Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-26 00:00:00

13.11.2019 року до Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області надійшла позовна заява [PERSON] , яка діє в інтересах малолітньої [PERSON] до Виконавчого комітету Нікопольської міської ради, [PERSON] , третя особа - Служба у справах дітей Нікопольської міської ради про надання дозволу для здійснення реєстрації місця проживання дитини без письмової згоди батька (а.с.1-4), який 05.12.2019 року уточнила та остаточно просила суд: - надати дозвіл на реєстрацію місця проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] разом з матір`ю [PERSON] , [INFO] за адресою: [ADDRESS] , без письмової згоди батька [PERSON] . В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на наступні обставини. 14 червня 2014 року вона уклала шлюб із [PERSON] , який був зареєстрований у відділі державної реєстрації актів цивільного стану по місту Нікополю реєстраційної служби Нікопольського міськрайонного управління юстиції у Дніпропетровській області, за актовим записом № 237. Від даного шлюбу вони мають доньку - [PERSON] , [INFO] . З січня 2018 року вони з [PERSON] припинили шлюбні відносини та з цього часу разом не проживають. Рішенням Нікопольського міськрайоннного суду Дніпропетровської області від 24.09.2018 року шлюб було розірвано. У вказаному рішенні встановлено, що за домовленістю між нею та [PERSON] дитина залишиться проживати разом з нею. З січня 2018 року донька проживала з нею за адресою: [ADDRESS] , де зареєстрована разом з нею. На теперішній час вона придбала квартиру за адресою: [ADDRESS] , у зв`язку з чим, вона звернулася до відділу реєстрації та обліку громадян Нікопольської міської ради із заявою про реєстрацію місця проживання малолітньої дитини за адресою: [ADDRESS] . Однак, 30.08.2019 року відділом реєстрації та обліку громадян Нікопольської міської ради їй було відмовлено у реєстрації місця проживання доньки через відсутність письмової згоди батька, що підтверджується заявою про реєстрацію місця проживання від 30.08.2019 року № 11930. Письмової згоди на реєстрацію доньки відповідач не надає, що спонукало її звернутися до суду з відповідним позовом. Стаття 5 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачає, що кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Згідно з положеннями ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року (ратифікована Україною 27.02.1991 року, дата набуття чинності для України 27.09.1991 року) (надалі - Конвенція про права дитини), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, а також на положення ч. 8 ст. 7 Сімейного Кодексу України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Відповідно до ст. 11 Закона України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Як передбачено ч. 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них. з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Відповідно до ч. 1 ст. 242 ЦК України батьки є законними представниками своїх малолітніх та неповнолітніх дітей. Згідно з вимогами частини 1 ст.160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Відповідно до ч. 1 ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. За вимогами ст.6 Закона України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» визначено, що реєстрація місця проживання і зняття з місця реєстрації особи за заявою законного представника здійснюється за згодою інших законних представників. Пунктом 18 Правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою КМУ від 02.03.2016 року № 207 передбачено, що у разі реєстрації місця проживання батьків за різними адресами місце проживання дитини, яка не досягла 14 років, реєструється разом з одним із батьків за письмовою згодою другого з батьків у присутності особи, яка приймає заяву, або на підставі засвідченої в установленому порядку письмової згоди другого з батьків (крім випадків, коли місце проживання дитини визначено відповідним рішенням суду або рішенням органу опіки та піклування). 30.03.2020 року на адресу суду від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву в якому він просив відмовити, оскільки позовні вимоги є передчасними (а.с.43-45). 17.04.2020 року на адресу суду від позивача надійшла відповідь на відзив, в якому остання просить суд позовні вимоги задовольнити (а.с.52-54). Представник позивача [PERSON] в судове надала заяву про розгляд справи у її відсутність, на позовних вимогах наполягає в повному обсязі (а.с.106). Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] у судовому засіданні проти позовних вимог заперечував та просив у їх задоволенні відмовити. Представник відповідача - Виконавчого комітету Нікопольської міської ради та представник третьої особи - Городничий О.Л. на адресу суду надав заяви в яких просить суд розглянути справу без його участі та прийняти рішення згідно діючого законодавства (а.с.108, а.с. 120). Суд вислухавши думку представника відповідача [PERSON] - [PERSON] , дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши фактичні дані та відповідні їм правовідносини, суд приходить до наступного. Відповідно до ст.6 Конвенції „Про захист прав людини і основоположних свобод", кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. У статті 129 Конституції України однією із засад судочинства проголошено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом. Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій. У частині четвертій статті 10 ЦПК України і статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до § 23 рішення ЄСПЛ від 06 вересня 2007 року, заява № 3572/03 у справі «Цихановський проти України» національні суди мають створювати умови для того, щоб судове провадження було швидким та ефективним. Зокрема, національні суди мають вирішувати, чи відкласти судове засідання за клопотанням сторін, а також, чи вживати якісь дії щодо сторін, чия поведінка спричинила невиправдані затримки у провадженні. Стаття 5 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачає, що кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Згідно з положеннями ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року (ратифікована Україною 27.02.1991 року, дата набуття чинності для України 27.09.1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, а також на положення ч.8 ст.7 Сімейного Кодексу України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Відповідно до ст.11 ЗУ «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Як передбачено ч.4 ст.29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Відповідно до ч.1 ст.242 ЦК України, батьки є законними представниками своїх малолітніх та неповнолітніх дітей. Згідно з вимогами ч.1 ст.160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Відповідно до ч.1 ст.33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. За вимогами ст.6 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання і зняття з місця реєстрації особи за заявою законного представника здійснюється за згодою інших законних представників. Пунктом 18 Правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою КМУ від 02.03.2016 року № 207 передбачено, що у разі реєстрації місця проживання батьків за різними адресами, місце проживання дитини, яка не досягла 14 років, реєструється разом з одним із батьків за письмовою згодою другого з батьків у присутності особи, яка приймає заяву, або на підставі засвідченої в установленому порядку письмової згоди другого з батьків (крім випадків, коли місце проживання дитини визначено відповідним рішенням суду або рішенням органу опіки та піклування). Як встановлено в судовому засіданні, 14.06.2014 року позивачка уклала шлюб із [PERSON] (а.с.6). Від даного шлюбу мають донку - [PERSON] , [INFO] (а.с.5). Рішенням Нікопольського міськрайоннного суду Дніпропетровської області від 24.09.2019 року шлюб сторін по справі було розірвано. З січня 2018 року донька зареєстрована разом з позивачем та проживає за адресою: [ADDRESS] (а.с. 7а). 14.08.2019 року позивачка на підставі договору купівлі-продажу придбала у власність двокімнатну квартиру [ADDRESS] (а.с.7-8). 30.08.2019 року вона звернулася до Відділу реєстрації та обліку громадян Нікопольської міської ради із заявою про реєстрацію місця проживання малолітньої дитини за адресою: [ADDRESS] . Однак, 30.08.2019 року їй було відмовлено у реєстрації місця проживання дитини через відсутність письмової згоди батька. Письмової згоди на реєстрацію дитини разом з позивачем у придбаному нею житлом відповідач не надає. Згідно до ч.4 ст.29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Відповідно до ч.1 ст.242 ЦК України, батьки є законними представниками своїх малолітніх та неповнолітніх дітей. Згідно з вимогами частини 1 ст.160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Відповідно до ч.1 ст.33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. За вимогами ст.6 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання і зняття з місця реєстрації особи за заявою законного представника здійснюється за згодою інших законних представників. За таких обставин суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Таким чином, з огляду на вищевикладене, виходячи з інтересів дитини, суд вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити.

Outcome: approved