Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-03 00:00:00

Комунальне підприємство «Луганський обласний фонд підтримки індивідуального житлового будівництва на селі» звернулось до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позовних вимог посилалось на те, що 08 жовтня 2008 року між позивачем та відповідачем [PERSON] укладений кредитний договір № 1152/2008. У відповідності до вказаного договору відповідачу [PERSON] . Комунальним підприємством «Луганський обласний фонд підтримки індивідуального житлового будівництва на селі» видано кредит в сумі 40 000,00 гривень. Відповідач [PERSON] зобов`язалася повертати кредит рівними частинами основного боргу (по 625 грн), сплачувати по 3 відсотки річних від суми кредиту, що знаходиться в користуванні, за користування кредитом та 3 відсотків річних за видачу й управління кредитом, відповідно, починаючи з 08 грудня 2018 року щоквартально до 08 числа поточного кварталу, згідно із встановленим графіком та повернути кредит в повному обсязі до 08 вересня 2026 року. З метою забезпечення повернення кредиту, отриманого [PERSON] , 08 жовтня 2008 року між Комунальним підприємством «Луганський обласний фонд підтримки індивідуального житлового будівництва на селі» та [PERSON] і [PERSON] були укладені договори поруки, згідно з якими [PERSON] та [PERSON] (поручителі) зобов`язався відповідати перед Комунальним підприємством «Луганський обласний фонд підтримки індивідуального житлового будівництва на селі» солідарно з [PERSON] за своєчасне та в повному обсязі виконання всіх боргових зобов`язань. Однак, відповідач та поручителі порушили вищевказані умови договору, внаслідок чого за період з 2014 року по 2019 рік станом на 25 лютого 2019 року утворилась заборгованість в сумі 21 142,54 грн., яка складається з: - заборгованості по кредиту - 11843,66 грн.; - відсотків за користування кредитом - 4649,44 грн.; - відсотків за видачу та управління кредитом (оформлення та обслуговування) - 4649,44 грн. На підставі цього представник позивача звернувся до суду з цим позовом, в якому просить суд стягнути з відповідачів на користь Комунального підприємства «Луганський обласний фонд підтримки індивідуального житлового будівництва на селі» суму заборгованості за кредитним договором та судові витрати у вигляді сплати судового збору. Відповідач [PERSON] надала до суду відзив на позов, в якому позовні вимоги не визнала в повному обсязі. Зазначила, що з червня 2014 року, коли [PERSON] припинила виконувати обов`язки по сплаті коштів згідно укладеного між нею та позивачем кредитного договору розпочався перебіг строки позовної давності, оскільки позивач дізнався про порушене його право за договором. Посилаючись на те, що оскільки позивач звернувся до суду з позовом після спливу трьох років, тобто поза межами строку позовної давності, встановленої ст. ст. 256,257 ЦК України, то позовні вимоги є необґрунтованим як до боржника по кредиту, так і до поручителів, а тому просила в задоволенні позову відмовити в повному обсязі. Представник позивача в судове засідання не з`явився, про час та місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином, надав заяву про розгляд справи без його участі. На позовних вимогах наполягає, просить задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не прибула, будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи. Заяв та клопотань до суду не надавала. Правом подання відзиву на позов не скористалась. Відповідач [PERSON] в судове засідання не прибув, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи. Надав заяву про розгляд справи без його участі. Позовні вимоги не визнає, просить в задоволенні позову відмовити, посилаючись на доводи, викладені в відзиві на позов. Відповідач [PERSON] в судове засідання також не прибула, будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи. Правом подання відзиву на позов не скористалась. