Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-31 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи тим, що [INFO] помер його батько [PERSON] , після смерті якого залишилося спадкове майно у вигляді житлового будинку садибного типу [ADDRESS] . Спадкоємцем по заповіту являється позивач, який звернувся до нотаріуса, щоб оформити спадщину, але отримав відмову, оскільки пропустив шестимісячний строк для прийняття спадщини. [PERSON] зазначає, що в 2012 році він отримав травму, у нього був закритий перелрм ребер, в зв`язку чим проходив інтенсивне хірургічне лікування, перебував на стаціонарному лікуванні, та не зміг вчасно, наприкінці шестимісячного строку звернутися до нотаріуса, тобто з поважних причин пропустив строк, а тому просить суд визначити додатковий строк для прийняття спадщини строком на три місяці. Ухвалою суду від 03.12.2021 року вказану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 05.01.2022 року було закрито підготовче провадження по вказаній справі та призначено справу до розгляду по суті, витребувано матеріали спадкової справи. 20.01.2022 року від державного нотаріуса Білоцерківської районної дежавної нотаріальної контори Київської області надійшла інформаційна довідка із Спадкового реєстру. В судовому засіданні представник позивача - адвокат Шевчук Ю.І. підтримав позовні вимоги. Відповідач - Білоцерківська міська територіальна громада Київської області, не направила до суду свого представника, подали суду заяву про розгляд справи без участі їхнього представника на розсуд суду, не заперечили щодо позовних вимог. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 02 серпня 2012 року відділом ДРАЦС Васильківського міськрайонного управління юстиції у Київській області (а.с.6). Позивач [PERSON] є сином [PERSON] , що стверджується копією свідоцтва про народження, серії [NUMBER] від 24.09.1993 року, виданого відділом ЗАГС Білоцерківського міськвиконкому Київської області (а.с.8). Позивач зазначає, зщо після смерті [PERSON] залишилось спадкове майно у вигляді житлового будинку садибного типу [ADDRESS] . Встановленим є те, що [PERSON] , склав заповіт, відповідно до якого належне йому на праві власності майно заповів [PERSON] , заповіт посвідчений Тихоненко Л.О., секретарем виконкому Ковалівської сільської ради Білоцерківського району Київської області, 24.10.1996 року (а.с.10). Представник позивача суду посянив, що позивач бажає прийняти спадщину, однак не подав відповідну заяву у встановлений строк з поважних причин, а саме в зв`язку з тим, що в період з 09.01.2013 по 19.01.2013 року перебував на стаціонарному лікуванні, саме наприкінці 2012 року отримав травму, закритий перелом 5-6 ребра, пререніс хірургічне оперативне втручання, а тому він не зміг реалізувати своє право на прийняття спадщини. Інших спадкоємців не має. В підтвердження зазначеного, суду надано епікриз із історії хвороби №233 медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого [PERSON] , консультативний висновок спеціаліста (а.с.14,15). Встановлено, що державний нотаріус Білоцерківської районнї нотаріальної контори Київської області Карпусь І.О., відмовила [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на майно померлого [PERSON] , оскільки [PERSON] не подав заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори в строк шість місяців з дня відкриття спадщини. Спадкова справа до майна померлого не відкривалася, заповіт чинний (а.с.13). Згідно інформаційної довідки зі Спадкового реєстру від 13.01.2022 року - спадкова справа після смерті [PERSON] не заводилася (а.с.40,41). Відповідно до довідки №380 від 01.10.2021 року, виданої Коваліською сільською радою Білоцерківського району Київської області, щодо місця реєстрації померлого на день смерті, вбачається що [PERSON] був зареєстрований в [ADDRESS] по день смерті [INFO] (а.с.11). Згідно ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до статті 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Заповіт є одностороннім правочином, оскільки залежить виключно від волі заповідача. Заповіт лише спрямовується на виникнення у спадкоємця прав та обов`язків, але до моменту смерті не створює їх у нього. Розпорядження, яке міститься у заповіті, набирає чинності лише у разі смерті заповідача. Призначення спадкоємцем є правом заповідача, визначеним частиною першою статті 1235 ЦК України. За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України). Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України). Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відповідно до п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року за № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", особа, яка не прийняла спадщину в установлений строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Суди відкривають провадження в такій справі у разі відсутності письмової згоди спадкоємців, які прийняли спадщину (частина друга статті 1272 ЦК) ( 435-15 ), а також за відсутності інших спадкоємців, які могли б дати письмову згоду на подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Відповідачами у такій справі є спадкоємці, які прийняли спадщину. При відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Відповідно до частини першої статті 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України. Поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Правила частини третьої статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними. Аналогічний правовий висновок викладено Верховним Судом України у постанові від 23 серпня 2017 року у справі № 6-1320цс17, у постановах Верховного Суду від 01 квітня 2019 року у справі №643/3049/16-ц (провадження № 61-39398св18), від 11 листопада 2020 року у справі № 750/262/20 (провадження № 61-14038св20), від 03 березня 2020 року у справі № 145/148/20 (провадження № 61-16153св20). У вирішенні питання про поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини потрібно враховувати свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права. Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду України від 06 вересня 2017 року у справі № 6-496цс17 та в постанові ВС по справі № 405/7058/19 від 26.07.2021 року. Про свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права та поважність причин пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини у випадку доведеності факту необізнаності спадкоємця про існування заповіту вказано також у постановах Верховного Суду від 25 березня 2020 року у справі № 642/2539/18-ц, від 26 червня 2019 року у справі № 565/1145/17, від 28 жовтня 2019 року у справі № 761/42165/17, від 06 червня 2018 року у справі № 315/765/14-ц, що свідчить про сталість судової практики у спірних правовідносинах. Суд, оцінюючи та аналізуючи докази по справі, прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення. Суд вважає, що позивач пропустив строк для прийняття спадщини з поважних причин, а саме, вказані позивачем причини були пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення дій щодо подання заяви про прийняття спадщини. На час відкриття спадщини, позивач не проживав разом зі своїм батьком, позивачем надано докази перебування його на стаціонарному лікуванні саме наприкінці шестимісячного строку після смерті спадкодавця. Заповіт є чинним, інші особи не зверталися до органів нотаріату із заявами про прийняття спадщини, яка відкрилася після смерті [PERSON] . Доказів чи заперечень в спростування наведеного - суду не надано. В даному випадку, з урахуванням справедливого балансу інтересів сторін по справі, суд вважає за можливе надати позивачу додатковий строк для прийняття спадщини (3 місяці) з метою фактичної реалізації ним своїх спадкових прав. На підставі викладеного,

Outcome: approved