Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-24 00:00:00

\~ Позивачка звернулася до суду з позовом до [PERSON] , в якому просила змінити спосіб стягнення присуджених аліментів з відповідача на утримання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , визначений рішенням Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 05.10.2016 року у цивільній справі №742/2875/16-ц (провадження №2/742/1246/16), а саме: із 1000,00 гривень щомісячно на ј частину всіх видів заробітку, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання даним рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття, а також просила покласти на відповідача витрати по сплаті судового збору за розгляд справи. Свої позовні вимоги [PERSON] мотивує тим, що рішенням Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 05.10.2016 року було задоволено її позов та вирішено стягувати з [PERSON] на її користь аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 1000,00 грн на утримання сина [PERSON] , [INFO] , починаючи з 27.09.2016 року. При визначенні вказаного розміру аліментів суд керувався розміром заробітку, який на той період часу отримував відповідач. Оскільки з часу ухвалення рішення суду змінилося законодавство щодо мінімального розміру аліментів на утримання дітей, який є значно більшим, ніж визначено рішенням суду від 05.10.2016 року, враховуючи, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, посилаючись на те, що на даний період часу майновий стан відповідача значно покращився, оскільки він працює у місті Києві, отримує щомісячний сукупний дохід понад 20000,00 грн, що є підставою для зміни способу їх присудження, то позивачка і звернулася до суду з відповідним позовом. 24.11.2021 року відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просив позов задовольнити частково та змінити розмір стягуваних з нього аліментів не на 1/4 частину від усіх видів заробітку, як того просила позивачка, а на 1/6 частину усіх видів заробітку, але не менше 50% від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, до досягнення [PERSON] , [INFO] , повноліття. Свої заперечення обґрунтовує тим, що дійсно він з позивачкою має спільного сина [PERSON] , [INFO] , та за рішенням Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 05.10.2016 року з нього були стягнуті аліменти на його утримання у твердій грошовій сумі у розмірі 1000,00 грн, починаючи з 27.09.2016 року, які він добросовісно сплачує та не має заборгованості по таким. Також відповідач зазначив, що аліменти у розмірі ј частини всіх видій його заробітку на сьогоднішній день він сплачувати не зможе, оскільки він повторно одружився, має нову сім`ю та на його утриманні знаходиться дружина та малолітня дочка його дружини від попереднього шлюбу. Проте відповідач не заперечує проти сплати аліментів та вважає, що 1/6 частина від його доходу була б співмірною з потребами дитини відповідного віку, або ж просив встановити йому аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 2500,00 грн, що не буде меншим 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (а.п.14-21). 29.12.2022 року позивачка подала до суду відповідь на відзив, в якій просила суд задовольнити її позовні вимоги у повному обсязі, посилаючись на те, що ј частина від доходу боржника для сплати ним аліментів на утримання однієї дитини є законодавчо встановленою часткою, а заперечення позивача у його відзиві є необґрунтованими, оскільки, як на підставу неможливості сплачувати аліменти у розмірі ј частини від своїх доходів, відповідач посилається на свій обов`язок утримувати іншу сім`ю, в тому числі доньку нинішньої своєї дружини від першого шлюбу, проте відповідачем не надано жодних належних та допустимих доказів, які б вказували на неспроможність нинішньої дружини самостійно себе утримувати (наявність у неї інвалідності, захворювань, які перешкоджають їй працювати тощо). Дитина нинішньої дружини відповідача - [PERSON] , [INFO] , має власного біологічного батька, який у відповідності до рішення Дарницького районного суду міста Києва від 22.02.2016 року і сплачує аліменти на її утримання (а.п.23-24). \~Позивачка в судове засідання не з`явилась, проте згідно з письмовою заявою просила розгляд справи провести без її участі, позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила суд задовольнити такі (а.п.29). Відповідач в судове\~засідання\~також не з`явився, проте подав до суду заяву, в якій позовні вимоги не визнав та просив провести розгляд справи за його відсутності (а.п.30). Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що заявлені [PERSON] позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. З копії свідоцтва про народження (а.п.5) вбачається, що від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] . Відповідно до довідки Комітету самоорганізації населення №1 Центрального мікрорайону Прилуцької міської ради неповнолітній [PERSON] , [INFO] , проживає разом з матір`ю - позивачкою [PERSON] за адресою: [ADDRESS] (а.п.4). Як вбачається з копії рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 05.10.2016 року у цивільній справі №742/2875/16-ц (провадження №2/742/1246/16), з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] були стягнуті аліменти на утримання і до повноліття дитини [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі розміром 1000,00 грн, починаючи з 27.09.2016 року (а.п.6). Відповідно до копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , 23.10.2020 року [PERSON] зареєстрував шлюб з [PERSON] (а.п.20). Згідно з копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] [PERSON] народилася [INFO] та її батьками зазначені: [PERSON] та [PERSON] (а.п.21). Як вбачається з копії рішення Дарницького районного суду м.Києва від 11.09.2020 року у цивільній справі №753/22137/19 (провадження №2/753/3717/20) з [PERSON] на користь [PERSON] було стягнуто 32400,00 грн в рахунок стягнення пені за прострочення сплати аліментів на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , за період з травня 2018 року по 04.11.2019 року (а.п.25-26). Відповідно до ст.15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно зі ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Правилами ст.12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч.1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч.5 ст.81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Згідно з ч.6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.2 ст.150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Частинами першою, другою статті 155 СК України визначено, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Статтями\~8,\~11 ЗУ «Про охорону дитинства»\~визначено, що батько та мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Окрім того, ратифікувавши у 1991 році Конвенцію ООН про права дитини 1989 року, Україна прийняла на себе міжнародно-правові зобов`язання по здійсненню міжнародних стандартів прав дитини, відповідно з якими вона повинна забезпечити добробут, охорону здоров`я, житло, освіту для кожної дитини без будь-якої дискримінації, забезпечити якнайкраще здійснення інтересів і прав дитини в усіх сферах суспільного життя. Норми цієї Конвенції, відповідно до\~ст.9 Конституції України 1996 року, діють як складова національного законодавства України з 27.09.1991 року, тобто з часу її ратифікації Україною. Відповідно до ч.1, 2 ст.27 Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Стаття 5 Протоколу №7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачає, що кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Відповідно до принципу № 4 Декларації прав дитини дитині мають належати права: на здорове зростання і розвиток, на належне харчування, житло, розваги і медичне обслуговування. Аналогічні положення закріплені частиною першою ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», згідно з якою батьки мають право та зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний, моральний розвиток. За змістом ст.180 СК України обов`язок надавати утримання неповнолітнім дітям, тобто дітям, які не досягай 18 років, покладається на батьків. Згідно з ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3.1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3.2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. За правилами ч.2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст.273 СК України, якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-якого з них змінити розмір встановлених аліментів або звільнити від їх сплати. Дана норма містить дві підстави для коригування аліментів: а) шляхом зміни розміру аліментів у бік зменшення або збільшення; б) шляхом звільнення платника аліментів від їх сплати. Аліментні правовідносини існують тривалий час. Тому матеріальний або сімейний стан особи, яка одержує аліменти, а також того, хто їх сплачує, протягом цього часу може істотно змінитися як у бік погіршення, так і у бік покращення. Згідно з правилами ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених СК України. Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» установлені такі розміри прожиткового мінімуму для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2021 року 2395,00 грн, з 1 липня 2510,00 грн., з 1 грудня 2618,00 грн, тобто наразі відповідач сплачує аліменти в значно меншому розмірі, ніж гарантовано чинним законодавством. Стягнення з відповідача аліментів на утримання малолітнього сина у розмірі меншому за мінімальний гарантований розмір, встановлений ст.182 СК України, призводить до порушення прав дитини на належне матеріальне забезпечення, оскільки розмір аліментів, які сплачує відповідач на утримання сина на сьогоднішній день не задовольняє потреби дитини. Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Верховний Суд України в постанові від 05.02.2014 року в справі №6-143цс13 дійшов висновку, що з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст.192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки\~ст.192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст.182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст.183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст.184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). Разом з тим, в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину, з метою захисту прав дитини, законодавчо були внесені зміни в бік збільшення, і суд вважає, що така обставина входить до переліку інших підстав, з якими законодавець пов`язує можливість зміни розміру аліментів. Аналізуючи спірні правовідносини в контексті вказаних норм права суд зазначає, що позивачка має право на зміну способу стягнення аліментів, враховуючи розмір аліментів, які нині сплачує відповідач, а також наявність підстав для захисту прав дитини в частині приведення мінімального розміру аліментів на її утримання до законодавчо встановленого рівня, а відповідач в ході судового розгляду не надав жодних належних та допустимих доказів щодо доцільності стягнення з нього саме 1/6 частини його заробітку, крім вказівки на наявність нової сім`ї, а не ј частини, як того просила в своєму позові позивачка. Тож, враховуючи обставини справи та матеріальний стан як позивачки, так і відповідача, підстави позову та докази, надані на його обґрунтування, той факт, що ј частину, яку просить стягувати з відповідача позивачка, є законодавчо встановленою часткою на одну дитину, суд з врахуванням інтересів дитини вважає за необхідне позовні вимоги позивачки задовольнити у повному обсязі. Відповідно до п.23\~постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»\~у новому розмірі аліменти необхідно стягувати з відповідача, починаючи з дня набрання рішенням законної сили. Відповідно до вимог ч.1\~ст.141\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до п.3 ч.1 ст.5 ЗУ «Про судовий збір» за подання позовів про стягнення аліментів позивачі звільняються від сплати судового збору. Згідно з ч.6 ст.141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Враховуючи, що позовні вимоги обґрунтовані і підлягають задоволенню в повному обсязі, то відповідно до вимог ст.141 ЦПК України судовий збір в сумі 908,00 слід стягнути з відповідача [PERSON] на користь держави. На підставі\~ ст.180-184,\~192, 273 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved