Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-30 00:00:00

[PERSON] звернувся до Марганецького міського суду Дніпропетровської області\~\~з позовом до Акціонерного товариства «Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат» (далі АТ «Марганецький ГЗК») про відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням\~здоров`я,\~внаслідок виконання\~трудових обов`язків. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що з 1992 року він перебував у трудових відносинах із АТ «Марганецький ГЗК». Працюючи на даному підприємстві, отримав професійні захворювання, які обумовлені умовами, у яких він працював. Тривала дія шкідливих факторів виробничого середовища на організм, недосконалість технологічних процесів, відсутність денного освітлення, несприятливий мікроклімат, важка фізична праця, вимушена робоча поза сприяли розвитку професійних захворювань. Актом №38/8 про нещасний випадок на виробництві на формою Н-1 зафіксовано, що 04.06.2004 року о 14-50 годині в шахті №9/10 під час встановлення додаткових секцій забійного секційного конвеєра відбувся просип гірничої маси, внаслідок чого було травмовано праве око [PERSON] . Актом розслідування нещасного випадку на виробництві від 04.06.2004 року форми Н-5 встановлено втрату працездатності [PERSON] та встановлено відсутність вини у травмуванні з боку робітника. Згідно з довідкою про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, йому визначено 10% втрати професійної працездатності внаслідок травмування правого ока, з 01.08.2020 року по 01.08.2023 року. Також, 18.08.2004 року, під час виконання трудових обов`язків, він отримав травму і йому встановлено діагноз: перелом шиловидних відростків променевої та ліктьової кісток. 09.09.2004 року, за наслідками травмування 18.08.2004 року складено Акт № 9/165 нещасного випадку невиробничого характеру. 05.02.2021 року був складений Акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) на формою П-4: радикулопатія попереко-крижова та шийна, ХОЗЛ, нейросенсорна приглухуватість. Причинами виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) є важкість праці, робоча поза, навантаження, хімічні речовини, шум. За довідкою про результати визначення ступеня страти професійної працездатності у відсотках, йому встановлено третю групу інвалідності та визначено 65% втрати працездатності. З 2004 року він проходив численні лікування. Йому вперше було встановлено втрату професійної працездатності на рівні 10% в 2004 році внаслідок травмування на виробництві, також в 2004 році було вдруге травмовано на виробництві, але вказана травма обліковується, як невиробнича. В 2021 році встановлено втрату професійної працездатності на рівні 65%. З урахуванням тривалості роботи у шкідливих умовах праці, тяжкості наслідків, які настали у здоров`ї позивача, незворотність таких наслідків, постійний характер страждань, він переносить постійний фізичний дискомфорт, що вносить істотні вимушені зміни у життєвих стосунках, тому вважає, що йому нанесена моральна шкода. Просить суд стягнути з АТ «Марганецький ГЗК» на його користь моральну шкоду, заподіяну ушкодженням здоров`я, внаслідок виконання трудових обов`язків в сумі 280000 гривень, а також витрати на правничу допомогу у сумі 12000 гривень. Ухвалою від 11.11.2021 року відкрито провадження по справі, призначено справу до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.\~ 24.11.2021 року представник відповідача надав відзив на позовну заяву, у якому просить суд відмовити [PERSON] у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Заперечення проти позову обґрунтовані тим, що Актом розслідування нещасного випадку №34/8 від 30.07.2004 року по формі Н-1, нещасний випадок від 04.06.2004 року, внаслідок якого у позивача було травмоване око, визнано таким, що пов`язаний з виробництвом та прийнятий до обліку, але в акті не зазначено, що причиною нещасного випадку є порушення роботодавцем положень з охорони праці та трудового процесу, не зазначені винні особи з боку роботодавця, які допустили порушення вимог законодавства з охорони праці. В Акті не зазначені навіть свідки нещасного випадку, що стався з позивачем і розслідування проводилося з слів позивача. Крім того, до позовної заяви прикладено довідку про встановлення ступеню втрати працездатності в розмірі 10% повторно з 01.08.2020 року. Первинну довідку