Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-26 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо - транспортної пригоди. В обґрунтуванні своїх позовних вимог покликається на те, що 23.08.2017 року між ПрАТ СК «ПЗУ Україна» та [PERSON] укладено договір обов`язкового страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АК/7355026, за яким страховик зобов`язався відшкодовувати шкоду, заподіяну страхувальником життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації забезпеченого транспортного засобу - автомобіля TOYOTA Avensis, державний реєстраційний номер [NUMBER] . 18.07.2018р. на автодорозі Житомир - Чернівці сталася дорожньо-транспортна пригода за участю забезпеченого автомобіля під управлінням [PERSON] та автомобіля SKODA Octavia, державний реєстраційний номер [NUMBER] , під управлінням [PERSON] . Відповідно до постанови Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 30.10.2018 року особою винною в настанні дорожньо-транспортної пригоди визнано [PERSON] та притягнено останнього до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП. В результаті дорожньо-транспортної пригоди було пошкоджено автомобіль SKODA Octavia, державний реєстраційний номер [NUMBER] . Відповідно до ремонтної калькуляції Audatex № 205654 від 21.12.2018 року вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля SKODA Octavia, державний реєстраційний номер [NUMBER] , становить 30 468 грн. 70 коп. ПрАТ СК «ПЗУ Україна» сплатило на користь потерпілої особи страхове відшкодування в сумі 13 073 грн. 63 коп. Виплата страхового відшкодування була здійснена ПрАТ СК «ПЗУ Україна» на підставі заяви про настання страхового випадку від 13.11.2018р. та страхового акту № UA2018071900052/L01/01 від 21.01.2019 року. Факт зазначеної виплати підтверджується платіжним дорученням № 25167 від 21.01.2019р. У зв`язку з тим, що відповідач письмово не повідомив позивача про настання страхової події протягом трьох робочих днів після настання ДТП, то після виплати страхового відшкодування на користь потерпілої особи, у позивача виникло право вимоги до відповідача про відшкодування завданої шкоди (в порядку регресу). 18.03.2019р. до [PERSON] було направлено вимогу про відшкодування завданої майнової шкоди в порядку регресу з метою урегулювання спору у досудовому порядку, однак вона залишилась поза увагою останнього. Відтак, просить позов задовольнити, стягнути з відповідача суму завданої майнової шкоди в розмірі 13 073 (тринадцять тисяч сімдесят три) гривень 63 коп., витрати на оплату судового збору в розмірі 1921 (одна тисяча дев`ятсот двадцять одна) гривень 00 коп. Заочним рішенням Франківського районного суду м. Львова від 22 лютого 2021 року позов Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ПЗУ Україна" до [PERSON] про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо - транспортної пригоди задоволено, стягнено з [PERSON] на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ПЗУ Україна" страхове відшкодування в розмірі 13 073 (тринадцять тисяч сімдесят три) гривень 63 коп. та витрати на оплату судового збору в розмірі 1921 (одна тисяча дев`ятсот двадцять одна) гривень 00 коп. Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 26 липня 2021 року заочне рішення Франківського районного суду м. Львова від 22 лютого 2021 року у цивільній справі № 465/6666/19 за позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ПЗУ Україна" до [PERSON] про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо - транспортної пригоди, скасовано, а справу призначено до судового розгляду. У поданому відзиві на позовну заяву представник відповідача просить в задоволенні позовних вимог відмовити повністю. Погоджується, що 19 липня 2018 року [PERSON] , керуючи автомобілем Toyota Avensis, реєстраційний номер [NUMBER] був учасником дорожньо - транспортної пригоди на 232 км автомобільної дороги Н-03 Житомир-Чернівці, на території Ярмолинецького району Хмельницької області. 20.07.2018р. відповідач надав позивачу письмову заяву про страховий випадок та на виплату страхового відшкодування, поліс, договір страхування, посвідчення водія, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, протокол. 16 червня 2021 року позивачем та адресу відповідача надіслано довідку про відсутність майнових претензій. В чергове судове засідання учасники судового процесу не прибули, про причини неявки суд не повідомили, хоча належним чином повідомлялися про дату, час та місце розгляду справи. У зв`язку з неявкою учасників справи в судове засідання, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, розгляд справи проведено судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали цивільної справи та з`ясувавши фактичні обставини, у їх сукупності, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 19 липня 2018 року близько 16 год. 30 хв. на 232 км автомобільної дороги Н-03 Житомир-Чернівці, на території Ярмолинецького району Хмельницької області, [PERSON] , керуючи автомобілем Toyota Avensis, реєстраційний номер [NUMBER] , і рухаючись в напрямку м. Хмельницького, в порушення п. 13.3 Правил дорожнього руху (затв. Постановою КМ України від 10.10.2001 №1306), при зустрічному роз"їзді не врахував дорожньої обстановки, не дотримався безпечного бокового інтервалу та допустив зіткнення з автомобілем Skoda Octavia, реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , який належить ПАТ "Державний експортно-імпортний банк України", і який рухався в зустрічному напрямку, внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Відповідно до постанови Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 30.10.2018р. [PERSON] визнано винним у вищевказаному ДТП. Згідно з ч. 6 ст. 82 ЦПК України, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, факт винуватості відповідача у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце 19.07.2018, є встановленим та не підлягає доказуванню. 23.08.2017 року між приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «ПЗУ Україна» та [PERSON] укладено договір обов`язкового страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АК/7355026, предметом якого є страхування автомобіля Toyota Avensis, реєстраційний номер [NUMBER] , згідно якого ПрАТ "Страхова компанія "ПЗУ Україна" взяло на себе зобов`язання в разі настання події, яка є страховим випадком здійснити виплату страхового відшкодування. Страхувальник в свою чергу зобов`язався дотримуватись умов договору страхування. 18.01.2019р. до позивача звернувся власник пошкодженого автомобіля з заявою про пошкодження транспортного засобу в зв`язку з дорожньо-транспортною подією, яка є страховим випадком відповідно до умов договору. Позивач на підставі страхового акту та розрахунку суми страхового відшкодування до нього здійснив виплату страхового відшкодування на користь потерпілого в розмірі 13 073 (тринадцять тисяч сімдесят три) гривень 63 коп., що підтверджується платіжним дорученням № 25167 від 21.01.2019 р. До матеріалів справи представником відповідача долучено довідку від 16.06.2021р. за підписом представника ПрАТ "СК "ПЗУ Україна" Козацької Т.С., в якій зазначено, що за страховою подією, яка відбулася 19.07.2018р. на автодорозі Житомир - Чернівці за участю застрахованого в ПрАТ "СК "ПЗУ Україна" автомобіля марки Toyota Avensis д.н.з. [NUMBER] , в позивача відсутні майнові та немайнові претензії до відповідача. Дана довідка позивачем жодними належними та допустимими доказами не спростована. Зважаючи на викладене, в цивільній справі відсутній предмет спору, зважаючи на те, що сам позивач підтвердив відсутність будь - яких претензій до відповідача. Згідно ст. 3 ЦК України, в редакції, яка діє на час розгляду справи, загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема справедливість, добросовісність та розумність. Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема визнання правочину недійсним. В приписах статті 11 ЦК України зазначено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Згідно ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Пунктом 2 Постанови пленуму Верховного суду України № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» встановлено, що обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи. Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року № 63566/00 «Проніна проти України (Pronina v. Ukraine)», § 23). На підставі викладеного,

Outcome: dismissed