Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-23 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача, заперечень відповідача та третьої особи. 22 листопада 2021 року [PERSON] , інтереси якої представляє адвокат Окуневич М.В. звернулася до суду із позовом до Рогатинського аграрного фахового коледжу, в якому просить: -визнати незаконним та скасувати наказ від 05 листопада 2021 року №143-К "Про відсторонення від роботи", в частині відсторонення від роботи [PERSON] ; -поновити її на роботі на посаді лаборанта Рогатинського аграрного фахового коледжу ; -стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з дня відсторонення від роботи з 08 листопада 2021 року до дня ухвалення судового рішення у справі . Позовна заява обгрунтована тим, що позивачка з 2011 року перебуває у трудових відносинах із Рогатинським аграрним фаховим коледжом та працює на посаді лаборанта. Однак, 05 листопада 2021 року директором Рогатинського аграрного фахового коледжу Тринівим І.В. було видано наказ №143-К, яким її відсторонено від роботи , як такої що відмовилася чи ухиляється від обов`язкових профілактичних щеплень проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 , з 08 листопада 2021 року без збереження заробітної плати до часу усунення причин. При цьому, жодних попереджень (наказів, повідомлень) про можливість відсторонення від роботи та про необхідність обов`язкової вакцинації або про направлення позивачки для проходження обов`язкового щеплення чи медичного огляду відповідачем не було здійснено . Оспорюваний наказ вважає незаконним, оскільки виданий з порушенням Конституції України, міжнародних договорів , Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», Закону України «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення» та трудового законодавства. Зокрема відповідачем були порушенні такі норми права, як ст.ст.43, 64, 92 Конституції України, ст.23 Загальної декларації прав людини, ст.ст.2,46,147 КЗпП України, ст.ст.12, 29 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», ст.7 Закону України «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення». Також позивачка зазначає, що за даними Міністерства охорони здоров`я України ( далі - МОЗ України) вакцини проти COVID-19 ще не пройшли клінічного випробування і належних доказів, що вони можуть бути ефективними не має, а тому примусова вакцинація проти COVID-19 є незаконною. 14 грудня 2021 року відповідач подав відзив на позовну заяву, де заперечив проти позову. Заперечення проти позову Рогатинський аграрний фаховий коледж обґрунтував тим, що оспорюваний наказ був виданий відповідно до ст.46 КЗпП України , ст.12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», постанови Кабінету Міністрів України «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» від 09 грудня 2020 року № 1236 зі змінами і доповненнями від 20 жовтня 2021 року №1096 та наказу МОЗ України «Про затвердження Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням» від 04 жовтня 2021року № 2153. Зокрема у відповідності до вищевказаного наказу МОЗ України обов`язковим профілактичним щепленням проти респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, підлягають зокрема працівники закладів вищої, післядипломної, фахової передвищої, професійної (професійно-технічної), загальної середньої, у т. ч. спеціальних, дошкільної, позашкільної освіти, закладів спеціалізованої освіти та наукових установ незалежно від типу та форми власності. Вважає, що оскільки позивачка не надала довідки про протипоказання та застереження до проведення щеплення, а тому її відсторонення від роботи як невакцинованого працівника закладу фахової передвищої освіти відбулося з дотриманням чинного законодавства та алгоритму дій , який прописаний для роботодавця у листі Міністерства економіки України від 03 листопада 2021 року №4706-06/52950-03. Також у відзиві щодо правомірності відсторонення позивачки від роботи у зв`язку з відсутністю у неї щеплення від гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, відповідач посилається на практику Верховного Суду , зокрема постанови Верховного Суду від 17 квітня 2019 року у справі №682/1692/17, від 10 березня 2021 року у справі №331/5291/19, а також на практику Європейського суду з прав людини ( далі - ЄСПЛ), зокрема на рішення від 08 квітня 2021 року у справі «Вавржичка та інші проти Чеської Республіки». А саме зазначає, що як Верховний Суд так ЄСПЛ вважають, що інтереси однієї особи не можуть домінувати над інтересами держави в питанні забезпечення безпеки життя і здоров`я її громадян. 