Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-30 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом про визнання за нею права власності в порядку спадкування після смерті батька [PERSON] , померлого [INFO] , на 3/8 часток квартири [ADDRESS] , а за відповідачкою визнати право власності на 5/8 часток вказаної квартири. В обґрунтування своїх вимог позивачка зазначила, що після смерті батька [PERSON] , померлого [INFO] , відкрилася спадщина у виді Ѕ частки квартири [ADDRESS] . Спадкодавець залишив заповіт, відповідно до якого заповів належне йому майно на користь позивачки. Остання прийняла спадщину, оскільки була зареєстрована разом зі спадкодавцем на момент його смерті. Крім неї спадщину за законом на обов*язкову долю прийняла відповідачка, яка є дружиною спадкодавця та матір*ю позивачки, оскліки також була зареєстрована разом зі спадкодавцем на момент його смерті. 08.09.2019 приватним нотаріусом було відмовлено у вчиненні нотаріальних дій у зв*язку з тим, що право власності в цілому на квартиру було зареєстрована на відповідачку за життя другого з подружжя, а також у зв*язку з ненаданням оригіналів правовстановлюючих документів на нерухоме майно. Фактично померлому належала Ѕ частки спірної квартири. Обов*язкова частка відповідачки у спадщині складає 1/8 частки квартири, Ѕ частки квартири належить їй як сумісно придбана подружжям, а загалом 5/8 часток. Отже позивачка має право на 3/8 часток вказаної квартири. Позивачка та її представник надали суду письмову заяву про підтримання позовних вимог та розгляд справи за їх відсутності. Відповідачка надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги визнала. Відповідно до поданих сторонами заяв суд розглянув справу у їх відсутності. Фіксація судового процесу технічними засобами не велась у відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України, у зв`язку із розглядом справи за відсутності осіб, які беруть участь у справі. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши письмові докази, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог виходячи з наступного. Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Згідно зі ст.ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. У відповідності до ч.1 ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Відповідно до ч.ч.3,4 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Дослідивши матеріали справи суд вважає, що визнання відповідачем позову не суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Судом встановлено, що згідно зі свідоцтвом про смерть Серії [NUMBER] , виданого 03.11.2009, [PERSON] помер [INFO] . За життя [PERSON] перебував у шлюбі з [PERSON] з 28.10.1961, що підтверджується відміткою у паспорті. У шлюбі [INFO] народилася позивачка [PERSON] . Сторони зареєстровані у квартирі [ADDRESS] , яка була придбана під час шлюбу [PERSON] з [PERSON] , яка є інвалідом 1 групи, 21.12.1996 та оформлена на [PERSON] , що підтверджується копією біржевого контракту від 21.12.1996, реєстраційним свідоцтвом БТІ від 25.12.1996, технічним паспортом, відомостями БТІ тощо. За життя [PERSON] склав заповіт від 20.08.2004, за яким заповів належне йому майно [PERSON] 28.01.2019 року приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області Чернишовою В.В. було відкрито спадкову справу після смерті [PERSON] за заявою [PERSON] , інші спадкоємці до нотаріальної контори не зверталися, що підтверджується матеріалами спадкової справи. Згідно копії постанови про відмову у вчиненні нотаріальних дій № 82/02-31 від 08.02.2019 року [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на майно померлого [PERSON] у виді частки [ADDRESS] було відмовлено у зв`язку з тим, що право власності в цілому на квартиру було зареєстрована на відповідачку за життя другого з подружжя, а також у зв*язку з ненаданням оригіналів правовстановлюючих документів на нерухоме майно. Стаття 1218 ЦК України, передбачає, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Статтею 1223 ЦК України встановлено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Відповідно до ст..1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Суб`єкт права спільної сумісної власності має право заповідати свою частку у праві спільної сумісної власності до її визначення та виділу в натурі. Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Відповідно до ч.1 ст.1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка). Розмір обов`язкової частки у спадщині може бути зменшений судом з урахуванням відносин між цими спадкоємцями та спадкодавцем, а також інших обставин, які мають істотне значення. Відповідно до ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст.1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно. Відповідно до ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно ч.ч.1, 2 до ст.60 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Відповідно до ст.69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Договір про поділ житлового будинку, квартири, іншого нерухомого майна, а також про виділ нерухомого майна дружині, чоловікові зі складу усього майна подружжя має бути нотаріально посвідчений. Відповідно до ч.1 ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. Враховуючи вищевикладене суд вважає, що спірна квартира [ADDRESS] є спільним сумісним майном померлого [PERSON] та [PERSON] , оскільки була придбана під час їх шлюбу, тобто відповідачці фактично належить її Ѕ частка Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на іншу Ѕ частки вказаної квартири. Спадкоємцями після смерті [PERSON] є його донька [PERSON] за заповітом та яка була зареєстрована разом зі спадкодавцем на момент його смерті, а також дружина померлого [PERSON] , яка також була зареєстрована з ним на момент його смерті, є інвалідом 1 групи, та має право на обов*язкову частку у спадщині. Таким чином, оскільки спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців), суд вважає, що сторони фактично прийняли спадщину, [PERSON] у розмірі 3/8 часток, [PERSON] - 1/8 частку, а тому набули право власності на спадщину у виді нерухомого майна, а загалом [PERSON] має право на 5/8 часток вказаної квартири. Згідно з ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Вирішуючи справу, суд приймає до уваги, що позивачка є спадкоємцем за заповітом після смерті батька, а тому вважає, що вона має право звернутися до суду з вимогою про визнання права власності за нею на нерухоме майно, оскільки це зачіпає її права як спадкоємця та власника цього нерухомого майна. У зв`язку з викладеним суд вважає необхідним захистити права позивачки та задовольнити позов в повному обсязі, а визнання відповідачкою пред`явленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. На підставі ст.ст. 321, 328, 1219, 1223, 1226, 1241, 1261, 1268, 1297 ЦК України, ст.ст. 60, 69, 70 СК України,

Outcome: approved