Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-23 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на дітей, посилаючись на те, що 18.11.2007 року між нею і [PERSON] був укладений шлюб, який був зареєстрований 18.11.2007 року виконкомом Березівської сільської ради Чернівецького району Вінницької області, про що в Книзі реєстрації шлюбів 18.11.2007 року зроблено відповідний запис № 10. 05 червня 2015 року рішенням суду шлюб між ними розірвано. Вони мають двох дітей: [PERSON] , [INFO] , і [PERSON] , [INFO] .. Оскільки подружнє життя не склалось, то вони з відповідачем проживають окремо. Діти проживають разом з нею. Усі обов`язки щодо утримання і виховання дітей вона несе самостійно. Відповідач ухиляється від виконання покладеного на нього згідно ст. 180 СК України обов"язку щодо утримання дітей. Угоди про сплату аліментів у добровільному порядку ними не досягнуто. Стан здоров`я і матеріальне становище відповідача дозволяє йому утримувати своїх неповнолітніх дітей. Інших дітей у відповідача немає. Враховуюсчи викладене, позивач [PERSON] просила стягнути з відповідача [PERSON] на її користь аліменти на утримання дітей: [PERSON] , [INFO] , і [PERSON] , [INFO] , щомісячно в розмірі 1/3 частини від його заробітку (доходу), починаючи із дня пред`явлення позову і виповнення повноліття. Позивачка в судове засідання не з`явилась, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялась належним чином, суду надана заява про розгляд справи у відсутності позивача, позов підтримала і просила його задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду невідомі. Оскільки відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду невідомі, а позивачка не заперечувала проти проведення заочного розгляду справи, тому суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Суд, з`ясувавши дійсні обставини справи та дослідивши письмові докази, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 18 листопада 2007 року між [PERSON] і [PERSON] був зареєстрований шлюб. Сторони мають дітей: [PERSON] , [INFO] , і [PERSON] , [INFO] . Рішенням Києво-Святошинського районного суду від 21 травня 2015 року в справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу позов задоволено. Шлюб між [PERSON] і [PERSON] , зареєстрований 18 листопада 2007 року Виконавчим комітетом Березівської сільської ради Чернівецького району Вінницької області, актовий запис № 10-розірвано. Після розірвання шлюбу прізвище сторін залишено без змін. Згідно довідки про склад сім`ї Старостинського округу № 1 Дмитрівської сільської ради Бучанського району Київської області від 13.07.2021 року № 484 до складу сім`ї [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , входять: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] .. Позивачка у позовній заяві зазначала, що оскільки подружнє життя не склалось, то вони з відповідачем проживають окремо. Діти проживають разом з нею. Усі обов`язки щодо утримання і виховання дітей вона несе самостійно. Відповідач ухиляється від виконання покладеного на нього згідно ст. 180 СК України обов"язку щодо утримання дітей. Угоди про сплату аліментів у добровільному порядку ними не досягнуто. Стан здоров`я і матеріальне становище відповідача дозволяє йому утримувати своїх неповнолітніх дітей. Інших дітей у відповідача немає. Згідно зі ст. 51 Конституції України, ст. 180 Сімейного кодексу України (далі СК України), батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Конвенція ООН про права дитини від 20.11.1989 встановлює принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, яка має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, вони зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття (ст. 141, 180 СК України). Дитина у будь-якому випадку повинна бути захищена та отримувати належне утримання від батьків, що гарантовано як нормами СК України, так і ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27.02.1991 та набула чинності для України 27.09.1991, згідно з якою держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Способи виконання обов`язку утримувати своїх неповнолітніх дітей визначені в ст. 181 СК України, за змістом ч. 3 якої кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 СК України. Відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі поданих учасниками справи доказів. За змістом ст. 141 СК України, батьки мають рівні права та обов`язки щодо дитини, в тому числі і щодо її утримання. Враховуючи викладене, суд, при вирішенні позовних вимог по суті і визначенні розміру аліментів з врахуванням вищенаведених обставин, враховуючи стан здоров`я дітей, їх вік, з урахуванням матеріального стану обох батьків, мінімального гарантованого та рекомендованого розмірів аліментів на дитину відповідного віку, вважає за необхідне стягнути з відповідача аліменти на утримання дітей у заявленому позивачем розмірі щомісячно, починаючи з часу пред`явлення позовної заяви до суду, оскільки саме такий розмір з урахуванням визначеного законом прожиткового мінімуму та рівного обов`язку батьків утримувати дітей зможе забезпечити належні умови утримання та проживання дітей та не буде порушувати права відповідача. Одночасно, суд вважає за необхідне роз`яснити сторонам, що відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений рішенням суду, може бути згодом зменшено або збільшено рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось з них; а також положення ст. 185 СК України щодо обов`язку того з батьків, з кого присуджено аліменти на дитину, брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами. Відповідно до ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. На підставі п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд вважає необхідним допустити негайне виконання судового рішення в частині стягнення аліментів за один місяць. Питання судового збору суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України. З огляду на викладене та відповідно до ст. 180-183, 191 СК України,

Outcome: approved