16 грудня 2021 року представник позивачки адвокат Окуневич М.В. подав відповідь на відзив, де зазначив, що у відповідності до ст.12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» у разі відмови або ухилення від обов`язкових профілактичних щеплень працівником, роботодавець відсторонює його від виконання роботи у порядку , який встановлений законом. Такий порядок встановлений в ч.6 ст.12 вказаного Закону, де зазначено, що якщо особа відмовляється від обов`язкових профілактичних щеплень, лікар має право взяти у неї відповідне письмове підтвердження, а в разі відмови дати таке підтвердження - засвідчити це актом у присутності свідків. Однак оскаржуваний наказ про відсторонення позивачки від роботи не містить відомостей на підтвердження її відмови здійснити щеплення. Також у відповіді на відзив представник позивачки зазначає, що повідомлення відповідачем про обов`язкове профілактичне щеплення COVID-19 від 28 жовтня 2021 року, яке містить вимогу для працівників надати відповідні медичні документи суперечить порядку встановленому вище зазначеним Законом, оскільки такий обов`язок покладається на роботодавця. Крім цього вважає, що наказ МОЗ України від 04 жовтня 2021 року №2153 «Про затвердження Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням» є незаконним, оскільки суперечить ст.12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», а п. 41-6 постанови Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2020 року №1236 « Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» суперечить п.5 ч.1 ст.7 Закону України «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення». Також зазначає, що дана постанова уряду прийнята з порушенням вимог ст.92 Конституції України , яка гарантує, що права і свободи громадянина, гарантії цих прав і свобод, основні обов`язки громадянина визначаються виключно законами України. 20 грудня 2021 року відповідач подав заперечення щодо наведених позивачем у відповіді на відзив пояснень , де зазначив, що конституційне право позивачки на працю, яке гарантоване ст.43 Конституції України не порушено, оскільки вона з роботи не звільнена, а лише відсторонена від виконання роботи та має право повернутися до виконання своїх посадових обов`язків після усунення причин, що зумовили відсторонення. Дирекція навчального закладу діяла відповідно до норм чинного законодавства, в тому числі постанови Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2020 року №1236 та наказу МОЗ України від 04 жовтня 2021 року №2153. Директор коледжу у випадку невиконання вимог вказаної постанови уряду, був би притягнутий до адміністративної відповідальності за ст.44-3 КУпАП. 28 грудня 2021 року третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - директор Рогатинського аграрного фахового коледжу Тринів І.В. подав письмові пояснення щодо позову, які фактично аналогічні відзиву на позовну заяву та запереченням на відповідь на відзив. Заяви, клопотання та інші процесуальні дії у справі. Ухвалою судді Рогатинського районного суду Івано-Франківської області від 24 листопада 2021 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито спрощене позовне провадження у справі та призначено судове засідання з викликом сторін. Ухвалою Рогатинського районного суду Івано-Франківської області від 21 грудня 2021 року відмовлено представнику відповідача у задоволенні клопотання про залучення до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача - голови профспілкової організації працівників Рогатинського аграрного фахового колледжу. Ухвалою Рогатинського районного суду Івано-Франківської області від 21 грудня 2021 року до участі у справі залучено як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - директора Рогатинського аграрного фахового коледжу Триніва І.В. 20 січня 2022 року третя особа - директор Рогатинського аграрного фахового коледжу Тринів І.В. подав заяву про розгляд справи за його відсутності. В судовому засіданні представник позивачки адвокат Окуневич М.В. позов підтримав з підстав наведених у позовній заяві та у відповіді на відзив відповідача . Представник відповідача Нагірна Л.Б. в судовому засіданні просила відмовити у задоволенні позову з підстав наведених у відзиві на позовну заяву. Третя особа - директор Рогатинського аграрного фахового коледжу Тринів І.