Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Семенова Ганна Володимирівна, Індустріальний відділ державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, в якому позивач просить суд: визнати виконавчий напис від 28.12.2015 року №1980 вчинений Семеновою Ганною Володимирівною приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу щодо звернення стягнення на автомобіль AUDI модель Q 7, тип транспортного засобу УНІВЕРСАЛ-В, реєстраційний номер [NUMBER] , таким, що не підлягає виконанню. В обґрунтування позову позивач в своїй позовній заяві зазначив, що приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Семеновою Ганною Володимирівною вчинено виконавчий напис №1980 від 28.12.2015 за договором застави автомобіля AUDI модель Q7, тип транспортного засобу УНІВЕРСАЛ-В, реєстраційний номер [NUMBER] , про звернення стягнення на AUDI модель Q7, тип транспортного засобу УНІВЕРСАЛ-В, реєстраційний номер [NUMBER] , укладеним між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» в забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором №50010536 на підставі якого позивач отримав грошові кошти у розмірі 469 668 грн. 18 коп., що еквівалентно на дату укладання Кредитного договору 56964,00 доларів США, строком на 60 місяців, з цільовим призначенням - на придбання автомобіля марки AUDI модель Q7, 2013 року випуску. Також позивачем укладений додатковий кредит у сумі 217612 грн. 75 коп., що еквівалентно на дату укладання кредитного договору 26393,30 дол. США, строком на 60 місяців, з цільовим призначенням - для сплати страхових платежів, згідно з договором страхування, укладеним на виконання умов Кредитного договору. Сума до стягнення 1 097 069,14 грн. ТОВ «Порше Мобіліті» вказує, що станом на 10.03.2016 року утворилась заборгованість у розмірі 1 329 241 грн. 40 коп., яка складається з наступного: заборгованість за несплаченим платежем у розмірі 74461 грн. 73 коп., заборгованість за кредитом за виключенням заборгованості за щомісячним платежем у 1 000 912 грн.23 коп., відсотки за користування кредитними коштами у розмірі 23121 грн. 07 коп., збитки у розмірі 26411 грн. 81 коп., штрафні санкції у розмірі 97704 грн. 12 коп., пеня за кредитним договором у розмірі 3592 грн. 67 коп., пеня за Додатковим кредитом у розмірі 1646 грн. 09 коп., 3% річних за Кредитним договором у розмірі 7988 грн. 21 коп., 3% річних за Додатковим кредитом у розмірі 493 грн. 83 коп., інфляційні втрати за кредитним договором у розмірі 18672 грн. 47 коп., інфляційні втрати за Додатковим кредитом у розмірі 1287 грн. 43 коп. Вважає розрахунок заборгованості, а саме неустойки та її нарахування невірним та таким, що не передбачений чинним законодавством. Про зазначений виконавчий напис позивачу стало відомо з повідомлення, яке він отримав 18.01.2021 року у мобільному додатку «Приват 24», про блокування його рахунків на підставі постанови Індустріального відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) про накладання арешту. Зателефонувавши, до державної виконавчої служби, позивач довідався про відкрите ще 23.10.2017 року виконавче провадження №54964189, за яким він є боржником, а ТОВ «Порше Мобіліті» стягувачем. Також, він дізнався про те, що 18.01.2021 року державним виконавцем було винесено постанову про накладання арешту на грошові кошти, що містяться на його відкритих рахунках. Вважає, що виконавчий лист №1980 від 28.12.2015 року вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Семеновою Г.В. про звернення стягнення на автомобіль AUDI модель Q7, тип транспортного засобу УНІВЕРСАЛ-В, реєстраційний номер [NUMBER] є незаконним, тобто таким, що вчинений з порушення вимог чинного законодавства України та не підлягає виконанню. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат», ст.20 Закону України «Про заставу», та іншими актами законодавства України. Цим актом є зокрема Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України затверджений наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 №296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за №282/20595. Перелік же документів, за якими стягнення заборгованості проводиться в безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року №1172. Відповідно до ст.88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. Але наявна заборгованість не є безспірною і не може вважатися обґрунтованою. Між [PERSON] та ТОВ «Порше Мобіліті» виник спір щодо розміру заборгованості, який розглядався у Саксаганському районному суді м. Кривого Рогу Дніпропетровської області. Відповідно до рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області по справі №214/1894/16-ц від 25.11.2020 року заборгованість визнана необґрунтованою. Рішенням суду стягнуто з [PERSON] на користь ТОВ «Порше Мобіліті» заборгованість за кредитним договором в розмірі 373 161,18 грн. Вказав, що позивач згоди на передачу ТОВ «Порше Мобіліті» заставного автомобіля в рахунок погашення заборгованості не надавав. Також йому не надходила вимога щодо дострокового повернення кредиту та погашення заборгованості за кредитним договором з зазначенням суми заборгованості, судового рішення про звернення стягнення на заставний автомобіль також не існує, а тому виконавчий напис є таким, що не підлягає виконанню. В зв`язку з порушенням його прав він вимушений звернутися до суду з даним позовом. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26 січня 2021 року, головуючим суддею у справі визначено судді Слюсар Л.П., ухвалою якої від 28 січня 2021 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі з призначенням до розгляду в порядку загального позовного провадження. 24.02.2021 року від представника відповідача ТОВ «Порше Мобіліті» надійшла заява про застосування наслідків спливу позовної давності. В заяві представник вказав на те, що виконавчий напис нотаріуса, який оскаржує позивач було вчинено 28.12.2015 року. Звернув увагу суду на те, що [PERSON] знав та міг знати про вчинений виконавчий напис. В березні 2016 року до Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу ТОВ «Порше Мобіліті» було подано позовну заяву про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором №50010536 від 02.12.2013 року. 12.05.2017 року Саксаганським районним судом м. Кривого Рогу по справі №214/1894/16-ц постановлено заочне рішення. Зі змісту заяви [PERSON] від 10.11.2017 року про перегляд заочного рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 12.05.2017 року по справі №214/1894/16-ц вбачається, що він декілька разів з`являвся до суду, подавав клопотання. До поданої позовної заяви «Порше Мобіліті» було долучено вимога про дострокове повернення кредиту та сплати заборгованості за кредитним договором №50010536 від 02.12.2013 року, зокрема в тексті вимоги останніми трьома абзацами першої сторінки, зазначено - що у випадку неповернення суми кредиту та заборгованості протягом 30 календарних днів з дати одержання вимоги, відбудеться примусове їх стягнення, в тому числі за рахунок автомобіля, що переданий у заставу та звернено увагу на те, що в разі порушення терміну дострокового повернення кредиту, до суми боргу буде додано штраф у розмірі 20% від суми Кредиту, що складає 93933,64 грн. Крім того у вказаній вимозі було звернено увагу боржника на можливе вчинення виконавчого напису нотаріуса або подання відповідного позову з метою стягнення заборгованості за кредитним договором. Вказав, шо підписуючи договір застави за №50010536 від 05.12.2013 року [PERSON] знав та міг знати про можливі наслідки вчинення виконавчого напису нотаріуса за даним договором, шляхом звернення стягнення на предмет застави. 18.01.2016 року постановою державного виконавця ВДВС Солом`янського районного управління юстиції у м. Києві за фактом виконання виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Семенової Г.В. №1980 від 28.12.2015 року було відкрите виконавче провадження за №49820867, про що [PERSON] безперечно міг знати. Просив застосувати наслідки спливу строку позовної давності та за результатами їх застосування відмовити в задоволенні позовних вимог позивача. 