Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-24 00:00:00

Представник позивача - адвокат Рибалка О.С. звернулась до суду в інтересах [PERSON] з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням. В обґрунтування заявлених вимог вказує, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу від 14.02.2020, який посвідчений державним нотаріусом Торецького міського нотаріального округу Донецької області Рижковим О.О. За вказаною вище адресою зареєстрована колишня власниця квартири - відповідач [PERSON] , [INFO] . Відповідач не проживає за адресою своєї реєстрації більше трьох років, за цей час не вжила заходів щодо зняття з реєстрації, теперішнє місце її проживання не відоме. У житловому приміщенні відсутні її особисті речі, за житлом не піклуються, комунальні платежі не сплачує, поточні ремонти не проводить. Даний факт підтверджується Актом про фактичне не проживання особи №2335 від 28.09.2021, посвідченого провідним спеціалістом ВРМП Торецької міської військово-цивільної адміністрації Бахмутського району Донецької області. Реєстрація місця проживання відповідача в будинку позивача створює для нього певні незручності у вигляді додаткових витрат на сплату комунальних платежів, що створює перешкоди у вільному користуванню своєю власністю. Позивач та представник позивача в судове засідання не з`явились, просили розглянути справу без їх участі, заявлені позовні вимоги підтримують повністю, наполягають на їх задоволенні, проти ухвалення заочного рішення у справі не заперечують. Належно повідомлений відповідач в судове засідання не з`явився з невідомих причин, заяву про причини неявки або про розгляд справи у його відсутності суду не надавав, був повідомлений належно про місце та час розгляду справи. Беручи до уваги, що позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, тому суд розглядав справу на підставі ст.ст. 208-283 ЦПК України, заочно, у зв`язку з чим, постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідив матеріали справи в їх сукупності, суд доходить висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу від 14.02.2020, серія та № 512, який посвідчений державним нотаріусом Торецького міського нотаріального округу Донецької області Рижковим О.О. (а.с.9-11). Згідно довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб станом на 28.09.2021, виданої Торецькою міською військово-цивільною адміністрацією Бахмутського району Донецької області, за адресою: [ADDRESS] , зареєстрована [PERSON] (а.с. 12) Згідно акту про фактичне не проживання особи №2335 від 28.09.2021, посвідченого провідним спеціалістом ВРМП Торецької міської військово-цивільної адміністрації Бахмутського району Донецької області, [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , але з 01.06.2017 фактично не проживає за вказаною адресою. (а.с.13). Відповідно до ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно зі ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права або обмежений у його здійсненні. В свою чергу, за змістом ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися досуду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Стаття 47 Конституції України проголошує, що кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. При цьому, реалізуючи право на житло, людина може користуватись тільки тим житлом, право користування яким у неї виникло з правочину або на підставі закону. Відповідно до законодавства, таке право виникає у власника житла (глава 28 Цивільного кодексу (ЦК) України, членів його сім`ї (ст.405 ЦК, ст.156 Житлового кодексу (ЖК Української РСР), орендаря (наймача) житла (ст.810 ЦК, 61 ЖК Української РСР), членів його сім`ї (ст.816 ЦК, ст.ст.64, 160 ЖК Української РСР) тощо. При цьому, суд звертає увагу на те, що законодавство розрізняє зняття з реєстрації особи, що є членом сім`ї власника, та зняття з реєстрації особи, що членом сім`ї власника не являється. Відповідно до норм Житлового кодексу Української РСР, до членів сім`ї власника житлового приміщення належать: чоловік або дружина власника, їхні діти та батьки; членами сім`ї власника жилого приміщення може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Отже, якщо особа, яка не є членом сім`ї власника, не погоджується на добровільне зняття з реєстрації місця проживання, власник житлового приміщення може звернутися до вищевказаних органів із заявою та документами, які підтверджують, що саме він є власником житлового приміщення (свідоцтво про право власності на нерухоме майно, інформаційна довідка та ін.). Документи, які підтверджують право власності на житлове приміщення, є підставою для зняття особи з реєстрації місця проживання. Окрім цього, власник житлового приміщення в будь-який час може звернутися до суду з позовом про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації, що і було зроблено позивачем. Згідно правових позицій Верховного суду України, Верховного Суду, викладених в постановах від 16 листопада 2016 року у справі №6-709цс16, від 15 травня 2017 року у справі №6-2931цс16, від 29 листопада 2017 року у справі №753/481/15ц (провадження №6-13113цс16), від 09 жовтня 2019 року у справі №695/2427/16-ц, (провадження № 61-29520св18), від 09 жовтня 2019 року у справі №523/12186/13-ц (провадження №61-17372св18), власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час. Після набрання судового рішення законної сили, власнику житлового приміщення необхідно звернутися з рішенням суду та заявою про зняття з реєстрації місця проживання особи до органів реєстрації: до виконавчого органу сільської, селищної або міської ради, за місцезнаходженням житлового приміщення, або до центру надання адміністративних послуг за місцезнаходженням житлового приміщення, в якому зареєстрована особа. На підставі викладеного, враховуючи, що позивачу належить на праві власності квартира [ADDRESS] , тоді як відповідач родинних зв`язків з позивачем не має, до кола осіб, які постійно проживають разом з позивачем і ведуть з ним спільне господарство, не відноситься, суд приходить висновку щодо обґрунтованості позову та наявності правових підстав для його задоволення шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. На підставі ст. ст. 319, 321, 391, 405 ЦК України,

Outcome: approved