Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-23 00:00:00

Позивач УСЗН Горішньоплавнівської міської ради Кременчуцького району Полтавської області звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення незаконно отриманої допомоги одинокій матері у сумі 2 218 грн та понесені судові витрати у сумі 2 270 грн. Позовні вимоги обґрунтовують тим, що рішенням УПСЗН Комсомольської міської ради від 29.01.2020 [PERSON] була призначена допомога одинокій матері на дитину [PERSON] , 2010 р.н. Відповідачці у автоматичному режимі на період з 01.07.2020 по 31.07.2020 було продовжено строк виплати допомоги одиноким матерям та нараховано допомогу у сумі 2 218 грн. З метою досудового врегулювання спору відповідачці було направлено листи від 02.09.2020, 10.06.2021, 04.11.2021 якими їй пропонувалось повернення надмірно отриманих сум державної соціальної допомоги в добровільному порядку, проте дані листи відповідачкою були проігноровані. Посилаючись на те, що надмірна виплата мала місце внаслідок недобросовісності з боку набувача коштів, позивач просив стягнути на його користь заявлену суму позову та понесені судові витрати. Ухвалою суду від 09.12.2021 року провадження у справі було відкрито за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін (а.с.24). У судове засідання представниця позивача надала пояснення аналогічні тим, що викладені у позовній заяві та відповіді на відзив. Зауважила, що відповідачка не мала права на отримання виплат та повинна повернути безпідставно набуті кошти до Управління. Представниця відповідачки у судовому засіданні надала пояснення тотожні тим, що містяться у відзиві на позов. Зауважила, що матеріали справи не містять рішення про припинення виплат. Відсутні відомості про направлення поштових відправлень з відміткою про отримання позивачкою, що в свою чергу підтверджує той факт, що відповідачка не мала на меті недобросовісну поведінку, щодо отримання коштів. Вважає позовні вимоги необґрунтованими, та такими, що не підлягають задоволенню. Суд, заслухавши пояснення представниці позивача, врахувавши її доводи, пояснення представниці відповідача її заперечення щодо мотивів, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів дійшов наступних висновків. Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що УПСЗН Горішньоплавнівської міської ради Кременчуцького району Полтавської області відповідно до ст.5 Закону України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми» призначає та виплачує державну допомогу сім`ям з дітьми. Порядок призначення і виплати державної допомоги сім`ям з дітьми визначений постановою КМУ від 27.12.2001 №175, відповідно до якого одним із видів допомоги - є допомога на дітей одиноким матерям. Судом встановлено, що відповідачка 31.08.2020 звернулась з заявою до УСЗН про призначення допомоги одинокій матері на сина [PERSON] , 2010 року народження та надала передбачені Порядком документи для отримання відповідних виплат (а.с.10-13). На підставі наданих [PERSON] документів, останній на підставі рішення від 29.01.2020 було призначено допомогу на період з 01.01.2020 по 30.06.2020 (а.с. 7). Відповідачці в автоматичному режимі на період з 01.07.2020 по 31.07.2020 було продовжено виплату щомісячної грошової допомоги та нараховано допомогу у сумі 2 218 грн. Відповідно до розпорядження від 18.06.2020, [PERSON] продовжено строк виплати допомоги з 01.07.2020 по 31.07.2020 та установлено розмір допомоги у сумі 2 218 грн (а.с.8). Розпорядженням від 15.07.2020, [PERSON] призупинено виплати допомоги на дитину одинокій матері, до з`ясування (а.с.18). Відповідно до п.5 ч.1 ст.3 Закону України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми» одним з видів державної допомоги сім`ям з дітьми є допомога на дітей одинокім матерям. За змістом ст.18-1 Закону України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми» право на допомогу на дітей одиноким матерям мають одинокі матері (які не перебувають у шлюбі), одинокі усиновлювачі, якщо у свідоцтві про народження дитини або документі про народження дитини, виданому компетентними органами іноземної держави, за умови його легалізації в установленому законодавством порядку (рішенні про усиновлення дитини), відсутній запис про батька (матір) або запис про батька (матір) проведено в установленому порядку органом державної реєстрації актів цивільного стану за вказівкою матері (батька, усиновлювача) дитини. Наявність у відповідачки визначеного законом статусу та надання нею разом із заявою про призначення допомоги необхідних документів не є спірною обставиною даної справи та не заперечується позивачем. Умови призначення і виплати видів державної допомоги сім`ям з дітьми, передбачених Законом України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми» встановлені Порядком призначення і виплати державної допомоги сім`ям з дітьми, який затверджено постановою КМУ від 27 грудня 2001 р. № 1751 (далі - Порядок №1751). Згідно із п.36 Порядку № 1751 допомога на дітей одиноким матерям призначається з місяця, в якому було подано заяву з усіма необхідними документами, та виплачується щомісяця по місяць досягнення дитиною 18-річного віку (якщо діти навчаються за денною або дуальною формою у закладах загальної середньої, професійної (професійно-технічної), фахової передвищої та вищої освіти, - до закінчення такими дітьми навчальних закладів, але не довше ніж до досягнення ними 23 років) включно. Допомога виплачується протягом шести календарних місяців. Відповідно до постанови КМУ від 08.04.2020 №264 «Деякі питання надання державної соціальної допомоги» установлено, що на період карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 строк виплати допомоги на дітей одиноким матерям, продовжується на період карантину та на один місяць після дати його відміни і державна соціальна допомога виплачується за повний місяць без звернення особи до структурних підрозділів з питань соціального захисту населення районних, районних у мм. Києві та Севастополі державних адміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах. Суд наголошує, що дія карантину, встановленого постановою КМУ №211 від 11.03.2020 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19» і на разі триває. У судовому засіданні представниця позивача вказувала на те, що відповідно до постанови КМУ від 22.07.2020 №632 «Деякі питання надання державної соціальної допомоги» установлено що з 1 липня 2020 р. призначення і виплата державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям та допомоги на дітей одиноким матерям особам, у яких закінчився строк таких виплат у березні - червні 2020 р., здійснюється лише після подання нової заяви з необхідними документами та декларації про доходи та майновий стан осіб, які звернулися за призначенням усіх видів соціальної допомоги. Суд зазначає, що постанова Кабінету Міністрів України «Деякі питання виплати державної соціальної допомоги» від 22 липня 2020 року №632 є підзаконним нормативно-правовим актом, який обмежує встановлене законодавством право на продовження виплати державної допомоги у період карантину без подання нової заяви та документів, та вважає, що право відповідачки на отримання державної допомоги безпідставно порушено позивачем. Судом враховано, що положення постанови Кабінету Міністрів України від 22.07.2020 року № 632 «Деякі питання виплати державної соціальної допомоги» пов`язали можливість призначення і виплати державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям та допомоги на дітей одиноким матерям особам, у яких закінчився строк таких виплат у березні - червні 2020 р., із фактом подання нової заяви з необхідними документами та декларації про доходи та майновий стан осіб, при цьому, встановивши обов`язок такого оновлення у період, що передує даті набрання чинності постановою - тобто з 01.07.2020 року. Одночасно суд наголошує, що за приписами ч.1 ст.58 Конституції України нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Крім того, суд звертає увагу, що виплати здійснюються відповідачці саме на дитину, а отже відповідно до ч.7 ст.7 Сімейного кодексу України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до пункту 1 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (в редакції зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року), яку ратифіковано постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Отже, право відповідачки на отримання допомоги одинокій матері є безперечним і забезпечення цього права становить суть взятих на себе державою зобов`язань. Суд зазначає, що належні та достатні докази повідомлення відповідачки, про необхідність подання документів для призначення державної допомоги з червня 2020 року, в матеріалах справи відсутні. Листи позивача від 27.07.2020 №06-4014, 02.09.2020 №06-4120, що міститься в матеріалах справи, не можуть вважатися належним повідомленням про необхідність надання документів, оскільки не містять доказів підтвердження отримання цих листів відповідачкою, що в свою чергу не може слугувати фактом недобросовісної поведінки відповідачки (а.с.9,14). Представник позивача вказував, що відповідно до п.35-2 постанови КМУ від 22.07.2020 №632 «Деякі питання надання державної соціальної допомоги» допомога на дітей одиноким матерям не призначається, якщо: у складі сім`ї є працездатні особи, які досягли 18-річного віку станом на початок періоду, за який враховуються доходи, та не працювали, не проходили військової служби, не провадили підприємницької чи професійної незалежної діяльності, не здобували освіти за денною формою здобуття освіти в закладах загальної середньої, професійної (професійно-технічної), фахової передвищої, вищої освіти, не зареєстровані в центрі зайнятості як безробітні або як такі, що шукають роботу, сумарно більше ніж три місяці протягом періоду, за який враховуються доходи (крім випадків, передбачених в абзацах десятому - чотирнадцятому цього пункту). А отже, відповідно до цього пункту [PERSON] не мала права на отримання даного виду допомоги у липні 2020 року, так як не перебувала у трудових відносинах та порушила вимоги ст.22 Закону України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми». Разом з тим, як убачається з декларації про доходи та майновий стан осіб, які звернулись за призначенням усіх видів соціальної допомоги, заповненої особисто [PERSON] , зазначено члени сім`ї: [PERSON] (відповідачка у справі) та [PERSON] , 2010 року народження (син) (а.с.12). Суд вказує, що позивач ототожнює відповідачку із членом своєї сім`ї. Доказів наявності у складі сім`ї відповідачки працездатних осіб, які досягли 18-річного віку, в розумінні вимог п.35-2 постанови КМУ від 22.07.2020 №632 «Деякі питання надання державної соціальної допомоги», що перешкоджають призначенню спірної допомоги, матеріали справи не містять. Суд наголошує, що як убачається з ст.18-4 «Про державну допомогу сім`ям з дітьми» умови, за яких виплата допомоги на дітей одиноким матерям припиняється або призупиняється є вичерпними, а отже приписи статті не містять такої підстави, як відсутність трудових відносин, для припинення виплат. Крім цього, припинення виплат здійснюється на підставі відомостей про обставини та за рішенням органу. Натомість, як убачається з матеріалів справи, розпорядженням від 15.07.2020, [PERSON] призупинено виплати допомоги на дитину одинокій матері, до з`ясування, в той час, як рішення органу про припинення виплат в матеріалах справи відсутнє та позивачем до суду не надавалось. За змістом п.2 Постанови орган соціального захисту населення проводить перерахунок розміру виплаченої державної соціальної допомоги, на підставі поданої особою або її законним представником заяви та необхідних документів. Якщо за результатами проведеного перерахунку не підтверджується право на отримання допомоги або її розмір буде меншим від виплаченої під час карантину допомоги, органи соціального захисту населення визначають обсяг коштів, які підлягають поверненню та встановлюють строки повернення коштів, що підлягають поверненню. Частиною 1 ст. 1212 ЦК України визначено, що особа, яка набула майно або зберігала його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Приписами ст.1215 ЦК України встановлені випадки, коли набуте особою без достатньої правової підстави майно за рахунок іншої особи не підлягає поверненню. Так, не підлягають поверненню безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача, інше майно, якщо це встановлено законом. Отже, закон встановлює два виключення із правила неповернення безпідставно набутого майна: якщо виплата вказаних платежів є результатом рахункової помилки з боку особи, яка проводила цю виплату, і у разі недобросовісності з боку набувача. Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 02 липня 2014 року у справі №6-91цс14 та у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2019 року у справі №545/163/17 (провадження №61-33727сво18). При цьому, правильність здійснених розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються і, відповідно, тягар доказування наявності рахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника відповідних грошових сум. Наведене узгоджується із висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі №753/15556/15-ц (провадження №14-445цс18) та у постанові Верховного Суду від 06 березня 2019 року у справі №607/4570/17-ц (провадження №61-29030св18). Відповідно до практики Європейського суду з прав людини ризик будь-якої помилки, зробленої органами державної влади, повинна нести держава, а помилки не повинні виправлятися за рахунок зацікавленої особи. У справі «Рисовський проти України» від 20 жовтня 2011 року Європейський суд з прав людини підкреслив особливу важливість принципу «належного урядування», який передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовнішний спосіб (рішення у справах «Беєлер проти Італії» від 05 січня 2000 року, «Онер`їлдіз проти Туреччини» від 18 червня 2002 року, «Megadat.com S.r.l. проти Молдови» від 08 квітня 2008 року, «Москаль проти Польщі» від 15 вересня 2009 року). На перекоання суду у відповідачки не було мети щодо навмисного приховання даних та не надання необхідних документів для підтвердження здійснення виплат, а переплата державної допомоги відповідачці не пов`язана із недобросовісними діями та зловживаннями останньої. На спростування такого висновку позивачем не надано переконливих аргументів та відповідних доказів. Враховуючи встановлені у справі обставини, соціальний статус сім`ї відповідачки, відсутність доведеності позивачем недобросовісних дій з боку відповідачки, дотримання справедливого балансу між інтересами держави та втручанням у права відповідачки, а також ту обставину, що примусове повернення наданої державою соціальної допомоги немає законних підстав і це може призвести до покладення на [PERSON] надмірний тягар, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Outcome: dismissed