Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-26 00:00:00

24.11.2021 року до Орджонікідзевського районного суду м.\~Запоріжжя надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про визнання працівника звільненим, стягнення грошових коштів, належних працівникові при звільненні, стягнення середнього заробітку за час затримки при вимушеному прогулі загальним розміром 24964,90 грн. Свої вимоги Позивач мотивувала тим, що з Відповідачем перебувала у трудових відносинах з 04 лютого 2021 року, працювала у Відповідача на посаді менеджера (управителя). 19.10.2021 року з`явившись на своє робоче місце, Позивач з`ясувала, що Відповідач ФОП [PERSON] з`їхала з орендованого приміщення та вивезла з нього всю продукцію, в зв`язку з цим постати до роботи Позивач не змогла. Всі спроби зв`язатися із Відповідачем виявилися безрезультатними. Намагаючись розібратися в ситуації, що склалася, Позивач звернулася до відкритих джерел Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, з реєстру Позивач отримала інформацію про те, що 18.10.2021 року [PERSON] припинила свою діяльність як ФОП за власним рішенням. До припинення своєї підприємницької діяльності Відповідач не припинила трудові відносини з Позивачем у передбачений чинним законодавством спосіб також не провела розрахунок з позивачем по заробітній платі, компенсації невикористаної відпустки. Також з\~ув`язку з\~протиправними діями\~Відповідача,\~Позивач позбавлена\~можливості стати\~на облік\~до службі\~зайнятості як\~безробітна,\~а також\~працевлаштуватися.Такими діями Відповідач порушила права Позивача, що в свою чергу стало підставою для звернення до суду з позовом, в якому Позивач просить суд припинити трудові відносини з Відповідачем та стягнути на її користь всі не виплачені їй при звільненні суми з належною компенсацію, а також стягнути судові витрати по справі. 24.11.2021\~судом направлено запит до Української територіальної громади Київської області, з метою отримання відомостей про реєстрацію місця проживання відповідача: [PERSON] . 29.11.2021\~до суду надійшла інформація з Виконавчого комітету Української міської ради Обухівського району Київської області від 25.11.2021р., у якому зазначено, що відповідач [PERSON] [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] з 17.04.2019 року по теперішній час. Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м.\~Запоріжжя від 01 грудня 2021 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Водночас, цією ухвалою відповідачеві встановлено строк для подання відзиву на позовну заяву 15 днів з дня вручення ухвали. Копію ухвали було направлено відповідачу рекомендованим листом із повідомленням за адресою його зареєстрованого місця проживання. Проте, конверт повернувся на адресу суду з відміткою пошти «адресат відсутній за вказаною адресою». Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 190 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 272 цього Кодексу. Одночасно з копією ухвали про відкриття провадження у справі учасникам справи надсилається копія позовної заяви з копіями доданих до неї документів. Згідно з положеннями ч. 5 ст. 272 ЦПК України учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, - у випадку наявності у особи офіційної електронної адреси, або рекомендованим листом з повідомленням про вручення, якщо така адреса відсутня. Відповідно до п. 5 ч. 6 ст. 272 ЦПК України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. Оскільки копія ухвали суду про відкриття провадження у справі разом із копіями позовної заяви з доданими до неї документами надсилались відповідачеві за його зареєстрованим місцем проживання, та враховуючи, що відповідач не повідомив суд про зміну адреси проживання, тому з урахуванням вищезазначених вимог процесуального закону, суд доходить висновку, що останньому були у встановленому порядку вручені копії вищезазначених документів. 21.01.2022 року на електронну адресу суду від Відповідача надійшло клопотання про визнання позову у повному обсязі. Проте зазначене клопотання не підписано електронним підписом, як це передбачено ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг». У зв`язку з чим суд не може встановити автора клопотання, тому не приймає зазначене клопотання до розгляду. Станом на 27.01.2022 до суду від Відповідачем до суду не надано відзив на позовну заяву. Дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню. Трудові відносини між Позивачем - [PERSON] та Відповідачем - ФОП [PERSON] підтверджуються Наказом №\~1-к від 03.02.2021 року, повідомленням про працівника на роботу від 03.02.2021 року, Трудовим договором від 04.02.2021 року та записом в трудовій книжці Позивача. Згідно зі статтею 51 Цивільного кодексу України до підприємницькою діяльності фізичних осіб застосовуються нормативно-правові акти, що регулюють підприємницьку діяльність юридичних осіб, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин. Статтею 3 Кодексу законів про працю України (надалі за текстом - «КЗпП України»), в свою чергу, встановлено, що на трудові відносини осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами, повною мірою розповсюджується законодавство про працю. За приписами частини 5 статті 111 Цивільного кодексу України до обов`язкових дій, що мають бути здійсненні в випадку припинення юридичної особи, належить звільнення працівників юридичної особи, що припиняється, відповідно до законодавства про працю. Відповідно до пункту 1 статті 40 КЗпП України підставою розірвання договору власником або уповноваженим ним органом є зміна в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідація, реорганізація, банкрутство або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Враховуючи той факт, що трудові відносини між Позивачем та Відповідачем були нерозривно пов`язані із підприємницькою діяльністю останньої, Відповідач, приймаючи рішення про припинення державної реєстрації ФОП, мала розірвати трудовий договір з Позивачем на підставі п.1 статті 40 КЗпП України, а також повідомити Позивача про звільнення не пізніше, ніж за два місяці, як це передбачено ч. 1 статті 49-2 КЗпП. Проте Відповідач не повідомила Позивача про своє припинення та не звільнила [PERSON] у передбачений чинним законодавством спосіб. Крім того, згідно зі статтею 116 КЗпП України при звільненні працівника йому має бути виплачено всі суми, що належать йому від роботодавця, до яких, окрім заробітної плати, включається грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної відпустки про що зазначено в ст.83 КЗпП України, а в випадку звільнення за п.1 ст.40 КЗпП України - також вихідна допомога в розмірі не менше середнього місячного заробітку, що передбачено ст.44 КЗпП України. Станом на 18 жовтня 2021 року (дата припинення державної реєстрації Відповідача як ФОП та, відповідно, дата фактичного припинення трудових відносин за укладеним з Позивачем трудовим договором), Відповідачем не виплачено Позивачу залишок заробітної плати за вересень, жовтень місяці 2021 року у сумі 6930\~грн. 00\~коп., що підтверджується розрахунком наданим позивачем та виписками баку АТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК» по картковому рахунку Позивача з 04.01.2020 по 08.11.2021 року. Частиною 1. ст.\~83 КЗпП України передбачено, що у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи. Так згідно з пунктом 2 розділу II Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995 р. (надалі за текстом - «Порядок»), обчислення середньої заробітної плати для оплати часу відпусток або для виплати компенсації за невикористані відпустки проводиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. Працівникові, який пропрацював на підприємстві, в установі, організації чи у фізичної особи - підприємця або фізичної особи, які в межах трудових відносин використовують працю найманих працівників, менше року, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактичний час роботи, тобто з першого числа місяця після оформлення на роботу до першого числа місяця, в якому надається відпустка або виплачується компенсація за невикористану відпустку. За приписами пункту 3 розділу III Порядку суми нарахованої заробітної плати, крім премій (в тому числі за місяць) та інших заохочувальних виплат за підсумками роботи за певний період, враховуються у тому місяці, за який вони нараховані, та у розмірах, в яких вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо, за виключенням відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт. Як визначено в п.7 розділу IV Порядку, обчислення середньої заробітної плати для оплати часу відпусток або компенсації за невикористані відпустки проводиться шляхом ділення сумарного заробітку за останні перед наданням відпустки 12 місяців або за фактично відпрацьований період (розрахунковий період) на відповідну кількість календарних днів розрахункового періоду. Із розрахунку виключаються святкові та неробочі дні, встановлені законодавством. Отриманий результат множиться на число календарних днів відпустки. Згідно з наданим Позивачем розрахунком розмір компенсації за невикористану відпустку складає 3760\~грн. 40\~коп. Також відповідно 2 розділу II Порядку, обчислення середньої заробітної плати у всіх інших, окрім оплати відпусток та компенсації за невикористані відпустки випадках, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата. За таких