02.03.2021 року до суду від представника відповідача ТОВ «Порше Мобіліті» надійшов відзив на позовну заяву. В відзиві на позов зазначено, що відповідач позовні вимоги не визнає, вважає їх безпідставними, необґрунтованими та не підтвердженими належними доказами. Зазначив, що незважаючи на погоджені умови за кредитним договором та положення цивільного законодавства, позивач почав систематично порушувати свої зобов`язання за договором щодо сплати щомісячних платежів. Так позивачу було направлено вимогу (повідомлення) за вих. №50010536 від 05.10.2015 року щодо дострокового повернення Кредиту та сплати заборгованості за Кредитним договором №50010536 від 02.12.2013 року, якою відповідач вимагав від позивача дострокового повернення суми кредиту у повному обсязі та заборгованості відповідно до Умов договору з урахуванням штрафних санкцій, які станом на дату направлення вимоги становили 967 938 грн.33 коп. Крім того, вказаною вимогою відповідач повідомив позивача, про те, що у випадку неповернення суми кредиту та заборгованості протягом 30 календарних днів з дати одержання вимоги, відбудеться примусове їх стягнення, в тому числі за рахунок автомобіля, що переданий у заставу та звернено увагу на те, що в разі порушення терміну дострокового повернення кредиту, до суми боргу буде додано штраф у розмірі 20% від суми Кредиту, що складає 93933,64 грн. Крім того у вказаній вимозі було звернено увагу відповідача на можливе вчинення виконавчого напису нотаріуса або подання відповідного позову з метою стягнення заборгованості за кредитним договором. Вимога була направлена за адресою зазначеною у Кредитному договорі. Проте, вимога відповідача про дострокове повернення кредиту у встановлені строки позивачем проігнорована, що і стало підставою для звернення відповідача до нотаріуса із заявою про звернення стягнення на предмет застави. 28.12.2015 року за заявою ТОВ «Порше Мобіліті» було вчинено спірний виконавчий напис за яким запропоновано, за рахунок коштів отриманих від реалізації предмета застави, задовольнити вимоги заставодержателя за рахунок предмета застави. Звернув увагу на те, що твердження позивача про те, що він не погодив суму боргу, а тому така сума не має ознак безспірності не має правового підґрунтя, оскільки законодавством не передбачено отримання погодження боржника для визначення безспірності заборгованості. Щодо посилань позивача на відсутність з його боку згоди без рішення суду на вилучення у нього заставного майна, а також про ненадходження позивачу вимоги про передачу ТОВ «Порше Мобіліті» заставного майна в рахунок погашення заборгованості, на відсутність надходження на адресу позивача вимоги про дострокове повернення кредиту та погашення заборгованості за кредитним договором, відсутність судового рішення про звернення стягнення на предмет застави, то зауважив, що сторонами для забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором № 50010536, було укладено договір застави транспортного засобу №50010536 від 05.12.2013 року, за яким відповідачем було передано в заставу автомобіль марки Audi модель Q7, кузов № [NUMBER] , об`єм двигуна 2967 куб.см., рік випуску 2013 року, реєстраційний номер [NUMBER] . Вчинення виконавчого напису було здійснено у відповідності до ст.18 ЦК України, ч.1 ст.87 Закону України «Про нотаріат», ч.1, ч.6 ст.20 Закону України «Про заставу», п.1 Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку та підставі виконавчих написів нотаріусів» №1172 від 29.06.1999 року. Відповідачем у відповідності до положень Переліку документів за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку були надані приватному нотаріусу всі необхідні документи для законного вчинення нотаріусом виконавчого напису. Вважають, що відсутні підстави для визнання виконавчого напису, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Семеновою Г.В. таким, що не підлягає виконанню. Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 25 березня 2021 року закрито підготовче провадження у справі та призначено до розгляду в відкритому судовому засіданні. За клопотання сторін розгляд справи здійснювався в режимі відеоконференції. 26.03.2021 року від представника відповідача ТОВ «Порше Мобіліті» надійшла заява про застосування наслідків спливу строку позовної давності. Відповідно до якої просили суд застосувати наслідки спливу строку позовної давності до позовних вимог [PERSON] та відмовити в позові. 20.12.2021 року через систему «Електронний суд» від представника позивача [PERSON] надійшло заперечення щодо застосування строків позовної давності. