Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-24 00:00:00

Позивач АТ «СК «Країна» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Свої вимоги позивач мотивує тим, що 28.12.2018 року між страховою компанією та ТОВ «КМС Логістика» було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту УА/0192279, предметом якого були майнові інтереси страхувальника, пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням автомобілем «Мерседес», д.н.з. [NUMBER] , за умовами якого позивач взяв на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку сплатити на користь страхувальника страхове відшкодування. 10.03.2019 року відповідач [PERSON] , керуючи автомобілем «Тойота», д.н.з. [NUMBER] , в м.Київ на посту Південний допустив зіткнення з застрахованим автомобілем, внаслідок чого автомобілям було завдано механічних пошкоджень. Постановою Голосіївського районного суду м.Києва від 12.04.2019 року відповідача визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП. Як зазначає позивач, страхувальник звернувся до страхової компанії з заявою про виплату страхового відшкодування та надав всі необхідні документи, на підставі чого було складено страховий акт та здійснено виплату страхового відшкодування в розмірі 35 576,00 грн. Оскільки цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована за полісом обов`язкового страхування, то відповідно до ст.ст.22, 29 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхова компанія відповідача відшкодувала шкоду в розмірі 16 423,83 грн., тобто витрати з урахуванням зносу. Відтак, різниця між фактичним розміром шкоди і страховим відшкодуванням становить 21 152,17 грн., яку позивач просить стягнути з відповідача, а також стягнути витрати по сплаті судового збору в розмірі 2270,00 грн. Ухвалою судді Деснянського районного суду м.Києва від 24.06.2021 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 06.09.2021 року до суду надійшли письмові пояснення представника третьої особи Пешкова О.О. , в яких він зазначає про те, що різницю між фактичним розміром шкоди і страховим відшкодуванням повинна відшкодовувати винна в ДТП особа, оскільки ПАТ «СК «УСГ» виконало свої обов`язки в повному обсязі згідно з нормами діючого ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а також просить розглядати справу у відсутність представника третьої особи. Представник позивача в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчать матеріали справи, відповідно до прохальної частини позову просив розглядати справу у його відсутність та не заперечував проти заочного розгляду справи. Відзив на позовну заяву та будь-які заяви, клопотання відповідача до суду не надходили. Відповідач в судове засідання не з`явився з невідомих суду причин, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений судом належним чином. За даних обставин суд вважав за можливе провести заочний розгляд справи за правилами Глави 11 Розділу ІІІ ЦПК України. Представник третьої особи, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, у письмових поясненнях та клопотанні просить розглядати справу в його відсутність. Враховуючи обставини справи, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність сторін на підставі наявних доказів. Оскільки сторони по справі в судове засідання не з`явились, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, судом встановлено наступне. Як встановлено судом і вбачається з матеріалів справи, 28.12.2018 року між АТ «СК «Країна» та ТОВ «КМС Логістика» було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту УА/0192279, предметом якого були майнові інтереси страхувальника, пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням автомобілем «Мерседес», д.н.з. [NUMBER] , за умовами якого позивач взяв на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку сплатити на користь страхувальника страхове відшкодування 10.03.2019 року о 16.10 год. [PERSON] , керуючи автомобілем «Тойота Королла», д.н.з. [NUMBER] , на мосту Південному в напрямку Лівого берега в м.Києві, порушив вимоги п.п.2.3 б), 13.1 ПДР України, а саме - будучи неуважним, не дотримався безпечної дистанції, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем «Мерседес», д.н.з. [NUMBER] , що спричинило механічні пошкодження обох транспортних засобів. Постановою Голосіївського районного суду м.Києва від 12.04.2019 року відповідача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, за фактом спричинення даної ДТП та притягнуто до адміністративної відповідальності. Цивільно-правова відповідальність відповідача [PERSON] на момент вчинення ДТП була застрахована у ПАТ «СК «УСГ». 11.03.2019 року представник потерпілої особи звернувся до позивача з повідомленням про настання страхового випадку. 27.05.2019 року до позивача надійшла заява страхувальника на виплату страхового відшкодування. 20.06.2019 року ПАТ «СК «Країна» було складено страховий акт № 36/53291/2.1.5.1, відповідно до якого розмір страхового відшкодування визначено в сумі 37 576,00 грн., яке було сплачено 20.06.2019 року, що підтверджується копією платіжного доручення № 10333 від 20.06.2019 року. 04.07.2019 року АТ «СК «Країна» звернулось до ПАТ «СК «УСГ» з претензією від 01.07.2019 року. 30.08.2019 року ПАТ «СК «УСГ» здійснило виплату страхового відшкодування позивачу в розмірі 16 423,83 грн. Таким чином, різниця між фактичним розміром шкоди і страховим відшкодуванням становить 21 152,17 грн., яку позивач просить стягнути з відповідача Проаналізувавши встановлені у справі обставини в їх сукупності, суд вважає, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню за наступних підстав. Вирішуючи спір по суті, суд звертає увагу на наступне. Згідно ст.990 ЦК України, страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов Договору на підставі заяви страхувальника або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта. Відповідно до ст.993 ЦК України, до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, як страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Аналогічне положення міститься в ст.27 Закону України «Про страхування». Статтею 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Майнова шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (частина друга статті 1187 ЦК України). Статтею 1191 ЦК України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування. Відповідно до статті 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Згідно з абзацом першим пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи. У статтях 28, 29 зазначеного Закону передбачено, що шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого - це шкода, пов`язана, зокрема, з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу. При цьому у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок ДТП, з евакуацією транспортного засобу з місця ДТП до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент ДТП, чи до місця здійснення ремонту на території України. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18) викладений правовий висновок, відповідно до якого відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди». Отже, майнова шкода повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду лише у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком (франшиза, втрата товарної вартості, страховий ліміт). У постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15 зроблено висновок про те, що правильним є стягнення з винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати). З урахуванням наведеного суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача про стягнення з відповідача різниці між фактичним розміром шкоди і страховим відшкодуванням становить 21 152,17 грн., а тому стягує з відповідача на користь позивача вказану суму. Суд вирішує питання про розподіл судових витрат відповідно до вимог ч.1 ст. 141 ЦПК України, тобто, з відповідача підлягають стягненню на користь позивача витрати по сплаті судового збору в розмірі 2270,00 грн.

Outcome: approved