий збір в сумі 2270,00 грн. І. Стислий виклад позиції учасників справи. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що 27.08.2018 року між АТ «СК «АРКС» (Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «АХА Страхування» з 20.06.2019 року змінило найменування на АТ «СК «АРКС» (приватне)), та [PERSON] було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту у формі заяви-приєднання (акцепт) за № 71541а18 до оферти № 146, відповідно до умов якого застраховано транспортний засіб Кіа, д.н.з. [NUMBER] . Так, 15.09.2018 року о 12:40 годині в м. Дніпрі, пров. Аптекарський сталася дорожньо-транспортна пригода (ДТП) за участю: автомобіля Кіа, д.н.з. [NUMBER] , яким керував [PERSON] , та автомобіля Ореl, д.н.з. [NUMBER] , яким керувала відповідач - [PERSON] . Внаслідок ДТП було пошкоджено автомобіль Кіа, що був застрахований позивачем за договором добровільного страхування наземного транспорту № 71541а18 від 27.08.2018 року. При цьому, як зазначив позивач, особою, винною у порушенні Правил дорожнього руху (ПДР), що призвело до ДТП, є відповідач - [PERSON] , відповідно до постанови Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 08.10.2018 року, справа № 204/7084/18. Страхувальник - [PERSON] звернувся до позивача з повідомленням про настання події, що має ознаки страхового випадку та заявою на виплату страхованого відшкодування за договором добровільного страхування. Позивач сплатив за відновлювальний ремонт автомобіля на СТО загалом 50691,21 грн (платіжні доручення № 505044 від 11.10.2018 року та № 528453 від 16.01.2019 року). На думку позивача, до АТ «СК «АРКС» перейшло право вимоги на отримання від винної особи - відповідача [PERSON] компенсації матеріальної шкоди, завданої ДТП власнику автомобіля Кіа, д.н.з. [NUMBER] , - [PERSON] . Водночас на момент скоєння ДТП цивільно-правова відповідальність винуватця ДТП - [PERSON] за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та майну третіх осіб, внаслідок експлуатації транспортного засобу Ореl, д.н.з. [NUMBER] , була застрахована відповідно до Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» в АТ СГ «ТАС», згідно з полісом № АМ/7427075, яким встановлений ліміт відповідальності АТ СГ «ТАС» в розмірі 100000,00 грн, франшиза - 950,00 грн. Вартість відновлювального ремонту транспортного засобу Кіа, д.н.з. [NUMBER] , з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу (0,4626), розрахована оцінювачем, складає 42619,88 грн. Позивач звернувся до АТ СГ «ТАС» із заявою від 27.11.2018 року про виплату страхового відшкодування в порядку регресу за вих. №9788/18/ЦВ. На користь позивача АТ СГ «ТАС» виплатило страхове відшкодування в розмірі 35347,41 грн. Так, АТ СГ «ТАС» було застосовано коефіцієнт фізичного зносу до вартості замінюваних матеріалів, зазначених в рахунку № 19 та рахунку № 2, який підтверджує реально понесені витрати на відновлюваний ремонт пошкодженого автомобіля, а не сплачено вартість відновлювального ремонту транспортного засобу, з урахуванням фізичного зносу, розраховану оцінювачем у звіті про оцінку № 07/10/18, яка складає 42619,88 грн. Таким чином, не відшкодованою позивачу залишається сума у розмірі 15343,80 грн (50691,21 грн - 35347,41 грн = 15343,80 грн). З огляду на викладене вище, позивач звернувся до суду з позовом про відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 15343,80 грн, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Відповідач у встановлений судом строк подала до суду відзив на позов від 12.04.2021 року, заперечуючи проти задоволення позовних вимог. В обґрунтування своїх заперечень проти позову відповідач зазначила, що вона визнає заявлений позов тільки в частині позовних вимог в розмірі франшизи в сумі 950,00 грн, передбаченої пунктом 5 полісу № АМ/7427075 обов`язкового страхування її цивільно-правової відповідальності, в іншій частині відповідач вважає позов таким, що не підлягає задоволенню, та вона є неналежним відповідачем. Як зазначила відповідач, 26.07.2018 року вона є користувачем наземного транспортного засобу, а саме: автомобіля Opel Vectra, д.н.з. [NUMBER] , та у встановленому законом порядку вона уклала з Акціонерним товариством «Страхова група «ТАС» (приватне) договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю або майну третіх осіб під час управління транспортним засобом в період з 01.08.2018 року до 31.07.2019 року, що підтверджується полісом. Відповідач вважає, що укладеним договором страхування своєї цивільно-правової відповідальності вона на вказаний період фактично та юридично переклала відповідальність за спричинену з її вини в результаті ДТП майнову шкоду в розмірі 100000,00 грн з себе як страховика на АТ «СГ «ТАС», який є належним відповідачем у справі. Як пояснила відповідач, виключення із розміру страхового відшкодування різниці між вартістю встановлених (нових) та замінених (зношених) складових автомобіля (49983,21 грн (загальний розмір затрат позивача на ремонт автомобіля) - 950,00 грн (франшиза) - 13685,80 (різниця між вартістю нових складових, встановлених на автомобіль під час ремонту, та вартістю замінених складових) = 35347,41 грн - страхове відшкодування, визначене та виплачене АТ «СГ «ТАС»), страховиком АТ «СГ «ТАС» зроблено обґрунтовано на підставі ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», відповідно до якої у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу. Таким чином, відповідач вважає, що існує спір між двома страховими компаніями щодо розміру страхового відшкодування, який виник у зв`язку з відмовою АТ «СГ «ТАС» повністю компенсувати нараховане ПрАТ «СК «АРКС» страхове відшкодування в сумі 50691,21 грн та фактичною компенсацією страхового відшкодування в меншій сумі - 35347,41 грн. Так, як вважає відповідач, якщо розмір оціненої шкоди у встановленому законом порядку не перевищує 100000,00 грн, як у спірному порядку, то вона ні за яких умов, крім випадків, передбачених підпунктами 1.1. та 1.2. ст. 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», не повинна відповідати своїм майном за спричинену шкоду. З огляду на викладене, відповідач зазначила, що вона заперечує проти задоволення позовних вимог та просить суд відмовити у їх задоволенні. Також відповідач зазначила, що вона понесла судові витрати на професійну правничу допомогу у загальному розмірі 5000,00 грн. Третя особа у встановлений судом строк не подала до суду пояснень третьої особи по суті спору. У судовому засіданні представники відповідача заперечували проти задоволення позовних вимог та просили суд відмовити у їх задоволенні, підстави заперечень проти позовних вимог пояснили суду таким чином, як про це зазначено вище. Також представник відповідача посилався на судову практику Верховного Суду з порушеного у позові питання, зокрема, на постанову Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 року, справа № 755/18006/15-ц. ІІ. Заяви, клопотання. Інші процесуальні дії у справі. Ухвалою суду від 29.03.2021 року було відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи. Ухвалами суду від 13.05.2021 року, 16.06.2021 року, 22.07.2021 року, 21.10.2021 року, 26.10.2021 року було задоволено клопотання представника позивача та допущено представника позивача до участі у судових засіданнях у режимі відеоконференції. Ухвалою суду від 03.06.2021 року було відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача про залишення без руху позовної заяви. Ухвалою суду від 03.06.2021 року було задоволено повністю заяву представника відповідача та залучено до участі у справу в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Приватне акціонерне товариство «Страхова група «ТАС». Ухвалою суду від 22.07.2021 року було відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача про витребування доказів. У судове засідання, призначене на 03.02.2022 року, з`явились представники відповідача, представник позивача у судове засідання не з`явилась, проте до початку судового засідання подала до суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності. Суд, заслухавши думку представників відповідача, на підставі положень ст.ст. 128, 211, 223 ЦПК України розглянув справу за відсутності представника позивача. У судових засіданнях з розгляду справи по суті судом були заслухані пояснення учасників справи по суті позовних вимог, досліджені письмові докази, наявні в матеріалах справи, заслухані заключні слова представників відповідача. 03.02.2022 року у судовому засіданні було проголошено вступну та резолютивну частини рішення суду. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин з посиланням на докази. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що відповідача - [PERSON] , [INFO] , було визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, що було наслідком того, що 15.09.2018 року о 12:40 годині в м. Дніпрі біля буд. 1 по пров. Аптекарський, водій [PERSON] , керуючи автомобілем Opel Vectra, д.н.з. [NUMBER] , не вибрала безпечної швидкості руху, не дотрималась безпечної дистанції та скоїла зіткнення з автомобілем Kia Ceed, д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . Це підтверджується копією постанови Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 08.10.2018 року, справа № 204/7084/18, яка набрала законної сили станом на 19.10.2018 року, та відповіддю від НПУ (а.с.15, 16). 15.09.2018 року страхувальник - [PERSON] , [INFO] , власник автомобіля марки Kia Ceed, д.н.з. [NUMBER] , повідомив страховика - Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «АХА Страхування», яке змінило найменування на АТ «СК «АРКС», про настання події 15.09.2018 року, що має ознаки страхового випадку, та надав заяву на виплату страхового відшкодування за договором добровільного страхування транспортного засобу № 71541а18 від 27.08.2018 року, терміном дії з 28.08.2018 року по 27.08.2019 року. Це підтверджується копіями: повідомлення від 15.09.2018 року; заяви-приєднання (акцепта) від 27.08.2018 року № 71541а18 до договору добровільного страхування наземного транспорту (приєднання) «Прямий захист» оферта № 146 від 07.02.2018 року, страховик - АТ «Страхова компанія «АХА Страхування», страхувальник - [PERSON] , [INFO] , строк дії договору: з 28.08.2018 року по 27.08.2019 року, страхова сума 100000,00 грн; договором добровільного страхування наземного транспорту (приєднання) АТ «СК «АХА Страхування» «Прямий захист» оферта № 146 від 07.02.2018 року; свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] , посвідчення водія серії [NUMBER] (а.