позивач не надав. Також у позові описано випадок, який стався з ним 18.08.2004 року, який актом №9/165 від 09.09.2004 року віднесено комісією з розслідування до події невиробничого характеру і не може братися судом до уваги. При розгляді справи слід звернути увагу на те, що довідкою МСЕК з 12.02.2021 року встановлено первинно 55% втрати професійної працездатності у зв`язку із професійним захворюванням, повторно 10% травма 2004 року, всього 65% втрати працездатності. Втрата працездатності встановлена на підставі Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 05.02.2021 року. Позивач регулярно проходив огляди в медико-санітарній частині АТ «Нікопольський завод феросплавів», під час яких скарг на самопочуття не надавав, записів у медичні документації не відмічалося. Крім того, підставою для відшкодування моральної шкоди працівнику є доведеність сукупності обставин: винного діяння підприємства, факт заподіяння моральної шкоди в вигляді моральних страждань, наявності причинно-наслідкового зв`язку між протиправними діями/бездіяльністю підприємства та завданою моральною шкодою, обгрунтованість розміру моральної шкоди та його підтвердження відповідними доказами. Позивач у своєму позові не надає жодних доказів існування моральних страждань. Крім того, відповідно довідки МСЕК від 09.03.2021 року [PERSON] встановлена 3 група інвалідності до 01.03.2022 року та 65% втрати професійної працездатності. 3 група інвалідності носить тимчасовий характер та не позбавляє його можливості і далі працювати. Моральні страждання позивач оцінює у 280000 гривень, вказана сума є безпідставною та необгрунтованою. АТ «МГЗК» не заперечує та не спростовує, що здійснювана ним діяльність з виробництва марганцевих руд є джерелом підвищеної безпеки з властивістю підвищення ймовірності завдання шкоди через неможливість повного контролю. При прийнятті на роботу [PERSON] було проведено інструктаж та попереджено про наявність джерела підвищеної безпеки та шкідливих умов праці на підприємстві у зв`язку із специфікою виробництва. Але позивач самостійно прийняв рішення працювати на підприємстві відповідача. 03.12.2021 року представник позивача надав суду відповідь на відзив, у якій просив суд врахувати, що [PERSON] вперше було травмовано 04.06.2004 року. Актом Н-5 встановлено відсутність вини з боку робітника. Наступне травмування 18.08.2004 року було приховане відповідачем та складено Акт нещасного випадку невиробничого характеру. Вина відповідача в отриманих травмах незаперечна. Крім того, позивач внаслідок роботи у шкідливих умовах отримав професійні захворювання, йому було встановлено групу інвалідності та 65 % втрати працездатності. За ч.5 ст.279 ЦПК України, справа розглядається у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню частково з таких підстав. Згідно записів у трудовій книжці, [PERSON] знаходився у трудових відносинах з АТ «Марганецький ГЗК» з 20.04.1992 року по 16.08.2008 року, з 12.10.2009 року по 24.03.2020 року, зокрема, працював підземним ГРОЗ 5 розряду (а.с.16-17). 04.06.2004 року [PERSON] отримав травму на виробництві інородне тіло у роговиці правого ока. Керетит правого ока. Згідно з\~Актом про\~нещасний випадок,\~пов`язаний з\~виробництвом,\~форми Н-1,\~затвердженим 30.07.2004\~року,\~04.06.2004\~року о\~04-50\~годині,\~при встановленні\~натяжної секції\~КЛЗС,\~із кровлі\~заходки сталося\~просипання гірничої\~маси та\~частки руди,\~вдарившись у\~ вентрукав,\~попали у\~праве око\~ [PERSON] . Осіб, які допустили порушення законодавства з охорони праці, немає (а.с.18-19). Згідно Акту розслідування нещасного випадку форми Н-5, який стався 04.06.2004 року, складеного 29.06.2004 року, основною причиною нещасного випадку є попадання частин гірничої маси в око постраждалого (а.с.20-21). Крім того, 18.08.2004 року із [PERSON] стався нещасний випадок: після робочої зміни він ішов додому та перестрибував калюжу, підсковзнувся та впав, вдарився рукою, в результаті чого отримав перелом шиловидних відростків лучової та ліктьової кістки, про що було складено Акт №9/165 про нещасний випадок невиробничого характеру (а.