Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до відповідачки [PERSON] про усунення перешкод у спілкуванні з дітьми [PERSON] та [PERSON] та прийняття участі в їх вихованні. В обґрунтування позову зазначив наступне. З листопада 2012 року по грудень 2013 року позивач проживав однією сім`єю, без реєстрації шлюбу, як чоловік та дружина з [PERSON] 17.08.2013 року від спільного проживання з відповідачкою у них народились сини- [PERSON] та [PERSON] , які є близнюками. Відповідно до свідоцтв про народження ,виданих Приморським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області, актові записи № 329 та № 330, прізвища дітей зазначені як " [PERSON] ". Згідно рішення Приморського районного суду м. Маріуполя від 08.02.2021 року позивача визнано батьком [PERSON] та [PERSON] . З грудня 2013 року фактично шлюбні стосунки між сторонами були припинені та з цього часу сторони почали проживати окремо. Діти [PERSON] та син [PERSON] зареєстровані та постійно проживають з матір`ю - [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] . На протязі тривалого часу у позивача з відповідачкою виникають суперечки стосовно відвідування та спілкування з дітьми, що в подальшому приводить до відповідних труднощив. Позивач зазначив, що він як батько дітей, усвідомлює свою особисту відповідальність за виховання і турботу про дітей, створення для них належних життєвих умов, збереження їх психічного і фізичного здоров`я, духовного та розумового розвитку, бажає відвідувати, спілкуватися з дітьми та приймати участь у їх вихованні. Вважає, що здатний забезпечити дітей всім необхідним - має роботу, та стабільний і достатній дохід, також має постійне місце проживання. До адміністративної чи кримінальної відповідальності не притягувався. Просив суд зобов`язати [PERSON] усунути перешкоди щодо його участі у вихованні та спілкуванні (відвідування) з дітьми - [PERSON] та [PERSON] , встановити порядок участі у вихованні та спілкуванні (відвідування) з дітьми з урахуванням графіку його позмінної роботи в ПрАТ «ММК ім. Ілліча», в його вихідні дні (вільний від його роботи час), як за його зареєстрованим місцем проживання, так і за місцем проживання дітей з матір`ю, з правом прогулянок по місту, відвідуванням дитячих розважальних закладів, турбуючись про стан здоров`я дітей та не порушуючи при цьому режиму дня дітей, не відволікаючи їх від занять у школі, а також встановити порядок його спілкування з дітьми у день їхнього народження, під час будь-яких свят, можливість відпочинку та оздоровлення дітей під час шкільних канікул за межами міста. Ухвалою суду від 17.08.2021 року по справі відкрито провадження, розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження призначивши підготовче судове засідання. 01.10.2021 року представник відповідачки - адвокат Данеляен А.А. надав відзив на позовну заяву. 09.12.2021 року орган опіки та піклування виконавчого комітету Маріупольської міської ради надав висновок. Позивач в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутністю, рішення просив ухвалити з урахуванням висновку органу опіки та піклування. Представник відповідачки - адвокат Данелян А.А. в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності та відсутності [PERSON] , рішення просив ухвалити з урахуванням висновку органу опіки та піклування. Представник третьої особи - органу опіки та піклування виконавчого комітету Маріупольської міської ради Кибенко Т.Є. в судове засідання не з`явилась, надала до суду висновок, розгляд справи просила провести за її відсутності. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що позивач [PERSON] та відповідачка [PERSON] є батьками малолітніх дітей: [PERSON] та [PERSON] , [INFO] відповідно до рішення Приморського районного суду м. Маріуполя від 08.02.2021 року. (а.с.8-13). На теперішній час існують перешкоди в спілкуванні позивача з малолітніми дітьми: [PERSON] та [PERSON] , [INFO] , що також не спростовується сторонами. Відповідно до довідки наданої ПрАТ «ММК ім. Ільіча» від 08.06.2021 року - [PERSON] працює на ПрАТ «ММК ім. Ільіча» з 07.08.2001 року машиністом крана металургійного виробництва. (а.с.14). Згідно виробничої характеристики - [PERSON] зарекомендував себе як працелюбний, добросовісний працівник, порядна людина, відповідальний, дисциплінарних стягнень не має. (а.с.15). Відповідно до ч. 8, 9, 10 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Відповідно до ст. 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Відповідно до ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Відповідно до ст. 15 Закону України від 26.04.2001 року № 2402-III "Про охорону дитинства" дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. За змістом ст. 159 СК України суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування, з урахуванням віку, стану здоров`я дитини, поведінки батьків, а також інших обставин, що мають істотне значення. Одним із найважливіших прав дитини є право на сімейне виховання. Це право дитини включає, крім виховання батьками, право на спілкування з іншими членами сім`ї: дідом, бабою, іншими родичами. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. У статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Раду Української РСР від 27 лютого 1991 року № 789-XII, закріплено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Відповідно до ст. 6, 27 названої Конвенції держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини; визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Згідно зі ст. 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ст. 1 Закону України від 26.04.2001 року № 2402-III "Про охорону дитинства" забезпечення найкращих інтересів дитини - дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити. 11 липня 2017 року Європейським Судом з прав людини було винесено рішення у справі "М. С. проти України", у якому йдеться визначення "інтересів дитини", їх місця у взаємовідносинах між батьками. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є не благодійним. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі у міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосується дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. У справі "Хант проти України" (рішення від 07.12.2006 року) вказано, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини. Аналіз вищезазначених норм права дає підстави для висновку, що рівність прав батьків витікає з прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, і у першу чергу повинні бути визначені інтереси дитини у ситуації спору, а вже тільки потім права батьків. Національне законодавство України, зокрема, ст. 155 СК України також передбачає, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Згідно з ч. 5, 6 ст.19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Висновок органу опіки і піклування має базуватися на достовірній інформації про усі фактичні обставини, які можуть мати істотне значення та ретельному їх з`ясуванні. Такий висновок є рекомендаційним, тому суд може постановити інше рішення, ніж пропонує орган опіки та піклування. Відповідно до висновку виконавчого комітету Маріупольської міської ради від 09.12.2021 року - орган вважає можливим встановити порядок спілкування [PERSON] з малолітніми дітьми [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , в суботу або неділю з 10-00 до 18-00 годин у літній період; вівторок або четверг з 10-00 до 18-00 годин у літній період; суботу або неділяю з 10-00 до 16-00 годин у зимовий період; вівторок або четверг з 10-00 до 16-00 годин у зимовий період з обов`язковим дотриманням заходів безпеки відносно дітей, режиму роботи навчального закладу; у святкові дні, на наступний день після дня народження дітей за попередньою домовленістю між батьками, у вільний та зручний для дітей час, з урахуванням стану їх здоров`я. Позивач та відповідачка погодились з висновком органу опіки, вважають його таким, що відповідає інтересам дітей та забезпечить належну участь в їх вихованні. Тому суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про задоволення позову та при прийнятті рішення спирається на висновок органу опіки та піклування, оскільки вважає його таким, що не порушує права дітей та батька на спілкування, виховання, участі дітей в позашкільних заходах, запропонований органом опіки порядок спілкування позивача з дітьми є об`єктивним та достатнім для забезпечення дитини батьківською увагою.

Outcome: approved