с.25, 39, 40-44, 45). Загальна вартість матеріального збитку, спричиненого власнику колісного транспортного засобу № 07/10/18 від 08.10.2018 року, а саме: власнику транспортного засобу Kia Ceed, д.н.з. [NUMBER] , [PERSON] , визначено у розмірі 42619,88 грн, значення коефіцієнта фізичного зносу: 0,4626. Це підтверджується звітом про оцінку вартості матеріального збитку, спричиненого власнику колісного транспортного засобу № 07/10/18 від 08.10.2018 року (а.с.27-28). За відомостями зі страхових актів № АХА2416039 від 10.10.2018 року та № АХА2439779 від 15.01.2019 року, вартість суми страхового відшкодування за заявою [PERSON] від 15.09.2018 року за договором добровільного страхування наземного транспорту від 27.08.2018 року № 7154а18, становить 49983,21 грн; вартість суми страхового відшкодування становить 708,00 грн. За відомостями з рахунка № 19 від 08.10.2018 року ФОП [PERSON] за ремонтно-фарбувальні роботи згідно з калькуляцією № 1.003.18.0015978, виставив до сплати ПрАТ «СК АХА Стархування» рахунок на суму 49983,21 грн, а ФОП [PERSON] - рахунок № 2 від 11.01.2019 року на суму 708,00 грн - накладна заднього бампера (а.с.17, 18, 19-24). Відповідно до платіжних доручень № 05044 від 11.10.2018 року та від 16.01.2019 року № 528453, платник - АТ «СК «АХА Страхування» сплатило ФОП [PERSON] та ФОП [PERSON] страхове відшкодування згідно з актами № АХА2416039 та № АХА2439779 у розмірі 49983,21 грн та 708,00 грн, відповідно (а.с.13, 14). 27.11.2018 року Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «АХА Страхування» направило заяву Приватному акціонерному товариству «СГ «ТАС» про виплату страхового відшкодування у розмірі 49983,21 грн (а.с.47). Відповідно до платіжного доручення № 116537 від 28.12.2018 року, АТ «СГ ТАС» (приватне) сплатило АТ «СК «АРКС» суму страхового відшкодування у розмірі 35347,41 грн (поліс АМ/7427075 від 26.07.2018 року, регресний платіж за претензією № 9788/18/ЦВ від 27.11.2018 року, отримувач ПрАТ «СК «АХА Страхування»), з урахуванням розрахунку коефіцієнта фізичного зносу, дослідженого КТЗ, - 0,4498 (а.с.48, 80-81). Відповідно до полісу № АМ/7427075 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, діючого станом на 13.09.2018 року, страховик - АТ «СГ «ТАС» (приватне), страхувальник - [PERSON] , [INFO] , транспортний засіб - Opel Vectra, д.н.з. [NUMBER] , розмір франшизи становить 950,00 грн, ліміт за шкоду майну становить 100000,00 грн (а.с.46, 79). За відомостями з Єдиного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, 20.06.2019 року ПрАТ «СК «АХА Страхування» змінило найменування на АТ «СГ «ТАС» (приватне) (а.с.49-55). На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу відповідач надала суду: - договір № 3 про надання адвокатських послуг від 05.04.2021 року, укладений між Приватним адвокатським бюро «Тотус» (бюро) в особі Синиченка Юрія Вікторовича та [PERSON] ; - ордер № 3 від 05.04.2021 року на представництво Синиченком Ю.В. інтересів відповідача [PERSON] ; - копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю № 0691 від 27.03.1997 року; - додаткову угоду № 1 від 08.10.2021 року до договору про надання адвокатських послуг № 3 від 05.04.2021 року; - оригінали квитанцій № 0.0.2163645417.1 від 16.06.2021 року на суму 2400,00 грн, платник: [PERSON] , призначення платежу: гонорар за послуги адвоката за договором № від 05.04.2021 року [PERSON] ; № 0.0.2326566771.1 від 03.11.2021 року на суму 2600,00 грн, платник: [PERSON] , призначення платежу: гонорар за послуги адвоката за договором № від 05.04.2021 року [PERSON] (а.с.103, 104, 105, 134, 165, 166). Спірні правовідносини між сторонами виникли з приводу стягнення з [PERSON] на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» майнової шкоди у розмірі 15343,80 грн, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також щодо відшкодування судових витрат. ІV. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) (в редакції, чинній станом на момент виникнення спірних правовідносин), майнова шкода, завдана неправомірними діями особистим немайновим правам фізичної особи, а також шкода завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі, особою, яка її завдала. Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до ч. 1 ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Відповідно до ст. 22 ЦК України, збитками є, зокрема втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Відповідно до ч. 1 ст. 1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. У ході судового розгляду справи судом було встановлено, що цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована в АТ СГ «ТАС». Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (ст. 1 Закону України «Про страхування» від 07.03.1996 року № 85/96-ВР). Відповідно до ст. 979 ЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Відповідно до ст. 993 ЦК України, до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Аналогічна норма закріплена і в ст. 27 Закону України «Про страхування». Відповідно до ч. 2 ст. 1192 ЦК України, розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Відповідно до п. 9.1 ст. 9 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 року № 1961-IV (в редакції, чинній станом на момент виникнення спірних правовідносин), страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно умов договору страхування. Страховий платіж (страховий внесок, страхова премія) - плата за страхування, яку страхувальник зобов`язаний внести страховику згідно з договором страхування (ч. 1 ст. 10 Закону України «Про страхування»). Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності) (ст. 980 ЦК України). Розрізняють добровільну та обов`язкову форми страхування (ст. 5 Закону України «Про страхування»). Добровільним може бути, зокрема, страхування наземного транспорту (п. 6 ч. 4 ст. 6 Закону України «Про страхування»). Втім, законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування) (ч. 1 ст. 999 ЦК України). Види обов`язкового страхування в Україні визначені у ст. 7 Закону України «Про страхування». До них пункт 9 частини першої вказаної статті відносить страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відносини у цій сфері регламентує, зокрема, Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Предметом позову є вимога про відшкодування завданої майнової шкоди у виді сплати страхового відшкодування у розмірі 15343,80 грн. Учасники справи згідно з її матеріалами мають декілька зобов`язань: договірне зобов`язання між позивачем - Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «АРКС» і потерпілим ( [PERSON] ) - за договором добровільного страхування транспортного засобу; деліктне зобов`язання між потерпілим ( [PERSON] ) та відповідачем - [PERSON] - із завдання шкоди внаслідок ДТП; договірне зобов`язання між відповідачем - [PERSON] і третьою особою - Приватним акціонерним товариством «Страхова група «ТАС» за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. На виконання договору добровільного майнового страхування позивач сплатив страхове відшкодування у розмірі 50691,21 грн. Стаття 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачає право страховика подати після виплати страхового відшкодування регресний позов до страхувальника за наявності певних умов. Так, страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов: 38.1.1. до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду: а) якщо він керував транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції; б) якщо він керував транспортним засобом без права на керування транспортним засобом відповідної категорії; в) якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди чи відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду щодо стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, або вжив алкоголь, наркотики чи лікарські препарати, виготовлені на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником); г) якщо дорожньо-транспортна пригода визначена в установленому порядку безпосереднім наслідком невідповідності технічного стану та обладнання транспортного засобу існуючим вимогам Правил дорожнього руху; ґ) якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2пункту 33.1 статті 33 цього Закону; д) якщо страховий випадок настав з використанням забезпеченого транспортного засобу в період, не передбачений договором внутрішнього страхування (при укладенні договору страхування з умовою використання транспортного засобу в період, передбачений договором страхування); 38.1.2. до підприємства, установи, організації, що відповідає за стан дороги, якщо заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди шкода виникла з їх вини; 38.1.3. до особи, яка заподіяла шкоду навмисно. Згідно із ст. 27 Закону України «Про страхування» та ст. 993 ЦК України, до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Стаття 1191 ЦК України та стаття 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», з одного боку, і стаття 993 ЦК України та стаття 27 Закону України «Про страхування», з іншого боку, регулюють різні за змістом правовідносини. У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників (ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (ст. 5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Обмеження набуття страховиком завдавача шкоди права зворотної вимоги (регресу) випадками, які визначені у статті 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», зумовлене тим, що набуття вказаного права щоразу після відшкодування цим страховиком шкоди потерпілому суперечило би меті страхування цивільно-правової відповідальності, об`єктом якого є майнові інтереси завдавача шкоди та яке забезпечує, зокрема, їх захист. Вимога позивача (страховика потерпілого) до завдавача шкоди не є регресною, а спірні правовідносини засновані на суброгації, тобто переході до позивача права вимоги потерпілого у деліктному зобов`язанні. Так, відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок виконання обов`язку боржника третьою особою. Отже, кредитор у деліктному зобов`язанні (потерпілий) може бути замінений його страховиком (позивачем) внаслідок виконання ним обов`язку завдавача шкоди (відповідача) з відшкодування останньої. Згідно зі ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування», до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією. Враховуючи викладене, правовідносини, що виникли між позивачем і відповідачем, у зв`язку з виплатою першим на користь потерпілого страхового відшкодування, є заснованими на суброгації - переході до позивача права вимоги потерпілого у деліктному зобов`язанні. Відповідно до п. 9.4 ст. 9 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страхові виплати за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності обмежуються страховими сумами, які діяли на дату укладення договору та зазначені в договорі страхування. Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, завдану внаслідок ДТП майну третьої особи. За загальним правилом, викладеним у п. 5 ч. 1 ст. 991 ЦК України, страховик має право відмовитися від здійснення страхової виплати у разі несвоєчасного повідомлення страхувальником без поважних на те причин про настання страхового випадку або створення страховикові перешкод у визначенні обставин, характеру та розміру збитків. Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачає спеціальні правила щодо наслідків невиконання страхувальником обов`язку перед страховиком. Відповідно до статті 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відтак відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. У ході судового розгляду справи було встановлено, що розмір завданої шкоди внаслідок ДТП не перевищує ліміт відповідальності страховика. Суд вважає, що покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Страховик, уклавши з відповідачем (страхувальник) договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. А тому страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, згідно зі статтями 3 та 5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» реалізує право вимоги, передбачене статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування», шляхом звернення з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Зазначена позиція суду повністю узгоджується з висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 04.07.2018 року по справі №755/18006/15-ц, за якою у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. У постанові Верховного Суду від 15.08.2018 року (справа № 209/3145/15-ц) також зазначено, що власник автомобіля, який постраждав внаслідок ДТП, може реалізувати своє право вимоги щодо відшкодування шкоди шляхом звернення з позовом лише до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність. З урахуванням положень ч. 4 ст. 263 ЦПК України, суд бере до уваги вказані правові висновки Верховного Суду, при вирішенні спору, що розглядається. Відповідно частин 1, 3 ст. 13 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Згідно із ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). При цьому відповідно до п. 12.1 ст. 12 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту. Відповідно до п. 36.6 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки, має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування. За відомостями з полісу № АМ/7427075 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності від 26.07.2018 року, укладеного між відповідачем та АТ «СГ «ТАС» (приватне), розмір франшизи становить 950,00 грн, яка не була врахована АТ «СГ «ТАС» (приватне) при виплаті позивачу розміру страхового відшкодування у сумі 35347,41 грн. Аналіз викладених вище норм чинного законодавства України та встановлених обставин справи дає суду підстави дійти висновку про те, що позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача на користь позивача шкоди, заподіяної внаслідок ДТП, є безпідставними та такими, що задоволенню не підлягають в частині вимог про стягнення з відповідача на користь позивача страхового відшкодування у розмірі 14393,80 грн, що узгоджується з доводами відповідача, яка заперечувала проти відшкодування різниці між фактично виплаченим позивачем страховим відшкодуванням та виплатою страхового відшкодування, отриманою позивачем від АТ СГ «ТАС» в порядку регресу. Тим більше суд бере до уваги те, що між позивачем та відповідачем не виникало відносин регресу, а виникли відносини суброгації. Натомість відшкодування позивачу шкоди у розмірі франшизи 950,00 грн є обґрунтованими та підлягають задоволенню, бо франшиза за призначенням становить частину збитків, що не відшкодовується страховиком при виплаті страхового відшкодування. З приводу вимог позивача та відповідача про стягнення судових витрат зі сплати судового збору та витрат на професійну правничу допомогу, відповідно, суд зазначає таке. Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати , зокрема, на професійну правничу допомогу. Відповідно до положень частин 1 - 6 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до частин 2, 3, 4, 8 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються , інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, зокрема, у разі задоволення позову - на відповідача. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Якщо сума судових витрат, заявлена до відшкодування, істотно перевищує суму, заявлену в попередньому (орієнтовному) розрахунку, суд може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні судових витрат в частині такого перевищення, крім випадків, якщо сторона доведе, що не могла передбачити такі витрати на час подання попереднього (орієнтовного) розрахунку. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Відповідно до ст. 26 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Аналіз викладених вище положень чинного законодавства України визначає, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо, а договір про надання правової допомоги укладається на такі види адвокатської діяльності як захист, представництво та інші види адвокатської діяльності. Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються: складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Тобто, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суд виходить зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність». Суд бере до уваги те, що для вирішення питання про відшкодування витрат на правничу допомогу від учасника справи вимагається надання доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою (постанова Верховного Суду від 02.10.2019 року, справа № 815/1479/18, додаткова постанова Верховного Суду від 05.09.2019 року, справа № 826/841/17, додаткова постанова Верховного Суду від 06.03.2019 року, справа № 922/1163/18). З урахуванням положень ч. 4 ст. 263 ЦПК України, суд бере до уваги вказані правові висновки Верховного Суду, при вирішенні питання про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу. Крім того, суд зазначає, що відповідно до ст. 9 Конституції України та ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. У справі «East/West Alliance Limited» проти України» Європейський суд із прав людини, оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10 % від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «Ботацці проти Італії» (Bottazzi v. Italy), заява № 34884/97, п. 30). Угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (рішення щодо справедливої сатисфакції у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece)). Так, як видно з наданих представником відповідача письмових доказів на підтвердження понесених відповідачем судових витрат на професійну правничу допомогу у загальному розмірі 5000,00 грн, відповідачу були надані адвокатські послуги адвокатом Синиченком Ю.В. за договором № 3 на надання адвокатських послуг від 05.04.2021 року та додаткової угоди № 1 від 08.10.2021 року до договору про надання адвокатських послуг № 3 від 05.04.2021 року. Суд бере до уваги те, що на підтвердження оплати гонорару за надані адвокатські послуги представник відповідача надав суду оригінали квитанцій № 0.0.2163645417.1 від 16.06.2021 року на суму 2400,00 грн та № 0.0.2326566771.1 від 03.11.2021 року на суму 2600,00 грн, за якими платником значиться відповідач - [PERSON] з призначенням платежів: гонорар за послуги адвоката за договором № 3 від 05.04.2021 року. З огляду на викладене вище, суд вважає обґрунтованими вимоги відповідача про стягнення з позивача на її користь витрат, понесених нею на професійну правничу допомогу пропорційно до задоволеної частини позовних вимог. V. Висновки суду за результатами розгляду позовної заяви та вирішення питання про розподіл судових витрат. З урахуванням викладеного вище, суд вважає за необхідне частково задовольнити позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС», а саме: в частині позовних вимог про стягнення з [PERSON] на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» франшизи у розмірі 950,00 грн (дев`ятсот п`ятдесят гривень 00 копійок), згідно з полісом № АМ/7427075 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності від 26.07.2018 року, а у задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити. При цьому суд, вирішуючи питання про розподіл судових витрат, з огляду на те, що судом частково задоволені позовні вимоги позивача, вважає за необхідне пропорційно до розміру задоволених позовних вимог стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 140,55 грн (950,00 грн х 2270,00 : 15343,80 грн = 140,55 грн). Також, суд, з огляду на встановлені судом обставини справи, докази, надані представником відповідача на підтвердження понесених відповідачем судових витрат на професійну правничу допомогу, дійшов висновку про необхідність стягнення з позивача на користь відповідача судових витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 4690,43 грн ((15343,80 грн - 950,00 грн = 14393,80 грн), 14393,80 грн х 5000,00 грн : 15343,80 грн = 4690,43 грн), з урахуванням критеріїв співмірності, розумності та пропорційності понесених судових витрат, а у задоволенні іншої частини вимог представника відповідача [PERSON] про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу слід відмовити.

Outcome: partial