Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-31 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог. Позивач є власником житлового будинку за адресою: [ADDRESS] . В будинку крім неї зареєстрований її онук [PERSON] та [PERSON] , який по відношенню до неї є сторонньою особою, і який був зареєстрований у належному їй будинку тимчасово, для працевлаштування, але з дня реєстрації, тобто з 01 березня 2019 року, в будинку не проживає, відносини з нею позивач не підтримує, ніяких домовленостей стосовно користування житлом між ними не існує, де фактично проживає відповідач, позивачу невідомо, його особистих речей в будинку немає. Оскільки відповідач тривалий час в будинку не проживає, комунальні платежі не сплачує, добровільно з реєстраційного обліку не знімається, позивач вважає, що порушуються її права як власника житла, оскільки вона сплачує комунальні витрати і за відповідача, чим погіршується її матеріальне становище. До того ж, вона позбавлена права розпорядження своїм майном, а тому звертається до суду з цим позовом. Процесуальні дії у справі. 20.10.2021 позовна заява отримана судом. 25.10.2021 позовна заява була залишена без руху. 30.11.2021 надійшла уточнена позовна заява. 06.12.2021 позовна заява прийнята до розгляду, провадження у справі відкрито. Розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Інші процесуальні дії у справі (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо) судом не здійснювались. Заяви, клопотання. Позивач в судове засідання не з`явилась, надала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує, просить задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлений належним чином, в тому числі через оголошення на офіційному сайті судової влади, про причини неявки не повідомив, відзив на позов не подав. Від третьої особи - Виконавчого комітету Інгулецької районної у місті ради надійшло клопотання розгляд справи без участі представника, при ухваленні рішення покладаються на розсуд суду. За таких обставин, суд ухвалює заочне рішення у справі на підставі наявних у ній доказів, що відповідає положенням ч.4 ст.223 та ст.280 ЦПК України. Фактичні обставини, встановлені судом. Позивачу [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу ВВА № 369290 від 12.12.2003, посвідченого державним нотаріусом П`ятої криворізької державної нотаріальної контори Убієнних Л.М., на праві приватної власності належить житловий будинок з господарчими будівлями за номером [ADDRESS] /а.с.8,9,20/. В належному позивачу будинку крім позивача зареєстровані [PERSON] та відповідач [PERSON] - з 01.03.2019 /а.с.7/, але останній за вказаною адресою не проживає з 01 березня 2019 року, що підтверджено Актом мешканців вулиці та голови вуличного комітету /а.с.22/. Відповідач, залишаючись зареєстрованою у належному позивачу будинку, створює їй перешкоди у користуванні об`єктом власності, чим об`єктивно порушуються права позивача. Зміст спірних правовідносин. Встановленим у судовому засіданні обставинам відповідають правовідносини з права власника вимагати усунення перешкод у здійсненні свого права власності, а також, які регулюють порядок користування житлом та втрати цього права особою, внаслідок її відсутності в житлі у встановлені законом строки. Норми права, які застосовує суд. Згідно зі ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст.150 Житлового кодексу України, громадяни, які мають у приватній власності квартиру, користуються нею для особистого проживання і проживання членів їх сімей. У ч.1 ст.316 ЦК України зазначено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ст.317 ЦК України, власникові належить право володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Всім власникам забезпечуються рівні умови для здійснення своїх прав. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Будь-яких обов`язків та обмежень у реалізації свого права власності, як власника квартири, для мене законом не встановлено, а тому обмеження, які встановлюються мені відповідачами є незаконними та такими, що підлягають усуненню. Окрім того, ст.321 ЦК України встановлює, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. У відповідності до ст.383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Згідно з положеннями ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Зазначене узгоджується з позицією викладеною у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 6 грудня 2020 року справа № 206/4028/18 провадження № 61-1635св20, та у Постанові від 22 листопада 2018 року Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду по справі № 760/13113/14-ц, провадження № 61-30912св18. За приписами ст.2 та ст.6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» громадянам України гарантується свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені законом. За вказаною нормою громадяни зобов`язані протягом 10 днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. Відповідно до ст.7 вказаного Закону, зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі заяви особи органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Висновок суду. Аналізуючи спірні правовідносини в контексті вказаних норм права, суд вважає, що будинок, де має реєстрацію місця проживання відповідач, належить позивачу на праві приватної власності, позивач несе витрати по утриманню житла, а відповідач від його утримання самоусунувся, самостійно з реєстраційного обліку не знімається, чим порушує права позивача, як власника житла, тому суд вважає за можливе захистити порушене право позивача шляхом визнання відповідача таким, що втратив право на користування житловим будинком. Отже, позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню. Щодо розподілу судових витрат. Відповідно до ст.141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача сплачений ним судовий збір у розмірі 908,00 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved