Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-02 00:00:00

03.06.2021 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до ТзОВ «Гардіан», ПАТ «Львівське АТП 14630» про стягнення страхового відшкодування та франшизи, в якому просить стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхової компанії «Гардіан» страхове відшкодування в розмірі 34 833,61 грн., 1400 грн. витрат, понесених за складання Висновку експерта, а також стягнути з Публічного Акціонерного Товариства «Львівське АТП 14630» франшизу у розмірі 2 600 грн. та судові витрати по справі. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 12 вересня 2020 року на перехресті вулиць Суботівська-Повітряна у м. Львові мала місце ДТП за участю автобуса БАЗ А079.14 д.н.з. [NUMBER] , який належить Відповідачу 2 ПАТ «Львівське АТП 14630», під керуванням [PERSON] та автомобіля VOLKSWAGEN PASSAT д.н.з. [NUMBER] , який належав Позивачу, [PERSON] . Відповідно до постанови Шевченківського районного суду м. Львова в адміністративній справі № 466/7326/20 від 05 жовтня 2020 року, визнано винним та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП водія, [PERSON] , який є найманим працівником у Відповідача-2, ПАТ «Львівське АТП 14630». Згідно із статтею 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо - транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором. Цивільно-правова відповідальність Відповідача-2, як власника автобуса БАЗ А079.14 д.н.з. [NUMBER] була застрахована у ТДВ «СК «Гардіан» відповідно до поліса №АР/4043309 терміном дії до 19.09.2020 р. із встановленим лімітом відповідальності за матеріальну шкоду в розмірі 130 000 грн. Згідно умов страхування, відповідно до вищевказаного полісу була передбачена безумовна франшиза у розмірі 2 600 грн. Відповідно до статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Згідно п.2, п. 3 ч.1 ст. 988 ЦК України в обов`язки страховика, у разі настання страхового випадку, входить вжиття заходів щодо оформлення всіх необхідних документів для своєчасного здійснення страхової виплати. Страхова виплата за договором майнового страхування здійснюється страховиком у межах страхової суми. Позивачем, як потерпілою особою 14.09.2020 року було повідомлено Відповідача-1, ТДВ «СК «Гардіан» та надано, представникові страхової компанії, пошкоджений автомобіль для огляду, з метою встановлення розміру заподіяної шкоди. Приблизно через два місяці на картковий рахунок позивача від Відповідача-1 поступило відшкодування в розмірі 39 358,30 грн. На звернення позивача надати обґрунтований розрахунок розміру завданої шкоди Відповідач-1 надав Страховий Акт № ЦВ/2504/1 від 07.10.2020 року, відповідно до якого ним було здійснено страхову виплату. Такі дії Відповідача-1, як страховика, не відповідають вимогам ст. 36.2. Закону, які передбачають, що «Страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Якщо у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують розмір заявленої шкоди, страховик (МТСБУ) не може оцінити її загальний розмір, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється у розмірі шкоди, оціненої страховиком (МТСБУ). Страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна; Тобто, Відповідач-1, ТДВ «СК «Гардіан», не узгодив із позивачем суму до відшкодування та не повідомив про прийняте рішення, як цього вимагає закон. Окрім цього, наданий на вимогу позивача Страховий Акт № ЦВ/2504/1 від 07.10.2020 року, не може слугувати за оцінку завданої шкоди чи експертизу, оскільки у ньому не встановлено перелік пошкоджень, яких зазнав автомобіль, вартість запчастин, що підлягають заміні, розрахунків витрат на матеріали та визначення нормо-годин на виконання ремонтних робіт. 20 жовтня 2020 року на замовлення учасника ДТП, [PERSON] було проведено експертне автотоварознавче дослідження VOLKSWAGEN PASSAT д.н.