с.24). Також, згідно з Актом розслідування хронічного професійного захворювання від 05.02.2021 року, [PERSON] працював в умовах впливу шкідливих факторів 26 років 9 місяців 12 днів, має такий діагноз: радикулопатія попереко-крижова L5, S1 та шийна С6, С7, С8, рецидивуючий перебіг, на фоні полісигментарної дископатії з вираженими статико-динамічними порушеннями, стійким больовим, м`язово-тонічним і периферичним нейросудинними синдромами з вазомоторними трофічними порушеннями у кистях, нейродистрофією у вигляді двобічного плечолопаткового періартрозу (ПФ другого ступеня), остеоартрозу у поєднанні з періартрозом ліктьових і колінних суглобів (ПФ другого ступеня); хронічне обструктивне захворювання легень першої стадії (пиловий бронхіт першої стадії, емфізема легень першої стадії), група В. ЛН першого-другого ступеня; нейросенсорна приглухуватість першого ступеня (з легким зниженням слуху). Професійні захворювання виникло через: важкість праці, хімічні речовини, в тому числі аерозолі переважно фіброгенної дії, шум (а.с.38-40). Повторним оглядом МСЕК 29.07.2020 року [PERSON] було встановлено 10% втрати професійної працездатності, у зв`язку з травмою з 01.08.2020 року по 01.08.2023 року (а.с.22). Первинним/повторним оглядом МСЕК 09.03.2021 року [PERSON] було встановлено третю групу інвалідності та 65% втрати професійної працездатності: первинно за професійними захворюваннями 30% радикулопатія, 20% ХОЗЛ, 5% туговухість, та повторно 10% за травмою 2004 року, з 16.02.2021 року по 01.03.2022 року (а.с.41). Статтею 153 КЗпП України визначено, що на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам нормативних актів про охорону праці. Власник або уповноважений ним орган повинен впроваджувати сучасні засоби техніки безпеки, які запобігають виробничому травматизмові, і забезпечувати санітарно-гігієнічні умови, що запобігають виникненню професійних захворювань працівників. Власник або уповноважений ним орган не вправі вимагати від працівника виконання роботи, що становить явну небезпеку для життя працівника, а також в умовах, що не відповідають законодавству про охорону праці. Відповідно до ст.13 Закону України «Про охорону праці», роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Отже, відповідачем, як роботодавцем, в порушення ст.153 КЗпП України, ст.13 Закону України «Про охорону праці» не забезпечено [PERSON] безпечних умов праці, що призвело до професійних захворювань останнього. Внаслідок професійних захворювань позивач морально і фізично страждав через погіршення здоров`я, потребу в лікуванні, через вимушені зміни способу життя, втрату професійної працездатності. Пунктом 1 ч.2 ст.23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Статтею 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Згідно з ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених законом. Рішенням Конституційного Суду від 27 січня 2004 року № 1-рп/2004 року встановлено, що «громадяни, яким установлена стійка втрата професійної працездатності, мають право на стягнення на їх користь моральної шкоди». Відповідно до п.4.1 цього ж рішенняушкодження здоров`я, заподіяне потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, заподіюють йому моральні й фізичні страждання. У пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (далі Постанова Пленуму ВСУ № 4) роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. [PERSON] отримав професійні захворювання на виробництві, і йому встановлено 55% втрати професійної працездатності та третю групу інвалідності у зв`язку з професійними захворюваннями. Враховуючи викладене, суд приходить до переконання, що обставини, викладені в позові, знайшли часткове підтвердження, і вважає встановленим факт спричинення моральної шкоди позивачеві внаслідок професійних захворювань, отриманих на виробництві відповідача. Суд не може погодитися з доводами представника відповідача АТ «Марганецький ГЗК», що позивач був ознайомлений зі шкідливими умовами праці, погодився з ними, самостійно прийняв рішення працювати на виробництві у відповідача, оскільки той факт, що роботодавець ознайомив свого працівника з умовами праці, в тому числі її шкідливими факторами, не позбавляє підприємство від законодавчо встановленого обов`язку забезпечити якісні та безпечні умови праці. Не заслуговують на увагу й доводи відповідача, що відсутні такі умови виникнення в АТ «Марганецький ГЗК» зобов`язання на відшкодування моральної шкоди, як «неправомірні дії чи бездіяльність» та «вина», оскільки, як зазначено в Акті розслідування причин хронічного професійного захворювання від 05.02.2021 року, професійне