Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-20 00:00:00

І. Стислий виклад позицій учасників справи. 13.08.2021 житлово-будівельний кооператив «Ромашка-2» (далі також - ЖБК «Ромашка-2», позивач) звернувся до суду з позовом про визнання недійсними договору купівлі-продажу від 05.06.2007, на підставі якого [PERSON] (далі також [PERSON] , відповідач 1) набула право власності на квартиру [ADDRESS] ; визнання недійсними правочину від 24.05.2018, укладеного між [PERSON] та [PERSON] (далі також - [PERSON] , відповідач 2); визнання недійсними правочину від 12.07.2018, укладеного між [PERSON] та [PERSON] (далі також - [PERSON] , відповідач 3) та застосування наслідків недійсності правочинів у виді реституції або зобов`язання [PERSON] відшкодувати вартість майна в грошах. Позов обґрунтований такими обставинами. Квартира [ADDRESS] перебувала на балансі позивача. 12.09.2018 невідомі особи проникли в цю квартиру та почали змінювати вхідний замок, про що голову кооперативу повідомила консьєрж. По приїзду співробітників поліції особа на ім`я [PERSON] показала договір купівлі-продажу, зі змісту якого стало відомо, що його мати, [PERSON] є власницею квартири. В ході здійснення досудового розслідування кримінального провадження було встановлено, що вперше цю квартиру набула у власність [PERSON] за договором від 05.06.2007, яку в подальшому 24.05.2018 продала [PERSON] , який, в свою чергу, 12.07.2018 продав її [PERSON] . Оскільки рішень про надання житла члену кооперативу, який потребує поліпшення житлових умов та перебуває на квартирному або кооперативному обліку, не приймалось, загальні збори з цього питання не проводились позивач вважає, що майно вибуло з його власності незаконно, а тому просив визнати усі правочини щодо відчуження квартири недійсними із застосуванням наслідків недійсності правочинів у виді реституції, а в разі, якщо на думку суду це є неможливим, - зобов`язати [PERSON] відшкодувати на користь кооперативу вартість майна в грошах. Відзив відповідача [PERSON] мотивований тим, що вона набула нерухоме майно у передбачений законом спосіб шляхом укладення з [PERSON] 12.07.2018 договору купівлі-продажу та відсутністю будь-яких доказів, що спірна квартира взагалі перебувала на балансі позивача та була за ним зареєстрована. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не прибули. Про день та час розгляду справи повідомлялись у встановленому законом порядку, проте судові документи повернулися без вручення з відміткою «адресат відсутній», відзиви на позов від відповідачів не надходили. Треті особи, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Шевченко О. Г. та приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бугаренко Т. В. в судове засідання не прибули, будучи належно повідомленими про день та час розгляду справи, що підтверджується наявними в матеріалах справи розписками. Пояснень на позовну заяву не надсилали. Треті особи, державний реєстратор Комунального підприємства «Добробут» Литвінської сільської ради Грусевич С. Г. та [PERSON] в судове засідання не прибули. Про день та час розгляду справи повідомлялися у встановленому законом порядку, проте судові документи повернулися без вручення за закінченням строку зберігання. Пояснень на позовну заяву не надсилали. Згідно з частиною 1 статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. ІІ. Рух справи, заяви (клопотання) учасників справи та процесуальні дії суду. Ухвалою від 20.08.2021 суд залишив позовну заяву без руху (т. 1, а. с. 123-125). 23.09.2021 від позивача надійшло клопотання про усунення недоліків позовної заяви (т. 1, а. с. 128-152). Ухвалою від 24.09.2021 суд відкрив провадження у справі та призначив справу до судового в порядку загального позовного провадження в підготовче засідання на 07.12.2021 (т. 1, а. с. 153-155). 07.12.2021 від представника відповідача [PERSON] , адвоката Валевича О. С., надійшла заява про розгляд справи у судовому засіданні, що призначене на 07.12.2021, без його участі (т. 1, а. с. 171). 07.12.2021 від представника позивача ЖБК «Ромашка-2», Пиндика В. В., надійшло клопотання про залучення [PERSON] як представника позивача (т. 1, а. с. 174-182). У судому засіданні від 07.12.2021 суд встановив строк для подання відзиву, відповіді на відзив та заперечень, закрив підготовче засідання та призначив справу до розгляду по суті на 21.01.2022 (т. 1, а. с. 183, 184) 09.12.2021 від представника відповідача [PERSON] , адвоката Валевича О. С., надійшов відзив на позовну заяву (т. 1, а. с. 186-197, 217-238). 14.12.2021 від представника позивача ЖБК «Ромашка-2», Пиндика В. В., надійшло клопотання про залучення [PERSON] як представника позивача (т. 1, . с. 205-216). 20.01.2022 від представника позивача ЖБК «Ромашка-2», Пиндика В. В., надійшло клопотання про відкладення розгляду справи (т. 1 а. с. 248, 249). У судовому засіданні від 21.01.2022 суд відмовив представнику позивача ЖБК «Ромашка-2» Пиндику В. В у задоволенні клопотання про залучення [PERSON] як представника позивача, заслухав вступні промови представників сторін, дослідив матеріали справи, заслухав додаткові пояснення, надав представникам сторін слово в дебатах та видалився до нарадчої кімнати, по виходу з якої оголосив вступну та резолютивну частину рішення (т. 2 а. с. 1). ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом. Заслухавши представників сторін, дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив такі обставини. Відповідачу [PERSON] на праві особистої приватної власності належала квартира, що за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право власності, виданим Головним управлінням житлового забезпечення Виконавчий орган Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація) 15.02.2008, на підставі наказу Головного управління житлового забезпечення від 04.02.2008 за № 267-С/КВ. Свідоцтво про право власності на квартиру [ADDRESS] видано взамін договору купівлі-продажу від 05.06.2007 на квартиру [ADDRESS] , посвідченого приватним нотаріусом Федоришином О. П. 05.06.2007 та зареєстрованого в реєстрі за № 7-2285 (а. с. 74, 75). Рішення про державну реєстрацію права власності за [PERSON] було прийняте 07.05.2018 Гусевичем С. Г. , державним реєстратором філії Комунального підприємства «Добробут» Литвінської сільської ради у місті Києві, номер запису про право власності: 26037308, реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна: 1547203480000 (а. с. 81, 83, 86-87). За договором купівлі-продажу від 24.05.2018 [PERSON] відчужила на користь [PERSON] належну їй на праві власності квартиру, що за адресою: [ADDRESS] . Договір посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченком О. Г. та зареєстрований в реєстрі за 837 (а. с. 67-69). Цього ж дня, 24.05.2018, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченком О. Г здійснена державна реєстрації права власності на цю квартиру за [PERSON] , номер запису про право власності 26316934 (а. с. 79, 82, 84). У подальшому, [PERSON] за договором купівлі-продажу від 12.07.2018, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бугаренко Т. В. та зареєстрованим в реєстрі за 816, відчужив спірну квартиру на користь [PERSON] (а. с. 70-73). Рішення про державну реєстрацію права власності на квартиру за [PERSON] прийняте 12.07.2018 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бугаренко Т. В., номер запису про право власності: 27019168 (а. с. 40). За заявою Голови правління ЖБК «Ромашка-2» Радченко А. В. щодо незаконного відчуження квартири, що за адресою: [ADDRESS] Дарницьким управлінням поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12018100020008189 від 18.09.2018 за ознаками злочину, передбаченого ст. 356 КК України (а. с. 56-58, 90). В ході здійснення досудового розслідування було встановлено, що Головним управлінням житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація) свідоцтво про право власності на квартиру [ADDRESS] не видавалось (а. с.93, 96). Також, слідчим відділом Дарницького управлінням поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві здійснювалось досудове розслідування кримінального провадження № 42020101020000085 від 07.05.2020 за ч. 2 ст. 190 КК України (а. с. 109-111). Постановою прокурора Київської місцевої прокуратури № 2 К. Піяк від 07.05.2020 матеріали досудових проваджень № 12018100020008189 від 18.09.2018 за ознаками злочину, передбаченого ст. 356 КК України, та № 42020101020000085 від 07.05.2020 за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, об`єднані в одне провадження за № 12018100020008189 (а. с. 99, 108). 18.09.2020 слідчим слідчого відділу Дарницького управлінням поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві Ніколаєнко Б. В. винесено постанову про закриття кримінального провадження № 12018100020008189 від 18.09.2018 на підставі п. 10 ч. 1 ст. 284 КК України у зв`язку із відсутністю повідомлення про підозру жодній особі та закінченням строку кримінального провадження (а. с. 113). ІV. Зміст спірних правовідносин, норми права та мотиви їх застосування. Відповідно до частини 1 статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Згідно зі статтею 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Відповідно до частини четвертої статті 334 ЦК України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до статті 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державній реєстрації прав підлягає, зокрема, право власності. У статтях 15, 16 ЦК України закріплене право кожного на захист свого цивільного (особистого немайнового або майнового) права та інтересу у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Порушенням розуміється такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке. Порушення права пов`язане з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково. За змістом статей 203, 215, 217 ЦК України оспорювати правочин у суді може одна із сторін правочину або інша заінтересована особа. За відсутності визначення поняття «заінтересована особа» такою особою є кожен, хто має конкретний майновий інтерес в оспорюваному договорі. Вимоги заінтересованої особи, яка в судовому порядку домагається визнання правочину недійсним, спрямовані на приведення сторін недійсного правочину до того стану, який вони мали до вчинення правочину. Власний інтерес заінтересованої особи полягає в тому, щоб предмет правочину перебував у власності конкретної особи чи сторона (сторони) правочину перебувала у певному правовому становищі, оскільки від цього залежить подальша законна реалізація заінтересованою особою її прав. У цій справі позов про визнання недійсними правочинів щодо відчуження нерухомого майна подала особа, яка не була стороною цих договорів, - заінтересована особа. За приписами частини 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Стаття 5 ЦПК України визначає, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. З огляду на зазначене та з урахуванням положень статей 4, 5 ЦПК України можна дійти висновку, що кожна особа має право на захист, у тому числі судовий, свого цивільного права, а також цивільного інтересу, що загалом може