Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-31 00:00:00

позивач звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до відповідача [PERSON] , в якому просить стягнути з останнього суму страхового відшкодування у розмірі 3 183,67 грн та витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 270,00 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 17.09.2019 року сторони уклали договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (поліс АО 5643670), яким було застраховано цивільну відповідальність володільця забезпеченого транспортного засобу «Джип», д.н.з. [NUMBER] . 17.08.2020 року в місті Києві по вулиці Промисловій сталась автопригода за участю забезпеченого транспортного засобу під керуванням [PERSON] та транспортного засобу «Мазда», д.н.з. [NUMBER] Відповідно до постанови Голосіївського районного суду міста Києва по справі №752/18090/20, [PERSON] визнано винним у даній ДТП. Позивач також вказує, що на момент ДТП [PERSON] перебував у стані алкогольного сп`яніння. Позивач зазначає, що відповідно до дослідження № [NUMBER] -2, страхового акту №ОЦВ-СП-20-32-34660/1 від 24.09.2020 року та розрахунку суми страхового відшкодування до нього, розмір страхового відшкодування становив 3 183,67 грн. Таким чином, позивач просить стягнути з відповідача вказану суму страхового відшкодування. Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 06.05.2021 року справу скеровано за територіальною підсудністю до Голосіївського районного суду міста Києва. Ухвалою судді Голосіївського районного суду міста Києва Кахно І.А. від 05.08.2021 року відкрито провадження у справі. Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24.11.2021 року справу передано на розгляд судді Голосіївського районного суду міста Києва Колдіної О.О. Ухвалою судді Голосіївського районного суду міста Києва Колдіної О.О. від 24.11.2021 року справу прийнято до свого провадження, розгляд якої призначено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. На момент розгляду справи відповідач не скористався своїм правом на подання письмового відзиву. Відповідно до положень ч.8 ст.279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження, без виклику сторін, на підставі наданих доказів. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 17.08.2020 року у місті Києві по вул. Промисловій, 4/2, сталась ДТП за участі транспортного засобу «Джип», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , та транспортного засобу «Мазда», д.н.з. [NUMBER] . Внаслідок вказаної ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Відповідно до постанови Голосіївського районного суду міста Києва від 27.10.2020 року, по справі №752/18090/20, [PERSON] визнано винним у вчинені правопорушень, передбачених ч.1 ст.130, ст.124 КУпАП. В силу положень ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративні правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Згідно рішення Європейського суду з прав людини від 25 липня 2002 року у справі за заявою № 48553 / 99 «Совтрансавто - Холдинг» проти України», а також згідно рішення Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 1999 року у справі за заявою № 28342/95 «Брумареску проти Румунії» встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь - якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів. Таким чином, винність дій [PERSON] у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, є доведеною. Відповідно до матеріалів справи, 17.09.2019 року сторони уклали договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (поліс АО 5643670), яким було застраховано цивільну відповідальність володільця забезпеченого транспортного засобу «Джип», д.н.з. [NUMBER] . Власник пошкодженого, з вини відповідача, транспортного засобу «Мазда», д.н.з. [NUMBER] , звернувся до позивача з повідомленням про ДТП та заявою про виплату страхового відшкодування. Відповідно до страхового акту №ОЦВ-СП-20-32-34660/1 від 24.09.2020 року, дослідження №СВ1577ВХ-2 від 11.02.2021 року, протоколу (акту) огляду транспортного засобу від 11.09.2020 року та розрахунку страхового відшкодування від 22.09.2020 року Страховою компаніє визначена сума страхового відшкодування, що підлягала виплаті водію пошкодженого транспортного засобу в розмірі 3183,67 гривень. Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з ч.2 ст.1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Статтею 1191 ЦК України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування. Відповідно до ст.1192 ЦК України, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Разом з тим, Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлений обов`язок власників транспортних засобів застрахувати цивільно-правову відповідальність водіїв, які керують застрахованим транспортним засобом. Згідно ст.3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (ст. 5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні у межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком замість завдавача шкоди. За умов, передбачених у ст. 38 вказаного Закону та ст. 1191 ЦК України, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Відповідно до положень п.в ст.38.1.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» Страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди чи відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду щодо стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, або вжив алкоголь, наркотики чи лікарські препарати, виготовлені на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником). Частиною 1 ст. 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Позивач, звертаючись до суду, посилається на те, що ним було виплачено страхове відшкодування [PERSON] в розмірі 3183,67 гривень. Відповідно до ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Разом з тим, позивачем суду не надано жодних належних та достатніх доказів на підтвердження здійснення страхової виплати. До позовної заяви долучене платіжне доручення № 46044 від 01.10.2020 р. про здійснення виплати НАСК «ОРАНТА» в розмірі 1041738,36 гривень з призначенням платежу: перерахування коштів згідно реєстру від 01.10.2020 р. № 183, за Договором від 27.12.2018 № 11/5-2/63 для виплати через СТП. Зазначений доказ не містить відомості про здійснення виплати на рахунок [PERSON] . Будь-яких інших доказів, як-то реєстру виплат, суду надано не було, що позбавляє можливості встановити обставини, на які посилається позивач, а саме щодо здійснення виплати страхового відшкодування. Оцінивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню в зв`язку з відсутністю доказів, які підтверджують здійснення виплати. Відповідно до ст. 141 ЦПК України в зв`язку з відмовою у задоволенні позову, судові витрати не підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: dismissed