В. у судове засідання не з`явився , подав заяву про розгляд справи за його відсутності та повідомив про причину неявки, яка судом визнана поважною. Фактичні обставини, встановлені судом. За матеріалами справи позивачка [PERSON] з 01 вересня 2011 року працює у Рогатинському державному аграрному коледжі, який в квітні 2021 року перейменований у Рогатинський аграрний фаховий коледж та займає посаду лаборанта. З копії Акта « Про виявлення випадків ухилення або відмови працівників від проходження щеплення проти COVID-19» від 08 жовтня 2021 року вбачається, що [PERSON] не з`явилася без поважних причин на розширену нараду працівників коледжу, на якій було ознайомлено невакцинованих працівників з наказом МОЗ України від 04 жовтня 2021 року №2153 «Про затвердження Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням» та про правові наслідки у випадку його невиконання. Також в Акті зазначено, що дирекцією було здійснено заходи, спрямовані на організацію проведення щеплення працівників коледжу 24 вересня та 29 вересня 2021 року мобільною бригадою комунального некомерційного підприємства «Рогатинський центр первинної медико-санітарної допомоги» в приміщенні коледжу . 05 листопада 2021 року працівника коледжу [PERSON] було ознайомлено із наказом МОЗ України від 04 жовтня 2021 року №2153, що підтверджується копією Акта « Про виявлення випадків ухилення або відмови працівників від проходження щеплення проти COVID-19» від 05 листопада 2021 року. Наказом директора Рогатинського аграрного фахового коледжу Тринівим І.В. від 05 листопада 2021 року №143-К "Про відсторонення від роботи", лаборанта [PERSON] та ще трьох працівників коледжу було відсторонено від роботи без збереження заробітної плати з 08 листопада 2021 року, які відмовились чи ухиляються від обов`язкових профілактичних щеплень проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 до усунення причин, що його зумовили або на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України. [PERSON] було ознайомлено з даним наказом, однак вона з ним не погодилася . З оспорюваного наказу вбачається, що підставами для його видання були наказ МОЗ України від 04 жовтня 2021 року №2153 «Про затвердження Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням», ст.12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», постанова Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2020 року №1236 зі змінами від 20 жовтня 2021 року №1096, ст.ст.46, 94 КЗпП України, ч.1 ст.1 Закону України « Про оплату праці», протокол адміністративної наради №9 від 28 жовтня 2021 року та протокол профспілкового комітету №4 від 28 жовтня 2021 року . З копії Акта « Про виявлення випадків ухилення або відмови працівників від проходження щеплення проти COVID-19» від 09 листопада 2021 року вбачається, що фельдшером коледжу Нікітенко В.І. не було отримано від [PERSON] жодних документів, передбачених законодавством , для допуску її до роботи. Згідно довідки Рогатинського аграрного фахового коледжу від 09 листопада 2021 року № 01-19/1602, заробітна плата [PERSON] за вересень 2021 року становила 9 631 грн, а за жовтень 2021 року - 6 290 грн 61 коп. Норми права, які застосував суд та мотиви їх застосування. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У силу вимог ст.ст.12,81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Докази мають відповідати вимогам належності, допустимості, достовірності та достатності. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Вирішуючи спір в межах предмету доказування, а саме перевірки законності відсторонення позивачки від роботи, суд застосовує такі норми матеріального права. Так у пунктах а та б статті 10 Закону України "Основи законодавства України про охорону здоров`я" встановлено обов`язки громадян у сфері охорони здоров`я, зокрема , піклуватись про своє здоров`я та здоров`я дітей, не шкодити здоров`ю інших громадян; у передбачених законодавством випадках проходити профілактичні медичні огляди і робити щеплення. Відповідно до ст.46 КЗпП України відсторонення працівників від роботи власником або уповноваженим ним органом допускається у разі: появи на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп`яніння; відмови або ухилення від обов`язкових медичних оглядів, навчання, інструктажу і перевірки знань з охорони праці та протипожежної охорони; в інших випадках, передбачених законодавством. У Рішенні Конституційного Суду України у справі за конституційним зверненням Київської міської ради професійних спілок щодо офіційного тлумачення частини третьої статті 21 Кодексу законів про працю України ( справа про тлумачення терміну «законодавство») від 09 липня 1998 року №12-рп/98 зазначено, що термін "законодавство" досить широко використовується у правовій системі в основному у значенні як сукупності законів та інших нормативно-правових актів, які регламентують ту чи іншу сферу