Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-03 00:00:00

Позивач КП «ЖЕО № 2» Полтавської міської ради 29.12.2021 звернувся в Київський районний суд м. Полтави з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за оплату послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій. Позовна заява обґрунтована тим, що відповідач є власником нерухомого майна по [ADDRESS] (об`єкти нерухомості [ADDRESS] ). Позивач КП «ЖЕО № 2» у період з 01.04.2012 по 30.11.2021 надавало послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій за вказаною адресою, але відповідач свої обов`язки по оплаті за послуги не виконала, станом на 01.12.2021 заборгованість складає по об`єктах нерухомості 4083,40 грн, 4247,26 грн та 15380,42 грн. Крім того вважає, що відповідно до ст. 625 ЦК України відповідач має сплатити вказану суму боргу із врахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних. В своїй позовній заяві просив суд стягнути з відповідача [PERSON] на корить КП «ЖЕО № 2» заборгованість за оплату послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій з урахуванням індексу інфляції та 3 % річних за період з 01.04.2012 по 30.11.2021 станом на 01.12.2021 по об`єкту нерухомого майна по [ADDRESS] ( № 1 особовий рахунок № [NUMBER] ) 5910,11 грн; по об`єкту нерухомого майна по [ADDRESS] ( № 2, особовий рахунок № [NUMBER] ) 6147,27 грн; по об`єкту нерухомого майна по [ADDRESS] ( № 16, особовий рахунок [NUMBER] ) 22261,26 грн, всього 34318,64 грн. Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 29.12.2021 відкрито провадження в справі за правилами спрощеного позовного провадження. Відповідачем [PERSON] 26.01.2022 подано відзив на позовну заяву, який обґрунтований тим, що відповідач є власником трьох нежитловий приміщень по [ADDRESS] , але між нею та позивачем договір про надання комунальних послуг не укладався. Також вважає, що позивач звернувся до суду з пропуском строків позовної давності. В задоволенні позовних вимог просила відмовити за безпідставністю та одночасно просила застосувати до вимог строки позовної давності. Позивачем 04.02.2022 подано до суду відповідь на відзив, де позивач наполягав на задоволенні позовних вимог. Суд, дослідивши зібрані в справі докази, матеріали цивільної справи № 552/560/21, приходить до таких висновків. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] за даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно є співвласником нерухомого майна по [ADDRESS] . В поданому до суду відзиву на позовну заяву відповідач [PERSON] підтверджує ту обставину, що є власником трьох нежитлових приміщень, розташованих за адресою [ADDRESS] , № № 1, [ADDRESS] , [ADDRESS] . Також встановлено, що позивач КП «ЖЕО № 2» обслуговує будинок за адресою [ADDRESS] . За адресою [ADDRESS] за період з 01.04.2012 по 01.12.2021 позивачем надавалися послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій споживачам за вказаною адресою, але відповідач за послуги не сплачувала, за вказаний період станом на 01.12.2021 утворилася заборгованість за спожиті послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, яка становить: по об`єкту нерухомого майна № 1, особовий рахунок № [NUMBER] 5910,11 грн; по об`єкту нерухомого майна № 2, особовий рахунок № [NUMBER] 6147,27 грн; по об`єкту нерухомого майна № 16, особовий рахунок [NUMBER] 22261,26 грн, всього 34318,64 грн. При цьому розрахунок вартості послуг відповідає затвердженим тарифам. Відповідно до ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено законом або договором. Статтею 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що індивідуальний споживач - це фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги. Встановивши дані обставини, суд приходить до висновку, що відповідачі в силу норм п. 6) ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» є споживачами житлово-комунальних послуг за вказаною адресою. Оскільки відповідач покладені на неї, як на споживача, обов`язки належним чином не виконувала, за отримані послуги не сплачувала, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог про стягнення заборгованості. Твердження позивача про те, що не укладала договори з позивачем судом оцінюється критично. Позивачем послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій фактично надавалися, відповідач їх фактично споживача, отже, між сторонами фактично виникли відповідні правовідносини. При вирішенні питання щодо стягнення 3 % річних та розрахованої суми інфляції суд виходить з наступного. Відносини, що виникають у процесі надання та споживання житлово-комунальних послуг, регулює Закон України «Про житлово-комунальні послуги». Відповідно до ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. За бажанням споживача оплата житлово-комунальних послуг може здійснюватися шляхом внесення авансових платежів згідно з умовами договору про надання відповідних житлово-комунальних послуг. Дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг. Частиною 2 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник у разі прострочення виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Пунктом 10 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що споживач зобов`язаний у разі несвоєчасного здійснення платежів за житлово-комунальні послуги сплачувати пеню в розмірах, установлених законом або договорами про надання житлово-комунальних послуг. Відповідно до загальних умов виконання зобов`язання, установлених ст. 526 ЦК України, зобов`язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Недотримання таких вимог призводить до порушення зобов`язань. Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. За змістом ч. 1 ст. 901, ч. 1 ст. 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Зобов`язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов`язанням. Таким чином, правовідношення, в якому замовник зобов`язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов`язанням. З огляду на викладене слід дійти висновку про те, що правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов`язанням, у якому, серед інших прав і обов`язків сторін на боржника покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (ч. 1 ст. 509 ЦК України) вимагати сплату грошей за надані послуги. Таким чином, виходячи з юридичної природи правовідносин сторін як грошових зобов`язань, на них поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК України, як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання. Закріплена ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» правова норма щодо відповідальності боржника за несвоєчасне здійснення оплати за житлово-комунальні послуги у вигляді пені не виключає застосування правових норм, встановлених у ч. 2 ст. 625 ЦК України. На підставі викладеного суд вважає обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення позовні вимоги про стягнення з відповідачів на користь позивача нарахованого індексу інфляції та 3% річних. Разом з тим відповідач, заперечуючи щодо задоволення позовних вимог, в поданому до суду відзиву на позовну заяву, вказує на пропуск позивачем строків позовної даності. За нормами ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно зі ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Відповідно до ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. З даним позовом позивач звернуся до суду 29.12.2021, попередньо подавши до суду 09.02.2021 відповідну заяву про видачу судового наказу, яка була задоволена судом з видачею судового наказу (справа № 552/560/21). Тому суд приходить до висновку, що з відповідача підлягає стягненню заборгованість за отримані послуги в межах строків позовної давності за період з 01.01.2018 по 01.12.2021. З відповідача [PERSON] на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за отримані за адресою [ADDRESS] послуги за період з 01.01.2018 по 01.12.2021 в таких сумах: - по об`єкту нерухомого майна № 1 (особовий рахунок № [NUMBER] ) в розмірі 3819,91 грн (2779,08 грн суми заборгованості, 298,86 грн 3 % річних, 741,97 грн суми інфляційних втрат); - по об`єкту нерухомого майна № 2 (особовий рахунок № [NUMBER] ) в розмірі 3973,14 грн (2890,59 грн суми заборгованості, 310,76 грн 3 % річних, 771,79 грн суми інфляційний втрат); - по об`єкту нерухомого майна № 16 (особовий рахунок № [NUMBER] ) в розмірі 14387,33 грн (10467,03 грн суми заборгованості, 1125,34 грн 3 % річних, 2794,96 грн суми інфляційний втрат), всього в розмірі 22180 грн 38 коп. Відповідно до ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. З відповідача на користь позивача слід стягнути понесені судові витрати всього в розмірі 2270 грн.

Outcome: partial