захворювання позивача виникло внаслідок тривалої роботи в умовах дії шкідливих факторів виробничого середовища, недосконалості технології видобутку руди. Крім того, відповідно до абз.3 п.5 Постанови Пленуму ВСУ № 4 на який посилається відповідач, особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини. Жодних доказів на спростування наявності шкідливих факторів робочого місця позивача та їх шкідливого впливу на його здоров`я відповідачем не надано. Разом з тим, суд погоджується з відповідачем, що вина АТ «Марганецький ГЗК» у нещасних випадках, які сталися з [PERSON] 04.06.2004 року та 18.08.2004 року, не доведена. Пленум Верховного Суду України у своїй постанові від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» зазначає, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Отже, обов`язок відшкодувати моральну шкоду працівнику виникає у власника або уповноваженого ним органа лише за таких умов: - наявність шкоди; - порушення власником або уповноваженим ним органом законних прав працівника; - неправомірні рішення, дії чи бездіяльність особи, яка завдала моральну шкоду; - наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Згідно з Актом розслідування нещасного випадку від 29.07.2004 року та Актом про нещасний випадок на виробництві № 34/8 від 30.07.2004 року не встановлено порушень роботодавцем положень з охорони праці та трудового процесу, не зазначено винних осіб з боку роботодавця, які допустили порушення вимог законодавства з охорони праці. Крім того, обставини отримання [PERSON] травми на виробництві стали відомі комісії ВАТ «Марганецький ГЗК» лише зі його слів. Також, згідно з Актом про нещасний випадок невиробничого характеру № 9/165 [PERSON] отримав травму, коли після робочої зміни йшов додому та перестрибував калюжу, підсковзнувся та впав, вдарився рукою. Тобто, причина нещасного випадку особиста необережність. Враховуючи викладене, суд не вбачає порушення АТ «Марганецький ГЗК» прав позивача, вини підприємства в травмуваннях [PERSON] , що виключає виникнення у відповідача обов`язку відшкодування моральної шкоди. Вирішуючи питання про розмір відшкодування позивачеві моральної шкоди, суд приходить до такого. Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року). \~ \~ \~ \~Відповідно до п.9 Постанови Пленуму ВСУ № 4, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних, тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення, тощо) та з урахуванням інших обставин. Частиною 3 ст.23 ЦК України передбачено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Враховуючи глибину фізичних та моральних страждань позивача, ступінь втрати ним професійної працездатності, треттю групу інвалідності, неможливість відновлення попереднього фізичного стану, тяжкість і незворотність змін у буденному житті, необхідність лікування, тривалий період роботи на підприємстві відповідача, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд приходить до висновку, що заявлений позивачем розмір моральної шкоди є завищеним, а тому визначає розмір моральної шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача, у вигляді одноразового відшкодування в сумі 100 000 грн. з утриманням податків та інших обов`язкових платежів. Позивач просив стягнути з відповідача витрати на правничу допомогу в розмірі 12000 грн. На підтвердження витрат надано договір про надання правової допомоги від 08.10.2021 року, укладеного між адвокатом Чепурновим В.І. та [PERSON] ; квитанцію № 480010 від 08.10.2021 року на 12000 гривень. Разом з тим, згідно з актом виконаних робіт від 21.11.2021 року загальна вартість виконаних робіт становить 7000,00 грн.: складання позовної заяви 6000 грн, складання позову 1000 грн. Частиною 3 ст.133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу, пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи. Згідно з частинами 1, 2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Суд вважає доведеними витрати на правову допомогу в розмірі 7000,00 грн., які, з огляду на положення ст.141 ЦПК України, підлягають стягненню з відповідача. Також у зв`язку із звільненням позивача від сплати судового збору при подачі позову та частковим задоволенням позовних вимог, підлягає стягненню з відповідача судовий збір в доход держави у розмірі 1000,00 грн. (з розрахунку: 1% від суми моральної шкоди, присудженої до стягнення).

Outcome: partial