розумітися як передумова для виникнення або обов`язковий елемент конкретного суб`єктивного права, як можливість задовольнити свої вимоги за допомогою суб`єктивного права та виражатися в тому, що особа має обґрунтовану юридичну заінтересованість щодо наявності/відсутності цивільних прав або майна в інших осіб. Як розтлумачив Конституційний Суд України у своєму рішенні від 01.12.2004 за № 18-рп/2004, поняття «охоронюваний законом інтерес» треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам. Отже, охоронюваний законом інтерес полягає у прагненні особи набути певних матеріальних або нематеріальних благ з метою задоволення певних потреб, якщо такі прагнення є абстрактними, тобто не випливають із певного суб`єктивного права у конкретних правовідносинах. Тому порушенням охоронюваного законом інтересу, яке дає підстави для звернення особи за судовим захистом, є створення об`єктивних перешкод на шляху до здобуття відповідного матеріального та/або нематеріального блага. Водночас за відсутності об`єктивного порушення прав чи законних інтересів особи її вимоги не підлягають задоволенню. Позивач, реалізуючи право на судовий захист і звертаючись до суду з позовом про визнання недійсним правочинів, стороною яких він не є, зобов`язаний довести (підтвердити) в установленому законом порядку, яким чином оспорювані ним договори порушують (зачіпають) його права та законні інтереси, а суд має перевірити доводи та докази, якими позивач обґрунтовує свої вимоги і вирішити питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту позивача. Відсутність порушеного або оспорюваного права позивача є підставою для ухвалення рішення про відмову в задоволенні позову незалежно від інших встановлених судом обставин. Самі по собі дії осіб щодо вчинення правочинів, навіть якщо вони здаються іншим особам неправомірними, не можуть бути оспоренні в суді, допоки ці особи не доведуть, що такі дії порушують їх права. Відповідно до положень частини 1 статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з принципом диспозитивності цивільного судочинства суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (статті 13 ЦПК України). За загальним правилом, встановленим статтями 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, установлених цим Кодексом. Відповідно до положень статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. За змістом норм статей 77, 78, 79, 80, 89 ЦПК України докази повинні відповідати критеріям належності, допустимості і об`єктивності, а в своїй сукупності - також достатності, для підтвердження наявності або відсутності обставин справи, які відносяться до предмета доказування. Згідно з частиною 6 статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (стаття 77 ЦПК України). Зважаючи на предмет та підстави даного позову саме на позивача покладається тягар доказування обставин порушення його прав та законних інтересів. Відповідно до статті 2 Закону України «Про кооперацію» обслуговуючий кооператив - кооператив, який утворюється шляхом об`єднання фізичних та/або юридичних осіб для надання послуг переважно членам кооперативу, а також іншим особам з метою провадження їх господарської діяльності. Статтею 19 визначено майно кооперативу та джерела його формування. Так, для досягнення мети своєї діяльності кооператив набуває та використовує майно, фінансові та інші ресурси. Джерелами формування майна кооперативу є: вступні, членські та цільові внески його членів, паї та додаткові паї; майно, добровільно передане кооперативу його членами; кошти, що надходять від провадження господарської діяльності; кошти, що надходять від створених кооперативом підприємств, установ, організацій; грошові та майнові пожертвування, благодійні внески, гранти, безоплатна технічна допомога юридичних і фізичних осіб, у тому числі іноземних; інші надходження, не заборонені законодавством. Кооператив є власником будівель, споруд, грошових та майнових внесків його членів, виготовленої продукції, доходів, одержаних від її реалізації та провадження іншої передбаченої статутом діяльності, а також іншого майна, придбаного на підставах, не заборонених законом. Володіння, користування та розпорядження майном кооперативу здійснюють органи управління кооперативу відповідно до їх компетенції, визначеної статутом кооперативу. Не зважаючи на те, що в ході здійснення досудового розслідування кримінального провадження було встановлено, що Головним управлінням житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація) свідоцтво про право власності на квартиру [ADDRESS] не видавалось, позивач не довів суду належними та допустимими доказами, що спірна квартира була його власністю і що укладеними договорами порушені його права. Жодних правовстановлюючих документів, як б підтверджували виникнення та/або перехід до позивача права власності на спірну квартиру, а також проведення за ним державної реєстрації права власності суду надані не були, так само як і були не отримані в ході розгляду справи. У судовому засіданні представник позивача пояснив, що право власності на спірну квартиру за кооперативом зареєстровано не було. Відтак, суд відмовляє позивачеві у задоволенні позовних вимог за відсутності доказів порушеного або оспорюваного права. V. Розподіл судових витрат між сторонами. За правилом, встановленим статтею 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову - на відповідача. З огляду на результат розгляду справи сплачений при подачі судовий збір залишається за позивачем. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed