Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-24 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про визнання її такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, а саме квартирою за [ADDRESS] та зняття останньої з реєстраційного обліку за вказаною адресою. \~ \~ \~ \~ В обґрунтування вимог позивач вказала, що вона є власником квартири за [ADDRESS] . У квартирі, крім неї, також зареєстрована колишня дружина її сина [PERSON] . Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 26 березня 2019 року шлюб між її сином та відповідачем [PERSON] розірвано. З 2019 року відповідач не проживає за вищевказаною адресою, її речі та майно відсутні. Відповідач не приймає будь-якої участі в утриманні майна та не сплачує комунальних послуг. Реєстрація відповідача у спірній квартирі створює їй перешкоди у вільному володінні та користуванні своєю власністю. Посилаючись на наведене, просила визнати відповідача такою, що втратила право користування спірною квартирою та зняти останню з реєстраційного обліку. \~ Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 08 вересня 2021 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження. В судове засідання позивач не з`явилася, хоча про час та місце була повідомлена у встановленому законом порядку. Попередньо представник позивача адвокат Заводовська М.П. подала клопотання про розгляд справи без їх участі. Позовні вимоги підтримують та не заперечують проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з`явилася, не повідомивши суду про причини неявки, хоча про час та місце була повідомлена у встановленому законом порядку. Відзив на позов не подавала. На підставі вимог ст. ст. 223, 280 ЦПК України, суд вважає за можливе розглядати справу за відсутності сторін та проводити заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Судом встановлено, що [INFO] народився [PERSON] , батьками якого зазначено « [PERSON] » та [PERSON] », що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 11 серпня 2021 року. Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 22 лютого 2019 року розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] . Позивач [PERSON] є власником квартири за [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно серії [NUMBER] від 06 лютого 2015 року та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень за №33279780 від 06 лютого 2015 року. Як слідує з довідок за №61 та за №62 від 12 серпня 2021 року, виданих Споживчо-будівельним кооперативом ПВНЗ «Інститут економіки і підприємства», [PERSON] зареєстрована по [ADDRESS] , однак з 2019 року за вказаною адресою не проживає. Факт реєстрації відповідача за вказаною адресою також підтверджується копією будинкової книги долученої до матеріалів справи. Суд, розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши зібрані по справі докази, вважає, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення, виходячи із наступних підстав. В силу вимог ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до вимог ч. 1 ст.\~319\~ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із вимогами ч. 1 ст.\~321\~ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до\~вимог ч.\~1\~ст.\~383\~ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. При цьому відповідно до положень ст.\~391\~ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до вимог ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. За змістом ч. 1 ст.\~16\~ЦК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Встановлено,\~що позивач\~є одноосібним власником спірної квартири, де зареєстрована колишня дружина її сина [PERSON] . Відповідач добровільно не проживає у спірній квартирі, не цікавиться нею, не приймає участі в її утриманні, не сплачує комунальних платежів та із скаргами до відповідних органів щодо усунення перешкод у користуванні житлом не зверталася. Реєстрація відповідача у спірній квартирі створює позивачу перешкоди у вільному володінні та користуванні своєю власністю. Відповідач у судове засідання не з`явилася та не надала суду будь-яких доказів про поважність причин відсутності у вказаному житлі та спростовування доводів позивача. Згідно з вимогами ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановлені обставини справи, суд вважає, що позов в частині вимог про визнання [PERSON] такою, що втратила право на користування спірною квартирою слід задовольнити та визнати [PERSON] ,\~ [INFO] , такою, що втратила право користування квартирою за [ADDRESS] . Щодо вимог позивача про зняття відповідача з реєстраційного обліку слід зазначити наступне. Відповідно до вимог пункту 26 Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Правил реєстрації місця проживання та Порядку передачі органами реєстрації інформації до Єдиного державного демографічного реєстру» від 02 березня 2016 року за №207, зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про зняття з реєстрації місця проживання особи, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Згідно абз. 3 п. 34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Таким чином, беручи до уваги, що рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, є підставою для зняття такої особи з реєстрації місця проживання, суд не вбачається підстав для задоволення позову в частині зняття відповідача з реєстраційного обліку у вказаній квартирі. Крім того, на підставі вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати, а саме, судовий збір в розмірі 908 грн. \~ \~ \~ \~

Outcome: partial