Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-06 00:00:00

10 січня 2022 року до суду звернулась [PERSON] із зазначеною заявою. В обґрунтування заявлених вимог посилається на те, що [INFO] помер її вітчим [PERSON] , з яким вона проживала з 2014 року до дня його смерті. Сімейні стосунки з [PERSON] виникли у 1976 році, коли її мати [PERSON] вийшла за нього заміж. Після того, як [INFO] мати померла, вітчим деякий час мешкав один. Але у 2014 році його здоров`я погіршилося, а тому їй довелося перейти жити до нього, де вона і жила без реєстрації до дня його смерті. Вони з [PERSON] спільно проживали, вели спільне господарство, мали спільний бюджет і побут, спільно харчувались, купували майно для спільного користування, спільно несли витрати, зокрема, на утримання та ремонт житла. Коли [PERSON] помер, вона здійснила його поховання. Після смерті [PERSON] залишилася спадщина, яка складається з 1/2 частки у праві власності на житловий будинок з відповідною часткою господарських будівель та споруд за адресою: [ADDRESS] , та 1/2 частки у праві власності на земельну ділянку, призначену для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), площею 0,12 га, розташовану за цією ж адресою. Інша половина вказаного майна успадкована нею після смерті матері на підставі рішення суду про визнання права власності в порядку спадкування за законом. Спадщину після смерті вітчима вона прийняла в уставлений законом строк, інші спадкоємці відсутні. Проте у видачі свідоцтва про право на спадщину їй відмовлено на тій підставі, що вона не належить до першої-третьої черг спадкоємців, а рішення суду про встановлення факту спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини, яке необхідне для набуття права на спадкування у четверту чергу, відсутнє. На підставі ст. ст. 293, 315 ЦПК України просить встановити факт спільного проживання однією сім`єю [PERSON] та [PERSON] в період часу з 2014 року до дня смерті [PERSON] , тобто до [INFO] . Провадження у справі відкрито 12 січня 2022 року та призначено розгляд справи в порядку окремого провадження на 07 лютого 2022 року. Заявник [PERSON] у судовому засіданні заявлені вимоги підтримала та просила задовольнити. Пояснила, що [PERSON] та її мати [PERSON] почали проживати спільно цивільним шлюбом ще коли сама заявниця була неповнолітньою. Дітей від цього шлюбу подружжя не мало, та виховували її як рідну доньку. У 1976 році зареєстрували шлюб та придбали будинок [ADDRESS] . Заявниця згодом одружилась і чоловік отримав квартиру. Весь час вона підтримувала сімейні стосунки з матір`ю та вітчимом. Вітчим народився у Свердловській області, однак, у зв`язку з постійним проживанням отримав громадянство України. У 2012 році її мати померла, а вітчим залишився проживати один. Оскільки на той момент [PERSON] було майже 80 років, та він мав проблеми зі здоров`ям, а його мати та сестра на той час вже давно померли, заявниця вирішила переїхати на постійне проживання до нього, щоб здійснювати відповідний догляд. З 2014 року вони мешкали разом, вели спільне господарство, мали спільний бюджет. За цей час в господарстві нею та її чоловіком здійснювались поточні ремонти, зокрема замінено вікна, полагоджено паркан, сарай, та домогосподарство було газифіковане. Коли [PERSON] помер, вона здійснила його поховання, отримала відповідні документи. Інших спадкоємців у вітчима немає. Представник заявника адвокат Гезердава В.В. у судовому засіданні підтримав подану заяву [PERSON] у повному обсязі, вказав, що з метою прийняття спадщини після смерті вітчима заявниці необхідне рішення суду про встановлення факту проживання зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Заявниця з 2014 року до дня смерті вітчима, вела з ним спільне господарство, мала спільний бюджет, спільно харчувалась, витрачали спільні кошти на ремонт та утримання помешкання. Від заінтересованої особи Варвинської селищної ради Прилуцького району Чернігівської області надійшло клопотання про розгляд справи без участі їх представника, у якому зазначили, що проти задоволення заяви не заперечують (а.с. 30). Виходячи зі змісту ст. 223, 294 ЦПК України, неявка належно повідомленої заінтересованої особи не перешкоджає розгляду справи. Заслухавши пояснення заявника [PERSON] , її представника [PERSON] , показання свідків [PERSON] та [PERSON] , дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява підлягає задоволенню з таких підстав. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 та ч. 2 ст. 315 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, тобто таких фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не встановлено іншого порядку їх встановлення. Статтею 1264 ЦК України передбачено, що у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Згідно з п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 01 січня 2004 року тощо. У пункті 9 Листа Вищого спеціалізовано суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» також зазначено: якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. При встановленні судами факту проживання зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до дня смерті (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати положення ст. 3 СК, відповідно до якої сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки, а також те, що сім`я створюється на підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , [INFO] , яка доводилася заявнику [PERSON] матір`ю (а.с. 5, 7, 8, 9). Після смерті матері заявник успадкувала 1/2 частку житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель та споруд за адресою: [ADDRESS] , та 1/2 частку земельної ділянки, призначеної для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), площею 0,12 га, розташованої за цією ж адресою (а.с. 15-18). [INFO] помер [PERSON] , [INFO] , який доводився заявникові [PERSON] вітчимом (а.с. 6, 7). Після смерті [PERSON] залишилося спадкове майно - 1/2 частка у праві власності на житловий будинок з відповідною часткою господарських будівель та споруд за адресою: [ADDRESS] , та 1/2 частка у праві власності на земельну ділянку, призначену для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), площею 0,12 га, розташовану за цією ж адресою. Інформаційним листом приватного нотаріуса Прилуцького районного нотаріального округу Пушкарьової-Гезердави Н.О. від 25 грудня 2021 року № 375/02-31 заявникові [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті вітчима [PERSON] у зв`язку з відсутністю рішення суду про встановлення факту проживання зі спадкодавцем однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини (а.с. 14). З довідки № 2133 від 02 листопада 2020 року, виданої виконкомом Варвинської селищної ради Прилуцького району Чернігівської області, вбачається, що на день смерті вітчима [PERSON] , який помер [INFO] , вони з [PERSON] проживали разом та вели спільне господарство за адресою: [ADDRESS] (а.с. 10). Довідкою виконкому Варвинської селищної ради Прилуцького району Чернігівської області № 2130 від 02 листопада 2020 року підтверджується, що заявник [PERSON] здійснила поховання свого вітчима [PERSON] , який помер [INFO] , за власний рахунок (а.с. 11). Свідок [PERSON] повідомила, що тривалий час мешкала в [ADDRESS] , та знала подружжя [PERSON] , які мешкали по сусідству у будинку [ADDRESS] . [PERSON] , яка доводиться [PERSON] дочкою, після смерті матері переїхала доглядати за вітчимом. Вони вели спільне господарство, спільно харчувалися, спільно доглядали за домогосподарством, тримали свійську худобу та птицю. Їхні сімейні відносини та спільне проживання тривали до смерті [PERSON] . Свідок [PERSON] пояснив, що він проживав по сусідству із заявницею, в будинку [ADDRESS] . Подружжя [PERSON] проживало разом постійно. У 2012 році померла мати заявниці, і [PERSON] залишився один. З 2014 року на постійне проживання до нього переїхала [PERSON] . Інших родичів у [PERSON] не було. В цей час заявниця вела з вітчимом спільне господарство, обробляли присадибну ділянку, розводили птицю та худобу. Заявниця допомагала вітчиму утримувати домогосподарство, зокрема поставили огорожу, сарай, газифікували будинок. Це продовжувалось до смерті [PERSON] . З матеріалів спадкової справи, заведеної до майна померлого [INFO] [PERSON] , вбачається, що заяву про прийняття спадщини після його смерті подала лише [PERSON] ; інформація щодо заповітів, складених [PERSON] , у Спадковому реєстрі відсутня (а.с. 37-46, 47, 48). Оцінивши всі докази по справі у їх сукупності та взаємозв`язку, суд приходить до висновку про підтвердження факту проживання заявника [PERSON] та [PERSON] , який помер [INFO] , однією сім`єю в період часу з 2014 року до дня смерті [PERSON] . Встановлення зазначеного факту необхідне заявникові [PERSON] для отримання спадщини після смерті [PERSON] . Спір щодо факту відсутній. За таких обставин суд вважає, що заява підлягає задоволенню. При вирішення питання про розподіл судових витрат суд звертає увагу на те, що відповідно до ч. 7 ст. 294 ЦПК України при ухваленні судом рішення у справі, що розглядається за правилами окремого провадження, судові витрати не відшкодовуються. На підставі викладеного та

Outcome: approved