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив суд задовольнити позовні вимоги позивача з наведених в позові підстав. Представник відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» в судовому засіданні просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог позивача з підстав наведених у відзиві на позовну заяву та в заяві про застосування строків позовної давності. Третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Семенова Ганна Володимирівна у судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце судового засідання повідомлялась належним чином. Відповідно до заяви просила суд розглядати справу за її відсутності. Представник третьої особи Індустріального відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлялися належним чином. Про причин неявки суд не повідомили. Заяв та клопотань до суду не надійшло. Суд, заслухавши представника позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали цивільної справи, вважає, що позовна заява не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 02 грудня 2013 року між ТОВ «Порше Мобіліті» та [PERSON] укладено Кредитний договір №50010536, згідно якого останній отримав кредит у сумі 469 668 грн. 18 коп., що еквівалентно на дату укладення Кредитного договору 56 964,00 доларів США, строком на 60 місяців, зі змінною процентною ставкою, з цільовим призначенням - для придбання автомобіля марки «Audi», модель «Q7», кузов № [NUMBER] , 2013 року випуску, та зобов`язався своєчасно та в повному обсязі повернути кредитні кошти та сплачувати проценти. Крім того [PERSON] надано додатковий кредит у сумі 217 612 грн. 75 коп., що еквівалентно на дату укладення Кредитного договору 26393,30 доларів США, строком на 60 місяців, зі змінною процентною ставкою, з цільовим призначенням для сплати страхових платежів згідно договору страхування, укладеного між на виконання умов Кредитного договору 05 грудня 2013 року між [PERSON] (заставодавець) та ТОВ «Порше Мобіліті» (заставодержатель) укладено Договір застави транспортного засобу №50010536, згідно з умовами якого заставодавець передав у заставу заставодержателю автомобіль марки «Audi», модель «Q7», кузов № [NUMBER] , 2013 року випуску заставною вартістю 782780, 30 грн. Договір посвідчено приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Балтакса І.В. та зареєстровано в реєстрі 05.12.2013 року за № 2034. Відповідно до п.5.1 Договору застави транспортного засобу, заставодавець має право задоволення своїх вимог за цим Договором та Кредитним договором, яке виникає у Заставодержателя у випадку невиконання (або часткового невиконання) заставодавцем своїх зобов`язань перед Заставодержателем за Кредитним договором та в інших випадках передбачених цим Договором при простроченні належного платежу та згідно з розділом цього Договору. Задоволення вимог Заставодержателя здійснюється: шляхом добровільної передачі Предмета застави у власність Заставодержателя; шляхом звернення стягнення на предмет застави (п.5.2 Договору). Відповідно до п. 5.3.3 Договору застави транспортного засобу, у випадку невиконання (або часткового невиконання) Заставодавцем своїх зобов`язань перед Заставодержателем за Кредитним договором та цим Договором, нотаріус на вимогу Заставодержателя здійснює виконавчий напис на цьому Договорі. Заставодержатель направляє повідомлення про перехід права власності та застосування застереження по добровільну передачу Предмета застави Заставодержателю. Звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду або на підставі виконавчого напису нотаріуса (п.5.4 Договору). 28.12.2015 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Семеновою Ганною Володимирівною вчинено виконавчий напис №1980 про стягнення із заставодавця - [PERSON] на користь заставодержателя - ТОВ «Порше Мобіліті» предмету застави автомобіля AUDI модель Q7, тип транспортного засобу УНІВЕРСАЛ-В, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , рік випуску - 2013, колір сірий, реєстраційний номер [NUMBER] , що за договором застави транспортного засобу №50010536 від 05 грудня 2013 року, в комплекті з Загальними комерційними умовами кредитування, а також Графіком погашення заборгованості за яким Заставодержатель видав Заставодавцю кредит в сумі 469 668,18 грн., що складає еквівалент 56 964,00 дол. США та додатковий кредит в сумі 217 612,75 грн., що складає еквівалент 26 393,30 дол. США, а заставодавець зобов`язався його використовувати за цільовим призначенням та згідно зі встановленим строком використання, своєчасно сплачувати плату за користування кредитом, а також своєчасно