Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-03 00:00:00

Заявник звернувся із вимогами, якими просить суд зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити йому середній заробіток під час проходження військової служби за контрактом з дати увільнення по час звернення до суду із даним позовом. Вимоги мотивує тим, що працював у відповідача та був увільнений від виконання трудових обов`язків на час проходження військової служби. Однак, всупереч законодавству, йому не здійснюється нарахування середнього заробітку за час проходження такої служби. Розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та відповідно без проведення фіксації його перебігу. Підстав для зміни такого порядку сторонами не наведено і судом не встановлено. Відповідач направив відзив, яким заперечував задоволення позову у зв`язку із змінами в законодавстві, якими, як вважає, обов`язок щодо компенсації середнього заробітку за час проходження військової служби покладено на Державний Бюджет України. Проаналізував направлений позов з додатками, матеріали надані відповідачем, судом встановлено наступні фактичні обставини справи та відповідно ним правовідносини. Позивач є громадянином України, має зареєстроване місце проживання, отримував код платника податків та є особою, яка має право на пільги встановлені законодавством України для ветеранів війни - учасників бойових дій. 28 вересня 2015 року позивач прийнятий на роботу на посаду комплектувальника проводів у відповідача. 23 грудня 2020 року позивач уклав строковий контракт на проходження військової служби. 6 січня 2021 року позивача увільнено від роботи у відповідача на період проходження військової служби за контрактом без компенсації середнього заробітку у зв`язку із скасуванням механізму компенсації таких витрат з Державного Бюджету України. Правовідносини між сторонами врегульовані наступними положеннями законодавства України. Згідно з частиною першої статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Відповідно до статті 2 КЗпП України працівники мають право, зокрема, на звернення до суду для вирішення трудових спорів незалежно від характеру виконуваної роботи або займаної посади. Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За змістом пункту 3 частини першої статті 36 КЗпП України, підставою припинення трудового договору є: призов або вступ працівника або власника - фізичної особи на військову службу, направлення на альтернативну (невійськову) службу, крім випадків, коли за працівником зберігаються місце роботи, посада відповідно до частин третьої та четвертої статті 119 цього Кодексу. Відповідно до положень статті 119 КЗпП України за працівниками, призваними на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом, у тому числі шляхом укладення нового контракту на проходження військової служби, під час дії особливого періоду на строк до його закінчення або до дня фактичного звільнення зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, фермерському господарстві, сільськогосподарському виробничому кооперативі незалежно від підпорядкування та форми власності і у фізичних осіб-підприємців, у яких вони працювали на час призову. Проаналізував фактичні обставини справи та норми законодавства, якими врегульовані дані правовідносини, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову з огляду на наступне. Суд вважає протиправними дії відповідача по відмові від здійснення компенсації середнього заробітку позивачу на час проходження військової служби, оскільки такі дії роботодавця суперечать законодавству. Аналогічну позицію займає і усталена з даного приводу судова практика. Судом встановлено та не спростовувалось відповідачем, що позивач перебуваючи у трудових відносинах з відповідачем уклав контракт на проходження військової служби. Роботодавець, виконуючи вимоги законодавства, увільнив позивача від виконання трудових обов`язків на цей час. Однак, суд вважає, протиправно позбавив права на отримання середнього заробітку на цей час. Посилання відповідача на правильність своєї позиції, що підтверджується пояснювальною запискою до законопроекту, суд вважає помилковим та не приймає до уваги при прийнятті рішення. Судові витрати сторонами не декларувались. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved