Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-01 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до Департаменту соціальної політики Чернігівської міської ради, Державної казначейської служби України про відшкодування 70000 грн. 00 коп. моральної шкоди, завданої внаслідок протиправної бездіяльності та тривалим невиконанням судового рішення. Свої вимоги позивач мотивує тим, що тривалим невиконанням рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 06.04.2021 року (справа №620/6243/20) посадовими особами Департаменту соціальної політики Чернігівської міської ради позивачеві завдано моральної шкоди в розмірі 70 000 грн. 00 коп., яка полягає у душевних стражданнях. Відповідач - Департамент соціальної політики Чернігівської міської ради надіслав на адресу суду відзив на позов, в якому заперечує щодо позовних вимог і просить у позові відмовити, посилаючись на його необґрунтованість. Відповідач - Державна казначейська служба України надіслала на адресу суду відзив на позов, в якому також заперечує щодо позовних вимог і просить у позові відмовити, посилаючись на те, що згідно ст.176 ЦК України держава не відповідає за зобов`язаннями територіальних громад, а відтак підстав для відшкодування шкоди, заподіяної позивачеві органами місцевого самоврядування, за рахунок держави відсутні. Ухвалою Новозаводського районного суду м. Чернігова від 07.12.2021 року справу прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд доходить наступного висновку. Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 06.04.2021 року позов [PERSON] до Департаменту соціальної політики Чернігівської міської ради про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити певні дії задоволено. Визнано протиправним дії Департаменту соціальної політики Чернігівської міської ради щодо нарахування та виплати [PERSON] щорічної грошової допомоги до 5 травня за 2020 рік у розмірі меншому, ніж передбачено частиною п`ятою статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». Зобов`язано Департамент соціальної політики Чернігівської міської ради зробити перерахунок та виплату [PERSON] щорічної грошової допомоги до 5 травня за 2020 рік, з урахуванням розміру зазначеної соціальної виплати, визначеного частиною п`ятою статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», та здійснити виплату з урахуванням виплаченої суми на картковий рахунок [PERSON] . 23.12.2021 року Департаментом соціальної політики Чернігівської міської ради на виконання рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 06.04.2021 року (справа №620/6243/20) було перераховано щорічну разову грошову допомогу на особовий рахунок позивача у розмірі 6800 грн. 00 коп. Згідно ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Пунктом 9 ч.3 ст.129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду. Відповідно до ст.56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені нормами ст.1167 ЦК України, відповідно до яких моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування та посадової або службової особи вказаних органів при здійсненні ними своїх повноважень, визначені ст.ст.1173,1174 ЦК України. Згідно зі ст.1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі ст.1174 ЦК України. У пункті 32 постанови Великої Палати Верховного Суду від 3 вересня 2019 року у справі № 916/1423/17 (провадження № 12-208гс18) вказано, що застосовуючи ст.ст.1173, 1174 ЦК України, суд має встановити: по-перше, невідповідність рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування чи відповідно їх посадової або службової особи вимогам закону чи іншого нормативного акта; по-друге, факт заподіяння цим рішенням, дією чи бездіяльністю шкоди фізичній або юридичній особі. За наявності цих умов є підстави покласти цивільну відповідальність за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування. Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 06.04.2021 року (справа №620/6243/20) набрало законної сили 06.05.2021 року. Проте, лише 23.12.2021 року Департаментом соціальної політики Чернігівської міської ради рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 06.04.2021 року (справа №620/6243/20) було фактично виконано. Статтями 13, 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року № 3477-IV передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права та змінюють практику застосування національного закону відповідно до рішення цього Суду. Відповідно до чіткої й усталеної практики ЄСПЛ право на суд, захищене статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, було б ілюзорним, якби національні правові системи Договірних держав допускали, щоб остаточні та обов`язкові судові рішення залишалися без виконання на шкоду одній зі сторін (рішення від 19 березня 1997 року у справі «Горнсбі проти Греції», пункт 40). Ефективний доступ до суду включає в себе право на виконання судового рішення без зайвих затримок (рішення від 28 липня 1999 року у справі «Імобільяре Саффі» проти Італії», заява № 22774/93, пункт 66). ЄСПЛ також зазначив, що існує обґрунтована і водночас спростовна презумпція, що надмірно тривале провадження даватиме підстави для відшкодування моральної шкоди (рішення у справі «Скордіно проти Італії», заява № 36813/97, пункти 