Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-25 00:00:00

У вересні 2021 року [PERSON] , [PERSON] звернулися до суду з позовом до [PERSON] про визнання останньої такою, що втратила право на користування житловим будинком [ADDRESS] . На обґрунтування своїх вимог позивачі зазначили, що є власниками будинку [ADDRESS] . Відповідачка є їх онукою, яка в 2015 році попросила її тимчасово зареєструвати за адресою їх житлового будинку для можливості отримання паспорта. Після чого пообіцяла знятися з реєстраційного обліку. Однак на теперішній час відповідачка свою обіцянку не виконала, хоча фактично за адресою їх домоволодіння не живе з 2002 року, коли їх син розлучився із матір`ю відповідача. Жодних перешкод відповідачу у користуванні житловим приміщенням ніколи не чинилось, вона у добровільному порядку не має бажання мешкати в їх будинку. Враховуючи, що відповідачка за адресою реєстрації не проживає більше ніж рік вона є такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Ухвалою від 15 вересня 2021 року відкрито провадження та призначено справу до розгляду в підготовчому засіданні за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 13 січня 2022 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. В судовому засіданні позивач [PERSON] та представник позивачів [PERSON] позовні вимоги підтримали, наполягали на їх задоволенні та не заперечували проти ухвалення по справі заочного рішення. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, про час та місце слухання справи повідомлялася у встановленому законом порядку, про причини неявки суд не повідомила, відзив на позовну заяву не надала. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи в його відсутності та просив прийняти рішення згідно чинного законодавства. Зі згоди позивача та представників позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що позивачі її сусіди, а відповідачка їх онука, яку востаннє вона бачила ще в дитинстві. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що відповідачка його донька. Із донькою востаннє він бачився п`ять років назад. Ніяких відносин із донькою він не підтримує. Донька проживала у будинку позивачів до того часу, як він не розлучився із її матір`ю, тобто до початку 2000 років. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що позивачі її сусіди, а відповідачка їх онука, яку востаннє вона бачила коли та була маленькою. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що відповідачка донька її чоловіка від першого шлюбу, яку востаннє вона бачила п`ять років назад. Їй відомо, що [PERSON] зареєструвалась у будинку позивачів, щоб оформити паспорт, однак у будинку так і не жила. Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що позивачі [PERSON] , [PERSON] є власниками будинку [ADDRESS] (а.с.10-11). За вказаною адресою зареєстрована однак не проживає понад рік їх онука [PERSON] , витрати на утримання будинку не несе, порушуючи тим самим права позивачів (а.с.14). Обставини не проживання відповідача за адресою вищевказаного домоволодіння підтверджуються: актом про не проживання відповідача за місцем реєстрації від 14 липня 2021 року; показами свідків допитаних у судовому засіданні, які будучи під присягою підтвердили, що відповідачка не проживає за адресою житлового будинку позивачів вже багато років. Частинами 1 і 4 статті 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Положення цього конституційного принципу закріплені у ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. В силу ст. 383 ч. 1 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Частиною 1 статті 405 ЦК України встановлено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником. З огляду на викладене та враховуючи, що [PERSON] не проживає без поважних причин понад один рік в будинку [ADDRESS] , за таких обставин суд рахує за необхідне визнати останню такою, що втратила право на користування вказаним будинком. Також, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в розмірі 908,00 грн.

Outcome: approved