Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-23 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом, у якому просила визнати за нею право власності на 3/4 частини квартири за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування своїх вимог позивачка зазначила, що [INFO] померла її мати [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть [NUMBER] . Після її смерті залишилось спадкове майно, яке складається з ѕ частини квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] . Вказала, що позивачка є єдиним спадкоємцем. З метою оформлення права на спадщину звернулася до державного нотаріуса Вишневої міської державної нотаріальної контори Київської області Білінець О.П., яка відкрила спадкову справу, однак 05 лютого 2021 року відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку із відсутністю правовстановлюючих документів та рекомендовано звернутися до суду. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 15 березня 2021 року позовна заява була прийнята до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у цивільній справі. Представником відповідача 15.04.2021 року було подано до суду відзив на позовну заяву, яким заперечувала проти позову. Посилалась на те, що позивачка, звернувшись до суду з позовом про визнання права власності, фактично просить суд перебрати на себе повноваження нотаріуса, що не передбачено законом і не віднесено до обов`язків суду, а також позивачем не зазначено, в чому є спірність правовідносин між сторонами. Ухвалами суду від 25 травня та 07 вересня 2021 року за клопотаннями представника позивачки були витребувані спадкові справи, відкриті після смерті матері та батька позивачки. 18.05.2021 року до суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив, згідно якої останній заперечив проти доводів відповідача, підтримав задоволення позову повністю. Ухвалою суду від 25.10.2021 року закрито підготовче провадження, призначено справу до розгляду по суті на 14.12.2021 року. У судове засідання 24.01.2021 року з`явились позивачка, її представник та представник відповідача. Представник позивачки у судовому засіданні надав пояснення, зазначив, що наданими позивачкою доказами та матеріалами спадкових справ повністю підтверджуються фактичні обставини, на які позивачка посилалась у своєму позові, підтримав позовні вимоги в повному обсязі. Представник відповідача у своїх поясненнях заперечувала проти визнання позову, посилаючись на те, що між сторона відсутні спірні правовідносини. Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, приходить до висновку про задоволення позову з огляду на наступне. Згідно з ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідного до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно із ч. 1 ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За наявною у спадковій справі інформації зі Спадкового реєстру інформація щодо складення [PERSON] заповітів у Спадковому реєстрі відсутня. За змістом ч. 2 ст. 1223 ЦК України, у разі відсутності заповіту право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст. 1261-1265 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Позивачка [PERSON] є донькою [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується її свідоцтвом про народження (виданим повторно 06 березня 2019 року) серії [NUMBER] . Пізніше між [PERSON] та [PERSON] був укладений шлюб, змінено прізвище позивачки на [PERSON] . 28 квітня 1998 року шлюб було розірвано, що підтверджується Свідоцтвом про розірвання шлюбу Серія [NUMBER] . [INFO] помер батько позивачки [PERSON] , що підтверджується Свідоцтвом про смерть Серія [NUMBER] . Після його смерті залишилось спадкове майно - Ѕ частина квартири за адресою [ADDRESS] . 15 січня 2015 року приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області було видано свідоцтво про право на спадщину за законом, відповідно до якого мати позивачки [PERSON] отримала у спадщину ј частину квартири та [PERSON] (позивачка) отримала у спадщину ј частини квартири. [INFO] померла мати позивачки [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть [NUMBER] . 04 березня 2019 року Позивачка уклала шлюб з [PERSON] та змінила прізвище на « [PERSON] », що підтверджується Свідоцтвом про шлюб Серія [NUMBER] . Таким чином, єдиною спадкоємицею першої черги після померлої [PERSON] є її донька позивачка [PERSON] . З метою прийняття спадщини позивачка звернулася до державного нотаріуса Вишневої міської державної нотаріальної контори Київської області Білінець Ольга Павлівна, яка відкрила спадкову справу № 117 та розпочала процедуру оформлення права на спадщину. 05 лютого 2021 року державний нотаріус Білінець О.П. своєю постановою про відмову у вчиненні нотаріальних дій відмовила позивачці у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на ѕ частини квартири. Підстава відмови - до спадкової справи не поданий правовстановлюючий документ, а саме - свідоцтво про право власності, видане 02 серпня 1996 року органом приватизації управління будинками с.м.т. Чабани згідно з розпорядженням від 02 серпня 1996 року № 50. Як пояснила позивачка та її представник у судовому засідання, оригінал вказаного свідоцтва був позивачкою втрачений. 02 вересня 2019 року позивачка звернулася до відповідача з заявою про видачу дублікату свідоцтва про право власності на квартиру. Заява зареєстрована відповідачем під вхідним № 1270. 11 червня 2020 року позивачка через скриньку для кореспонденції подала запит нотаріуса, проте жодної відповіді на ці заяву та запит не отримано. Судом також встановлено, що квартира за адресою адресою [ADDRESS] дійсно була приватизована 02 серпня 1996 року. Про це свідчить завірена нотаріусом копія свідоцтва про право власності на житло від 02 серпня 1996 року, яка міститься в спадковій справі, відкритій після смерті батька позивачки [PERSON] . Відповідно до цього свідоцтва орган приватизації Чабанівської селищної ради народних депутатів посвідчує, що квартира дійсно належить на праві приватної часткової власності громадянам [PERSON] (1/2 частина) та [PERSON] (1/2 частина). Зазначене також підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 15 січня 2015 року, а також довідкою КП «Бюро технічної інвентаризації Києво-Святошинської районної ради Київської області від 09 липня 2019 року. Відповідно до ст. 1268, 1270 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини для прийняття якої встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до п. 4.12 Глави 10 розд. 4 Порядку вчинення нотаріальних дій свідоцтво про право на спадщину видається за наявності у спадковій справі всіх необхідних документів. Якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, нотаріус отримує інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно шляхом безпосереднього доступу до нього. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку (п. 4.18), що й було зроблено нотаріусом у постанові про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 05 лютого 2021 року. Щодо посилань представника відповідача як на підставу відмови у позові на те, що між позивачкою та відповідачем відсутні спірні правовідносини, суд зазначає наступне. Гарантії здійснення права власності та його захисту закріплені в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, зокрема, в ст. 1 Першого протоколу до неї (ратифіковано законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР), яка є складовою правової системи відповідно до ст. 9 Конституції України, а також у вітчизняному законодавстві. У відповідності до ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до абз. 3 п. 23 Постанови Пленуму Верховного України "Про судову практику у справах про спадкування" від 30 травня 2008 року № 7, у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до роз`яснень п.п. 33 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування" від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 за відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття, відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Відповідно до роз`яснення Міністерства Юстиції України від 21 лютого 2005 року № 19-32/319 в разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності на яке не була проведена і правовстановлюючий документ відсутній, питання визначення належності цього майна попередньому власнику та наступного його власника (спадкоємця) повинно вирішуватися у судовому порядку. Право позивачки на спадкове майно в порядку спадкування за законом після смерті її матері [PERSON] є невизнаним, державний нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, що надало позивачу в порядку ст. 4 ЦПК України звернутися до суду за захистом своїх прав. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної творчої діяльності. Право власності набувається у порядку, визначеному законом. Відповідно до Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Позивачка у встановленому законом порядку та з метою реалізації її права на спадкування за законом, звернулася до нотаріуса для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, проте їй було відмовлено у можливості оформлення свідоцтва про право власності на спадкове майно через відсутність правовстановлюючих документів. Суд вважає, що неможливість позивачкою отримати свідоцтво про право на спадщину за законом є порушенням її права власності, оскільки унеможливлює визнання такого права з боку держави перед іншими суб`єктами цивільних та інших правовідносин. Відповідно до ч. 1 ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно із правовою позицією Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладеною в ухвалі від 25 грудня 2013 року у справі № 6-35295св13, в судовому порядку право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України) та є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. З огляду на те, що позивач у визначений законом строк прийняла спадщину, яка відкрилася після смерті [PERSON] , проте позбавлена можливості реалізувати спадкові права через відсутність документу, що підтверджує право власності спадкодавця на спадкове майно, суд дійшов висновку про задоволення позову [PERSON] як такого, що ґрунтується на вимогах закону. Питання про розподіл судових витрат між сторонами суд вирішує відповідно до положень ст. 141 ЦПК України. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно квитанції позивачем за подання до суду вказаного позову було сплачено судовий збір в розмірі 1393,56 грн., який підлягає стягненню з відповідача на її користь. Враховуючи викладене,

Outcome: approved