Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-06 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд із позовом до [PERSON] , просить стягнути з [PERSON] на його користь борг за договором позики в сумі 62 301,18 грн. Позов мотивовано тим, що 12 листопада 2020 року між [PERSON] (Позивач) та [PERSON] було укладено договір позики. Згідно умов укладеного договору Позивач позичив Відповідачу грошові кошти в сумі 55 387,00 грн строком до 30 листопада 2020 року. Станом на день подачі позовної заяви [PERSON] борг не повернув та на звернення з проханням повернути гроші жодним чином не реагує. Крім того, відповідно до положень статті 625 ЦК України, Відповідач зобов`язаний сплатити суму боргу з врахуванням понесених інфляційних втрат, які складають - 5 243,86 грн. та 3% річних нарахованих на суму боргу, які складають - 1 670,32 грн., а всього - 62 301,18 грн. Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 08 грудня 2021 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження із викликом сторін. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав. Відповідач в судове засідання не з`явився, не повідомив про причини неявки, відзиву на позов не надав. Зважаючи на відсутність заперечень представника позивача, суд постановив проводити заочний розгляд справи. Розглянувши справу, судом встановлено такі обставини. Відповідно до розписки від 12 листопада 2020 року [PERSON] підтвердив, що 12.11.2020 року отримав від [PERSON] грошові кошти в сумі 55 387,00 грн, які зобов`язується повернути до 30 листопада 2020 року. Згідно із частиною другою статті 1047\~ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Верховний Суд України, у постанові від 18 вересня 2013 року, справа № 6-63цс13, виклав правовий висновок про те, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Отже, дослідивши надану позивачем розписку, суд доходить переконання, що вона підтверджують факт укладення договору позики, відповідно до умов якого Позивач позичив Відповідачу грошові кошти в сумі 55 387,00 грн. строком до 30 листопада 2020 року. Статтею 525\~ЦК України визначено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до статей 1049, 1050 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Статтею 625\~ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Із змісту статті 12,13 ЦПК України вбачається, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Враховуючи те, що [PERSON] не надав будь яких доказів виконання своїх зобов`язань за договором позики повернення позичених грошей в сумі 55 387,00 грн, тому права позивача підлягають судовому захисту, шляхом стягнення вказаних грошових кошів з відповідача. Також, на підставі статті 625 Цивільного процесуального кодексу України, інфляційні втрати за період з 30.11.2020 року по 01.12.2021 року, становлять 5728,91 грн. Позивач просить стягнути інфляційні втрати в меншому розмірі - в сумі 5243,86 грн. Тому, виходячи з принципу дизпозитивності (стаття 13 ЦПК України) інфляційні втрати слід стягнути в межах заявлених позовних вимог. Крім того, до задоволення підлягає позов в частині стягнення 3% річних за період прострочення з 30.11.2020 року по 01.12.2021 року 367 днів, що становить 1670,32 грн. В силу статті 141 ЦПК України, з відповідача слід стягнути сплачені позивачем 908 гривень судового збору та 7000 гривень витрат на правову допомогу.

Outcome: approved