Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-31 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідачів про визнання його наймачем квартири. В обґрунтування позовних вимог посилається на наступне. 02 червня 1992 року його батько [PERSON] отримав від держави квартиру, згідно ордера № 152 на житлове приміщення, за адресою: [ADDRESS] , на підставі рішення виконкому за № 274 від 29.05.1992 року. Отримавши відповідний ордер на вселення, батько та його родина, що зазначена в ордері, а саме: дружина [PERSON] (його мати) та він - син [PERSON] (позивач по справі) одразу заселилися і зареєструвалися у даній квартирі та спільно проживали тривалий час. За час свого життя батько не реалізував своє право на приватизацію даного житла. [INFO] померла його мати [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим виконкомом Червоногригорівської селищної ради Нікопольського р-ну Дніпропетровської області, про що зроблено відповідний актовий запис за № 102. [INFO] його батько помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Нікополю Нікопольського міськрайонного управління юстиції Дніпропетровської області, про що зроблено відповідний актовий запис за № 1731. За весь час проживання його родини у зазначеній квартирі, жодним власником будинку або балансоутримувачем не пред`являлися претензії щодо незаконності зайняття житлового приміщення. На даний час іншого житла для проживання він не має. Відповідно до ст. 61 ЖК України, користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. 05 серпня 2021 року він звернувся із заявою про укладення договору найму житла до комунального підприємства «Міська житлово-технічна інспекція» Нікопольської міської ради (відповідач по справі) та отримав лист-відповідь (вих. № 563 від 05,08.2021 року), яким було відмовлено в укладенні відповідного договору у зв`язку з відсутністю ордеру на вселення у житлове приміщення, та/або рішення виконавчого комітету Нікопольської міської ради про надання дозволу на зміну особистого рахунку, відповідно до ч.2 ст.61 Житлового Кодексу України. Оригінал вищевказаного ордеру на вселення, зважаючи на давність строків, був втрачений з невідомих йому причин (залишилась копія). Крім того, даний документ видавався в одному примірнику, а тому інші примірники ордерів не створювались і до архівного відділу на державне зберігання не передавалися. По спливу 30 днів ордер автоматично втратив свою силу. Відповідно до ч.3 ст.58 ЖК України, ордер на житлове приміщення дійсний протягом 30 днів. Після закінчення цього строку ордер автоматично втрачає свою силу. Однак, при наявності поважних причин пропуску 30-денного строку він може бути продовжений виконкомом органу місцевого самоврядування, що його видав. З приводу наведеного, звертає увагу суду на ту обставину, що він зареєстрований та фактично проживає за вищевказаною адресою з 23 листопада 2000 року і до теперішнього часу, що підтверджується відповідним штампом у паспорті та довідкою з місця проживання. За весь період його проживання (понад двадцять один рік) у вищевказаній квартирі, ним було укладено відповідні договори з житлово-комунальними службами та справно сплачувались усі необхідні платежі за надані послуги, а також проводився капітальний та поточний ремонти, що вказує на постійність і відкритість користування даним приміщенням. Жодних судових рішень про визнання ордеру недійсним, на підставі якого він був зареєстрований, не існує, а незаконність проживання в даній квартирі чи її самовільне зайняття не встановлена в судовому порядку. Спираючись на вищевикладене, вважає, що дії відповідачів є незаконними та такими, що порушують його законне право на користування житловим приміщенням. Відповідно до ст.106 Житлового кодексу України, повнолітній член сім`ї наймача вправі за згодою наймача та інших членів сім`ї наймача, які проживають разом з ним, вимагати визнання його наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення, замість попереднього наймача. Таке ж право у разі смерті наймача або втрати ним права на жиле приміщення належить будь-якому членові сім`ї наймача. У разі відмови наймодавця у визнанні члена сім`ї, наймачем за договором найму спір може бути вирішено в судовому порядку. Згідно зі ст.47 Конституції України, кожен має право на житло. Відповідно до ст.9 ЖК України, ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше, як з підстав і в порядку, передбаченому законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій. Відповідно до ст.58 ЖК України, на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду, виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. Відповідно до ст.61 ЖК України, користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється, відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім`я якого видано ордер. Відповідно до ст.64 ЖК України, члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються на рівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Відповідно до п.69 «Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР», затверджених постановою Ради Міністрів УРСР і Укрпрофради від 11 грудня 1984 року № 470, ордер дійсний протягом 30 днів. Відповідно до ч.1 ст.30 ЦПК України, позови, що виникають з приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини. За таких обставин звернувся до суду. В судове засідання сторони не прибули, надали заяви про розгляд справи у свою відсутність, позивач свої позовні вимоги підтримав в повному обсязі і просив суд їх задовольнити (а.с.22). Представники відповідачів [PERSON] та [PERSON] покладались на думку суду та просили прийняти рішення, згідно вимог діючого законодавства (а.с.20, 23). Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, суд приходить до наступного. Відповідно до ст.6 Конвенції „Про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Згідно зі ст.9 Житлового Кодексу України, ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій. Відповідно до ч.2 ст.64 Житлового кодексу України, до членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб,\~якщо вони\~постійно проживають\~разом з\~наймачем і\~ведуть спільне господарство. Як встановлено в судовому засіданні, 02.06.1992 року батько позивача по справі [PERSON] отримав від держави квартиру, згідно ордера № 152 на житлове приміщення, за адресою: [ADDRESS] , на підставі рішення виконкому за № 274 від 29.05.1992 року (а.