203 - 204, та рішення у справі «Вассерман проти Росії», заява № 21071/05, пункт 50). Відповідно до прецедентної практики ЄСПЛ право заявника на відшкодування моральної шкоди у випадку надмірно тривалого невиконання остаточного рішення презумується. За конкретних обставин справи невиконання судового рішення Департаментом соціальної політики Чернігівської міської ради тривало з 06.05.2021 року по 23.12.2021 року, більше 6 /шести/ місяців, яке залишається частково невиконаним і станом на час розгляду даної справи. Враховуючи фактичні обставини справи, суд вважає, що невиконання Департаментом соціальної політики Чернігівської міської ради судового рішення близько 6 місяців є тривалим періодом і в розумінні ст.1174 ЦК України є самостійною підставою для відшкодування, заподіяної шкоди, та свідчить про безумовні душевні страждання та моральні переживання фізичної особи внаслідок бездіяльності органу місцевого самоврядування. Згідно із ч.2 ст.23 ЦК України моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (ч.3 ст.23 ЦК України). Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Матеріально-правовий зміст обов`язку подавати докази полягає в тому, що у випадку його невиконання суб`єктом доказування і неможливості отримання доказів суд має право визнати факт, на який посилалася заінтересована сторона, неіснуючим, чи навпаки, як це має місце при використанні презумпції, існуючим, якщо інше не доказано другою стороною. Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України. Відповідно до п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Європейський суд з прав людини у справі «Тома проти Люксембурга» (2001 рік), використав принцип, по якому сам факт визнання порушеного права є достатнім для справедливої сатисфакції. При визначенні розміру моральної шкоди суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Зміст понять «розумність» та «справедливість» при визначенні розміру моральної шкоди розкривається і в рішеннях Європейського Суду, який при цьому виходить з принципу справедливої сатисфакції, передбаченої статтею 41 Конвенції. Зокрема, рішеннях «Тома проти Люксембургу», «Калок проти Франції» (2000) та «Недбала проти Польщі», Європейський Суд дійшов висновку, що сам факт визнання порушеного права є адекватним засобом для згладжування душевних страждань і справедливої сатисфакції. Відтак, при визначенні розміру компенсації моральної шкоди, суд виходить із загальних засад розумності, справедливості, пропорційності, та враховує розмір заборгованості, тривалість невиконання судового рішення, глибину душевних страждань, втрату звичайного способу життя у зв`язку із необхідністю вивчення нормативно-правових актів та звернення до суду, а тому вважає, що на користь позивача слід стягнути моральну шкоду у розмірі 700 грн. 00 коп. Позивачем не доведено, що на відновлення отриманих ним моральних страждань необхідно стягнути моральну шкоду у розмірі 70 000 грн. 00 коп. За правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, висловленим у постанові від 15.12.2020 року у справі № 752/17832/14-ц (провадження № 14-538цс19), визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення. Згідно ч.1 ст.77 Закону України «Про місцеве самоврядування», шкода, яка заподіяна фізичним особам в результаті бездіяльності органів місцевого самоврядування, відшкодовується за рахунок коштів місцевого бюджету. Місцеві ради (органи місцевого самоврядування) мають статус органів, які реалізують надані державою функції і повноваження у сфері управління. Територіальні громади набувають і здійснюють цивільні права та обов`язки через органи місцевого самоврядування у межах їхньої компетенції, встановленої законом (ст.172 ЦК України). Тобто, у разі завдання шкоди органом місцевого самоврядування, саме цей орган і повинен відшкодувати шкоду особі. Окрім того, відповідно до ст.176 ЦК України держава не відповідає за зобов`язаннями територіальних громад. Вказаний висновок викладений у постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 27 січня 2020 року в справі № 459/274/17 (провадження № 61-25576сво18). Беручи до уваги той факт, що Департамент соціальної політики Чернігівської міської ради не є державним органом, правових підстав для стягнення моральної шкоди з Державного бюджету України шляхом списання в безспірному порядку відповідних коштів Державною казначейською службою України з єдиного казначейського рахунку суд не вбачає. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що надані [PERSON] докази містять інформацію щодо предмету доказування, логічно пов`язані з тими обставинами, які підтверджують наявність причинного зв`язку протиправних дій Департаментом соціальної політики Чернігівської міської ради і завданої моральної шкоди, обумовленої порушенням останнім конституційного права позивача на виконання судових рішень. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно ч.6 ст.141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. На підставі п.13 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору, а відтак при ухваленні судом остаточного рішення у справі такий підлягає стягненню з Департаменту соціальної політики Чернігівської міської ради на користь держави у розмірі 908,00 грн.

Outcome: partial