повернути кредит. За рахунок коштів, отриманих від реалізації предмета застави, пропонує задовольнити вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше мобіліті» за несплачені чергові платежі, штрафні санкції за період з 02 грудня 2013 року по 05 жовтня 2015 року, сума поточної заборгованості станом на 05 жовтня 2015 року: несплачені чергові платежі (прострочені відсотки та прострочена сума основного боргу) - 93 528,21 грн.; штрафні санкції та вимоги щодо сплати - 3770,48 грн.; витрати понесені Компанією з метою повернення простроченої заборгованості - 5015,80 грн.; сума кредиту до повернення - 829540,36 грн., що становить еквівалент 39251,46 дол. США; штраф в розмірі 20% від суми кредиту - 93 933,64 грн. Сума до стягнення 1 097 069 грн. 14 коп. 18.01.2016 року постановою державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Солом`янського районного управління юстиції у місті Києві Бердар Миколаю Миколайовичем відкрито виконавче провадження №49820867 з примусового виконання виконавчого напису №1980, вчиненого 28.12.2015 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Семеновою Ганною Володимирівною про стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» предмет застави - автомобіля марки «Audi», модель «Q7», тип транспортного засобу - Універсал -В, номер шасі (кузов, рами) № [NUMBER] , рік випуску 2013 року, колір - сірий, реєстраційний номер [NUMBER] . Згідно зі ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно з ч.1 ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ст.18 ЦК України, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Статтею 87 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ст. 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Таким чином, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом, перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України (ст. 18 ЦК України, ст. 87 Закону України «Про нотаріат»). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.03.2019 року по справі № 137/1666/16-ц міститься правовий висновок про те, що: «вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Звертаючись до суду з позовною заявою про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, позивач посилався на те, що ним не було отримано вимогу (повідомлення) щодо дострокового повернення кредиту та сплати заборгованості; відсутність письмового погодження позивача щодо суми боргу, що свідчить про відсутність безспірного боргу та посилання про порушення нотаріусом вимог чинного законодавства при вчиненні спірного договору. Відповідно до ст. 572 ЦК України та ч.2 ст.1 закону України «Про заставу» в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Відповідно до ст. 19 Закону України «Про заставу» за рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення, включаючи проценти, відшкодування збитків, завданих прострочкою виконання (а у випадках, передбачених законом чи договором, - неустойку), необхідні витрати на утримання заставленого майна, а також витрати на здійснення забезпеченої заставою вимоги, якщо інше не передбачено договором застави. Відповідно до ст.24 Закону України «Про забезпечення прав кредиторів та реєстрацію обтяжень», звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса в порядку, встановленому законом, або в позасудовому порядку згідно із цим Законом. Використання позасудових способів звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження не позбавляє права боржника, обтяжувача або третіх осіб звернутися до суду. Обтяжувач, який ініціює звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, зобов`язаний до початку процедури звернення стягнення зареєструвати в Державному реєстрі відомості про звернення стягнення на предмет обтяження. Згідно зі ст.26 Закону України «Про забезпечення прав кредиторів та реєстрацію обтяжень» обтяжувач має право на власний розсуд обрати один із таких позасудових способів звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, зокрема реалізація заставленого майна на підставі виконавчого напису нотаріуса. Як передбачено ст.27 Закону України «Про забезпечення прав кредиторів та реєстрацію обтяжень», якщо інше не встановлено цим Законом, обтяжувач, який має намір звернути стягнення на предмет забезпечувального обтяження в позасудовому порядку, зобов`язаний надіслати боржнику та іншим обтяжувачам, на користь яких встановлено зареєстроване обтяження, письмове повідомлення про порушення забезпеченого обтяженням зобов`язання. Повідомлення надсилається одночасно з реєстрацією в Державному реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження. Виходячи із вищевикладеного підписуючи договір застави за №50010536 від 05.12.2013 року [PERSON] знав та міг знати про можливі наслідки вчинення виконавчого напису нотаріуса за даним договором, шляхом звернення стягнення на предмет застави. В судовому засіданні безспірно встановлено, що у зв`язку з порушенням зобов`язання щодо сплати щомісячних платежів [PERSON] відповідачем ТОВ «Порше Мобіліті» 05.10.2015 року було направлено вимогу щодо дострокового повернення кредиту, а в разі не погашення заборгованості про можливе вчинення виконавчого напису нотаріуса, яка ним отримана не була та конверт повернувся з причиною повернення «по закінченню терміну зберігання». Суд приймає до уваги, що ТОВ «Порше Мобіліті» не надано суду доказів реєстрації в Державному реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет обтяження до початку процедури звернення стягнення. Щодо твердження позивача про те, що заборгованість за кредитним договором не була безспірною та заяви представника відповідача про застосування до позовних вимог позивача наслідків спливу строку позовної давності, то суд виходить з наступного. Із матеріалів справи вбачається, в провадженні Саксаганського районного суду м. Кривого Рога з березня 2016 року перебувала справа № 214/1894/16-ц за позовною заявою ТОВ «Порше Мобіліті» до [PERSON] про стягнення заборгованості. Заочним рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рога від 12 травня 2017 року позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» задоволені. Стягнуто з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» заборгованість за Кредитним договором №50010536 від 02.12.2013 року у розмірі 1 098 495 грн. 03 коп., заборгованість за Додатковим кредитом у розмірі 72949 грн. 74 коп., збитки у розмірі 26411 грн. 81 коп., штраф у розмірі 97704 грн. 12 коп., пеню за Кредитним договором у розмірі 3592 грн. 67 коп., пеню за Додатковим кредитом у розмірі 1646 грн. 09 коп., 3% річних за Кредитним договором у розмірі 7988 грн. 21 коп., 3% річних за Додатковим кредитом у розмірі 493 грн. 83 коп., інфляційні втрати за Кредитним договором у розмірі 18672 грн. 47 коп., інфляційні втрати за Додатковим кредитом у розмірі 1287 грн. 43 коп., в всього стягнуто 1 329 241 грн. 40 коп. Стягнуто з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» 19938 грн. 62 коп. в рахунок відшкодування понесених судових витрат. Як вбачається з заяви [PERSON] від 10.11.2017 року про перегляд заочного рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 12.05.2017 року по справі №214/1894/16-ц, [PERSON] декілька разів з`являвся до суду, подавав клопотання. Ухвалою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 05 грудня 2017 року заочне рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рога від 12 травня 2017 року було скасовано. Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рога від 25 листопада 2020 року стягнуто з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» заборгованість за Кредитним договором №50010536 від 02.12.2013 року у розмірі 323628 грн. 30 коп., проценти за користування кредитними коштами у розмірі 23121 грн. 07 коп., збитки у розмірі 26411 грн. 81 коп., а всього стягнуто 373161 грн. 18 коп. Стягнуто з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» 5597 грн. 42 коп. в рахунок відшкодування понесених судових витрат. В іншій частині позову відмовлено . Постановою Дніпровського апеляційного суду від 19 жовтня 2021 року рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рога від 25 листопада 2020 року залишено без змін. При розгляді справи №214/1894/16-ц судом встановлено, що 28 грудня 2015 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Семеновою Г.