Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-30 00:00:00

Між сторонами\~укладено договір\~купівлі-продажу\~будинку,\~посвідчений на\~товарній біржі. Позивач є власником на теперішній час Ѕ частки будинку. Враховуючи, що договір не посвідчений нотаріально у позивача є перешкоди для реалізації права власності. Просить визнати укладеним договір купівлі-продажу № 2994 від 06.11.1997 року, оформлений на Херсонській Товарній Біржі «Ізумруд» на Ѕ частину житлового будинку з надвірними будівлями, що розташований [ADDRESS] . Також просить визнати за нею право власності на Ѕ частину житлового будинку з надвірними будівлями, що розташований [ADDRESS] . Ухвалою суду від 20.08.2021 року відкрито провадження у справі до розгляду за правилами загального позовного провадження до підготовчого засідання. 06.10.2021 року ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області витребувано докази, а саме - інвентарну справу. Ухвалою суду від 15.11.2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Представником позивача адвокатом Тихоша С.М. подано заяву про розгляд справи у відсутності сторони позивача, позовні вимоги просить задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся у встановленому законом порядку. Відзиву проти позову від відповідача до суду не надходило. Представник третьої особи Херсонської товарної біржи «Ізумруд» в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся, причини неявки суду не повідомив. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з`явилась, про дату та час розгляду справи повідомлялась, причини неявки суду не відомі. За таких обставин, враховуючи згоду представника позивача на слухання справи у відсутність відповідача, суд вважає можливим постановити заочне рішення на підставі наявних у матеріалах справи доказів в порядку\~ст.280\~ЦПК України. Про заочний розгляд постановлена ухвала без виходу до нарадчої кімнату, яка занесена до протоколу судового засідання. Дослідивши матеріали справи, матеріали інвентарної справи щодо будинку № 6997, судом встановлено наступне. 06.11.1997 року був укладений договір купівлі-продажу. Предметом договору є домоволодіння з надвірними будівлями [ADDRESS] . Договір між сторонами укладено у письмовій формі та зареєстровано на Товарній біржі «Ізумруд» за №2994. Позивач виконала умови договору. У п. 12 договору зазначено, що третій екземпляр договору надається для реєстрації у бюро технічної інвентаризації, про що і було зроблено реєстровий номер 486. Заочним рішенням Комсомольського районного суду м. Херсона від 17.08.2006 року розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] та поділено майно. Так, за [PERSON] визнано право власності на Ѕ частину будинку [ADDRESS] . Відповідно до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, право власності на Ѕ частину будинку [ADDRESS] . [PERSON] помер [INFO] , що вбачається з свідоцтва про смерть серія [NUMBER] . Відповідно до свідоцтва про право на спадщину від 30.08.2008 року, донька [PERSON] [PERSON] отримала спадкове майно, а саме: Ѕ частину будинку [ADDRESS] . Право власності зареєстроване 01.09.2008 року, що вбачається з витягу про реєстрацію права власності № 20075324. Згідно зі\~ст.58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Пунктом 2\~Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» №9 від 06.11.2009 року\~встановлено, що відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. Згідно п.4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК\~України\~(2004 року)\~Цивільний кодекс України\~застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Отже, в даному випадку на момент переходу права власності правовідносини підлягали регулюванню за нормами\~ЦК УРСР. Згідно зі\~ст.153 ЦК УРСР\~(в редакції 1963 року), який діяв на момент укладення правочину та підлягає застосуванню до спірних правовідносин, договір є укладеним, якщо сторонами досягнуто згоди за всіма істотними умовами. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди. Згідно\~ст.241 ЦК УРСР\~(в редакції 1963 року) за договором міни між сторонами провадиться обмін одного майна на інше. Кожний з тих, хто бере участь у міні, вважається продавцем того майна, яке він дає в обмін, і покупцем майна, яке він одержує. Згідно\~ст.242 ЦК УРСР\~(в редакції 1963 року) до договору міни застосовуються відповідно правила про договір купівлі-продажу, якщо інше не випливає з змісту відносин сторін. Відповідно до\~ст.224 ЦК УРСР\~(в редакції 1963 року) за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до\~ст.227 ЦК УРСР 1963 року, що діяв на час укладення договору купівлі-продажу, договір купівлі-продажу нерухомого майна - житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). Статтею 47 ЦК УРСР\~(в редакції 1963 року) встановлено, що нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими ч.2\~ст.48 цього Кодексу. Якщо одна зі сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. У пункті 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 28 квітня 1978 року №3 «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними» (зі змінами та доповненнями) роз`яснено, що з підстав недодержання нотаріальної форми визнаються недійсними тільки угоди, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов`язковому нотаріальному посвідченню, зокрема договори довічного утримання; застави, купівлі-продажу (у тому числі при придбанні на біржових торгах). Щоб не допустити неправильного визнання дійсними угод на підставі ч.2\~ст.47 ЦК, суд повинен перевірити, чи підлягала виконана угода нотаріальному посвідченню, чому вона не була нотаріально посвідчена і чи не містить вона протизаконних умов. Зі змісту договору міни нерухомого майна від 31.07.1997 року вбачається, що даний договір укладений у відповідності до вимог\~ст.15 Закону України «Про товарну біржу», зареєстрований на біржі, подальшому нотаріальному посвідченню не підлягає. У відповідності до вимог\~ст.227 ЦК України\~підлягає реєстрації в органах технічної інвентаризації. Відповідно до\~ст.15 Закону України «Про товарну біржу»\~в редакції, що діяла на час укладення договору купівлі-продажу, біржовою операцією визнається угода, що відповідає сукупності зазначених нижче умов: а) якщо вона являє собою купівлю-продаж, поставку та обмін товарів, допущених до обігу на товарній біржі; б) якщо її учасниками є члени біржі; в) якщо вона подана до реєстрації та зареєстрована на біржі не пізніше наступного за здійсненням угоди дня. Угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Зміст біржової угоди (за винятком найменування товару, кількості, ціни, місця і строку виконання) не підлягає розголошенню. Цю інформацію може бути надано тільки на письмову вимогу судам, органам прокуратури, служби безпеки, внутрішніх справ, арбітражному суду та аудиторським організаціям у випадках, передбачених законодавством України. Угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі. Біржові операції дозволяється здійснювати тільки членам біржі або брокерам. До 01.01.2013 року виникнення права власності на нерухоме майно не пов`язувалося з його державною реєстрацією. Державна реєстрація здійснювалася за фактом права власності, яке вже виникло. Отримавши державну реєстрацію в Херсонському міському бюро технічної інвентаризації права власності на домоволодіння [ADDRESS] за позивачем, держава цим самим визнала право власності позивача на спірний будинок, як таке, що виникло на не заборонених законом підставах. З огляду на викладене, оскільки сторони домовилися щодо всіх істотних умов договору купівлі-продажу та така домовленість підтверджується письмовими доказами. Повністю виконали умови угоди, яку не було нотаріально засвідчено з посиланням на\~ст.15 Закону України «Про товарну біржу», і що відповідало діючим нормам закону на час укладення правочину, тобто договір № 2994 від 06.11.1997 року є укладеним, сторони виконали його умови, тому у суду відсутні підстави для визнання його укладеним. Враховуючи факт укладення договору купівлі-продажу, беручи до уваги, що за судовим рішенням проведено поділ майна й право власності на Ѕ частину спірного будинку визнано за [PERSON] , суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача в частині визнання права власності на Ѕ частину будинку [ADDRESS] є обґрунтованими. Суд також враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). За таких обставин, суд вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити часткове. Так задоволенню підлягають вимоги про визнання права власності.

Outcome: partial