Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-24 00:00:00

До Ірпінського міського суду Київської області з позовом звернулась [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про визнання недійсною довідки-рахунка та витребування майна з чужого незаконного володіння. В позовній заяві зазначає, що в 2013 вона році придбала автомобіль - марки LAND ROVER, модель RANGE ROVER, номер шасі [NUMBER] , 2012 року випуску, об`єм двигуна 4367, колір чорний, що підтверджується свідоцтвом про державну реєстрацію транспортного засобу серія [NUMBER] видане Сімферопольським ВРЕР при УДДІ ГУ МВС України в АРК від 26.07.2013 року, реєстраційний номер [NUMBER] .Згодом, з незалежних від неї причин, це майно вибуло з її володіння, а саме їй стало відомо, що в січні 2015 року невідома їй особа зняла транспортний засіб з обліку, та переоформила на себе, при цьому жодних дій з продажу транспортного засобу вона не мала наміру вчиняти та не вчиняла.За даним фактом вона звернулась з відповідною заявою про злочин до Шевченківського УП ГУНП в м. Києву за якою внесено запис до Єдиного реєстру досудових розслідувань про кримінальне провадження №12015100100009572 від 15.08.2015 року за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.358 КК України, а саме підроблення документів.Згідно висновку Київського міського науково-дослідницького експертно-криміналістичного центру МВС України № 987/тдд від 02.09.2016 року, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] , не відповідає аналогічним документам, що знаходяться в офіційному обігу на території України.Отже, вказане свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу є підробленим документом на підставі якого відчужено Транспортний засіб. 27 січня 2015 року ПП "Галичина Авто" видано довідку-рахунок серія [NUMBER] , на підставі якої її транспортний засіб перереєстровано на [PERSON] .Отже, як зазначалось вище, довідку-рахунок виписано, на підставі підробленого свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] , що є підставою для визнання довідку-рахунок як виду договору про перехід права власності на рухоме майно - недійсним.В процесі провадження досудового слідства в межах кримінального провадження, встановлено, що на теперішній час транспортний засіб знаходиться у власності [PERSON] . 28 листопада 2015 року в ході проведення допиту громадянина [PERSON] , слідчим Шевченківського УП ГУНП в м. Києві, було отримано інформацію, про те що його знайомий [PERSON] , познайомив його з чоловіком на ім`я [PERSON] , прізвище якого не відоме. Під час розмови незнайомий чоловік - [PERSON] запропонував йому за винагороду в 200 доларів США поставити на облік в МРЕО транспортний засіб. Як зазначає [PERSON] , дану пропозицію прийняв, оскільки у сім`ї було скрутне матеріальне становище та необхідні були грошові кошти, він надав ксерокопію паспорта та копію ідентифікаційного номера своєї дружини - гр. [PERSON] . Через деякий час чоловік на ім`я [PERSON] зателефонував відповідачу та повідомив, що все добре та автомобіль поставлений на облік. В результаті чого власником транспортного засобу стала відповідач, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру МВС України. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва накладено арешту на транспортний засіб від 11 квітня 2016 року, справа № 1-кс/7б1/7781/2016. У зв`язку з цим просить визнати недійсним довідку-рахунок серія ААЕ № 017462 від 27 січня 2015 року про відчуження автомобіля: марки LANDROVER, модель RANGEROVER, номер шасі [NUMBER] , 2012 року випуску, об`єм двигуна 4367, колір чорний та витребувати у [PERSON] з незаконного володіння автомобіля: марки LANDROVER, модель RANGEROVER, номер шасі [NUMBER] , 2012 року випуску, об`єм двигуна 4367, колір чорний, а також стягнути судові витрати з відповідача. В судове засідання представник позивача [PERSON] не з`явився, подав до суду заяву про слухання справи у його відсутності позовні вимоги підтримав, просила їх задовольнити, щодо прийняття заочного рішення суду не заперечував. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, заяви про слухання справи за її відсутності не надала, причини неявки суду не повідомила. Про час і місце слухання справи повідомлена належним чином. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, заяви про слухання справи за його відсутності не надав, причини неявки суду не повідомив. Про час і місце слухання справи повідомлений належним чином. Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] видане Сімферопольським ВРЕР при УДАІ ГУ МВС України в АРК від 26.07.2013 року, реєстраційний номер [NUMBER] [PERSON] є власником автомобіля марки LAND ROVER, модель RANGE ROVER, номер шасі [NUMBER] , 2012 року випуску, об`єм двигуна 4367, колір чорний. Судом встановлено, що 27 січня 2015 року ПП "Галичина Авто" видано довідку-рахунок серія [NUMBER] , на підставі якої транспортний засіб марки LAND ROVER, номер шасі [NUMBER] , згідно технічного паспорту [NUMBER] , вартістю 149000,00грн. в 9-ВРЕВ УДАІ ГУМВС України в м. Києві перереєстровано на [PERSON] . Судом встановлено, що рамках кримінального провадження №12015100100009572 від 15.08.2015 року за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.358 КК України, а саме підроблення документів було проведено технічну експертизу свідоцтва про державну реєстрацію транспортного засобу. Згідно висновку Київського міського науково-дослідницького експертно-криміналістичного центру МВС України № 987/тдд від 02.09.2016 року, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] , не відповідає аналогічним документам, що знаходяться в офіційному обігу на території України. Також судом встановлено, що 07.07.2015 року [PERSON] придбала спірний автомобіль, що вбачається з витягу з ЄДР МВС України на звернення 0-1304875991 від 01.08.2017 року за [PERSON] 07.07.2015 року зареєстровано автомобіль бренд LANDROVER, модель RANGE ROVER, 2012 року. Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч. 3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Волевиявлення є важливим чинником, без якого неможливо вчинення правочину, що узгоджується зі свободою договору, установленою ст. 627 ЦК України. Відповідно до ч.2 ст.202 ЦК України правочини можуть бути односторонніми та дво чи багатосторонніми (договори). Дво чи багатосторонніми правочином є погоджена дія двох або більше сторін (ч.4 ст.202 ЦК України). Відповідно до ст.655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до ч.2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Пунктом 3 частини 1 ст.208 ЦК України встановлено, що у письмовій формі належить вчиняти, зокрема правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян. Так, відповідно до ч. 1 п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом. Відповідно до ч.3 ст.215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до роз`яснень у п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 року відповідно до статей 215 та 216 ЦК України суди розглядають справи за позовами: про визнання оспорюваного правочину недійсним і застосування наслідків його недійсності, про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. Крім того, відповідно до ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Якщо у зв`язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною. Правові наслідки, передбачені частинами першою та другою цієї статті, застосовуються, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів. Правові наслідки недійсності нікчемного правочину, які встановлені законом, не можуть змінюватися за домовленістю сторін. Вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред`явлена будь-якою заінтересованою особою. Суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи. Згідно ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Оскільки судом встановлено, що позивачка не підписувала договір купівлі-продажу транспортного засобу, то за приписами норми ч.2 ст.207 ЦК України відсутній вчинений нею у письмовій формі договір купівлі-продажу, належного [PERSON] транспортного засобу марки LANDROVER, модель RANGE ROVER, 2012 року, і як наслідок, враховуючи, що такий договір нею не вчинявся, перереєстрація вказаного транспортного засобу за новим власником - [PERSON] була здійснена неправомірно. Суд приходить до висновку, що договору купівлі-продажу транспортного засобу, який би був вчинений позивачкою, не існує, а договір котрий [PERSON] не підписувала, а отже не вчиняла, є недійсним (оспорюваним). Зважаючи на встановлені обставини та відповідні їм правовідносини, суд приходить до висновку, що договір відчуження належного позивачці рухомого майна не відповідав зазначеним вище нормам права, суперечив порядку укладення договору купівлі-продажу транспортних засобів, позивачкою не був підписаний, а підписаний особою, яка не мала на це повноважень, а отже даний договір був спрямований на незаконне заволодіння її майном. У даному випадку відсутня воля позивача на відчуження, належного їй майна. З наведеного вище слідує, що автомобіль вибув із власності позивачки не з її волі, а іншим шляхом. Відповідно до ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Статтею 19 ЦК України встановлено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. За приписами статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема правочинів. Стаття 328 ЦК України передбачає, що право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Загальний порядок укладення договорів будь-якими учасниками цивільних відносин визначено у главі 53 ЦК України. До принципово важливих складових цієї процедури відносяться зміст та форма договору, спосіб, місце укладення. Правове регулювання відносин, пов`язаних з купівлею-продажем транспортних засобів, здійснюється на підставі положень ЦК України з урахуванням загальних положень про договір та спеціальних правил, закріплених у відповідних положеннях Порядку здійснення оптової та роздрібної торгівлі транспортними засобами та їх складовими частинами,що мають ідентифікаційні номери, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2009 року № 1200 та Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 7 вересня 1998 року №1388, які визначають певні особливості укладення, виконання та правові наслідки невиконання відповідних договорів. Згідно з Порядком здійснення оптової та роздрібної торгівлі транспортними засобами та їх складовими частинами, що мають ідентифікаційні номери, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2009 року № 1200, оформлення на товарних біржах договорів купівлі-продажу транспортних засобів та їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, здійснюється з використанням облікованих відповідно у територіальному органі з надання сервісних послуг МВС і Держсільгоспінспекції бланків біржових угод. Оформлення договорів купівлі-продажу транспортних засобів може проводитися в територіальному органі з надання сервісних послуг МВС. У разі продажу транспортних засобів та їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, філією суб`єкта господарювання або уповноваженим дилером, крім акта приймання-передачі підприємства-виробника, покупцеві видається акт приймання-передачі, що укладається між суб`єктом господарювання (його філією) та уповноваженим дилером. Під час продажу транспортних засобів, що перебувають (перебували) на обліку в уповноваженому органі МВС або Держсільгоспінспекції, покупцеві територіальним органом з надання сервісних послуг МВС видається свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт) або Держсільгоспінспекцією - свідоцтво про реєстрацію машини з відміткою про зняття машин (тракторів, самохідних шасі, самохідних сільськогосподарських, дорожньо-будівельних і меліоративних машин, сільськогосподарської техніки, інших механізмів) з обліку чи акт технічного стану. У разі зняття з обліку транспортного засобу покупцеві видається свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт) та копія реєстраційної картки, що додається до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу на пластиковій основі. Отже, продаж транспортного засобу, що має ідентифікаційний номер, передбачає відповідне оформлення договору купівлі-продажу цього транспортного засобу, зняття його з обліку, отримання свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт). Пунктом 8 постанови Кабінету міністрів України №1388 від 07 вересня 1998 року «Про затвердження порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів» передбачено, що державна реєстрація (перереєстрація) транспортних засобів проводиться на підставі заяв власників, поданих особисто, і документів, що посвідчують їх особу, підтверджують правомірність придбання, отримання, митного оформлення транспортних засобів, відповідність конструкції транспортних засобів установленим вимогам безпеки дорожнього руху, а також вимогам, які є підставою внесення змін до реєстраційних документів. Щодо вимоги про визнання недійсним довідки-рахунку то суд враховуючи вищевикладене приходить до висновку, що дана вимога підлягає задоволенню,оскільки [PERSON] наполягає на тому, що не мала наміру продавати автомобіль та не продавала його і дані твердження не спростовані відповідачем [PERSON] .. Крім того, експертним висновком доведено, що свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] , на підставі якого було виписано довідку-рахунку серія [NUMBER] від 27 січня 2015 року про відчуження автомобіля: марки LANDROVER, модель RANGERO VER, номер шасі [NUMBER] - підроблене. Щодо позовних вимог про витребування із чужого незаконного володіння автомобіля марки LANDROVER, модель RANGEROVER, номер шасі [NUMBER] , 2012 року випуску, об`єм двигуна 4367, колір чорний суд виходив з наступного. ЦК України у главі 29 передбачені цивільно-правові способи захисту права власності. Зокрема, норми статей 387, 388 ЦК України надають власнику право витребувати майно із чужого незаконного володіння або від добросовісного набувача. Статтею 387 ЦК України передбачено, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Частиною 1 ст. 388 ЦК України встановлено, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача у разі, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Оскільки добросовісне набуття в розумінні ст. 388 ЦК України можливе лише тоді, коли майно придбано не безпосередньо у власника, а в особи, яка не мала права відчужувати це майно, наслідком угоди, укладеної з таким порушенням, є повернення майна з незаконного володіння. Власник з дотриманням вимог статей 387 і 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача (постанова Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 року у справі № 183/1617/16, пункти 146-147). Аналогічне роз`яснення міститься у п. 10 Постанови Пленуму ВСУ від 06.11.2009 р. № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» встановлено, що норма частини першої статті 216 ЦК України не може застосовуватись як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке було відчужене третій особі. Не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину. У цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача - з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК України. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (провадження № 14-208цс18) зазначено, що: «метою віндикаційного позову є забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був незаконно позбавлений. У випадку позбавлення власника володіння нерухомим майном означене введення полягає у внесенні запису про державну реєстрацію за власником права власності на нерухоме майно (принцип реєстраційного підтвердження володіння нерухомістю). Задоволення вимоги про витребування нерухомого майна з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності, відповідає речово-правовому характеру віндикаційного позову та призводить до ефективного захисту прав власника. Оскільки, власником спірного автомобіля є [PERSON] і він вибув з її володіння не з її волі, що обмежує і порушує права позивача, як власника рухомого майна, суд приходить до висновку, що позовні вимоги щодо витребування спірного майна із чужого володіння [PERSON] підлягають задоволенню. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. На основі повно та всебічно з`ясованих обставин справи, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню у повному обсязі. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у сумі 2 052,80 грн. з кожного. На підставі викладеного та

Outcome: approved