Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-27 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до Черкаської гімназії №31 Черкаської міської ради про визнання протиправним та скасування наказу. Свої позовні вимоги мотивує тим, що наказом №189-к від 28.08.2008р. позивача призначено на посаду вчителя історії. Відповідно до наказу №337-К позивача відсторонено від роботи без збереження заробітної плати. Підставою для відсторонення від роботи без збереження зарплати є дії відповідача, що свідчать про відмову або ухилення працівника від вакцинації проти COVID-19. Позивач вважає, що таким чином порушені її трудові права, вона протиправно позбавлена можливості заробляти собі на життя. При цьому, позивач, як вказує, не відмовлялася від вакцинації, не надавала письмових пояснень чи заяв щодо відмови від вакцинації. Вважає, що роботодавець навіть не вчиняв дій для проведення організованої вакцинації для працівників та не роз`яснив, де останню можливо зробити та, за яких обставин, її необхідність. Відповідач не довів до відому позивача інформацію про обов`язковість вакцинації у її сфері. Отже, на думку позивача, підстав вважати, що вона ухилялася чи відмовлялася від вакцинації COVID-19, є передчасним та необґрунтованим. Крім того, вказує, що на момент призначення позивача на посаду, вакцинація не була умовою для працівника та не передбачалась в організації праці позивача. Карантин КМУ запроваджений ще із 12.03.2020р. Лише з 04.10.2021р. МОЗ наказом №2153 введено обов`язкові критерії для працівників певних професій щодо умов праці. При цьому, постанова КМУ №1236 передбачає з 08.11.2021р. обов`язок роботодавця відсторонювати певні категорії сфери зайнятості від роботи без збереження у зв`язку із вакцинацією проти COVID-19. Позивач вважає, що із 08.11.2021р. передбачаються зміни в організації праці відповідача і відповідно, зміна істотних умов для позивача для продовження роботи. Вважає, що застосування обмежень датою 08.11.2021р., передбачених постановою КМУ №1236 не відповідає принципу «належного урядування» та порушує Конституцію України, трудові права та трудове законодавство. На думку позивача, відповідач повинен був після набрання сили наказом КМУ від 04.10.2021р. №2153 підкоритись приписам трудового законодавства та повідомити позивача про зміну істотних умов праці, пов`язаних з організацією праці, викликаною необхідністю вакцинацією проти COVID-19. Відповідно, після спливу двохмісячного строку після такого повідомлення вчиняти дії щодо невакцинованих працівників. Жодних повідомлень щодо зміни істотних умов праці відповідач позивачу не зробив, що свідчить про недотримання ним абз. 3 ст. 32 КЗпП. Таким чином, позивач просить суд, - визнати протиправним та скасувати наказ Черкаської гімназії №31 Черкаської міської ради Черкаської області від 05.11.2021р. №337-к; стягнути з відповідача на користь позивача сплачений при подачі позову судовий збір. Ухвалою суду від 16.11.2021р. відкрито провадження по справі та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Відповідачем через представника адвоката Буджерака М.Р. подано відзив на позов, за яким просить відмовити у задоволенні позову. Зазначено, що відповідно до Статуту, гімназія несе відповідальність перед особою, суспільством і державною за безпечні умови освітньої діяльності. Відповідно до постанови КМУ від 09.12.2020р. №1236 та Переліку професій, виробництв та організацій працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням, затвердженого наказом МОЗ України 04.10.2021р. №2153, Черкаською гімназією №31 вказані норми дотримані повністю. Вважає, що наказ №337-к від 05.11.2021р. є таким, що відповідає умовам законності та винесений в межах повноважень адміністрації навчального закладу. Не є доведеними позивачем твердження щодо не вчинення відповідачем дій щодо проведення організованої вакцинації для працівників та ненадання інформації щодо порядку та місця здійснення вакцинації, враховуючи надані докази. Таким чином, відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] . Позивачем подана відповідь на відзив, за якою просить задовольнити позовні вимоги, враховуючи доводи позовної заяви. Вказує, що повідомлення про проведення профілактичного щеплення до відому позивача не доводилось до моменту винесення спірного наказу; доводи відповідача щодо ознайомлення із змінами щодо обов`язкової вакцинації є недоведеними; вказує, що вона не відмовлялася і не ухилялася від обов`язкової вакцинації, а тому відсутні підстави для її відсторонення від роботи. Крім того, вказує, що постанова КМУ №1236 є підзаконним нормативним актом, а тому не може змінювати правове регулювання, визначене законом. В судове засідання позивач та її представник не з`явились, будучи належним чином повідомлені про час, дату та місце розгляду справи. Надано заяву про вирішення спору за їхньої відсутності, позовні вимоги підтримують. В судове засідання представник відповідача не з`явився, будучи належним чином повідомлений про час, дату та місце розгляду справи. Надано заяву про розгляд справи за його відсутності. Враховуючи думку учасників справи та їхніх представників, дослідивши матеріали справи та докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають до задоволення за таких підстав: встановлено, що відповідно до Статуту затвердженого наказом Департаменту освіти та гуманітарної політики Черкаської міської ради 08.12.2016р. №675, - Черкаська гімназія №31 є юридичною особою, має самостійний баланс, рахунок у відповідному органі державного казначейства України, печатку, штамп, ідентифікаційний номер. Засновником гімназії є Черкаська міська рада. Гімназія у своїй діяльності керується Конституцією України, Законами України «Про освіту», «Про загальну середню освіту», Положенням про загальноосвітній навчальний заклад, затвердженим постановою КМУ від 27.08.2010р. №778, іншими нормативно-правовими актами, власним статутом (п.1.7 Статуту). Відповідно до п.1.9 Статуту, гімназія несе відповідальність перед особою, суспільством і державною за безпечні умови освітньої діяльності. Учасниками навчально-виховного процесу в гімназії є: усні, керівник, педагогічні працівники, психологи, бібліотекарі, інші спеціалісти, батьки або особи, які їх замінюють (п.3.1 Статуту). Призначення на посаду та звільнення з посади педагогічних та інших працівників й інші трудові відносини регулюються законодавством України про працю, Законом України «Про загальну середню освіту» та іншими законодавчими актами (п.3.7 Статуту). Педагогічні працівники зобов`язані, зокрема, сприяти розвитку інтересів, нахилів та здібностей дітей, а також збереженню їх здоров`я, здійснювати пропаганду здорового способу життя; виконувати накази і розпорядження директора гімназії, органів управління освітою (п.3.10 Статуту). За дослідженими матеріалами справи встановлено, що на засіданні педагогічної ради 30.08.2021р. обговорювалося питання про вакцинацію педагогічних працівників від COVID-19, про що свідчить протокол №1 від 30.08.2021р. Зокрема, інформацію директора гімназії щодо вакцинації педагогічних працівників від COVID-19 взято до уваги та вирішено запросити до гімназії медиків-спеціалістів задля надання консультацій щодо різних аспектів вакцинації педагогічних та інших працівників від COVID-19. Згідно із даними Контрольно-візитаційної книги Черкаської гімназії №31 консультації спеціалістами у галузі медицини надавались працівникам навчального закладу 08.09.2021р. та 22.09.2021р. За даними листа КНП «Черкаська міська консультативно-діагностична поліклініка» від 30.11.2021р. встановлено, що вакцинація працівників освіти розпочалася у Черкаській області у квітні 2021р. Мобільна бригада з вакцинації проводила щеплення освітян протягом травня та червня; здійснювався виїзд мобільної бригади з вакцинації безпосередньо у Черкаську гімназію №31 09.09.2021р. та 30.09.2021р. і було загалом щеплено 23 особи. 02.11.2021р. [PERSON] надавалось для ознайомлення повідомлення про проведення профілактичного щеплення №01-06/355 від 01.11.2021р., підписане директором навчального закладу і адресоване саме їй. Крім того, у повідомленні роз`яснено [PERSON] про те, що, якщо до 05.11.2021р. вона не надасть перелічених документів, то 08.11.2021р. її буде відсторонено від роботи без збереження зарплати на підставі ст. 46 КЗпП та ст. 12 ЗУ «Про захист населення від інфекційних хвороб». Між тим, позивач у присутності свідків 02.11.2021р. відмовилась ознайомлюватися із цим повідомленням, про що складено відповідний акт. Відповідно до наказу №189-к від 28.08.2008р. [PERSON] призначено на посаду вчителя історії у Черкаській гімназії №31 Черкаської міської ради. Наказом директора Черкаської гімназії №31 №337-к від 05.11.2021р. [PERSON] відсторонена від роботи без збереження зарплати з 08.11.2021р. через відсутність щеплення проти COVID-19. Строк відсторонення: до усунення причин, які його зумовили. Підстави: повідомлення про профілактичне щеплення проти COVID-19 [PERSON] від 01.11.2021р. №01-06/355; наказ МОЗ від 04.10.2021р. №2153. У наказі мається інформація про те, що [PERSON] із цим наказом ознайомлена 08.11.2021р. під розпис і, як зазначила, з ним не згідна. Крім того, 01.12.2021р. на адресу [PERSON] направлено листа директора гімназії №31 про проведення профілактичного щеплення, який отримано адресатом 02.12.2021р., про що свідчить повідомлення рекомендованого листа. Відповідно до ст. 55 Конституції України та ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч. ч. 3, 4 ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). Законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами (ч.1 ст. 3 КЗпП України). Законодавство про працю складається з Кодексу законів про працю України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього (ст. 4 КЗпП). У пунктах а, б статті 10 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я» встановлено обов`язки громадян у сфері охорони здоров`я, зокрема, піклуватись про своє здоров`я та здоров`я дітей, не шкодити здоров`ю інших громадян; у передбачених законодавством випадках проходити профілактичні медичні огляди і робити щеплення. Відповідно до частини першої статті 46 КЗпП України відсторонення працівників від роботи власником або уповноваженим ним органом допускається в разі: появи; на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп`яніння; відмови або ухилення від обов`язкових медичних оглядів, навчання, інструктажу і перевірки знань з охорони праці та протипожежної охорони; в інших випадках, передбачених законодавством. При цьому, відповідно до рішення Конституційного Суду України від 09.07.1998р. №12-рп/18 (справа №17/81-97, №1-1/98) у справі за конституційним зверненням Київської міської ради професійних спілок щодо офіційного тлумачення частини третьої статті 21 Кодексу законів про працю України (справа про тлумачення терміну "законодавство"), зазначено, що термін "законодавство" досить широко використовується у правовій системі в основному у значенні як сукупності законів та інших нормативно-правових актів, які регламентують ту чи іншу сферу суспільних відносин і є джерелами певної галузі права. Цей термін без визначення його змісту використовує і Конституція України (статті 9, 19, 118, пункт 12 Перехідних положень). У законах залежно від важливості і специфіки суспільних відносин, що регулюються, цей термін вживається в різних значеннях: в одних маються на увазі лише закони; в інших, передусім кодифікованих, в поняття "законодавство" включаються як закони та інші акти Верховної Ради України, так і акти Президента України, Кабінету Міністрів України, а в деяких випадках - також і нормативно-правові акти центральних органів виконавчої влади. У Кодексі законів про працю України термін "законодавство" вцілому вживається у широкому значенні, хоча його обсяг чітко не визначено. Нормативні акти Президента України як глави держави (стаття 102 Конституції України) і Кабінету Міністрів України як вищого органу у системі органів виконавчої влади (стаття 113 Конституції України) обов`язкові до виконання на території держави (статті 106 і 117 Конституції України), вони встановлюють загальнообов`язкові правила, мають універсальний характер і є складовою частиною законодавства України. Частиною національного законодавства є також, відповідно до статті 9 Конституції України, чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. До інших передбачених законодавством випадків належить, зокрема, відмова або ухилення від профілактичних щеплень працівників професій, виробництв фа організацій, для яких таке щеплення є обов`язковим. Відсторонення працівника від роботи слід розуміти як один із передбачених законодавством випадків призупинення трудових правовідносин, яке полягає і в тимчасовому увільненні працівника від обов`язку виконувати роботу за укладеним трудовим договором і тимчасовому увільненні роботодавця від обов`язку забезпечувати працівника роботою або створювати умови для її виконання. Тимчасове увільнення працівника від виконання його трудових обов`язків в порядку відсторонення від роботи на умовах та з підстав, встановлених законодавством, по суті не є дисциплінарним стягненням, а є особливим запобіжним заходом, який застосовується у виняткових випадках і має на меті запобігання негативним наслідкам. Статтею 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» передбачено, що профілактичні щеплення проти дифтерії, кашлюка, кору, поліомієліту, правця, туберкульозу є обов`язковими і включаються до календаря щеплень. Працівники окремих професій, виробництв та організацій, діяльність яких може призвести до зараження цих працівників та (або) поширення ними інфекційних хвороб, підлягають обов`язковим профілактичним щепленням також проти інших відповідних інфекційних хвороб. У разі відмови або ухилення від обов`язкових профілактичних щеплень ці працівники у порядку, встановленому законом, відсторонюються від виконання зазначених видів робіт. Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням проти інших відповідних інфекційних хвороб, встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я. Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 04 жовтня 2021 року № 2153, який зареєстрований в МЮУ 07.10.2021р., і який набрав чинності 08.11.2021р., затверджено Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням. Зокрема, відповідно до Переліку (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) обов`язковим профілактичним щепленням проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, підлягають працівники: 1. Центральних органів виконавчої влади та їх територіальних органів; 2. Місцевих державних адміністрацій та їх структурних підрозділів; 3. Закладів вищої, післядипломної, фахової передвищої, професійної (професійно-технічної), загальної середньої, у тому числі спеціальних, дошкільної, позашкільної освіти, закладів спеціалізованої освіти та наукових установ незалежно від типу та форми власності. Оскільки під час відсторонення працівник тимчасово увільняється від виконання своїх трудових обов`язків та не може виконувати роботу, то за загальним правилом такому працівникові заробітна плата в період відсторонення не виплачується, якщо інше не встановлено законодавством. Чинним законодавством не передбачено обов`язку роботодавця щодо збереження за працівником заробітної плати на період його відсторонення від роботи у зв`язку з відмовою або ухиленням від проведення обов`язкових профілактичних щеплень проти гострої респіраторної хвороби COVID-19. Пунктом 41-6 постанови Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2020 року № 1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV- 2», (в редакції чинній станом на 08 листопада 2021 року, з врахуванням постанови КМУ №1096 від 20.10.2021р., яка набрала чинності 26.10.2021р.), керівникам державних органів (державної служби), керівникам підприємств, установ та організацій визначено забезпечити: контроль за проведенням обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19 працівниками та державними службовцями, обов`язковість профілактичних щеплень яких передбачена Переліком № 2153; відсторонення від роботи (виконання робіт) працівників та державних службовців, обов`язковість профілактичних щеплень проти COVID-19 яких визначена Переліком № 2153 та які відмовляються або ухиляються від проведення таких обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19, відповідно до статті 46 КЗпП України, частини другої статті 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» та частини третьої статті 5 Закону України «Про державну службу», крім тих, які мають абсолютні протипоказання до проведення таких профілактичних щеплень проти COVID-19 та надали медичний висновок про наявність протипоказань до вакцинації проти COVID-19, виданий закладом охорони здоров`я; взяти до відома, що на час такого відсторонення оплата праці працівників та державних службовців здійснюється з урахуванням частини першої статті 94 КЗпП України, частини першої статті 1 Закону України «Про оплату праці» та частини третьої статті 5 Закону України «Про державну службу»; відсторонення працівників та державних службовців здійснюється шляхом видання наказу або розпорядження керівника державного органу (державної служби) або підприємства, установи, організації з обов`язковим доведенням його до відома осіб, які відсторонюються; строк відсторонення встановлюється до усунення причин, що його зумовили. Відсторонюючи працівника від роботи, роботодавець повинен діяти на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені законом, а тому в наказі про відсторонення зазначаються підстави та строки такого відсторонення. Керівник зобов`язаний ознайомити працівника з наказом про відсторонення від роботи. У разі, коли працівник відмовляється ознайомитися зі змістом наказу або проставити свій підпис на наказі, складається акт про відмову працівника ознайомитися з документом. На період усунення від роботи за працівником зберігається його робоче місце. Слід також звернути увагу на висновки Верховного Суду, які викладені у постанові від 10.03.2021р. (справа № 331/5291/19), за якими визначено, що відповідно до статті 53 Конституції України кожен має право на освіту. Згідно зі статтею 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Тобто не освіта, а саме життя, здоров`я і безпека людини визнаються найвищою соціальною цінністю в Україні. Отже, вирішуючи питання про співвідношення норм статей 3 та 53 Конституції України, не можна не визнати пріоритетність забезпечення безпеки життя і здоров`я людини над правом на освіту. Інтереси однієї особи не можуть домінувати над інтересами держави в питанні безпеки життя і здоров`я її громадян. Держава, встановивши правило про те, що без щеплень дитина не може бути допущена до занять, не тільки реалізує свій обов`язок щодо забезпечення безпеки життя і здоров`я всіх учнів та працівників школи або дитячого садка, а й захищає таким чином власне дитину, яка не отримала профілактичних щеплень. З огляду на суспільні інтереси тимчасове відсторонення дитини від занять (до проведення щеплення, отримання позитивного висновку лікарсько-консультативної комісії) не призвело до порушення конституційного права на освіту, які вона може отримати в інших формах. Таким чином, за результатами розгляду справи, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] не підлягають до задоволення, оскільки є необґрунтованими. Так, твердження позивача, що викладені у позовній заяві, спростовуються дослідженими доказами, які надані відповідачем. Слід зазначити, що як на час виникнення спірних правовідносин, так і на час розгляду справи є чинним законодавство, зокрема і постанова КМУ №1236 від 09.12.2020р., і Перелік №2153, затверджений наказом МОЗ України від 04.10.2021р. На думку суду, наказ №337-к від 05.11.2021р. винесений директором Черкаської гімназії №31 на підставах та з дотриманням вимог діючого законодавства. При цьому, виданню цього наказу передувало вчинення відповідачем дій щодо повідомлення 02.11.2021р. [PERSON] про необхідність проходження профілактичного щеплення. Крім того, їй було запропоновано у строк до 05.11.2021р. надати документ, який підтвердить наявність профілактичного щеплення проти COVID-19 та/або довідку про абсолютні протипоказання, а також попереджено, що в разі відсутності таких документів, її буде з 08.11.2021р. (понеділок) відсторонено від роботи без збереження заробітної плати на підставі ст. 46КЗпП та ст.12 ЗУ «Про захист населення від інфекційних хвороб». При цьому, відповідно до акту, складеного 02.11.2021р. керівником гімназії та працівниками навчального закладу, [PERSON] відмовилась від ознайомлення із вказаним повідомленням, яке датоване 01.11.2021р. Проте, з наказом від 05.11.2021р. [PERSON] була ознайомлена 08.11.2021р., про що свідчить її підпис. Таким чином, станом на 08.11.2021р. [PERSON] не здійснила щеплення з вакцинації, фактично відмовившись від нього, незважаючи на обов`язковість, яка визначена чинним законодавством, що і стало підставою для її відсторонення від роботи. Крім того, відповідачем беззаперечно доведено той факт, що ним були вжиті дієві заходи щодо проведення щеплення працівників навчального закладу. Також [PERSON] , будучи суб`єктом, який підпадає під дію Переліку №2153, не була позбавлена права і самостійно пройти вакцинацію у будь-якому медичному закладі чи центрі вакцинації населення у м. Черкаси, або будь-якому іншому населеному пункті України. Ні в позовній заяві, ні у відповіді на відзив позивачем не зазначені обставини, які б свідчили про наявність у неї протипоказань щодо вакцинації, враховуючи положення Переліку медичних протипоказань та застережень до проведення профілактичних щеплень, затвердженого наказом МОЗУ від 16.09.2011р. №595 (в редакції наказу МОЗУ від 11.10.2019р. №2070). Слід зазначити, що докази, які надані відповідачем та досліджені судом, є належними, допустимим та достовірними доказами, у розумінні ст.ст. 76-80 ЦПК України, а також подані до суду із дотриманням вимог ст. 95 ЦПК. Крім того, як на думку суду, безпідставними є посилання позивача та її представника про те, що постанови КМУ та наказ МОЗ України, які зазначені вище, не підлягають до застосування. Так, вони є чинними, і з огляду на норми КЗпП України та рішення Конституційного Суду України від 09.07.1998р. Також, безпідставними є посилання на те, що термін дії карантину закінчився 28.02.2021р. і в подальшому жодних постанов КМУ, якими б встановлювався карантин на іншій період, не приймалось. Так, початок карантину визначений постановою КМУ від 11.03.2020р. №211 і відліковується з 12.03.2020р., а в подальшому продовжувався відповідними постановами КМУ, в тому числі і на даний час визначений його строк до 31.03.2022р. Як на думку суду, ні діями, ні рішенням відповідача щодо відсторонення позивача від роботи, не були порушені трудові права останньої. При цьому, слід зазначити, що кожна людина самостійно розпоряджається власним життям і здоров`ям. Відмова від вакцинації однієї людини не повинна ставити під загрозу здоров`я всього суспільства. Позиція щодо вакцинування знайшла своє відображення і в рішеннях Європейського Суду з прав людини. Обмеження прав осіб, які відмовилися від вакцинації за власним бажанням, а також накладення санкцій за таку відмову, не є проявом дискримінації. Інтереси суспільства є вищими над інтересом однієї людини, а тому впровадження обов`язкової вакцинації задля боротьби за громадське здоров`я не свідчить про порушення прав окремих людей. Відповідно, відсутні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат - судового збору у розмірі 908грн. 00коп., оскільки у задоволенні позову відмовлено повністю та враховуючи норми ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed