Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-23 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення майнової шкоди, де просила суд стягнути з [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] на користь [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] інфляційні витрати в сумі 14 494,16 грн., 3% річних в сумі 7064,59 грн., а всього 21 558,75 грн. за несвоєчасне виконання рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 06 травня 2019 р., стягнути з [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] на користь [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] судовий збір в сумі 908 (дев`ятсот вісім) грн., витрати на правничу допомогу 12000 (дванадця тисяч) грн., а всього 12908 (дванадцять тисяч дев`ятсот вісім) грн. В обгрунтування позову вказувала, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] . Від шлюбу в них народилася дочка [PERSON] , [INFO] . Після розірвання шлюбу дочка залишилися проживати разом з нею. Рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 27 квітня 2010 року стягнуто з [PERSON] на її користь аліменти у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 6 квітня 2010 року до досягнення дитиною повноліття. Оскільки [PERSON] свої зобов`язання по сплаті аліментів не виконував, утворилася заборгованість в сумі 92736 грн. 00 коп. 06 травня 2019 року Октябрським районним судом м. Полтави прийняте рішення, яким стягнуто з [PERSON] на користь позивача основну суму боргу 92736 грн. 00 коп., інфляційні витрати за період з 01 жовтня 2015 року по 01 жовтня 2018 року в сумі 20883 грн., три відсотка річних 1706 грн. 72 коп., пеню за несвоєчасну сплату аліментів у сумі 622 грн. 95 коп., а всього 15 829 грн. Постановою Полтавського апеляційного суду від 18 вересня 2019 року вказане рішення залишене без змін. 06 грудня 2019 року державним виконавцем Північно-східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Шевченківського ВДВС у м. Полтаві відкрито виконавче провадження № 60802584 на підставі виконавчого листа № 554/9730/18 від 18.09.2019 року, виданого Октябрським районним судом м. Полтави. Згідно довідки державного виконавця № 61907 від 03.08.2021 року, на виконання рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 06 травня 2019 року, на користь позивача були стягнуті кошти: 07.04.2020 року - 464,11грн., 26.06.2020 року - 735,00 грн., 11.12.2020 року - 1 444,57 грн., 19.01.2021 року- 1441.68 грн., 16.03.2021 року-2468,05 грн. Таким чином, всього стягнуто з [PERSON] коштів на суму 6 553 грн. 41 коп., залишок боргу становить 109 275 грн. 76 коп. Згідно ухвали судді Октябрського районного суду м. Полтави від 12.10.2021 року відкрито провадження по справі. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, оскільки відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Клопотання про відкладення розгляду справи до суду відповідач не надсилав. Про причину неявки відповідач суд не повідомив. Позивач у своїй заяві не заперечує проти ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів у зв`язку з чим суд на підставі ст. 280 ЦПК України, вважає за можливе вирішити справу у його відсутність за наявними у справі доказами, ухваливши заочне рішення. За приписами ч. ч. 1, 2, 8 ст. 279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити повністю виходячи з наступного. Судом встановлено, що рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 27 квітня 2010 року стягнуто з [PERSON] на користь позивача аліменти у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 6 квітня 2010 року до досягнення дитиною повнолітня. Оскільки [PERSON] свої зобов`язання по сплаті аліментів не виконував, утворилася заборгованість в сумі 92736 грн. 00 коп. 06 травня 2019 року Октябрським районним судом м. Полтави прийняте рішення, яким стягнуто з [PERSON] на користь позивача основну суму боргу 92736 грн. 00 коп., інфляційні витрати за період з 01 жовтня 2015 року по 01 жовтня 2018 року в сумі 20883 грн., три відсотка річних 1706 грн. 72 коп., пеню за несвоєчасну сплату аліментів у сумі 622 грн. 95 коп., а всього 15 829 грн. Постановою Полтавського апеляційного суду від 18 вересня 2019 року вказане рішення залишене без змін. 06 грудня 2019 року державним виконавцем Північно-східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Шевченківського ВДВС у м. Полтаві відкрито виконавче провадження № 60802584 на підставі виконавчого листа № 554/9730/18 від 18.09.2019 року, виданого Октябрським районним судом м. Полтави. Згідно довідки державного виконавця № 61907 від 03.08.2021 року, на виконання рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 06 травня 2019 року, на користь позивача були стягнуті кошти: 07.04.2020 року - 464,11грн., 26.06.2020 року - 735,00 грн., 11.12.2020 року - 1 444,57 грн., 19.01.2021 року - 1441.68 грн., 16.03.2021 року-2468,05 грн. Таким чином, всього стягнуто з [PERSON] коштів на суму 6 553 грн. 41 коп., залишок боргу становить 109 275 грн. 76 коп. За змістом ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Главою 50 ЦК України передбачений перелік підстав припинення зобов`язань, у тому числі виконання зобов`язання, проведеного належним чином. Згідно зі ст. ст.610,611 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов`язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч. 2ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Беручи до уваги те, що наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційних нарахувань та трьох процентів річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника. У зв`язку з встановленим вище простроченням виконання відповідачем зобов`язань, суд приходить до висновку про наявність у позивача права на отримання від відповідача трьох процентів річних від простроченої суми та інфляційних нарахувань. Позивачем наданий суду розрахунок, згідно якого нараховано три проценти річних за вказаний період. Суд погоджується з наданим позивачем розрахунком трьох процентів річних від простроченої суми боргу та інфляційних нарахувань, а тому вважає, що вони підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. За змістом ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Плата за прострочення виконання грошового зобов`язання врегульована законодавством. У цьому разі відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Тобто законодавство встановлює наслідки як надання можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу в межах дії договору, так і наслідки прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх. За наведеним у цій статті регулюванням відповідальності за прострочення грошового зобов`язання на боржника за прострочення виконання грошового зобов`язання покладається обов`язок сплатити кредитору на його вимогу суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Проценти, встановленістаттею 625 ЦК України, підлягають стягненню саме при наявності протиправного невиконання (неналежного виконання) грошового зобов`язання. Тобто, проценти, що стягуються за прострочення виконання грошового зобов`язання за частиною другою статті 625 ЦК Україниє спеціальним видом відповідальності за таке порушення зобов`язання. На відміну від процентів, які є звичайною платою за користування грошима, зокрема за договором позики, до них застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність. Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК Україниє мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Подібні висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц. Враховуючи практику Європейського Суду з прав людини, одним з основних елементів верховенства права є принцип правової певності, який серед іншого передбачає, що рішення суду з будь-якої справи, яке набрало законної сили, не може бути поставлено під сумнів (рішення суду у справах: Sovtransavto Holding v. Ukraine, no. 48553/99, § 77, від 25.07.2002 року; Ukraine-Tyumen v. Ukraine, no. 22603/02, §§ 42 та 60, від 22.11.2007 року). Преюдиційні факти є обов`язковими при вирішенні інших справ та не підлягають доказуванню, оскільки їх істинність встановлено у рішенні, у зв`язку з чим немає необхідності встановлювати їх знову, піддаючи сумніву істинність та стабільність судового акту, який набрав законної сили. Згідно ч.1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Згідно зі ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно зі ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до правового висновку, зробленого постановою Верховного Суду України від 1 жовтня 2014 року № 6-113цс14, будь-яке зобов`язання, яке зводиться до сплати грошей, є грошовим зобов`язанням незалежно від правових підстав його виникнення і в разі його порушення підлягає застосуванню ч. 2 ст. 625 ЦК України. За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (постанови ВСУ від 6 червня 2012 р. у справі № 6-49цс12, від 24 жовтня 2011 р. у справі № 6-38цс11). Дані кошти нараховуються незалежно від вини боржника. Положення ст. 625 ЦК України, застосовуються до боржника у разі порушення ним грошового зобов`язання в не залежності від наявності вини в його діях. Після прийняття судом рішення про стягнення коштів, грошове зобов`язання боржника не припинилось, оскільки кредитор реально грошові кошти не отримав. Відтак, встановлені ст. 625 ЦК України відсотки річних та інфляційні витрати підлягають нарахуванню до моменту фактичного виконання грошового зобов`язання. Відповідно до п. 17 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України, оскільки зобов`язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог ст. ст.526,599 ЦК України. Аналіз наведених норм законодавства дає підстави для висновку про те, що у разі прострочення виконання грошового зобов`язання за договором позики, позикодавець вправі вимагати від позичальника сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції, а також три проценти річних від простроченої суми за весь час прострочення, згідно ст. 625 ЦК України. З огляду на вищевикладене, приймаючи до уваги, що на день постановлення рішення суду сума боргу відповідачем не сплачена, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги є обґрунтованими, у зв`язку з чим підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved