Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-23 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу, мотивуючи свої вимоги тим, що 04 вересня 2018р. дав в борг відповідачу грошові кошти у сумі 9000 євро, а той зобов`язався повернути вказані кошти до 04 жовтня 2018р. На підтвердження укладення договору позики та виникнення зобов`язань відповідач надав власноручну розписку. До теперішнього часу відповідач борг не повернув, звернення позивача щодо повернення боргу ігноруються. Станом на день звернення з позовом до суду сума боргу в розмірі 9000 євро за офіційним курсом НБУ становить 277 407,90 грн. Тому Позивач просить стягнути на його користь з відповідача суму боргу у розмірі 277407 (двісті сімдесят сім тисяч чотириста сім) грн. 90 коп. та судові витрати. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. В ухвалі про відкриття спрощеного позовного провадження від 09.12.2021 року відповідачу був наданий строк в 15 днів з дня отримання даної ухвали суду, на подачу відзиву на позовну заяву та роз`яснено право подати заяву із обґрунтованими запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження. Від відповідача [PERSON] на адресу суду відзив на позовну заяву не надходив. Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. У судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав у повному обсязі, на їх задоволенні наполягав, надав оригінал розписки відповідача. Надав пояснення, що в цілому відповідають змісту його позовної заяви. У судовому засіданні відповідач [PERSON] позовні вимоги визнав у повному обсязі. Пояснив, що дійсно позичив у позивача грошові кошти в сумі 9000 євро, які вчасно не повернув у зв`язку з складними життєвими обставинами, оскільки мав банківські кредити. На даний час готовий здійснювати виплати згідно законодавства, проти розрахунку суми боргу та вказаної у позовних вимогах суми у гривневому еквіваленті не заперечує. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає до повного задоволення з наступних підстав. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Статтею 76 ЦПК України визначено, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору (ч. 1 ст. 95 ЦПК України). Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судом встановлено, що 04.08.2018р. між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] було укладено договір позики у формі розписки, згідно якого відповідач отримав у борг у позивача грошові кошти в сумі 9000 (дев`ять тисяч) євро. Згідно написаної [PERSON] 04.09.2018р. розписки, відповідач зобов`язався повернути позивачеві борг в сумі 9000 (дев`ять тисячі) євро до 04 жовтня 2018 року, розписка написана власноручно. Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг із зобов`язанням її повернення та дати отримання коштів. Така ж правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13, 11 листопада 2015 року в справі № 6-1967цс15. З наявній в матеріалах справи розписки від 04.09.2018 року вбачається, що відповідач [PERSON] зобов`язався повернути борг позивачу [PERSON] до визначеного в розписці строку 04.10.2018 року. Статтею 545 ЦК України врегульовано питання щодо підтвердження виконання зобов`язання, зокрема передбачено, що прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора. З наведеного вбачається, що доказом повернення позики є факт передачі позикодавцем оригінала боргового документа позичальникові, або зазначення кредитором відомостей у розписці про повернення боргу щодо неможливості повернення боргового документа. Дані висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду України, висловленою у постанові від 25 квітня 2012 року, справа № 6-24ц12. На підтвердження неповернутого відповідачем боргу за позикою, позивачем до матеріалів справи додано оригінали розписки від 04.09.2018 року. Ці обставини, з урахуванням вимог ст. 545 ЦК України, свідчать про невиконання [PERSON] , боргового зобов`язання перед [PERSON] . Статтями 526 та 629 ЦК України передбачено, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, договір є обовязковим для виконання сторонами. Згідно ст. 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно зі ст. 1049 ЦК позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно з ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Таким чином позивач правомірно заявляє вимогу про стягнення з відповідача заборгованості в розмірі 9000 (дев`ять тисяч) євро. Згідно даних, що знаходяться у відкритому доступі на сайті Національного банку України за посиланням https://bank.gov.ua, станом на 01.10.2021р. офіційний курс євро до гривні становить 1 до 30,8231. Таким чином суд погоджується з розрахунком, наданим позивачем, щодо заборгованості за вказаною позикою у гривні станом на день підписання позову: 01.10.2021р. (9000 євро х 30,8231 = 277407,90 грн.) Обставин, які б спростовували заявлені позовні вимоги та розрахунок заборгованості судом не встановлено, як видно із змісту позову відповідач не виконує своїх зобов`язань по договору позики, заборгованість яка виникла, добровільно не погашена, обґрунтованого заперечення щодо нарахованої суми заборгованості та відзиву на позов не надано, окрім того визнання позову відповідачем є самостійною підставою задоволення позову. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно з ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Пунктом 5 ч. 2 ст. 16 ЦК України визначено способом захисту цивільних прав та інтересів може бути примусове виконання обов`язку в натурі. На підставі викладеного суд вважає, що позовні вимоги слід задовольнити повністю та стягнути із відповідача на користь позивача борг за договором позики у розмірі 9 000,00 Євро, що в перерахунку на національну валюту по курсу НБУ станом на 01.10.2021р. складає 277 407,90 грн. На підставі ст. 141 ЦПК України необхідно стягнути з відповідача на користь позивача на відшкодування його витрат по сплаті судового збору 2 775,00 грн.

Outcome: approved