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає позов Комунального підприємства «Луганський обласний фонд підтримки індивідуального житлового будівництва на селі» обґрунтованим та таким, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Так, судом встановлено, що згідно кредитного договору від 08 жовтня 2008 №1152/2008 відповідачу [PERSON] . Комунальним підприємством «Луганський обласний фонд підтримки індивідуального житлового будівництва на селі» видано кредит в сумі 40 000,00 гривень. Відповідач [PERSON] зобов`язалася повертати кредит рівними частинами основного боргу (по 625 грн), сплачувати по 3 відсотки річних від суми кредиту, що знаходиться в користуванні, за користування кредитом та 3 відсотки за видачу й управління кредитом, відповідно, починаючи з 08 грудня 2010 року щоквартально до 08 числа, згідно із встановленим графіком та повернути кредит в повному обсязі до 08 вересня 2026 року. Для забезпечення повернення кредиту, отриманого [PERSON] , 08 жовтня 2008 року між Комунальним підприємством «Луганський обласний фонд підтримки індивідуального житлового будівництва на селі» та [PERSON] і [PERSON] було укладено договори поруки, згідно з якими [PERSON] і [PERSON] (поручителі) зобов`язалися відповідати перед Комунальним підприємством «Луганський обласний фонд підтримки індивідуального житлового будівництва на селі» солідарно з [PERSON] за своєчасне та в повному обсязі виконання всіх боргових зобов`язань. З розрахунку заборгованості вбачається, що за відповідачами за період з 2014 року по 2019 рік станом на 25 лютого 2019 року утворилась заборгованість в сумі 21 142,54 грн., яка складається з: заборгованості по кредиту - 11843,66 грн.; відсотків за користування кредитом - 4649,44 грн.; відсотків за видачу та управління кредитом (оформлення та обслуговування) - 4649,44 грн. На підставі цього представник позивача звернувся до суду з цим позовом, в якому просив стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за кредитним договором у зазначеній вище сумі та судові витрати в вигляді судового збору. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу. Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом; зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 527 ЦК України, боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту, а згідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ч.1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 2 ст. 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовується положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» Цивільного кодексу України. Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Розглядаючи доводи відповідача [PERSON] , викладені у відзиві на позов, про застосування позовної давності в частині стягнення основної суми боргу і в частині стягнення відсотків за видачу й управління за користування кредитом, та досліджуючи матеріали справи, суд зазначає наступне. Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч.1ст.612 ЦК України). Поняття «строк договору», «строк виконання зобов`язання» та «термін виконання зобов`язання» згідно з приписами ЦК України мають різний зміст. Відповідно до ч.1 ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Згідно з частиною другою цієї статті терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами, а термін - календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (стаття 252 ЦК України). Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору (ч.1ст.631 ЦК України). Цей строк починає спливати з моменту укладення договору (частина друга вказаної статті), хоча сторони можуть встановити, що його умови застосовуються до відносин між ними, які виникли до укладення цього договору (частина третя цієї статті). Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (ч.4 ст. 631 ЦК України). Закінчення строку договору, який був належно виконаний лише однією стороною, не звільняє другу сторону від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання нею її обов`язків під час дії договору. Поняття «строк виконання зобов`язання» і «термін виконання зобов`язання» охарактеризовані у статті 530 ЦК України. Згідно з приписами її частини першої якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Загальна позовна давність (зокрема, до вимог про стягнення заборгованості за кредитом і процентів) встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України), а спеціальна позовна давність до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) - тривалістю в один рік (пункт 1 частини другої статті 258 ЦК України). Відповідно до ст.253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Початок перебігу позовної давності визначається статтею 261 ЦК України. Так, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст.261 ЦК України). А за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята цієї статті). Оскільки договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок відповідача повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право