В. вчинено виконавчий напис, про стягнення із заставодавця [PERSON] на користь ТОВ «Порше Мобіліті» предмета застави автомобіля марки «Audi», модель «Q7», кузов № № [NUMBER] , 2013 року випуску, кошти, отримані від реалізації заставного майна, направити на погашення штрафних санкцій за період з 02.12.2013 року по 05.10.2015 року у сумі 1097069, 14 грн, та зазначений виконавчий напис був долучений позивачем при подачі позову в березні 2016 року, у справі №214/1894/16-ц. Відповідно до ч. ч.4,5 ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Виходячи із вищевикладеного позивач знав про вчинений виконавчий напис з 2016 року з часу розгляду справи в Саксаганському районному суді м. Кривого Рогу, а з позовом про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню звернувся в січні 2021 року, вже після спливу трирічного строку звернення до суду. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Згідно з приписами ст. 267 ЦК України особа, яка виконала зобов`язання після спливу позовної давності, не має права вимагати повернення виконаного, навіть якщо вона у момент виконання не знала про сплив позовної давності. Заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Таким чином, позовна давність пов`язується із судовим захистом суб`єктивного права особи у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Якщо упродовж установлених законом строків особа не подає до суду відповідного позову, то за загальним правилом ця особа втрачає право на позов у розумінні можливості у судовому порядку захистити належне їй цивільне майнове право. Тобто сплив позовної давності позбавляє цивільне суб`єктивне право здатності до примусового виконання проти волі зобов`язаної особи. Суд не має права застосовувати позовну давність інакше, як за заявою сторін, і без такої заяви може задовольнити позов за спливом строку позовної давності (частина третя статті 267 ЦК України). У разі пропущення позовної давності та наявності заяви сторони про її застосування суд може визнати причини пропущення поважними та прийняти рішення про задоволення позову (частина п`ята статті 267 ЦК України). Встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього (пункт 11 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року № 14). Таким чином, підставами для відмови в позові у зв`язку з пропуском позовної давності є наступні факти: доведеність порушення цивільного права або інтересу, за захистом якого особа звернулася до суду, закінчення перебігу встановленого законодавством строку звернення до суду, відсутність поважних причин його пропуску, заява сторони у справі про застосування позовної давності. Європейський суд з прав людини зауважив, що відмова національного суду обґрунтувати причину відхилення заперечення стосовно спливу позовної давності є порушенням статті 6 Конвенції. Встановлена законом позовна давність була важливим аргументом, вказаним компанією-заявником в ході судового розгляду. Якби він був прийнятий, то це, можливо, могло призвести до відмови в позові. Проте, суд не навів ніяких обґрунтованих причин для неприйняття до уваги цього важливого аргументу (GRAFESCOLO S.R.L. v.THE REPUBLIC OF MOLDOVA, № 36157/08, § 22, 23, від 22 липня 2014 року). Отже, наслідки спливу позовної давності застосовується до обґрунтованого позову за наявності заяви відповідача. За змістом ч.ч.1, 2, 3 ст. 12, ч.ч. 1, 2 ст.13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та їх обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Статтями 77, 78 ЦПК України визначено поняття належності та допустимості доказів. Відповідно до правил статті 78 ЦПК про допустимість доказів обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть бути підтверджуватися іншими засобами доказування. Статтями 81, 82 ЦПК України встановлені правила звільнення сторони від доказування та розподілу обов`язків по доказуванню між сторонами. За загальним правилом, встановленим ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, установлених ст. 82 ЦПК України. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Виходячи із вищевикладеного, та оцінюючи докази в їх сукупності, оскільки позивачем не надано жодного доказу щодо зміни тривалості позовної давності, зупинення перебігу позовної давності чи переривання перебігу позовної давності, тому суд не вбачає законних підстав для задоволення позовних вимог позивача в повному обсязі, та вимушений в позові відмовити у зв`язку зі спливом строку позовної давності. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, оскільки позивачу відмовлено в позові, то судові витрати не відшкодовуються.

Outcome: dismissed