Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-30 00:00:00

Позивач [PERSON] 03.03.2020 р. звернулась до суду із зазначеним позовом до Солом`янського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), АТ "Банк "Фінанси та Кредит", третя особя: Дванадцята київська державна нотаріальна контора, в якому просить зняти арешт з 1/2 частини квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , та автомобіля марки ВАЗ, модель 21093, 2006 року випуску, шассі (кузов, рама) № [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , що належить [PERSON] . Обґрунтовуючи підстави звернення до суду позивач [PERSON] посилається на наступне. Так, [INFO] помер її син [PERSON] , [INFO] , про що видано свідоцтво про смерть Відділом державної реєстрації смерті Головного територіального управління юстиції у м. Києві 06.05.2019 р. за актовим записом № 7727. Спадкове майно складається з: 1/2 частини квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , де син разом з позивачем був зареєстрований та проживав на дату смерті; та автомобіля марки ВАЗ, модель 21093, 2006 року випуску, шассі (кузов, рама) № [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] . Зазначений автомобіль належить [PERSON] на підставі свідоцтва про реєстрацію ТЗ серії [NUMBER] . Отримати свідоцтво про право на спадщину позивач не може, оскільки при зверненні до нотаріуса отримала постанову про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину по причині арешту всього майна [PERSON] . Під час оформлення спадщини, позивачу стало відомо, що на майно її сина накладено заборону на відчуження (арешт), а саме: автомобіль арештовано на підставі договору застави автомобіля у зв`язку з отриманням коштів по кредитному договору, укладеному між [PERSON] та АТ «Банк «Фінанси та Кредит» від 07.07.2006 року. На 1/2 частину квартири, належної [PERSON] накладено арешт Державною виконавчою службою Солом`янського РУЮ м. Києва. Таким чином, накладений арешт порушує право власності позивача на дане майно, як спадкоємиці, що стало підставою звернення з даним позовом до суду. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, 03.03.2020 р. зазначена цивільна справа передана в провадження судді Солом`янського районного суду м. Києва Кушнір С.І. Ухвалою суду від 29.09.2020 р., відкрито спрощене позовне провадження в цивільній справі за позовом [PERSON] до Державної виконавчої служби Солом`янського РУЮ м. Києва, Акціонерне товариство "Банк "Фінанси та Кредит", третя особа: Дванадцята київська державна нотаріальна контора, про зняття арешту з рухомого і нерухомого майна, та призначено судове засідання для розгляду справи по суті в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Ухвалою суду від 03.03.2021 залучено в якості третьої особи Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал». Позивач та представник позивача в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили позов задовольнити, посилаючись на підстави та обставини, викладені в позовній заяві, та надані докази. Представник відповідача Солом`янського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи відповідача було повідомлено належним чином, будь-яких клопотань, письмових пояснень/відзиву щодо заявлених позовних вимог від відповідача до суду не надійшло. Представник відповідача АТ "Банк "Фінанси та Кредит" в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи відповідача було повідомлено належним чином, будь-яких клопотань, письмових пояснень/відзиву щодо заявлених позовних вимог від відповідача до суду не надійшло Представник третьої особи Дванадцятої київської державної нотаріальної контори в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, надав суду клопотання про розгляд справи за його відсутності. Представник третьої особи ТОВ «Вердикт Капітал» в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи відповідача було повідомлено належним чином, будь-яких клопотань, письмових пояснень/відзиву щодо заявлених позовних вимог від відповідача до суду не надійшло. Згідно вимог ст. 280 ЦПК України, якщо відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання та не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, відповідно до ст.ст. 223, 280, 281 ЦПК України вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних у ній матеріалів у відсутність представника відповідачів, оскільки неявка відповідача не перешкоджає постановленню заочного рішення, проти чого не заперечував представник позивача в судовому засіданні. Заслухавши пояснення позивача та представника позивача, врахувавши їх доводи, дослідивши матеріали справи‚ суд приходить до наступного. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 2 Постанови Пленуму ВССУ № 5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» від 03 червня 2016 р., позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Відповідачами в справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби, Судом встановлено, що право власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] , зареєстровано за [PERSON] та [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу квартири від 26.06.1998 р., посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Плохутою Б.П., за реєстровим номером 5480. Автомобіль марки ВАЗ, модель 21093, 2006 року випуску, шассі (кузов, рама) № [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , належить [PERSON] на підставі свідоцтва про реєстрацію ТЗ серії [NUMBER] . На підставі договору застави від 07.07.2006 р. укладеного між ТОВ Банк «Фінанси та кредит» та [PERSON] , автомобіль марки ВАЗ, модель 21093, 2006 року випуску, шассі (кузов, рама) № [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] передано в заставу, як забезпечення повернення кредитних ресурсів, виданих за кредитним договором №11-142/06А від 07.07.2006 на суму 38720 грн., строком до 06.07.2011 р., а також процентів за користування позикою, пені і штрафних санкцій. Предмет застави належить заставодавцю на підставі свідоцтва про реєстрацію ТЗ серії [NUMBER] , зареєстрований УДАІ ГУ МВС України в м. Києві 04.07.2006 р. Позивач [PERSON] є матір`ю [PERSON] , [INFO] , що підтверджується даними свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 05.12.1996 р. Відділом РАЦС Ленінградського району м. Києва. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується даними свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого Відділом державної реєстрації смерті Головного територіального управління юстиції у м. Києві 06.05.2019 р. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, спадкоємцем першої черги за законом є позивач. Згідно положень частини 1 статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статте. 1218 ЦК України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частиною 1 ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. 21.02.2020 р. позивач, [PERSON] , звернулась до державного нотаріуса Дванадцятої Київської міської нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, що залишилась після смерті її сина. Постановою державного нотаріуса Дванадцятої Київської державної нотаріальної контори Основенко Л.М. від 21.02.2020 р., відмовлено [PERSON] у вчиненні нотаріальної дії, а саме - видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно, яке належало [PERSON] , який помер [INFO] у зв`язку з арештом внесеним до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна. Відповідно до п.п. 4.17 п. 4 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України (затвердженого Наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012 р.), якщо на спадкове майно накладено арешт судовими чи слідчими органами, видача свідоцтва про право на спадщину затримується до зняття арешту. Відповідно до ст. 41 Конституції України право кожного володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Частиною 1 ст. 391 ЦК України передбачено право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження», у разі закінчення виконавчого провадження (крім офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження. Про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна. Згідно ч. 1 ст. 56 Закону України "Про виконавче провадження" арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Частиною 2 цього Закону передбачено, що арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. З матеріалів справи вбачається, що згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, інформаційна довідка № 200880397 від 19.02.2020 р., на підставі постанови №48679437 від 11.04.2018 р. Веселівським районним відділом державної виконавчої служби ГТУЮ у Запорізькій області було накладено арешт на все майно [PERSON] . Також накладено арешт на все майно [PERSON] на підставі постанови державного виконавця ВДВС Солом`янського РУЮ 22.09.2008 р. про відкриття виконавчого провадження №9167398. Відповідно до листа вих. № 11868 від 21.07.2021 р. Веселівського РВ ДВС у Запорізької області, зазначено, що при перевірці АСВП встановлено, що у відношенні [PERSON] на примусовому виконанні перебували наступні виконавчі провадження: ВП№64421507 за судовим наказом №313/486/20 виданим 07.08.2020 Веселівським районним судом Запорізької області про стягнення заборгованості з [PERSON] на користь КП «Водоканал» Веселівської селищної ради за оплату житлово-комунальних послуг. 11.06.2021 державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження у зв`язку із смертю боржника. ВП №48679437 за виконавчим листом №2-602/2007 виданим 10.01.2008 Веселівським районним судом Запорізької області про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання дитини. 11.06.2021 державним виконавцем винесено постанову про закриття виконавчого провадження у зв`язку із смертю боржника. Відповідно до листа Солом`янського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), №1225111 встановлено, що згідно даних Автоматизованої системи виконавчого на виконанні у Відділі перебувало виконавче провадження №50712629 з примусового виконання постанови №100247 від 02.01.2016 виданої Управлінням патрульної поліції про стягнення з [PERSON] на користь держави штрафу. Надати більш детальну інформацію про виконавче провадження не має можливості, оскільки воно знищено за закінченням терміну зберігання. Відповідь Солом`янського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) не містить інформації про ВП №9167398, в якому накладався арешт на майно [PERSON] . Відповідно до витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна від 28.01.2022 року зареєстровано обтяження - застава рухомого майна - автомобіль марки ВАЗ, модель 21093, 2006 року випуску, шассі (кузов, рама) № [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] . обтяжувач ТОВ "Вердикт капітал". 28.01.2020 року ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" повідомив позивача [PERSON] , що відповідно до Договору про відступлення прав вимоги, укладеного між ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" та ТОВ "Вердикт Капітал" від 15.11.2018 року, банк відступив право вимоги за кредитним договором №11-142/06А від 07.07.2006 року на користь нового кредитора ТОВ "Вердикт капітал". Відповідно до Постанови Пленуму ВСС України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про судову практику в справах про зняття арешту з майна" від 03.06.2016 № 5 у порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби. Виконавчі дії зачіпають важливі суб`єктивні права осіб, щодо яких вони вчиняються. Власне тому законодавець встановив судовий контроль за вчиненням виконавчих дій. Відповідно до статті 48 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава. Основною ознакою сторін цивільного процесу є їхня матеріальна і процесуальна заінтересованість у справі. Саме сторони є суб`єктами правовідношення, з приводу якого виник спір. Отже, не можна покладати на третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, будь-які матеріально-правові обов`язки, а також установлювати чи захищати їх права, тобто постановити рішення або ухвалу суду про права чи обов`язки цих третіх осіб. Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 25 червня 2019 року у справі № 910/17792/17. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі (частина друга статті 51 ЦПК України). Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Визначення відповідачів, предмета і підстав спору є правом позивача, водночас встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи: суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред`явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача (висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц). Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05 травня 2020 року у справі № 554/8004/16 (провадження 14-431цс19) зробила висновок «що спори, пов`язані з належністю майна, на яке накладений арешт, відповідно до статей 15 і 16 ЦПК України у редакції, що була чинною 15 грудня 2017 року, суди розглядають у порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо існує спір щодо визнання права власності на майно та однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства. У разі якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України у вказаній редакції. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно та про зняття з нього арешту. Особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Відповідачем у справах за позовами про звільнення майна з-під арешту є боржник або особа, в інтересах якої накладено арешт на майно у виконавчих провадженнях, оскільки задоволення такого позову може безпосередньо вплинути на права та законні інтереси сторін спірних правовідносин щодо такого майна». У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 листопада 2019 року у справі № 905/386/18 (провадження № 12-85гс19) також зазначено, що відповідачем у справах за позовами про звільнення з-під арешту майна є боржник або особа, в інтересах якої накладено арешт на майно у виконавчих провадженнях, оскільки задоволення такого позову може безпосередньо вплинути на права та законні інтереси сторін спірних відносин щодо такого майна. Особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту (частина перша статті 59 Закону України «Про виконавче провадження»). Предметом спору в цій справі є звільнення з-під арешту квартири, 1/2 частини якої є спадковим майном, а також автомобіль право на яке доводить позивач. Позивач пред`явив позовні вимоги до Солом`янського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), який не є ні боржником, ні особою, в інтересах якої накладено арешт на спірне нерухоме майно. При цьому ні боржник, ні стягувач, в інтересах якого був накладений арешт на квартиру, як відповідачі не залучені. Також не залучено ТОВ "Вердикт капітал" в якості відповідача, який є обтяжувачем автомобіля. Як зазначив позивач в судовому засіданні заборгованість за кредитним договором №11-142/06А від 07.07.2006 не сплачена.. Клопотань про заміну первісного відповідача належним відповідачем чи про залучення до участі у справі іншої особи як співвідповідача позивач не заявляв. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача (пункт 40 постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц). Пред`являючи позов, позивач не скористався наданими йому процесуальними правами щодо забезпечення доказів для встановлення особи стягувача у виконавчому провадженні та подальшого притягнення цієї особи співвідповідачем за заявленими у цій справі вимогами. При цьому матеріали справи не містять доказів звернення позивача до Державної виконавчої служби щодо надання інформації про стягувача у виконавчому провадженні № 9167398, а також інформації про підстави закінчення виконавчого провадження, внаслідок чого було знищене виконавче провадження, що має суттєве значення під час вирішення спору про зняття арешту з майна. Надані до позовної заяви позивачем докази не можуть вважатися належними та допустимими доказами, поданими з додержанням вимог статей 81 ЦПК України. Також суд зауважує на тому, що за статтею 12 ЦПК України судочинство здійснюється на основі змагальності , диспозитивності, в межах наданих доказів. У відповідності до положень ст. 12 ЦПК України суд сприяв учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених ЦПК України. Відповідно до ч.5 ст.177 ЦПК України, позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів). За правилами ст. 83 ЦПК України, якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї. Наданим правом позивач не скористалися, будь-яких доказів в обґрунтування позовних вимог, які не були додані до позовної заяви, клопотань про забезпечення доказів, витребування доказів до суду не надходило. За умовами ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 13 ЦПК України обов`язок доказування покладається на сторони у справі. Згідно вимог ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Стаття 81 ЦПК України встановлює, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. З огляду на наведене, позивачем не доведено належними та допустимими доказами обставини, що підтверджують заявлені нею вимоги, і у суду немає правових підстав для задоволення позовних вимог. Таким чином, на основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку про безпідставність та необґрунтованість позовних вимог, а тому в задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed