Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-25 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до ТОВ «Лостонмі» (колишня назва «Дженесіс Фінанс»)про стягнення безпідставно набутих грошових коштів. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 03.03.2019 року нею з фінансовою компанією ТОВ «Лостонмі» укладено договір було укладено Договір про надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту (оферти) № 345110 на суму 4 000,00 гривень на споживчі потреби: з 03.03.2019 по 31.03.2019 включно, зі сплатою процентів 1,9 % в день на суму позики, а у разі часткового погашення - на непогашену частину позики. Відповідно до умов договору загальна вартість позики 6204,00 гривень, з яких: 4 000,00 гривень - сума позики, 2204,00 гривень - сума нарахованих процентів. Для отримання мікрозайму на сайті відповідача слід було заповнити анкету. При заповненні анкети не була ознайомлена з умовами кредитування та усіма ризиками. У п. 8.2. договору зазначено, що у разі порушення позичальником зобов`язання у вигляді несвоєчасного повернення або неповернення суми кредиту та процентів з користування ним, позичальник зобов`язаний сплатити кредитодавцю пеню у розмірі 2,9 % від суми неповерненого кредиту за кожен день прострочення виконання зобов`язання. І. Однак, у заявці-приєднанні відсутні дані про погодження сторонами умов відповідальності за невиконання або неналежне виконання умов договору (зокрема, розміру пені у разі прострочення виконання зобов`язань за договором позики). Позивач вважає, що договір позики є неукладеним, оскільки сторони не досягнення згоди щодо істотних умов правочину. Надані відповідачем Внутрішні правила надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту та примірний договір, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою договору позики й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання кредитором додаткових заходів, які збільшують вартість позики, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в заявці-приєднані, яка безпосередньо підписана [PERSON] і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Зважаючи на те, що договір позики є неукладеним, у відповідності до ст. 1212 ЦК України [PERSON] має повернути перераховані їй 4000,00 гривень, а ТОВ «Фінансова компанія «ВЕРОНА» має повернути позивачу кошти, набуті без належних правових підстав, що отримані від [PERSON] . Після уступки права вимоги за договором позики на користь ТОВ «Фінансова компанія «ВЕРОНА» [PERSON] сплатила відповідачу - 2 8479,54 гривень, зокрема: 26.05.2019 сплачено 1500,00 гривень, 08.06.2019 - 1100,00 гривень, 18.06.2019 - 747,70 гривень, 27.06.2019 - 672,93 гривень, 04.07.2019 - 4458,91 гривень. Таким чином, позивач фактично повернула кредитору 4000,00 гривень за рахунок платежів в 1500,00 гривень 26.05.2019, в 1100,00 гривень 08.06.2019, в 747,70 гривень 18.06.2019, в 672,93 - гривень 27.06.2019 (з яких 20,63 гривень - надлишково сплачені кошти). За рахунок подальших платежу в 4458,91 гривень від 04.07.2019 відповідач-2 отримав кошти від [PERSON] без існування на те правових підстав. Загальна ж сума коштів, які отримав відповідач від позивача без правових підстав 4479,54 гривень (20,63 +4458,91). Представник позивача у судовому засіданні заяву підтримав та наполягав на її задоволенні. Представник відповідача у судовому засіданні просив у задоволенні позову відмовити у повному обсязі, оскільки позивача при укладенні договору позики було ознайомлено зі всіма істотними умовами договору, а сам договір відповідає всім умовам чинного законодавства, і підстав для визнання його недійсними немає. Відповідач до судового засідання не з`явився про дату, місце та час повідомлявся належним чином про причини неявки суд не повідомив. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові матеріали справи, зібрані у справі докази, суд вбачає необхідним у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі з огляду на таке. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Між позивачем 03.03.2019 року нею з фінансовою компанією ТОВ «Лостонмі» укладено договір було укладено Договір про надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту (оферти) № 345110 на суму 4 000,00 гривень на споживчі потреби: з 03.03.2019 по 31.03.2019 включно, зі сплатою процентів 1,9 % в день на суму позики, а у разі часткового погашення - на непогашену частину позики. Відповідно до умов договору загальна вартість позики 6204,00 гривень, з яких: 4 000,00 гривень - сума позики, 2204,00 гривень - сума нарахованих процентів. У разі порушення позичальником своїх грошових зобов`язань у вигляді несвоєчасного повернення або неповернення суми позики та несвоєчасної сплати або несплати процентів за користування позикою, позичальник зобов`язаний сплатити позикодавцю пеню у розмірі 2,9% від загальної суми належних та несплачених платежів (суми заборгованості) за договором за кожен день прострочення платежу - визначену п. 8.2. Договору. Відповідно до ч. 1 ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно зі ст. 525, 526, 530 ЦК України, зобов`язання мають виконуватися належним чином та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається. 