суспільних відносин і є джерелами певної галузі права. Цей термін без визначення його змісту використовує і Конституція України (статті 9, 19, 118, пункт 12 Перехідних положень). У законах залежно від важливості і специфіки суспільних відносин, що регулюються, цей термін вживається в різних значеннях: в одних маються на увазі лише закони; в інших, передусім кодифікованих, в поняття "законодавство" включаються як закони та інші акти Верховної Ради України, так і акти Президента України, Кабінету Міністрів України, а в деяких випадках - також і нормативно-правові акти центральних органів виконавчої влади. У Кодексі законів про працю України термін "законодавство" в цілому вживається у широкому значенні, хоча його обсяг чітко не визначено. На підставі наведеного, суд вважає, що до « інших передбачених законодавством випадків» у широкому значенні поняття «законодавство», як підстава для відсторонення працівників від роботи належить , зокрема, відмова або ухилення від профілактичних щеплень працівників професій, виробництв та організацій, для яких таке щеплення є обов`язковим. Зокрема, частиною першою та другою статті 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» передбачено, що профілактичні щеплення проти дифтерії, кашлюка, кору, поліомієліту, правця, туберкульозу є обов`язковими і включаються до календаря щеплень. Працівники окремих професій, виробництв та організацій, діяльність яких може призвести до зараження цих працівників та (або) поширення ними інфекційних хвороб, підлягають обов`язковим профілактичним щепленням також проти інших відповідних інфекційних хвороб. У разі відмови або ухилення від обов`язкових профілактичних щеплень у порядку, встановленому законом, ці працівники відсторонюються від виконання зазначених видів робіт. Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням проти інших відповідних інфекційних хвороб, встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я. Отже, зі змісту ч.2 ст.12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» випливає, що центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я, може встановлюватись перелік професій, працівники яких підлягають обов`язковому щепленню також проти інших (крім тих, які визначені в ч.1 ст.12 вказаного Закону) інфекційних захворювань. Відповідно до п.1 Положення про Міністерство охорони здоров`я України ( далі -МОЗ України), яке затверджено постановою Кабінету Міністрів України в редакції від 24 січня 2020 року №90, МОЗ України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України. Так, наказом МОЗ України від 04 жовтня 2021 року №2153, який зареєстрований в Міністерстві юстиції України 07 жовтня 2021 року за №1306/36928 затверджено Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням ( далі - Перелік №2153) . Відповідно до цього Переліку обов`язковим профілактичним щепленням проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України цієї хвороби, підлягають, зокрема працівники закладів вищої, післядипломної, фахової передвищої, професійної (професійно-технічної), загальної середньої, у т. ч. спеціальних, дошкільної, позашкільної освіти, закладів спеціалізованої освіти та наукових установ незалежно від типу та форми власності. У Переліку №2153 також зазначено, що щеплення є обов`язковим в разі відсутності абсолютних протипоказань до проведення профілактичних щеплень, відповідно до Переліку медичних протипоказань та застережень до проведення профілактичних щеплень, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України від 16 вересня 2011 року № 595, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 10 жовтня 2011 року за № 1161/19899 (у редакції наказу Міністерства охорони здоров`я України від 11 жовтня 2019 року № 2070). Судом встановлено, що позивачкою [PERSON] , як працівником закладу фахової передвищої освіти не було надано відповідачу документу щодо медичних протипоказань та застережень до проведення їй профілактичного щеплення проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2. Пунктом 41-6 постанови Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2020 року №1236 « Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», який набрав чинності з 08 листопада 2021 року, керівникам державних органів ( державної служби), керівникам підприємств, установ та організацій визначено забезпечити: 1) контроль за проведенням обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19 працівниками та державними службовцями, обов`язковість профілактичних щеплень яких передбачена переліком професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням, затвердженим