Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-31 00:00:00

18 жовтня 2021 року акціонерне товариство (далі АТ) "Банк Кредит Дніпро" звернулося до суду з вказаним позовом. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначав, що 24 грудня 2019 року між АТ "Банк Кредит Дніпро" та [PERSON] укладено кредитний договір № 22033000257623, у відповідності до умов якого [PERSON] отримала строковий кредит у сумі 70800 грн. на строк 28 місяців зі сплатою відсотків за користування кредитом. Згідно умов договору [PERSON] зобов`язалася щомісяця та у визначені строки здійснювати погашення частини суми заборгованості, проценти за користування кредитом та комісії, що передбачені кредитним договором. 30 квітня 2020 року між АТ «Банк Кредит Дніпро» та [PERSON] укладено додаткову угоду № 1 до Кредитного договору № 1, відповідно до умов якого сума кредиту 65452,21 грн. змінено строк повернення кредиту до 24 квітня 2022 року та змінено розмір комісії за обслуговування кредиту до 2,99% від суми виданого кредиту. Посилаючись на неналежне виконання [PERSON] кредитних зобов`язань та на вимоги ст.ст. 526, 527, 530, 1050, 1054 ЦК України, позивач просив стягнути з відповідача заборгованість за договором кредиту в розмірі 48093,68 грн., яка складається з 22648,38 грн. залишок строкового кредиту; 3918,08 грн. залишок простроченого кредиту; 21527,22 грн. залишок прострочених комісій, а також стягнути понесені позивачем судові витрати зі сплати судового збору. В судове засідання представник позивача не з`явився, подав письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, причини неявки суду не повідомила, відзив на позов не подала. Враховуючи вимоги ч. 1 ст. 280 ЦПК України, судом проведено заочний розгляд справи. Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. 24 грудня 2019 року між АТ "Банк Кредит Дніпро" та [PERSON] укладено кредитний договір № 22033000257623, у відповідності до умов якого [PERSON] отримала строковий кредит у сумі 70800 грн. на строк 28 місяців зі сплатою відсотків за користування кредитом. Згідно умов договору [PERSON] зобов`язалася щомісяця та у визначені строки здійснювати погашення частини суми заборгованості, проценти за користування кредитом та комісії, що передбачені кредитним договором. 30 квітня 2020 року між АТ «Банк Кредит Дніпро» та [PERSON] укладено додаткову угоду № 1 до Кредитного договору № 1, відповідно до умов якого сума кредиту 65452,21 грн. змінено строк повернення кредиту до 24 квітня 2022 року та змінено розмір комісії за обслуговування кредиту до 2,99% від суми виданого кредиту. Встановлено, що в період дії кредитного договору відповідач не дотримувався умов кредитного договору, внаслідок чого станом на 14 вересня 2021 року в нього виникла заборгованість перед Банком в розмірі 48093,68 грн., з яких 22648,38 грн. залишок строкового кредиту; 3918,08 грн. залишок простроченого кредиту; 21527,22 грн. залишок прострочених комісій. Статтею 634 ЦК України передбачена можливість укладення договору приєднання, тобто договору, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Приписами ч. 1 ст. 530 ЦК України визначено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, якщо при цьому були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти у добровільному порядку позивачу не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, суд знаходить позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Питання про стягнення судових витрат, суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved