Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-06 00:00:00

Позиція позивача. Відповідно до зміненої позовної заяви (а.с. 73-74) [PERSON] звернувся до ПАОП «Промінь» із позовною заявою в якій просить: - зобов`язати Приватне аграрно-орендне підприємство "Промінь" (ЄДРПОУ 30713300) повернути йому земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 5,5333 га, кадастровий номер 6323381200614:000:0121; - скасувати запис про державну реєстрацію договору оренди земельної ділянки №431 від 01.11.2006 року строком на 25 років між [PERSON] та ПАОП «Промінь», який зареєстрований 23.03.2007 року за №040769800315 в Красноградському районному відділі Харківської регіональної філії Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах», про що у книзі державної реєстрації договорів оренди землі вчинено запис про оренду земельної ділянки площею 5,6333 га кадастровий номер 6323381200:14:000:0121. На обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що враховуючи результати судово-почеркознавчої експертизи, які викладені у Висновку експерта №15871 у справі №626/966/20 від 15.02.2021 року спірний договір оренди земельної ділянки №431 від 01.11.2006 року, який зареєстрований 23.03.2007 року за №040769800315 в Красноградському районному відділі Харківської регіональної філії Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах», про що у книзі державної реєстрації договорів оренди землі вчинено запис, спадкодавець його батька - [PERSON] не підписувала. У зв`язку із чим спірний договір є неукладеним, оскільки неможливо визнати неукладений правочин недійсним. При цьому за наявності для того підстав позивач не позбавлений права заявити вимогу про усунення перешкод у користуванні належним йому майном, зокрема шляхом пред`явлення вимоги про повернення земельної ділянки або скасування запису про державну реєстрацію речового права. Негаторний позов можна заявляти впродовж усього часу тривання порушення прав законного володільця відповідних земельних ділянок (п. 96 постанови ВП ВС від 04.07.2018 у справі №653/1096/16-ц). Одночасне визнання договору оренди неукладеним та скасування державної реєстрації договору оренди землі узгоджується з позицією ВС в постанові від 20.03.2019 року по справі №587/2110/16-ц. Рух справи в суді. Ухвалою Красноградського районного суду Харківської області від 04.05.2020 року прийнято позовну заяву [PERSON] до ПАОП «Промінь» про визнання договору оренди землі недійсним до розгляду, відкрито провадження та призначено підготовче засідання. Ухвалою від 25.08.2020 року призначено у справі судову почеркознавчу експертизу, провадження у справі зупинено. Ухвалою суду від 19.02.2021 року поновлено провадження у даній справі та призначено до розгляду в підготовчому засіданні. Ухвалою від 24.03.2021 року прийнято до розгляду заяву представника позивача [PERSON] - адвоката Лобач Наталії Іванівни, про зміну предмету позову в порядку ст.49 ЦПК України щодо позовних вимог про повернення земельної ділянки та скасування запису про державну реєстрацію договору оренди землі. Ухвалою суду від 24.05.2021 по справі за даним позовом провадження зупинено до залучення до участі у справі правонаступника, так як [PERSON] помер [INFO] . Ухвалою від 16.12.2021 року відновлено провадження у справі, призначено підготовче судове засідання на 20 січня 2022 року на 14 год. 00 хв. Залучено до участі у справі правонаступника позивача [PERSON] , померлого [INFO] - [PERSON] , [INFO] , який проживає за адресою: с. Кобзівка Красноградський район, Харківська область та вважати його позивачем по вказаній цивільній справі. Ухвалою суд від 20.01.2022 року закрито підготовче провадження по цивільній справі № 626/966/20 за позовною заявою [PERSON] до Приватного аграрно-орендного підприємства «Промінь» про повернення земельної ділянки та скасування запису про державну реєстрацію договору оренди та призначено справу до судового розгляду по суті в Красноградському районному суді Харківської області на 07 лютого 2022 року. Заяви учасників процесу по суті справи та клопотання. Від представника позивача [PERSON] - адвоката Лобач Н.І. надійшла письмова заява в якій просить справу розглядати з а її відсутності, позовні вимоги підтримує, на задоволенні позову наполягає, проти заочного розгляду справи не заперечує. Представник відповідача у судове засідання не прибув, про час та місце розгляду справи відповідач повідомлявся своєчасно та належним чином, про що свідчить розписка про отримання повістки про виклик до суду ПАОП «Промінь» 25.01.2022 року на 07.02.2022 року, про причини неявки суд не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутністю та відзиву на змінену позовну заяву суду, яка ухвалою від 24.03.2021 року прийнята судом про зміну предмету позову в порядку ст.49 ЦПК України щодо позовних вимог про повернення земельної ділянки та скасування запису про державну реєстрацію договору оренди землі, не надав. Так як представник відповідача в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання був повідомлений у встановленому порядку, від нього до суду не надходило заяви про розгляд справи за його відсутності, не подавав відзив на змінену позовну заяву, згідно ст. 280 ЦПК України, суд вважає необхідним ухвалити заочне рішення по справі на підставі наявних у справі доказів, так як позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи те, що учасники справи належним чином повідомлені про день та час розгляду справи, суд вважає за можливе відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України розглянути справу у відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів не здійснюючи фіксування судового процесу. Позиція суду. Суд вислухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, приходить до наступних висновків. Фактичні обставини, встановлені судом. В ході розгляду справи судом встановлено, що позивачу [PERSON] на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом від 10.12.2021 року (а.с. 105), що видане приватним нотаріусом Красноградського районного нотаріального округу Харківської області Ковтун Л.О. за реєстровим номером №2322, належить на праві власності земельна ділянка, місце розташування територія Кобзівської сільської ради Красноградського району Харківської області, площею 5,6333 га, склад угідь рілля 5,6333 га. Цільове призначення земельної ділянки: 01.01 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, категорія земель: землі сільськогосподарського призначення, вид використання: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, склад угідь - рілля, форма власності приватна, кадастровий номер 6323381200:14:000:0121 (а.с. 106). Державну реєстрацію права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за [PERSON] проведена 10.12.20021 року цим же нотаріусом, як державним реєстратором, номер запису про право власності 45582946, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 670013663233. Земельна ділянка, кадастровий номер 6323381200:14:000:0121, належала [PERSON] на праві особистої приватної власності, що підтверджується Свідоцтвом про право на спадщину за заповітом, що видане Момот С.В. , приватним нотаріусом Красноградського районного нотаріального округу Харківської області 01.07.2015 року за реєстровим номером №1512. До цього земельна ділянка, кадастровий номер 6323381200:14:000:0121, належала померлій [PERSON] на підставі державного акту на право приватної власності на землю Серія ІІ-ХР №059866. Державну реєстрацію права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за [PERSON] проведена 01.07.2015 цим же нотаріусом, як державним реєстратором , номер запису про право власності 10236683, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 670013663233 (а.с. 14-16). З копії договору оренди земельної ділянки №431 від 01.11.2006 року вбачається, що між [PERSON] та ПАОП «Промінь» укладено договір оренди земельної ділянки, строком на 25 років, починаючи з дати його реєстрації. Договір зареєстрований 23.03.2007 року за №040769800315 у Красноградському районному відділі Харківської регіональної філії Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах» (а.с. 9-11). Відповідно до акту передачі-прийому земельних ділянок згідно з договором оренди від 01.11.2006 року земельна ділянка [PERSON] площею 5,63 га ріллі із земель Кобзівської сільської ради була передана орендарю ПАОП «Промінь» згідно з планом (схемою) розміщення земельної ділянки на місцевості (а.с. 12). Позивач не заперечує договірних відносин з ПАОП «Промінь» щодо оренди спірної земельної ділянки, в той час зазначає, що договір оренди земельної ділянки [PERSON] укладала на 12 років, а не на 25 років. Відповідно до висновку судово-почеркознавчої експертизи №15871 Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім.Засл. проф. М.С. Бокаріуса від 15.02.2021 року підписи від імені [PERSON] у договорі оренди земельної ділянки №431 від 01.11.2006, розташований в графі «Орендодавець [PERSON] », -виконаний не [PERSON] , а іншою особою (а.с. 61-62). Статтею 110 ЦПК України визначено, що висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні. Судом встановлено, що висновок судово-почеркознавчої експертизи №15871 Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім.Засл. проф. М.С. Бокаріуса від 15.02.2021 року стосується предмета доказування, відповідає положенням статті 102 ЦПК України і підготовлений в рамках даної справи. Таким чином, судом встановлено, що підпис у договорі оренди земельної ділянки №431 від 01.11.2006 [PERSON] не належать, будь-яких доручень іншій особі з повноваженнями на підписання даного договору від її імені, вона нікому не надавала і відповідачем не надано доказів щодо таких повноважень, але державна реєстрація договору відбулась. Надаючи правову оцінку встановленим фактам, суд вважає наступне. Відповідно ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Згідно з частиною першою статті 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. За змістом статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема договори та інші правочини, інші юридичні факти. Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені певні обставини та оцінка доказів, наданих сторонами. Згідно із частиною першою статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін (частина четверта цієї ж статті). Відповідно ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Статтею 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Порушення вимог законодавства щодо волевиявлення учасника правочину є підставою для визнання його недійсним у силу припису частини першої статті 215 ЦК України, а також із застосуванням спеціальних правил про правочини, вчинені з дефектом волевиявлення - під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості, тяжкої обставини. Як у частині першій статті 215 ЦК України, так і у статтях 229-233 ЦК України, йдеться про недійсність вчинених правочинів, тобто у випадках, коли існує зовнішній прояв волевиявлення учасника правочину, вчинений ним у належній формі (зокрема, шляхом вчинення підпису на паперовому носії), що, однак, не відповідає фактичній внутрішній волі цього учасника правочину. У тому ж випадку, коли сторона не виявляла свою волю до вчинення правочину, до набуття обумовлених ним цивільних прав та обов`язків правочин є таким, що не вчинений, права та обов`язки за таким правочином особою не набуті, а правовідносини за ним - не виникли. Згідно частини першою статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Стаття 207 ЦК України встановлює загальні вимоги до письмової форми правочину. Так, на підставі частини першої цієї статті правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Згідно із частиною другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Отже, підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми договору, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію. Відповідно до частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно із частиною першою статті 627 ЦК України і відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 січня 2020 року в справі № 674/461/16-ц (провадження № 61-34764св18) зроблено висновок, що «підпис є обов`язковим реквізитом правочину, вчиненого в письмовій формі. Наявність підпису підтверджує наміри та волю й фіксує волевиявлення учасника (-ів) правочину, забезпечує їх ідентифікацію та цілісність документу, в якому втілюється правочин. Внаслідок цього підписання правочину здійснюється стороною (сторонами) або ж уповноваженими особами». Згідно з частиною 2 статті 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом. Законом, яким регулюються відносини пов`язані з орендою землі, є Закон України «Про оренду землі». Згідно зі статтею 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Відповідно до частини першої статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно частини першою статті 14 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально. У пункті 8 постанова Пленуму ВСУ №09 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» визначено, що відповідно до частини першої статті 215 ЦК 435-15 підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину. Не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено. Разом з цим, у постанові від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц (провадження № 14-499цс19) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що «якщо сторони не досягли згоди з усіх істотних умов, такий договір є неукладеним, тобто таким, що не відбувся, а наведені в ньому умови не є такими, що регулюють спірні відносини. Правочин, який не вчинено (договір, який не укладено), не може бути визнаний недійсним. Наслідки недійсності правочину також не застосовуються до правочину, який не вчинено.» Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Зазначена норма кореспондує частинам другій, третій статті 215 ЦК України, висвітлює різницю між нікчемним і оспорюваним правочином і не застосовується до правочинів, які не відбулися, бо є невчиненими. Отже враховуючи вище викладене, спірний договір є неукладеним таким, що не відбувся, а наведені в ньому умови не є такими, що регулюють спірні відносини, оскільки спадкодавець [PERSON] , правонаступником якого є позивач [PERSON] ,. не підписувала договір оренди земельної ділянки №431 від 01.11.2006 року. Власник земельної ділянки вправі захищати своє порушене право на користування земельною ділянкою, спростовуючи факт укладення договору оренди земельної ділянки у мотивах негаторного позову та виходячи з дійсності змісту правовідносин, які склалися у зв`язку з фактичним використанням земельної ділянки. Відповідно до ч.ч. 1, 5 ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Велика Палата Верховного Суду у п. 96 постанови від 04 липня 2018 року, справа №653/1096/16-ц зробила висновок: «Допоки особа є власником нерухомого майна, вона не може бути обмежена у праві звернутися до суду з позовом про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження цим майном, зокрема і шляхом виселення. А тому негаторний позов може бути пред`явлений упродовж всього часу тривання відповідного правопорушення». Таким чином, позовні вимоги [PERSON] у частині зобов`язання відповідача ПАОП «Промінь» повернути земельну ділянку її власнику є обґрунтованими та такими, що підтверджені належними та допустимими доказами, які є достовірними і достатніми для задоволення позовних вимог в цій частині. Щодо позовних вимог [PERSON] про скасування запису про державну реєстрацію договору оренди на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 5,6333 га, кадастровий номер 6323381200:14:000:0121, яка на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 10.12.2021 року належить [PERSON] , суд зазначає наступне. У відповідності до ч. 1 ст. 317 ЦПК України власнику належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 6 ЗУ «Про оренду землі» право оренди земельної ділянки підлягає державній реєстрації відповідно до закону. Як вбачається з спірного договору оренди №431 від 01.11.2006 року він зареєстрований 23.03.2007 року у Красноградському районному відділі Харківської регіональної філії Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах». Разом з тим, реєстрація права оренди (договору оренди) щодо неукладеного договору оренди землі №431 від 01.11.2006 порушує права та законні інтереси позивача на розпорядження його власністю - земельною ділянкою, площею 5,6333 га, кадастровий номер 6323381200:14:000:0121. За змістом статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Загальними засадами державної реєстрації прав є, зокрема гарантування державою об`єктивності, достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження. Обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права. Суд вважає, що обраний позивачем спосіб захисту шляхом скасування державної реєстрації є ефективним, а задоволення позову в цій частині забезпечить реальне відновлення порушеного права позивача. Даний висновок суду базується на правових висновках Верховного Суду, викладених у постанові від 05.08.2020 по справі № 125/702/17. Отже, реєстрація права оренди (договору оренди) за ПАОП «Промінь» на вищевказану земельну ділянку, на підставі договору оренди земельної ділянки № 431 від 01.11.2006, який є неукладеними, не відповідає вимогам закону та порушує права позивача. Висновки за результатами розгляду справи. Враховуючи вищевикладене суд вважає, що даний позов [PERSON] про повернення земельної ділянки та скасування запису про державну реєстрацію договору оренди підлягає задоволенню. Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Розподіл судових витрат. Відповідно до положень ст.141 ЦПК України з відповідача ПАОП «Промінь» на користь позивача [PERSON] підлягають стягненню судові витрати: на оплату судового збору 840,80 грн. та судово-почеркознавчої експертизи в сумі 5883,84 грн, всього 6724, 64 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved