Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-03 00:00:00

Позивач [PERSON] в особі представника - адвоката Гриньковського С.П. звернулась до суду з вищезазначеним позовом про визнання договору недійсним, та відповідно до заявлених вимог просить визнати недійсним кредитний договір № 0861680801/Т/973835 від 10 червня 2013 року, укладений між позивачем та ПАТ «Актабанк». Вимоги мотивовано тим, що зазначеним договором передбачено сплату позичальником кредитору комісії, що є порушенням ст.ст. 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» щодо включення у договорі умов, які є несправедливими, а також встановлено вимоги щодо сплати позичальником непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором, що не відповідає вимогам п.5 ч.3 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів». Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 6 серпня 2020 року вказана цивільна справа розприділена судді Саламон О.Б. 10 серпня 2020 року по справі відкрито провадження, ухвалено здійснювати розгляд справи в порядку загального позовного провадження. Відповідачі скористалися правом надання відзиву. Відповідачем ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до суду надано відзив, у якому зазначено, що укладений 10 червня 2013 року між позивачем та ПАТ «Актабанк» кредитний договір не суперечить вимогам Закону та не містить умов, які кваліфікуються як несправедливі. Позивач не надавала жодних застережень або зауважень щодо умов договору під час його підписання стосовно неповного його розуміння або незгоди з умовами договору. Крім того, позивач здійснювала платежі за кредитним договором згідно визначеного графіку, а в подальшому з порушенням графіку. Звернувшись до суду з вищезазначеним позовом після семи років з моменту підписання кредитного договору, позивач намагається уникнути виконання взятих на себе зобов`язань. Зазначена у спірному договорі комісія визначена не за формулою зі змінними величинами, а чітко фіксованою сумою, що не суперечить положенням ч.5 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів». Відповідачем ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» В судове засідання представником позивача подано заяву про розгляд справи за його відсутності, вимоги позову підтримує у повному обсязі. Представники відповідачів ВАТ Публічного акціонерного товариства «Актабанк» в особі уповноваженої на ліквідацію банку особи Куліша В.М та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» про розгляд справи повідомлені належним чином, однак не з`явилися. Оскільки відповідачі в судове засідання не з`явилися, про розгляд справи повідомлялися належним чином, суд вважає можливим розглянути спір відповідно до ст.ст. 280-282 ЦПК України та на підставі матеріалів справи постановити заочне рішення. Відповідно до вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України, сторони мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Тобто, сторони мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст.ст. 15-16 ЦК України, ст. 4 ЦПК України та ст.55 Конституції України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно зі ст.ст. 12,13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, заслухавши пояснення сторін, третіх осіб та їх представників, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов висновку щодо часткового задоволення позову з наступних підстав. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. 10 червня 2013 року між позивачем та ПАТ «Актабанк» укладено кредитний договір № 0861680801/Т/973835 на споживчі потреби (далі - Договір), згідно з умовами якого позивачу було надано кредит в сумі 80 000 грн. зі сплатою 0,01% річних, строком до 9 червня 2018 року (а.с.5-7). Відповідно до п.2.1.2 Договору позичальник сплачує банку щомісячну комісію за супроводження кредиту в розмірі 1 920,00 грн., що розраховується як 2,40% від суми кредиту, визначеного у п.2.1 цього Договору та включається в суму щомісячного платежу. Відповідно до п. 2.2.1 в день підписання кредитного договору клієнт сплачує банку комісію за надання кредитних коштів у розмірі 2,0 % від суми кредиту, вказаної у п. 2.1 цього Договору, що складає 1 600,00 грн. Пунктами 3.5, 3.5.1, 3.6 Договору визначені порядок нарахування та сплати, строки сплати комісії за супроводження кредиту. Відповідно до п. 5 Договору у разі прострочення сплати щомісячного платежу позичальник сплачує Банку штраф у розмірі 350,00 грн. за кожний прострочений платіж, або його частину. Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За правилами ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Згідно з ч. 3 ст. 215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Відповідно до ст. 217 ЦК України недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини. Отже, нормами цивільного законодавства передбачено як визнання правочину недійсним в цілому, так і визнання недійсним окремих його положень, а також передбачено можливість визнання правочину недійсним в цілому, якщо недійсність окремих його положень тягне за собою недійсність інших його частин і недійсність правочину в цілому. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені Законом України від 12 травня 1991 року № 1023-ХІІ «Про захист прав споживачів»(далі -Закон № 1023-ХІІ). Рішенням Конституційного Суду України від 10.11.2011 року N 15-рп/2011 надано офіційне тлумачення застосування Закону України "Про захист прав споживачів" від 12.05.91 року, а саме: (справи про захист прав споживачів кредитних послуг) треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають, як під час укладання, так і виконання такого договору. За змістом ст.ст. 11, 18 Закону № 1023-ХІІ, у редакції чинній на момент укладення кредитного договору, договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов`язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов`язується повернути їх разом з нарахованими відсотками. Не вважається пропонуванням споживчого кредиту застереження про можливість надання його під час придбання продукції. Споживач не зобов`язаний сплачувати кредитодавцеві будь-які збори, відсотки, комісії або інші вартісні елементи кредиту, що не були зазначені у договорі. Кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною( ч.3 п.4 ст. 11 Закону) До договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими: 1) для надання кредиту необхідно передати як забезпечення повну суму або частину суми кредиту чи використати її повністю або частково для покладення на депозит, або викупу цінних паперів, або інших фінансових інструментів, крім випадків, коли споживач одержує за таким депозитом, такими цінними паперами чи іншими фінансовими інструментами таку ж або більшу відсоткову ставку, як і ставка за його кредитом; 2) споживач зобов`язаний під час укладення договору укласти інший договір з кредитодавцем або третьою особою, визначеною кредитодавцем, крім випадків, коли укладення такого договору вимагається законодавством та/або коли витрати за таким договором прямо передбачені у складі сукупної вартості кредиту для споживача; 3) передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки; 4) встановлюються дискримінаційні стосовно споживача правила зміни відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором (п.5 ч.3 ст.18 Закону). Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту, і це є підставою для визнання таких положень недійсними. Нечіткі або двозначні положення договорів зі споживачами тлумачаться на користь споживача ( ч.8 ст.18 Закону). Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо). Таким чином, умови договору (п.п.2.1.2, 2.2.1), які стосуються сплати комісії, встановлюють плату за обслуговування кредиту, ці положення договору відповідно до ст.ст. 11,18 Закону № 1023-ХІІ вважаються несправедливими, а тому є недійсними. Оскільки судом визнано недійсними п.п.2.1.2, 2.2.1 кредитного договору, відповідно є недійсними пункти договору, а саме 3.5, 3.5.1,3.6 щодо порядку нарахування комісії та строків її сплати. Заперечення відповідача ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» щодо вимог позову в цій частині висновків суду не спростовують. Посилання позивача про те, що кредитний договір від 10.06.2013 містить несправедливу умову, а саме встановлює вимоги щодо сплати позивачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором (п.5 ч.3 ст.18 Закону), є необгрунтованим. Кредитний договір укладено на строк, який складає 5 років (60 місяців). Відповідно до п. 5 кредитного договору, у разі прострочення сплати щомісячного платежу позичальник сплачує Банку штраф у розмірі 350,00 грн. за кожний прострочений платіж, або його частину. Таким чином сума компенсації у разі невиконання позивачем зобов`язань за вказаним договором складає 60 міс.х 350,00 грн.=21 000,00 грн., що не становить понад п`ятдесят відсотків вартості продукції. Виходячи з наведеного, суд дійшов висновку щодо часткового задоволення позову та визнання недійсним п.п.2.1.2, 2.2.1, 3.5, 3.5.1,3.6 кредитного договору № 0861680801/Т/973835 на споживчі потреби, укладеного 10 червня 2013 року між [PERSON] та ПАТ «Актабанк».

Outcome: partial