наказом Міністерства охорони здоров`я від 4 жовтня 2021 р. № 2153 (далі - перелік); 2) відсторонення від роботи (виконання робіт) працівників та державних службовців, обов`язковість профілактичних щеплень проти COVID-19 яких визначена переліком та які відмовляються або ухиляються від проведення таких обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19 відповідно до статті 46 Кодексу законів про працю України, частини другої статті 12 Закону України "Про захист населення від інфекційних хвороб" та частини третьої статті 5 Закону України "Про державну службу", крім тих, які мають абсолютні протипоказання до проведення таких профілактичних щеплень проти COVID-19 та надали медичний висновок про наявність протипоказань до вакцинації проти COVID-19, виданий закладом охорони здоров`я; 3) взяття до відома, що: на час такого відсторонення оплата праці працівників та державних службовців здійснюється з урахуванням частини першої статті 94 Кодексу законів про працю України, частини першої статті 1 Закону України "Про оплату праці" та частини третьої статті 5 Закону України "Про державну службу"; відсторонення працівників та державних службовців здійснюється шляхом видання наказу або розпорядження керівника державного органу (державної служби) або підприємства, установи, організації з обов`язковим доведенням його до відома особам, які відсторонюються; строк відсторонення встановлюється до усунення причин, що його зумовили. На підставі наведеного, суд дійшов висновку, що оскільки [PERSON] , як працівник закладу фахової передвищої освіти підлягає обов`язковому профілактичному щепленню проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, однак ухилилася від проведення таких обов`язкових профілактичних щеплень та не надала документу щодо медичних протипоказань та застережень до проведення їй профілактичного щеплення, а тому керівник навчального закладу правомірно видав наказ про її відсторонення від роботи на підставі чинного законодавства у відповідності до вимог ст.46 КЗпП України, ст.12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», наказу МОЗ України від 04 жовтня 2021 року №2153 «Про затвердження Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням» та п. 41-6 постанови Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2020 року №1236 « Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2». Що стосується вимог позивачки про поновлення її на роботі на посаді лаборанта коледжу та стягнення з відповідача на її користь середнього заробітку за період з 08 листопада 2021 року до дня ухвалення судового рішення у справі, то суд зазначає наступне. У законодавстві відсутнє визначення поняття «відсторонення від роботи», однак на практиці відсторонення від роботи означає призупинення трудових правовідносин, яке полягає в тимчасовому увільненні працівника від обов`язку виконувати роботу за укладеним трудовим договором і тимчасовому увільненні роботодавця від обов`язку забезпечувати працівника роботою або створювати умови для її виконання та відповідно, сплачувати заробітну плату. Тимчасове увільнення працівника від виконання ним його трудових обов`язків в порядку відсторонення від роботи (на умовах та підставах встановлених законодавством) за своєю суттю не є дисциплінарним стягненням, а є особливим запобіжним заходом. Застосовується такий захід у виняткових випадках, і має за мету відвернення та/або попередження негативних наслідків. Призупинення трудових відносин в такому випадку не тягне за собою обов`язкове припинення самих трудових відносин. На період усунення від роботи за працівником зберігається його робоче місце. Заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу ( ч.1 ст.94 КЗпП України). На підставі наведеного, а також враховуючи те, що позивачці відмовлено у задоволенні вимоги про визнання незаконним та скасування наказу від 05 листопада 2021 року №143-К "Про відсторонення від роботи", в частині відсторонення її від роботи, а тому дві інші вимоги також не підлягають до задоволення . Щодо інших аргументів сторони позивача, то суд зазначає, що вони не наводяться у рішенні, оскільки не відносяться до предмета спору, а питання про відповідність Конституції України (конституційність) актів Кабінету Міністрів України ( в тому числі про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19) належить до повноважень Конституційного Суду України . Крім цього суд зазначає, що Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення ( справа Серявін проти України, рішення від 10 лютого 2010 року).

Outcome: dismissed