Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом. Позов обґрунтовує тим, що [INFO] мала місце дорожньо-транспортна пригоди (далі - ДТП), внаслідок якої водій автомобіля «Volkswagen Transporter" д.н.з. [NUMBER] [PERSON] допустив наїзд на велосипедиста [PERSON] , який є його сином та помер у відділенні реанімації ЦРЛ. Станом на 12.06.2018 цивільно-правова відповідальність водія [PERSON] була застрахована у ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» за полісом АМ2765955. 17.08.2018 він звернувся до відповідача через представника ТОВ «Юридична компанія «Відшкодування» із заявою про виплату страхового відшкодування моральної шкоди, витрат на лікування та поховання, 29.10.2019 надіслано документи, що підтверджують понесені ним витрати на пам`ятник, 19.11.2018 додатково надіслано медичну документацію. 12.12.2019 на адресу ТОВ «Юридична компанія «Відшкодування» відповідач надіслав лист, яким повідомив, що для виплати необхідно надати акт виконаних робіт на виготовлення та встановлення пам`ятника, фото встановленого пам`ятника та рішення по кримінальній справі. Зазначає, що такий лист, слід вважати відмовою у виплаті стразового відшкодування, оскільки законом не передбачено обов`язку заявника надавати такі докази. З огляду на те, що шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки, на підставі ст.1187 ЦК України він має право на відшкодування з боку відповідача страхового відшкодування, не зважаючи на наявність чи відсутність вини останнього. Разом з тим, правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка її завдала, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок. Ст. 999 ЦК України передбачено, що законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). Обґрунтовуючи позов, [PERSON] посилається на правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі № 755/18006/15-ц та ст. 1187 ЦК України та Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». На підставі наведеного, позивач просить суд стягнути з відповідача в його користь 33507,00 грн. моральної шкоди, 4405,25 грн. на відшкодування витратна лікування та 44676,00 витрат на поховання та спорудження надгробного пам`ятника. Відповідач ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» надійшов відзив, в якому він позовні вимоги не визнав. Зазначив, що позов [PERSON] є передчасним, оскільки відомості щодо зазначеної ним ДТП, внесено до ЄРДР за № 12018030010002134, що відповідно до закону є підставою для призупинення строку для прийняття рішення про здійснення страхового відшкодування та його виплати , а тому позивачу не відмовляли у страховому відшкодуванні, а лише на підставі абз. 4 п.36.2 ст.36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», призупинило строк для виплати страхового відшкодування. Крім цього, зазначає, що позивачем не доведено витрат понесених ним на спорудження надгробного пам`ятника, оскільки договір про надання послуг від 24.10.2019 та товарний чек № 0 від 24.10.2019 не підтверджують факту виконання таких послуг та встановлення відповідного пам`ятника. Посилаючись на викладене, просить суд відмовити у задоволені позову. Ухвалою судді від 08.06.2021 відкрито спрощене позовне провадження у даній справі. 02.09.2021 ухвалою суду залучено до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача [PERSON] . Позивач в судове засідання не з`явився з невідомих суду причин, про місце, час та дату розгляду справи повідомлявся належним чином. У матеріалах справи наявне клопотання представника позивача від 29.06.2022 про розгляд справи у відсутності позивача та його представника. Позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити з наведених у позовній заяві підстав. Представник відповідача в судове засідання не з`явився з невідомих суду причин, про місце, час та дату розгляду справи повідомлявся належним чином. Клопотань про відкладення на адресу суду не надходило. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача [PERSON] подав до суду письмові пояснення, в який зазначив, що позивачем хибно розцінено відповідь ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» від 12.12.2019 як відмову у виплаті страхового відшкодування, оскільки строк прийняття страховиком рішення про здійснення страхового відшкодування або відмову у його здійсненні припинено до набрання законної сили рішення по кримінальному провадженні № 12018030010002134 від 13.06.2018. Відповідно, лише після набрання законної сили рішенням по вищевказаному кримінальному провадженні страховиком буде прийнято рішення про здійснення страхового відшкодування або відмову у його здійсненні. Відтак, вважає, що позов [PERSON] є передчасним та не підлягає до задоволення. У поданому клопотанні від 18.11.2021, просив розгляд справи проводити у його відсутності. Відповідно до п.1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника), без поважних причин або без повідомлення причин неявки. У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд дослідивши матеріали справи, та подані сторонами докази на підтвердження обґрунтованості заявлених вимог та заперечень, установив таке. 12 червня 2018 близько 23 год. 40 хв. по вул. Карпенка-Карого у м. Луцьку, водій автомобіля марки «Volkswagen Transporter" д.н.з. [NUMBER] [PERSON] допустив наїзд на велосипедиста [PERSON] , який здійснив перетин проїжджої частини, в наслідок чого велосипедист отримав тілесні ушкодження. [INFO] [PERSON] помер у відділенні реанімації ЦРЛ, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серія [NUMBER] (а.с.11). Даний факт зареєстровано в ЖЄО Луцького ВП ГУНП у Волинській області за № 20076 від 13.06.2018. Відомості за вказаним фактом внесено до ЄРДР за № 12018030010002134. Наразі, досудове розслідування у кримінальному провадженні № 12018030010002134 від 13.06.2019 продовжується, про підозру жодному з учасників події не повідомлено, обвинувальний акт до суду не направлявся. Цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застрахована у ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія», що підтверджується полісом № АМ 2765955 17.08.2018 позивач, який є батьком [PERSON] , звернувся до відповідача із заявою про виплату страхового відшкодування в загальному розмірі 191314,25 грн. Факт родинних відносин між позивачем та [PERSON] підтверджується копією свідоцтва про народження [NUMBER] (а.с.10). Мати [PERSON] та його дружина [PERSON] від своїх часткок страхового відшкодування відмовилися на користь позивача (а.с.17, 22). Вказане свідчить, що між сторонами склалися спірні правовідносини з приводу відшкодування шкоди, яка спричинена смертю особи в результаті дії транспортного засобу, як джерела підвищеної небезпеки, а отже врегульовані Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та Цивільним кодексом України. Перш за все, суд вважає за необхідне зазначити, що при розгляді даної справи без відсутності розглянутого кримінального провадження стосовно ДТП, або справ про адміністративне правопорушення, суд з урахуванням правових позицій викладених у постановах Верховного Суду від 18 березня 2020 року №328/2750/18, від 02 червня 2021 року №447/1403/19 вправі встановити наявність чи відсутність складу цивільного правопорушення, який став підставою для стягнення шкоди, оцінюючи надані сторонами докази. Листом від 12.12.2019 № 5204/18 на адресу ТОВ «Юридична компанія «Відшкодування», яка діяла від імені [PERSON] , відповідач надіслав лист, яким повідомив, що для виплати страхового відшкодування, необхідно надати акт виконаних робіт на виготовлення та встановлення пам`ятника, фото встановленого пам`ятника та рішення по кримінальній справі (а.с. 37). Відповідно до статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Стаття 1187 ЦК України визначає, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Як зазначено в п. 4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 №4 "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки", шкода, завдана внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, відшкодовується незалежно від наявності вини завдавача шкоди. Відповідно до ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Зі ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» вбачається, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Згідно із п. 23.1 ст. 23 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, пов`язана із смертю потерпілого. Відповідно до статті 1201 ЦК України особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов`язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, ці витрати. Допомога на поховання, одержана фізичною особою, яка зробила ці витрати, до суми відшкодування шкоди не зараховується. Згідно із закріпленим у статті 1194 ЦК України правилом, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, несе відповідальність перед потерпілим у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди у межах різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Стаття 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлює, що страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди настала протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди та є прямим наслідком цієї дорожньо-транспортної пригоди. Страховик здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання страховику документів, що підтверджують такі витрати, та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. Заявляючи вимогу про відшкодування витрат на поховання та спорудження надгробного пам`ятника позивачем надано договір про надання послуг від 24.10.2019 укладеного між [PERSON] та підприємцем [PERSON] , предметом якого є виготовлення та встановлення пам`ятника, товарний чек № 0 від 24.10.2019, виданого підприємцем [PERSON] на суму 47620,00 грн. з яких 35620,00 грн. - пам`ятник, 12000,00 грн. встановлення пам`ятника, витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань та свідоцтва платника єдиного податку [PERSON] (а.с.64, 65, 66-68, 69). Крім цього надано товарний чек № 311 від 24.06.2018 на суму 8205,00 грн. за підписом підприємця [PERSON] щодо витрат на поховання, виписку з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань та свідоцтва платника єдиного податку ФОП [PERSON] та свідоцтва платника єдиного податку (а.с. 31, 32-33, 34). За змістом статті 2 Закону України «Про поховання та похоронну справу» поховання померлого - це комплекс заходів та обрядових дій, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом або урни з прахом у могилу або колумбарну нішу, облаштування та утримання місця поховання відповідно до звичаїв та традицій, що не суперечить законодавству. У пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» судам роз`яснено що, витрати на поховання (у тому числі на ритуальні послуги і обряди) відшкодовуються тій особі, яка понесла ці витрати. Витрати на виготовлення пам`ятників і огорож визначаються виходячи з їх фактичної вартості, але не вище граничної вартості стандартних пам`ятників і огорож в даній місцевості. В разі відсутності даних щодо граничної вартість стандартного пам`ятника у даній місцевості суди із урахуванням положень ч. 8 ст. 8 ЦПК України застосовують Постанову Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві від 03.10.2008 № 45 (чинної на час розгляду справи). Постановою Правління Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України від 03 жовтня 2008 року № 45 «Про витрати на поховання та пов`язані з цим ритуальні послуги у разі смерті потерпілого від нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання» (далі Постанова - № 45), передбачено розмір витрат на поховання в залежності від регіону України. Відповідно розмір витрат на поховання та пов`язаних з цим ритуальних послуг у Волинській області становить: 800 грн. за придбання труни (в тому числі у разі необхідності в труні із спеціального заліза з герметизацією, транспортуванням труни та інше), 708 грн. - придбання одягу (костюм, взуття, сорочка, майка, труси, шкарпетки для покійного та інше), 2600 грн. - виготовлення та встановлення пам`ятника, огорожі, виготовлення фотографій, табличок та інше. При цьому суд враховує, що сторони не подали інших доказів щодо граничної вартості стандартних пам`ятників і огорож у Волинській області. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що витрати понесені позивачем на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, з урахуванням Постанови № 45 є доведеними частково та підлягають до задоволення у розмірі 4108 грн. На підтвердження витрат понесених на лікування, позивачем надано фіскальні чеки на загальну суму 4405,25 грн. (а.с. 28, 29, 30, 31), які на думку суму є належними доказами, а позовна заява в цій частині підлягає до задоволення. Відповідно до ст.23.3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами. Суд враховує, що мати [PERSON] та його дружина [PERSON] від своїх часткок страхового відшкодування відмовилися на користь позивача (а.с.17, 22). Відповідно до ст.1200 ЦК України у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. Шкода відшкодовується: чоловікові, дружині, батькам (усиновлювачам), які досягли пенсійного віку, встановленого законом, - довічно. Особам, визначеним у пунктах 1-5 частини першої цієї статті, шкода відшкодовується у розмірі середньомісячного заробітку (доходу) потерпілого з вирахуванням частки, яка припадала на нього самого та працездатних осіб, які перебували на його утриманні, але не мають права на відшкодування шкоди. До складу доходів потерпілого також включаються пенсія, суми, що належали йому за договором довічного утримання (догляду), та інші аналогічні виплати, які він одержував. Розмір відшкодування може бути збільшений законом. Згідно ч.1 ст.1202 ЦК України відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю потерпілого, здійснюється щомісячними платежами. За наявності обставин, які мають істотне значення, та з урахуванням матеріального становища фізичної особи, яка завдала шкоди, сума відшкодування може бути виплачена одноразово, але не більш як за три роки наперед. Вказана норма цивільного законодавства кореспондується з приписами ст.27.5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», в якій зазначено, що відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого, може бути виплачено у вигляді одноразової виплати. Загальний розмір усіх здійснених страхових відшкодувань (регламентних виплат) за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю однієї особи, не може перевищувати страхову суму за таку шкоду. Судом встановлено, що позивач [PERSON] входить до складу сім`ї померлого внаслідок ДТП [PERSON] , на утриманні в [PERSON] перебував його малолітній син [PERSON] (а.с.26). ДТП внаслідок якої помер [PERSON] мала місце [INFO]. Розмір мінімальної заробітної плати станом на січень 2018 року ставив 3123,00 грн. (ст. 8 Закону України «Про державний бюджет на 2018»). Таким чином мінімальний розмір страхового відшкодування в даному випадку у відповідності до ст. 27.3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» складає 44676,00 грн. (3123,00х12), однак з урахуванням частики малолітнього [PERSON] (11169,00 грн.) та відмови матері та дружини загиблого [PERSON] , розмір моральної шкоди, який підлягає до стягнення становить 33507,00 грн. Суд, не приймає до уваги пояснення відповідача та третьої особи про те, що заявлений позивачем позов є передчасним, оскільки строк прийняття страховиком рішення про здійснення страхового відшкодування або відмову у його здійсненні припинено до набрання законної сили рішення по кримінальному провадженні № 12018030010002134 від 13.06.2018, оскільки в даному випадку йдеться про відшкодування шкоди, яка спричинена смертю особи в результаті дії транспортного засобу, яка джерела підвищеної небезпеки. Шкода завдана внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, відшкодовується незалежно від наявності вини завдавача шкоди. Такі висновки суду відповідають правовим позиціям викладеним у постановах Верховного Суду від 18 березня 2020 року №328/2750/18, від 02 червня 2021 року №447/1403/19. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Крім того, ч.6 ст.141 ЦПК України встановлено, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. У зв`язку з тим, що позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п. 2 ч. 1ст. 5 Закону України «Про судовий збір», тому судовий збір в сумі 1984,80 грн. слід стягнути з відповідача на користь держави. Виходячи з наведеного,

Outcome: partial