позивача вважається порушеним з моменту порушення відповідачем терміну внесення чергового платежу. Отже, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема прострочення виконання) відповідачем обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу. У разі порушення позичальником терміну внесення чергового платежу, передбаченого договором (прострочення боржника), відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України кредитодавець до спливу визначеного договором строку кредитування вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини кредиту, що залишилася, і нарахованих згідно зістаттею 1048 ЦК України, але не сплачених до моменту звернення кредитодавця до суду, процентів, а також попередніх невнесених до такого моменту щомісячних платежів у межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. Невнесені до моменту звернення кредитора до суду щомісячні платежі підлягають стягненню у межах позовної давності, перебіг якої визначається за кожним з платежів окремо залежно від настання терміну сплати кожного з цих платежів. Аналогічні висновки сформульовані Верховним Судом України, зокрема, у постановах від 06 листопада 2013 року у справі № 6-116цс13, від 19 березня 2014 року у справі № 6-20цс14, від 12 листопада 2014 року у справі № 6-167цс14, від 03 червня 2015 року у справі № 6-31цс15, від 30 вересня 2015 року у справі № 6-154цс15, від 29 червня 2016 року у справі № 6-272цс16, від 23 листопада 2016 року у справі № 6-2104цс16 і від 14 грудня 2016 року у справі № 6-2462цс16. Судом встановлено, згідно до п.2.2. та п.2.3. кредитного договору від 08 жовтня 2008 року № 1152, надання кредиту за договором здійснюється на умовах сплати відсотків за користування кредитом в розмірі 3,00 % річних та відсотків за видачу та управління кредитом в розмірі 3,00% річних, строк надання кредиту 16 років, повернення кредиту щоквартально за графіком платежів (додаток №1 до договору «Строковий обов`язок»). Згідно Додатку №1 до кредитного договору датою остаточного повернення кредиту є 08 вересня 2026 року. Кредитний договір від 08 жовтня 2008 року № 1152 умов про збільшення строку позовної давності не містить, тому до вказаних правовідносин в частині стягнення кредиту та відсотків має застосовуватися загальна позовна давність, передбачена ст. 257 ЦК України. Оскільки кредитним договором (графіком платежів) передбачено, що чергові платежі боржник повинен був здійснювати щоквартально в термін до 08 числа кожного кварталу, тому з часу несплати кожного з платежів відповідно до статті 261 ЦК України починається перебіг трьохрічного строку позовної давності. Останній повний платіж за кредитним договором відповідачем здійснено 08 березня 2014 року, що слідує з наданого позивачем розрахунку заборгованості (а.с.9). Право позивача вважається порушеним з моменту порушення відповідачем строку внесення чергового платежу, а з урахуванням Додатку № 1 до кредитного договору - з 08 червня 2014 року (дата внесення чергового платежу), після якого починає перебіг позовної давності щодо вимог про стягнення кожного такого щомісячного платежу. Із позовом Комунальне підприємство «Луганський обласний фонд підтримки індивідуального житлового будівництва на селі» звернулося 05 березня 2019 року, тобто після спливу трирічного строку позовної давності, встановленої ст. 256 ЦК України. Разом з тим, строк позовної давності обраховується та спливає стосовно кожного щомісячного платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу, а не стосовно заборгованості за кредитом в цілому. В такому разі кредитна заборгованість підлягає стягненню в межах строку позовної давності, на застосування якого наполягав відповідач [PERSON] у відзиві на позов. Відтак, на підставі розрахунку заборгованості за кредитним договором №1152/2008 від 08 жовтня 2008 року та Додатку №1 до кредитного договору у межах строку позовної давності заборгованість відповідача [PERSON] становить 13112 гривень, в тому числі: сума заборгованості за основною сумою боргу (тілом кредиту) - 7500 грн (сума щомісячних платежів за графіком платежів згідно Додатку №1 до Кредитного договору з 08 березня 2016 року по 08 грудня 2018 року включно); сума заборгованості за відсотками за користування кредитом - 2806 грн (сума нарахованих відсотків за користування кредитом з 25 лютого 2016 року по 25 лютого 2019 року включно згідно з розрахунком заборгованості) та сума заборгованості за видачу та управління кредитом 2806 грн (сума нарахованих відсотків за період з 25 лютого 2016 року по 25 лютого 2019 року включно згідно з розрахунком заборгованості). Стосовно позовних вимог щодо солідарного стягнення заборгованості за кредитним договором з поручителів [PERSON] та [PERSON] суд прийшов на наступного. Частиною першою статті 553 ЦК України передбачено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Частинами 1 та 2 ст.554 ЦК передбачено, що у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. 