23.05.2019 ТОВ«ДЖЕНЕСІС ФІНАНС» відступило ТОВ«Фінансов компанія «ВЕРОНА» право вимоги за Договором про надання коштів у позику, в тому числі і н умовах фінансового кредиту (оферти) № 345110 від 03.03.2019. У відповідь на адвокатський запит № 1 від 08.06.2021 представника позивача, адвокаті Купенка М.С., ТОВ«Фінансова компанія «ВЕРОНА» разом з листом вих. № 433 від 16.06.2020 (надала Внутрішні правила надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту ТОВ«ДЖЕНЕСІС ФІНАНС» (затверджені Рішенням Загальних зборів учасників 26.07.2018) та примірний договір про надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту(Публічна пропозиція (Оферта)) ТОВ«ДЖЕНЕСІС ФІНАНС» (затверджений Рішенням Загальних зборів учасників 26.07.2018), розміщені на сайті: https://crediton.org,uа/, що визначають серед іншого умови відповідальності сторін за невиконання або неналежне виконання умов договору (розмір пені визначено у п. 8.2. примірного договору). Згідно ч. 1 ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Як встановлено судом, пропозиція до укладення кредитного договору міститься на сайті відповідача. Згідно ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договiр, умови якого встановленi однiєю iз сторiн у формулярах або iнших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цiлому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Заслуговують на увагу доводи відповідача про те, що текст примірного Кредитного договору, Правила, інформація щодо умов надання та погашення кредиту (сума та строк кредиту, розмір процентної ставки, розмір акційної процентної ставки, розмір річної процентної ставки, загальна вартість кредиту для споживача, розмір пені), а також вся інформація, що передбачена ч. 2 ст. 12 ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» та інша необхідна інформація розміщена у вільному доступі на веб-сайті Товариства. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про споживче кредитування» цей Закон не поширюється на договори, що містять умову про споживчий кредит у формі кредитування рахунку зі строком погашення кредиту до одного місяця, та кредитні договори, що укладаються на строк до одного місяця. Статтею 1050 ЦК України встановлено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Проаналізувавши зміст спірного положення договору, суд встановив, що Договір про надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту (оферти) № 345110 від 03.03.2019 містить всі істотні умови передбачені законодавством України, позивач була ознайомлена зі всіма істотними умовами кредитного договору, що виконанням взятих на себе зобов`язань в тому числі і частині неустойки. Відповідно до ч. 3 ст. 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Згідно ч. 2, 3 ст. 549 ЦК України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі, якщо таке збільшення не заборонено законом. Сторони можуть домовитися про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків, передбачених законом. Розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Таким чином, відповідно до чинного цивільного законодавства суд вважає правильним у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі. Стаття 1212 ЦК України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав. Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у звязку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: набуття або збереження майна; набуття або збереження за рахунок іншої особи; відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України). За змістом ч. 1 ст. 1212 ЦК України безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи без достатньої правової підстави. Загальні умова ч. 1 ст. 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобовязальних (договірних) відносинах, адже отримання однією із сторін у зобовязанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі ст. 1212 ЦК України тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання. Набуття однією із сторін зобовязання майна за рахунок іншої сторони у порядку виконання договірного зобовязання не є безпідставним. За загальним принципом доказування та подання доказів, відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір. Крім того, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, позивач як сторона по справі зобов`язаний довести ті обставини на які він посилається як на правову підставу своїх вимог та заперечень. Відтак суд вважає правильним зауважити, що незгода з умовами договору не є підставою для визнання відповідного договорі позики недійсним та повернення коштів. З огляду на вищевикладене, враховуючи те, що позивач не довів обставин, на які посилався, як на підставу своїх вимог, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову. Інші наявні в матеріалах справи докази, які було надано учасниками справи, висновків суду не спростовують. З огляду на вищенаведене, відповідно до ст. 520, 524-526, 530, 549, 672, 638, 651, 652, 1054 ЦК України; ст. 12 Закону України «Про захист прав споживачів»;

Outcome: dismissed