Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-23 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] на її користь додаткові витрати на дитину - [PERSON] , [INFO] у розмірі 41633,14 грн; стягнути з відповідача додаткові витрати на дитину - [PERSON] , [INFO] в твердій грошовій сумі у розмірі 2330,83 грн щомісячно, з моменту подання позовної заяви та до досягнення дитиною повноліття. Свої вимоги обґрунтовує тим, що від шлюбу у подружжя народилась дитина - [PERSON] , дитина проживає разом з матір`ю та перебуває на її утриманні. Судовим наказом №638/16/19 стягнуто з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дитини у розмірі ј частини всіх видів доходів (заробітку) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи 02.01.2019 року та до досягнення дитиною повноліття. Стягнутих коштів не вистачає на утримання дитини, у зв`язку із хронічними та періодичними захворюваннями дитини, а відтак позивач потребує додаткових витрат на лікування дитини. Дитина хворіє на важку форму цукрового діабету та постійно перебуває на стаціонарному лікуванні та в подальшому потребує певного лікування і регулярних медичних обстежень, прийому дороговартісних ліків. Під час перебування дитини на стаціонарному лікуванні витрачено значну суму грошових коштів у розмірі 5583,80 грн. Також, з жовтня 2018 року і по теперішній час дитина приймає інсулін та інші препарати щодня, витрати становлять 58033,30 грн. Дитина має постійно проходити лабораторне обстеження на рівень антитіл у крові, на що витрачено 2065 грн, на лікування дитині зору витрачено 12455 грн, на обстеження на «Covid» позивачем втрачено 630 грн, на лікування лівобічного зовнішнього отиту витрачено 2160,94 грн, на лікування гострого правобічного зовнішнього отиту витрачено 1219 грн, на лікування забою правої променевої кістки витрачено 1119,24 грн, а відтак всі витрати на лікування дитини в сукупності становлять 83266,28 грн. Також, дитина потребує щомісячного лікування в майбутньому. 08.11.2021 року представником відповідача подано відзив на позовну заяву з проханням відмовити у задоволенні позовних вимог, оскільки починаючи з квітня 2019 року по 06.07.2021 рік дитина проживала разом з батьком; місячний дохід відповідача становить приблизно 7000 грн з них він сплачує аліменти у розмірі 3100 грн, тобто відповідач не має матеріальної можливості сплачувати більше; позивачем на підтвердження своїх доходів не надано жодного доказу; дитині безкоштовно видано глюкометр, тест смужки, катриджи, тобто для дітей, при наявності всіх оригіналів довідок, ліки та тест смужки видаються безкоштовно; позивачем додано квитанції з переліком лікарських препаратів, які не були призначені лікуючим лікарем хворої дитини; консультативний висновок від 03.03.2021 року не містить підпису та печатки лікаря; неможливо встановити чи дійсно позивачем були зроблені закупівлі ліків та чи дійсно вони були придбані на лікування дитини, адже рекомендацій лікарів для лікування саме цими ліками позивачем не надано; доказів того, що позивач особисто понесла додаткові витрати на дитину до суду не надано; не відноситься до особливих обставин, які передбачають можливість стягнення додаткових витрат відвідування дитиною спортивної секції. У відповіді на відзив представник позивача зазначив, що відповідачем не надано жодної квитанції про придбання ліків для дитини; придбання всіх ліків зроблено за рекомендаціями лікарів, що підтверджується матеріалами справи; кількість тест-смужок, які видає держава для лікування дитини недостатня та в середньому, з урахуванням рекомендацій лікаря, використання тест-смужок рівня цукру на дитину у крові на добу становить 14-16 шт.; за день дитина робить щонайменше 6 уколів інсуліну, якщо цукор у крові високий, додатково на день дитина робить ще уколи, близько 50 додаткових уколів на місяць; одноразові голки на шприц-ручки держава не видає; згідно інтернет сторінки «Інстаграм» відповідач відвідує іноземні держави для відпочинку. У своїх запереченнях представник відповідача зазначила, що як вбачається з виписок у дитині відсутні клінічні прояви декомпенсації цукрового діабету та відсутня важка гіпоглікемія; зазначені позивачем витрати не можуть бути віднесені до додаткових витрат, які викликані обставинами у вигляді розвитку здібностей, відвідувати лікаря у приватній клініці - це бажання матері дитини, так як відповідно до ст.49,53 Конституції України держава створює умови для ефективного і доступного для всіх громадян медичного обслуговування; позивачем не надано доказів того, чи використані нею можливості урядової програми «Доступні ліки»; довідки лікаря містять рекомендаційний характер та не свідчать про те, що дитина потребує постійного вживання будь-яких ліків; не встановлено достовірності наданих фото з «Інстаграм». У судовому засіданні від 25.11.2021 року позивач та її представник підтримали позовні вимоги, пояснивши, що ліки для дитини видаються не в повному обсязі та доводиться докупати необхідну кількість. Представник відповідача просив відмовити у задоволенні позовних вимог, оскільки державою надається безкоштовна медична допомога, зазначена позивачем сума становитиме більше 50% доходу відповідача. У судове засідання, призначене на 18.01.2022 року позивач не з`явилась, про час та місце слухання справи повідомлялась вчасно та належним чином, причин неявки не повідомила, клопотань про відкладення слухання справи не надходило. Відповідно до вимог п.1 ч.3 ст. 223 ЦПК України у разі неявки учасника справи, який належним чином повідомлений про судове засідання, без поважних причин або без повідомлення причин неявки, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи. Оскільки судом у судовому засіданні від 25.11.2021 року з участю позивача досліджено матеріали справи та сторонами надано пояснення по справі, суд приходить до висновку про можливість розгляду справи за відсутності позивача, яка про слухання справи повідомлена належним чином. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного. Згідно копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] . Рішенням Дзержинського районного суду м.Харкова від 24.02.2016 року шлюб між сторонами розірвано. Згідно копії судового наказу по справі №638/16/1 та копії постанови про відкриття виконавчого провадження №66255151 від 23.07.2021 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягуються аліменти на утримання дитини у розмірі ј усіх видів заробітку, починаючи з 02.01.2019 року. Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно із частиною першою статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). У постанові від 13 вересня 2017 у справі № 6-1489цс17 Верховний Суд України зробив правовий висновок, що «СК виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону брати участь у додаткових витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина. При визначенні розміру стягнення з одного з батьків суд відносить частину витрат на іншого. У постановах Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 183/1679/17 (провадження № 61-21662св18), від 12 грудня 2019 року у справі № 756/4947/17-ц (провадження № 61-47858св18), від 01 квітня 2020 року у справі № 521/16268/18 (провадження № 61-20458св19), від 08 грудня 2021 року у справі № 607/12170/20 (провадження № 61-17663св21) викладено правові висновки про те, що положення статті 185 СК України стосуються особливих обставин, приблизний перелік яких надається у зазначеній статті. Особливі обставини можуть бути зумовлені як негативними фактами (хворобами), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструмента, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Тобто, в незалежності від того з ким проживає дитина брати участь додаткових витратах зобов`язані обоє з батьків та лише при визначенні розміру стягнення з одного з батьків суд відносить частину витрат на іншого. Таким чином, доводи сторін про проживання дитини в різні періоди з матір`ю або батьком судом не приймаються до уваги, оскільки не мають значення для вирішення справи по суті заявлених вимог, так як саме позивачем надано необхідний, на її думку, обсяг доказів на підтвердження додаткових витрат, понесених на лікування дитини, при цьому відповідачем жодних доказів понесення додаткових витрат на лікування дитини не надано. Щодо доводів представника відповідача про те, що витрати на відвідування дитиною спортивної секції не відноситься до додаткових витрат, суд звертає увагу, що позивачем вимоги про стягнення витрат на розвиток дитини не заявлені, про що прямо зазначено у позовній заяві (п.5 а.с.4), а відтак в цій частині доводи відповідача судом не досліджуються. Згідно медичного висновку №46 міської дитячої поліклініки №14 [PERSON] хворіє на цукровий діабет І типу, висновок дійсний до 24.11.2027 року. Згідно виписки з історії хвороби №3278, №2210, №1610 дитині проведено лікування та рекомендовано приймання медикаментів, придбання призначених ліків підтверджується квитанціями від 18.07.2021 року, від 16.06.2021 року. Згідно виписки з амбулаторної картки № [NUMBER] [PERSON] встановлено діагноз: слабкість акомодації на фоні міопії слабкого ступеня лівого ока, з 11.08.2020 року проходить рефракційну терапію нічним жорсткими контактними лінзами CRT-100 Paragon на ліве око, рекомендовано планові огляді кожні три місяці, замовлення нової лінзи через 2 місяці, заміна лівої лінзи раз на рік, використання розчину для лінз «Bio true» (кожен день), щоденно «Оптінол 0,21%», «One Step» 2-3 рази на тиждень. Згідно довідки №157 від 16.07.2021 року дитині проводилось офтальмологічне обстеження. Понесені витрати підтверджуються квитанціями від 30.06.2020 року, від 06.07.2020 року, від 13.08.2020 року, від 18.0.2021 року, від 13.06.2021 року. Згідно виписки №216 КНП «Харківська міська клінічна лікарня №30» [PERSON] проведено лікування медичними препаратами, придбання яких підтверджується квитанціями від 15.01.2021 року, 16.01.2021 року, від 18.01.2021 року, від 19.01.2021 року, від 21.01.2021 року. Також, за квитанціями від 03.03.2021 року, від 17.03.2021 року на лікування дитини за призначенням лікарів придбано ліки та медичні засоби. Відповідно до змісту п. 18Постанови Пленуму Верховного Суду України№ 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», у якій судом касаційної інстанції роз`яснено схожі правовідносини, до передбаченої ст. 185 СК України участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. Дана стаття СК України закріплює правило, відповідно до якого, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами. Дане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається даною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей, страждає на тяжку хворобу, є калікою. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Такі особливі обставини будуть індивідуальними у кожному конкретному випадку. Додаткові витрати не є додатковим стягненням коштів на утримання дитини. Аліменти необхідні, щоб забезпечити нормальні матеріальні умови для життя дитини. В окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. Розмір коштів, що стягуються на додаткові витрати, не може бути більше самих додаткових витрат. Суд вирішує, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний приймати участь в цих витратах, виходячи з матеріального та сімейного стану сторін та інших інтересів та обставин, що мають істотне значення, що визначаються так само, як і стягнення аліментів відповідно до ст. ст. 181, 182 СК. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, додаткові витрати можуть бути компенсовані лише частково. Визначення обставин, що можуть бути визнані істотними, закон відносить до компетенції суду. У будь-якому разі істотними є такі обставини, як стан здоров`я, матеріальне становище відповідача, наявність у нього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних дружини, чоловіка, батьків, повнолітніх дітей тощо. Враховуючи зазначені обставини, суд визначає розмір додаткових витрат на дитину, зумовлених особливими обставинами, одного із батьків у твердій грошовій сумі. Доказами, що підтверджують наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати на дитину, можуть бути документи, які свідчать, наприклад, про витрати на придбання спеціальних інструментів, призначених для розвитку здібностей людини (наприклад, музичного інструменту або спортивного спорядження тощо), витрати на навчання дитини у платному навчальному закладі, на заняття у музичних, мистецьких або спортивних закладах, на додаткові заняття, висновки МСЕК, довідки медичних закладів та інші документи, що підтверджують відповідний стан здоров`я дитини (хвороба, каліцтво), і свідчать про необхідність додаткових витрат на лікування (на придбання ліків, спеціальний медичний догляд, санаторно-курортне лікування тощо). Додаткові витрати, зумовлені особливими обставинами, можуть бути присуджені судом у вигляді конкретної суми, що підлягає одноразовій сплаті, або у вигляді щомісячних чи інших періодичних платежів, здійснюваних протягом певного строку чи постійно. Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами. За частиною 1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтею 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. За статтею 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст.80 ЦПК). За приписами частини 3 ст.12, частин 1, 5 та 6 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною 1 ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Таким чином, судом встановлено, що позивачем понесено додаткові витрати на лікування дитини у вигляді придбання медикаментів, що підтверджується призначеннями лікарів та доданими копіями чеків на придбання призначених лікарем медикаментів. Разом з тим, з поданих чеків підлягають відрахуванню всі не призначені лікарем речі, зокрема, пакети, ємності для забору аналізів, шприці, зволожуюче молочко, пакети для сміття, бахіли, паперові рушники, оскільки зазначене не є додатковими витратами на дитину в розумінні ст.185 СК України. Позивачем, також не доведено необхідність придбання «Dailies agua comfort plus 30» за квитанцією №579 від 30.06.2020 року, оскільки матеріалами справи не підтверджується рекомендація лікаря на її придбання. Позивачем не доведено необхідність забору крові та здійснення клінічних аналізів саме у приватному оплатному центрі за актами виконаних робіт №100338902, №100290348, №100187521, 100221792, №100248590, №100261336, №100338902, а відтак судом не враховуються подані квитанції за сплату зазначених робіт, оскілки дитина перебувала на лікуванні в державній установі та відсутнє направлення лікаря для здійснення аналізів у платній лабораторії. Також, не підлягає стягненню витрати, пов`язані з тестуванням на коронавірус, оскільки відсутнє направлення лікаря на його здійснення. Щодо витрат, пов`язаних з лікуванням цукрового діабету, суд зазначає наступне. Згідно довідки КНП «Міська дитяча поліклініка №23» від 27.07.2021 року дитині призначено інсулінотерапію з контролем глюкометра 4 рази на добу, при лабільності до 10 раз на добу, за можливості цілодобовий моніторинг рівня цукру в крові. За повідомленням дитячого ендокринолога Глущенко К.М. безкоштовно видавались глюкометр, тест смужки, картриджі за період з 07.11.2018 року по 14.02.2020 рік. Судом обраховано кількість виданих препаратів та інструментів з урахування рекомендацій лікаря, що державою дійсно забезпечено дитину мінімально необхідним рівнем медичних препаратів та інструментів для інсулінотерапії. Разом з тим, лікарем рекомендовано для дитини активний спосіб життя та при лабільності показано збільшення частоти контролю, а саме замість 4 разів на добу, до 10 разів на добу. У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яку ратифіковано постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року, визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Відповідно до частин першої-другої статті 27 вказаної Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Європейський Суд з прав людини неодноразово звертав увагу, що в питаннях захисту і безпеки дитини національні органи влади повинні вживати всіх заходів, спрямованих на забезпечення їх «найкращих інтересів», які складаються з двох аспектів: по-перше, в найкращих інтересах дитини необхідно зберегти її зв`язки з сім`єю, окрім випадків, коли доведено, що сім`я непридатна; і по-друге, в найкращих інтересах дитини забезпечити її розвиток в безпечному, надійному і стабільному середовищі та в середовищі, що не є дисфункціональним. Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до основних сформованих принципів суспільства, задекларованих у національному та міжнародному законодавстві, діти мають право на особливе піклування і допомогу, внаслідок своєї фізичної і розумової незрілості, потребують спеціальної охорони і піклування, включаючи належний правовий захист як до, так і після народження. При цьому суд вважає, що найвищі інтереси дитини є пріоритетними як для суду, так і для батьків, оскільки дитина в силу свого віку не може самостійно захищати свої інтереси та вказаний обов`язок покладається не лише на батьків, а й на державу також. Таким чином, суд вважає за необхідне також стягнути понесені додаткові витрати на дитину, пов`язані з інсулінотерапією з урахуванням рекомендацій лікарів та фактично понесених витрат, які підтверджуються поданими квитанціями, при цьому не підлягаю стягненню витрати на салфетки-спиртові в усіх поданих чеках, оскільки це не є додатковими витратами в розумінні ст.185 СК України. Щодо доводів відповідача про відсутність доказів про неможливість проходження лікування зору дитини у державній установі та те, що відвідування лікаря у приватній установі є лише особистим бажанням матері, суд повторює, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання і розвиток дитини. Батьки мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я. При цьому відповідач не зазначає, чому він як батько дитини, яка, за його твердженням, певний час проживала з ним, самостійно не звернувся до державної установи з приводу проблем із зором у дитини. Водночас, саме мати дитини звернулася до приватної клініки з приводу проблем із зором у [PERSON] , що свідчить про те, що вона піклується за здоров`ям дитини та намагається надати їй необхідну та якісну медичну допомогу. Висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 11 березня 2020 року у справі № 759/10277/18 зводяться до того, що інтереси дитини превалюють над майновим становищем платника аліментів. Таким чином, суд відхиляє доводи відповідача про неможливість сплачувати додаткові витрати на утримання дитини, пов`язані з її лікуванням. Статтею ст.185 СК України визначено, зокрема, що додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Оскільки судом встановлено часткову обґрунтованість понесених додаткових витрат на лікування дитини, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог також в частині стягнення з відповідача додаткових витрат на дитину в твердій грошовій сумі у розмірі 2330 грн 83 коп. щомісячно, з 04.08.2021 року і до досягнення дитиною повноліття, для забезпечення лікування проблем із зором та інсулінотерапією. На підставі викладеного,

Outcome: partial