08 жовтня 2008 року між Комунальним підприємствам «Луганський обласний фонд підтримки індивідуального житлового будівництва на селі» та [PERSON] і [PERSON] укладено договори поруки, за якими поручителі зобов`язалися перед кредитором відповідати солідарно з боржником за своєчасне та в повному обсязі невиконання усіх боргових зобов`язань боржника за кредитним договором № 1152/2008 від 08 жовтня 2008 року. Згідно з пунктом 6.1 договору поруки, цей договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до повного виконання зобовязань поручителя і боржника за кредитним договором. Згідно із частиною четвертою статті 559 ЦК України, в редакції на час укладення договору поруки, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання невстановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. В частині першій статті 251 ЦК України зазначено, що строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Порука - це строкове зобов`язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, сплив цього строку припиняє суб`єктивне право кредитора. Це означає, що строк поруки відноситься до преклюзивних строків. Строк поруки не є строком для захисту порушеного права. Це строк існування самого зобов`язання поруки. Оскільки право кредитора і обов`язок поручителя по закінченню договору поруки припиняються, тому жодних дій щодо реалізації права в тому числі застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, кредитор вчиняти не може. Зазначена правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 20 березня 2019 року за № 1411/3467/12, постанові від 27 березня 2019 року за № 200/15135/14-ц, постанові від 03 липня 2019 року за № 1519/2-3165/11. Строк, передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК, є преклюзивним, тобто його закінчення є підставою для припинення поруки, а отже, і для відмови кредиторові у позові. Цей строк не можна поновити, зупинити чи перервати. З огляду на вказане, враховуючи зумовлене цим припинення права кредитора вимагати у поручителя виконання забезпеченого порукою зобов`язання, застосоване у другому реченні частини четвертоїстатті 559 ЦК словосполучення «пред`явлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред`явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Це твердження не позбавляє кредитора можливості пред`явити до поручителя іншу письмову вимогу про погашення заборгованості боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду лише протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання (висновок Верховного Суду України, викладений у постанові від 20 квітня 2016 року у справі №6-2662цс15). Відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного в постанові від 13 червня 2018 року у справі № 408/8040/12 (провадження № 14-145цс18), строк пред`явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу за основним зобов`язанням. Оскільки строк пред`явлення вимоги до поручителя обраховується окремо за кожним щомісячним платежем, припинення поруки визначено з моменту повного виконання, тому застосуванню підлягають положення частини четвертої статті 559 ЦК України (перше речення частини), якими передбачено, що порука припиняється зі спливом шестимісячного строку, а відтак стягнення заборгованості за кредитним договором з поручителів [PERSON] та [PERSON] , які є солідарними боржниками з [PERSON] має відбуватись у межах шестимісячного строку з моменту настання строку погашення чергового платежу відповідної частини основного зобов`язання. Разом з тим, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо відновлення кредитування» від 03 липня 2018 року, який набрав чинності 04 лютого 2019 року, внесені зміни до частини четвертої статті 559 ЦК України, яка викладена в наступній редакції: порука припиняється після закінчення строку поруки, встановленого договором поруки. Якщо такий строк не встановлено, порука припиняється у разі виконання основного зобов`язання у повному обсязі або якщо кредитор протягом трьох років з дня настання строку (терміну) виконання основного зобов`язання не пред`явить позову до поручителя. Якщо строк (термін) виконання основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор протягом трьох років з дня укладення договору поруки не пред`явить позову до поручителя. Для зобов`язань, виконання яких здійснюється частинами, строк поруки обчислюється окремо за кожною частиною зобов`язання, починаючи з дня закінчення строку або настання терміну виконання відповідної частини такого зобов`язання. Згідно з пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо відновлення кредитування» цей Закон застосовується до відносин, що виникли після введення його в дію, а також до відносин, що виникли до введення його в дію та продовжують існувати після введення його в дію, крім частини четвертої статті 36 Закону України «Про іпотеку», що застосовується виключно до договорів і угод, укладених після введення в дію цього Закону. Як вбачається з матеріалів справи, заборгованість відповідача [PERSON] за тілом кредиту за період з 08 березня 2016 року по 08 грудня 2018 року включно становить 7500 грн. Оскільки відносини за кредитним договором та договором поруки виникли до введення в дію Закону України від 3 липня 2018 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо відновлення кредитування» та продовжують існувати після введення його в дію, а це період з 04 серпня 2018 року по 04 лютого 2019 року, тому до вказаного періоду має застосовуватись ч. 4 статті 559 ЦК України з урахуванням змін, внесених зазначеним Законом. Зважаючи на те, що строк кредитування за кредитним договором від 08 жовтня 2009 року № 1152/2008 встановлено до 08 вересня 2026 року, а з позовом до поручителя банк звернувся 05 березня 2019 року, тому в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України, та змін, внесених до цієї статті Законом України від 03 липня 2018 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо відновлення кредитування» порука припинилася лише щодо зобов`язань боржника [PERSON] в частині зобовязань по платежам за період до 04 серпня 2018 року. Разом із тим, правовідносини поруки за договором не можна вважати припиненими в іншій частині, яка стосується відповідальності поручителів за невиконання боржником окремих зобов`язань за кредитним договором про погашення кредиту в частині платежів, які позичальник [PERSON] повинна була сплачувати згідно графіку повернення кредиту за кредитним договором від 08 жовтня 2008 року, за період з 04 серпня 2018 року по 25 лютого 2019 року (обраного позивачем періоду стягнення боргу). Як зазначалося вище, умовами кредитного договору від 08 жовтня 2008 року передбачено погашення кредиту рівними частинами чотири рази на рік (щоквартально) по 625 грн та одночасно вносити плату в розмірі 3% річних за користування кредитом і 3% річних за надання та управління кредитом. Дата закінчення повернення кредиту 08 вересня 2026 року. Ураховуючи викладені обставини суд вважає, що заборгованість позичальника [PERSON] за тілом кредиту за кредитним договором від 08 жовтня 2008 року за період з 04 серпня 2018 року по 25 лютого 2019 року складає 1250 грн (здійснення погашення кредиту повинно було здійснюватися за умовами договору щоквартально, зокрема: 08 вересня 2018 року - 625 грн, 08 грудня 2018 року - 625 грн). Заборгованість за відсотками за користування кредитом за період з 04 серпня 2018 року по 25 лютого 2019 року становить 672 грн, виходячи із наступного розрахунку: 31218,66х3%/365х262 дні = 672 грн. Заборгованість за відсотками надання та управління кредитом за період з 04 серпня 2018 року по 25 лютого 2019 року становить 672 грн, виходячи із наступного розрахунку: 31218,66 х3%/365х262 дні = 672 грн. За таких обставин суд вважає, що з поручителів [PERSON] та [PERSON] на користь Комунального підприємства «Луганський обласний фонд підтримки індивідуального житлового будівництва на селі» підлягає стгненню заборгованість по кредиту за період з 04 серпня 2018 року по 25 лютого 2019 року в сумі 2594 грн, яка складається з заборгованості за: тілом кредиту в розмірі 1250 грн, відсотками за користування кредитом у розмірі 672 грн, відсотками за видачу та управління кредитом у розмірі 672 грн. Отже, всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і об`єктивному розгляді справи, зібрані по справі та досліджені в судовому засіданні докази,

Outcome: approved