с.10). Отримавши відповідний ордер на вселення, родина, що зазначена в ордері, а саме: батько позивача [PERSON] , його дружина та мати позивача [PERSON] та позивач по справі заселились в квартиру, зареєструвалися у даній квартирі (а.с.15) та спільно проживали тривалий час. За час свого життя батько не реалізував своє право на приватизацію даного житла. [INFO] померла мати позивача [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим виконкомом Червоногригорівської селищної ради Нікопольського р-ну Дніпропетровської області, про що зроблено відповідний актовий запис за № 102 (а.с.8). [INFO] помер батько позивача [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Нікополю Нікопольського міськрайонного управління юстиції Дніпропетровської області, про що зроблено відповідний актовий запис за № 1731 (а.с.7). За весь час проживання родини позивача по справі у зазначеній квартирі, жодним власником будинку або балансоутримувачем не пред`являлися претензії щодо незаконності зайняття житлового приміщення. На даний час іншого житла для проживання позивач не має. Відповідно до ст.61 ЖК України, користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Як встановлено судом, 05.08.2021 року позивач звернувся із заявою про укладення договору найму житла до комунального підприємства «Міська житлово-технічна інспекція» Нікопольської міської ради та отримав лист-відповідь (вих. № 563 від 05,08.2021 року), яким йому було відмовлено в укладенні відповідного договору у зв`язку з відсутністю ордеру на вселення у житлове приміщення, та/або рішення виконавчого комітету Нікопольської міської ради про надання дозволу на зміну особистого рахунку (а.с.14). Оригінал вищевказаного ордеру на вселення, зважаючи на давність строків, був втрачений з невідомих позивачу причин, тому до суду ним надано копію. Відповідно до ч.3 ст.58 ЖК України, ордер на житлове приміщення дійсний протягом 30 днів. Після закінчення цього строку ордер автоматично втрачає свою силу. Однак, при наявності поважних причин пропуску 30-денного строку він може бути продовжений виконкомом органу місцевого самоврядування, що його видав. Позивач зареєстрований та фактично проживає за вищевказаною адресою з 23.11.2000 року і до теперішнього часу, що підтверджується відповідним штампом у паспорті та довідкою з місця проживання (а.с.9, 15). За весь період проживання (понад двадцять один рік) позивача у вищевказаній квартирі, ним було укладено відповідні договори з житлово-комунальними службами та справно сплачувались усі необхідні платежі за надані послуги, а також проводився капітальний та поточний ремонти, що вказує на постійність і відкритість користування даним приміщенням. Жодних судових рішень про визнання ордеру недійсним, на підставі якого позивач був зареєстрований, не існує, а незаконність проживання в даній квартирі чи її самовільне зайняття не встановлена в судовому порядку. Відповідно до ст.106 ЖК України, повнолітній член сім`ї наймача вправі за згодою наймача та інших членів сім`ї наймача, які проживають разом з ним, вимагати визнання його наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення, замість попереднього наймача. Таке ж право у разі смерті наймача або втрати ним права на жиле приміщення належить будь-якому членові сім`ї наймача. У разі відмови наймодавця у визнанні члена сім`ї, наймачем за договором найму спір може бути вирішено в судовому порядку. Згідно зі ст.47 Конституції України, кожен має право на житло. Відповідно до ст.58 ЖК України, на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду, виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. Згідно ст.61 ЖК України, користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється, відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім`я якого видано ордер. Відповідно до ст.64 ЖК України, члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються на рівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Згідно п.69 «Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР», затверджених постановою Ради Міністрів УРСР і Укрпрофради від 11 грудня 1984 року № 470, ордер дійсний протягом 30 днів. Відповідно до ст..106 ЖК УРСР, повнолітній член сім`ї наймача вправі за згодою наймача та інших членів сім`ї, які проживають разом з ним, вимагати визнання його наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення замість попереднього наймача. Таке ж право у разі смерті наймача або втрати ним права на жиле приміщення належить будь-якому членові сім`ї наймача. Згідно зі ст.47 Конституції України, кожен має право на житло. Відповідно до ст.58 ЖК України, на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який с єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. Згідно зі ст.61 ЖК України, користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється, відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім`я якого видано ордер. Відповідно до п.69 «Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР», затверджених постановою Ради Міністрів УРСР і Укрпрофради від 11 грудня 1984 pоку № 470, ордер дійсний протягом 30 днів. Як встановлено в судовому засіданні, позивач та його родина протягом 30 днів з дня видачі їм ордеру, вселились в спірну квартиру і зареєструвались. Після спливу 30 днів ордер автоматично втратив свою силу. У зв`язку з відсутністю в даний час ордеру позивачу було відмовлено в укладенні договору найму житла, чим обмежені без законних підстав його житлові права. У зв`язку з цим у позивача немає іншої можливості, як звернення до суду за захистом своїх прав. За таких обставин у суду не виникає сумніву стосовно обґрунтованості позовних вимог та необхідності задоволення позову. Враховуючи викладене та

Outcome: approved