обставин належна Позивачці згідно зі статтею 44 КЗпП України вихідна допомога в зв`язку із звільненням через припинення підприємницької діяльності Відповідача (п.1 ст.40 КЗпП України), з огляду на наведені вище розміри нарахованих Позивачці сум протягом останніх двох календарних місяців, що передують місяцю звільнення - жовтню 2021 року (серпень і вересень) складає 6600 грн. 00 коп. Кодексом законів про працю України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку (ч. 1 ст. 117 КЗпП України). Пленум Верховного Суду України в п. 20 Постанови «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» від 24.12.99 року № 13 постановив, що суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. При цьому, суд не знаходить підстав для звільнення відповідача від сплати середнього заробітку за час затримки розрахунку. Згідно роз`яснень, викладених у п. 21 постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» №13 від 24.12.1999 р. при визначенні середньої заробітної плати слід виходити з того, що в усіх випадках, коли за чинним законодавством вона зберігається за працівником, це слід робити відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ №100 від 08.02.1995 р. Відповідно до абзацу 3 пункту 2 Порядку №100, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарних місяці роботи, що передують події, з якої пов`язана відповідна виплата. Відповідно до п. 8 Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Згідно з розрахунку, наданого до позовної заяви, заробітна плата Позивача за серпень 2021 року - 6\~600,00\~грн., за вересень 2021 року - 6\~600,00 грн. Кількість відпрацьованих днів за вказаний період складає - 43 дні (21 робочий день у серпні 2021 року та 22 робочих дня у вересні 2021 року), відповідно середня заробітна плата позивача складає 306,98\~грн. за один день. Враховуючи, що з моменту фактичного припинення трудового договору (18 жовтня 2021 року) до дня ухвалення судового рішення по справі (27\~січня 2022 року) минуло 72 робочих дні, сума середнього заробітку Позивача, що підлягає стягненню з Відповідача додатково до основної суми заборгованості складає: 306,98 грн. * 72=\~22\~102,56 грн. Як визначив Верховних Суд України при винесенні, постанови від 04.12.2013 р. у справі № 6-125цс13, що відповідно до ст. ст.\~51,\~52,\~598-609 ЦК України, 47-49 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", однією із особливостей підстав припинення зобов`язань для фізичної особи-підприємця є те, що у випадку припинення суб`єкта підприємницької діяльності - фізичної особи (виключення з реєстру суб`єктів підприємницької діяльності) її зобов`язання за укладеними договорами не припиняються, а залишаються за нею як фізичною особою, оскільки фізична особа не перестає існувати. Фізична особа-підприємець відповідає за своїми зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном. Згідно ч. 1, ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду (ч. 3 ст. 133 ЦПК України). У відповідності до ч. 2 - 6 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. В цілому нормами процесуального законодавства передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат, як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін. Позивачем у строки, що передбачені ч. 8 ст. 141 ЦПК України, надано усі необхідні докази на підтвердження розміру понесених ним витрат на правничу допомогу у сумі 6\~500,00\~грн., у тому числі: договір про надання професійної правової допомоги №\~10/11 від 03.11.2021 року, акт №\~1 від 16.11.2021 року до договору №\~10/11 від 03.11.2021 року, квитанція до прибутково касового ордера №\~02/11 від 16.11.2021 року. Такі докази завчасно були направлені відповідачеві, що підтверджується фіскальним чеком АТ «Укрпошта» №\~6900616935820 від 21.01.2022 року. Відповідач клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги у порядку ч. 6 ст. 137 ЦПК України не подав. Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності. Саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони. Такі висновки відповідають правовим позиціям Верховного Суду у справі № 910/16803/19 (постанова від 19.07.2021) та Великої Палати Верховного Суду у справі № 755/9215/15-ц (постанова від 19.02.2020). Розглянувши клопотання позивача про компенсацію витрат на правничу допомогу, зважаючи на відсутність клопотання відповідача про зменшення розміру таких витрат, суд уважає, що понесені позивачем витрати на оплату правничої допомоги є співмірними зі складністю справи та обсягом наданих адвокатом послуг та витраченим ним часом для надання адвокатських послуг. З врахуванням того, що позовна заява позивача підлягає задоволенню, суд,

Outcome: approved