Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-24 00:00:00

У листопаді 2021 року на адресу Шевченківського районного суду м. Києва надійшла позовна заява [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Нові будівельні матеріали» про стягнення нарахованої але невиплаченої заробітної плати, компенсації за невикористані дні щорічної відпустки, згідно з якою позивач просить суд: стягнути з ТОВ «НОВІ БУДІВЕЛЬНІ МАТЕРІАЛИ» на користь [PERSON] нараховану але невиплачену заробітну плату та компенсацію за невикористану щорічну відпустку в сумі 46 869,31 грн., середній заробіток, за весь час затримки розрахунку, в сумі 63 358,98 грн. та судовий збір. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивач наказом від 01.11.2010 р. № 66-к року була прийнята на посаду головного спеціаліста - конструктора Товариства з обмеженою відповідальністю «НОВІ БУДІВЕЛЬНІ МАТЕРІАЛИ». Відповідно до наказу від 18.09.2020 р. № 33-к була звільнена з займаної посади за угодою сторін на підставі п.1 ст. 36 Кодексу законів про працю України (надалі - «КзпП»), про що є запис в трудовій книжці. Позивач зазначає, що на день звільнення Позивачу була нарахована, але не виплачена заборгованість із заробітної плати за липень 2020 року в сумі 4 900,00 грн. (з урахуванням податків та зборів), за серпень 2020 року в сумі 4 900,00 грн. (з урахуванням податків та зборів), за вересень 2020 року в сумі 3118,18 грн. (з урахуванням податків та зборів) та не виплачена грошова компенсація за 81 день невикористаної щорічної відпустки в сумі 33 951,13 грн. (з урахуванням податків і зборів). Таким чином, у день звільнення Відповідач повинен був сплатити кошти у сумі - 46 869,31 грн. (з урахуванням податків та зборів). При цьому позивачем вказано, що 26 квітня 2021 року Позивач направила рекомендованим листом на поштову адресу Відповідача звернення про сплату суми заборгованості нарахованої, але не виплаченої заробітної плати та компенсації за невикористану щорічну відпустку. 11.08.2021р. таке звернення було направлено рекомендованим листом на поштову адресу директору Відповідача з проханням про сплату суми заборгованості нарахованої, але не виплаченої заробітної плати та компенсації за невикористану щорічну відпустку. 23.09.2021р. Позивач повторно направила лист на поштову адресу Відповідача з проханням про сплату суми заборгованості нарахованої, але не виплаченої заробітної плати та компенсації за невикористану щорічну відпустку, а також надання Довідки про розмір заборгованості по нарахованій та несплаченій заробітній платі та компенсації за невикористану щорічну відпустку. Станом на день звернення до суду позивач вказує, що відповідей на листи та довідок від Відповідача не надходило. Так, позивач зазначає, що виходячи з індивідуальних відомостей про застраховану особу з Пенсійного фонду України, які надані по формі ОК-7, середня заробітна плата за 2 місяці 2020р. перед звільненням, складає 9 800,00грн. (з урахуванням податків та зборів) та за один робочий день 227 грн. 91 коп..( 9 800 грн. 00 коп. /фактична заробітна плата за останні два місяці роботи / : 43 дні /кількість фактично відпрацьованих робочих днів за два останні місяці роботи/ = 227 грн. 91 коп. Таким чином, на день пред`явлення позову до суду 02 листопада 2021року, фактичний час затримки з 18 вересня 2020 року складає 278 робочих днів, отже, нарахований середній заробіток за час затримки складає 63 358,98 грн. У зв`язку із викладеним та посилаючись на ст.ст. 116-117 КЗпП України, просить позов задовольнити у повному обсязі. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 08.11.2021 р. відкрито провадження у справі, розгляд якої вирішено проводити у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 20.01.2022 року через канцелярію суду надійшов відзив на позовну заяву представника відповідача, у якому відповідачем частково визнано позовну заяву, в частині стягнення заборгованості в розмірі невиплаченої суми 46869,31 грн. Крім того, відповідачем зазначено, що в період, за який Позивач здійснює нарахування санкцій за несвоєчасний розрахунок: - власником 100% частки в статутному капіталі ТОВ «НОВІ БУДІВЕЛЬНІ МАТЕРІАЛИ» був [PERSON] ; - 23 березня 2021 року [PERSON] передав 100% частки у статутному капіталі ТОВ «БУДЕВОЛЮЦІЯ» на користь Громадської спілки «Дирекція з добудови» на умовах купівлі - продажу. Вказана передача прав учасника в статутному капіталі ТОВ «НОВІ БУДІВЕЛЬНІ МАТЕРІАЛИ» не є звичайною ринковою операцією, а є результатом вирішення соціально-напруженої та критичної ситуації з незаконною діяльністю ліквідованого ПАТ Комерційного банку «АРКАДА» керівником якого. був попередній власник ТОВ «НОВІ БУДІВЕЛЬНІ МАТЕРІАЛИ» [PERSON] , у якого Громадська спілка «Дирекція з добудови» (це об`єднання інвесторів недобудованих жилих будинків) вимушено придбали, через необхідність самостійної добудови проінвестованих квартир. Директор ТОВ «НОВІ БУДІВЕЛЬНІ МАТЕРІАЛИ» призначений рішенням нового учасника товариства № 13-07/21 від 13.07.2021 та відповідно без належного приймання - передавання справ, в тому числі й нарахованих та невиплачених сум заробітної плати. Крім того, станом на сьогодні залишається невідомою інформацію та є припущення, що бездіяльність попереднього керівника підприємства в частині захисту прав та інтересів підприємства шляхом виплати належних звільненим працівникам коштів не була умисною та на шкоду самому підприємству. Відповідно до відомостей з ЄДР ТОВ «НОВІ БУДІВЕЛЬНІ МАТЕРІАЛИ» в новому статусі перереєстровано лише 15.07.2021. Відповідачем також зазначено, що ТОВ «НОВІ БУДІВЕЛЬНІ МАТЕРІАЛИ» не заперечує проти виплати належних сум заробітної плати, проте заперечує проти стягнення додаткової компенсації за несвоєчасний розрахунок, так як лише з 15.07.2021 теоретично мало можливість здійснити вказані дії. Позивач у судовому засіданні позовну заяву підтримала у повному обсязі та просила його задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про дату та час розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку, причин неявки не повідомили. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав. Перевіряючи обставини справи, судом встановлено, що позивач [PERSON] наказом від 01.11.2010 р. № 66-к року була прийнята на посаду головного спеціаліста - конструктора Товариства з обмеженою відповідальністю «НОВІ БУДІВЕЛЬНІ МАТЕРІАЛИ». Відповідно до наказу від 18.09.2020 р. № 33-к була звільнена з займаної посади за угодою сторін на підставі п.1 ст. 36 Кодексу законів про працю України (надалі - «КзпП»), про що є запис в трудовій книжці. Як вбачається з позовної заяви, що на день звільнення Позивачу була нарахована, але не виплачена, заборгованість із заробітної плати за липень 2020 року в сумі 4 900,00 грн. (з урахуванням податків та зборів), за серпень 2020 року в сумі 4 900,00 грн. (з урахуванням податків та зборів), за вересень 2020 року в сумі 3118,18 грн. (з урахуванням податків та зборів) та не виплачена грошова компенсація за 81 день невикористаної щорічної відпустки в сумі 33 951,13 грн. (з урахуванням податків і зборів). Таким чином, у день звільнення Відповідач повинен був сплатити кошти у сумі - 46 869,31 грн. (з урахуванням податків та зборів). Відповідно до ч.4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Так, відповідачем визнаються обставини, щодо виплати позивачу заборгованості із нарахованої та невиплаченої заробітної плати та компенсації за невикористану щорічну відпустку у розмірі 46 869,31 грн. Таким чином, оскільки таке визнання позову в частині позовних вимог не зуперечить закону та не порушує права, свободи та інтнреси інших осіб, суд приймає таке визнання та вважає за необхідне в цій частині позовні вимоги задовольнити та стягнути із Товариства з обмеженою відповідальністю «Нові будівельні матеріали» на користь [PERSON] нараховану, але не виплачену заробітну плати та суму компенсації за невикористану відпустку в сумі 46869,31 грн. Статтею 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, провести з ним розрахунок у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника. Згідно з ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Відповідно до ч.1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 25 Постанови від 24.12.1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», непроведення розрахунку з працівником у день звільнення або, якщо в цей день він не був на роботі, наступного дня після його звернення з вимогою про розрахунок є підставою для застосування відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України. Пленум Верховного Суду України в п. 20 своєї постанови № 13 від 24.12.1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» роз`яснив - установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він в цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь час затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому його вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Таким чином будь-який факт невиплати у строк заробітної плати чи іншої суми розглядається як трудове порушення роботодавця по відношенню до працівника, якщо тільки такий факт порушення не спростований відповідно до положень закону. Суд вважає необґрунтованими вимоги позивача щодо непроведення розрахунку при звільненні за період з 18.09.2020 року по 02.11.2021 року, з огляду на наступне. Як вбачається із відзиву, в період, за який Позивач здійснює нарахування санкцій за несвоєчасний розрахунок: - власником 100% частки в статутному капіталі ТОВ «НОВІ БУДІВЕЛЬНІ МАТЕРІАЛИ» був [PERSON] ; - 23 березня 2021 року [PERSON] передав 100% частки у статутному капіталі ТОВ «Нові будівельні матреали» на користь Громадської спілки «Дирекція з добудови» на умовах купівлі - продажу, що підтверджується актом приймання-передачі частки (частини частки) в статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «Нові будівельні матеріали». Директор ТОВ «НОВІ БУДІВЕЛЬНІ МАТЕРІАЛИ» призначений рішенням нового учасника товариства № 13-07/21 від 13.07.2021, (що підтверджується копією вказаного наказу), а відповідно до відомостей з ЄДР ТОВ «НОВІ БУДІВЕЛЬНІ МАТЕРІАЛИ» в новому статусі перереєстровано лише 15.07.2021, що підтверджується копією виписки із Єдиного державного реєстру юридичних осіб фізичних осіб підприємців та громадських формувань. Підсумовуючи викладене, відповідач тільки з 15.07.2021 несе відповідальність відповідно до ст.117 КЗпП України за несвоєчасний розрахунок з позивачем при її звільненні. Враховуючи практику Верховного Суду (№ 761/9584/15- ц (провадження № 14-623цс 18), суд враховує вказані вище обставини відсутності вини підприємства у затримці розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, так затримка не пов`язана з прямим умислом невиплати належних сум. У зв`язку із викладеним суд вважає обґрунтованим період стягнення з відповідача середній заробітоку в порядку ст. 117 КЗпП України, саме з 15.07.2021 року по 02.11.2021 року, строк затримки складає 76 днів. При обрахунку середнього заробітку за затримки розрахунку при звільненні суд виходить зі п.8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.95 р. Розрахунок суми середнього заробітку за весь час затримки рахується з 15.07.2021 р. по день звернення до суду із вказаним позовом 02.11.2021 р. Сума середнього заробітку за весь час затримки виплати рахується за формулою: середній заробіток за два останніх повних місяці роботи позивача помножене на кількість днів затримки. Як вбачається з індивідуальних відомостей про застраховану особу з Пенсійного фонду України, які надані по формі ОК-7, середня заробітна плата за 2 місяці 2020р. перед звільненням позивача, складає 9 800,00 грн. (з урахуванням податків та зборів) та за один робочий день 227 грн. 91 коп..( 9 800 грн. 00 коп. (фактична заробітна плата за останні два місяці роботи ): 43 дні (кількість фактично відпрацьованих робочих днів за два останні місяці роботи)= 227 грн. 91 коп. Враховуючи вищевикладене, оскільки відповідач не здійснив розрахунок з позивачем у відповідності до статті 116 КЗпП України, за період з 15.07.2021 р. по 02.11.2021 р., тобто 76 днів затримки, отже з відповідача на користь позивача підлягає стягненню компенсація в розмірі 17 321,16 грн. (227,91 грн. x 76 днів), згідно розрахунку який зроблений судом. Підсумовуючи викладене, виходячи з встановлених обставин справи та вимог чинного законодавства, якими регламентовано спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що з вищевикладених підстав позов підлягає частковому задоволенню. Також в порядку, визначеному ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у сумі 908,00 грн.

Outcome: partial