з. [NUMBER] з метою визначення розміру вартості відновлювального ремонту та розміру завданої майнової шкоди, яке встановлювало значно більший розмір завданого збитку. Не погоджуючись із отриманим розміром страхового відшкодування, позивачем було подано Висновок судової автотоварознавчої експертизи від 20.10.2020 року Відповідачеві-1, ТДВ «СК «Гардіан», за місцезнаходженням однієї із філій: м. Львів, вул. Промислова, 60. Однак, звернення до Віповідача-1, ТДВ СК «Гардіан» залишилось без реагування. Без задоволення залишилась і вимога, претензія від 05.03.2021 р., до Відповідача-2, ПАТ «Львівське АТП 14630» про виплату безумовної франшизи в розмірі 2600 грн., яка передбачена умовами договору страхування (Поліс №АР/4043309), оскільки, Відповідач-1, ТДВ «СК «Гардіан», виплатив частину страхового відшкодування, яке зменшене на суму франшизи. Враховуючи те, що страхового відшкодування, яке отримано позивачем від Відповідача-1, явно не достатньо для проведення повноцінного ремонту автомобіля, [PERSON] вдруге звернулася до експерта про проведення автотоварознавчої судової експертизи з врахуванням положень ч. 5 ст. 106 ЦПК України, оскільки готується позовна заява для подання до суду. Відповідно до Висновку Експерта судової транспортно-товарознавчої експертизи № 94 від 26 квітня 2021 року, вартість відновлювального ремонту автомобіля VOLKSWAGEN PASSAT Variant 2.0 TDI д.н.з. [NUMBER] , на момент дослідження становить: 164 051,91 грн. Вартість матеріального збитку, який заподіяно власнику автомобіля VOLKSWAGEN PASSAT Variant 2.0 TDI д.н.з. [NUMBER] , внаслідок пошкодження під час ДТП 12.09.2020 року (без врахування ПДВ), на момент дослідження становить 76 791,91 грн. З врахуванням вищенаведеного, на думку позивача, з Відповідача-1, ТДВ «СК «Гардіан», підлягає до відшкодування 34 833,61 грн. страхового відшкодування. Розрахунок (76 791,91 - 39 358,30 грн. (виплачена сума) - 2 600 грн. (франшиза) = 34 833,61 грн. З Відповідача-2, ПАТ «Львівське АТП 14630», до стягнення підлягає франшиза в розмірі 2 600 грн. 26.08.2021 року позивач [PERSON] подала заяву про зменшення та уточнення позовних вимог. В обґрунтування вказаної заяви посилається на те, що 09 липня 2021 року на картковий рахунок позивача надійшли грошові кошти в розмірі 34 833,61 грн. від відповідача, ТзДВ СК «Гардіан» як доплата до страхового відшкодування за заподіяну шкоду, яка була завдана внаслідок ДТП власникові автомобіля VOLKSWAGEN PASSAT д.н.з. [NUMBER] 12 вересня 2020 р. Витрати у розмірі 1 400,00 грн. за виконання експертного дослідження (Висновок № 94 від 26 квітня 2021 року) підтверджуються квитанцією до прибуткового касового ордера № 94 від 26.04.2021 року, виданого судовим експертом Вербовим В.В. Витрати понесені за сплату судового збору в розмірі 908 грн. підтверджуються квитанцією, яка долучена до матеріалів справи. Витрати у розмірі 5 000,00 грн. за надану правову допомогу адвокатом Трушем І.М. підтверджуються квитанцією № 0.0.2212592667.1 від 28.07.2021 р. відповідно до якої грошові кошти перераховано на рахунок адвоката згідно Договору про надання правововї допомоги № 03/03 від 16.03.2021 р. Загальна сума витрат позивача буде складати 7 308,00 грн. Так, ціна позову складала 37 433,61 грн. (34 833,61 грн. страхове відшкодування та 2600,00 грн. (франшиза) Частка у позовних вимогах до відповідача - 1, ТзДВ СК «Гардіан» становитиме - 93,05%. Частка у позовних вимогах до відповідача-2, ПАТ «Львівське АТП 14630 становитиме, 6,95 %. З відповідача - 1. ТзДВ СК «Гардіан» підлягає до стягнення: (7 308 х 93,05%) = 6 800,09 грн. З Відповідача-2, ПАТ «Львівське АТП 14630», до стягнення підлягає франшиза в розмірі 2 600 грн. та відшкодування витрат позивача у розмірі пропорційно до задоволених позовних вимог (7 308,00 х 6,95%) = 507,91 грн., що разом становитиме 3 107,91 грн. Відтак, з врахування вказаної заяви про уточнення позовних вимог позивач просить стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхової компанії «Гардіан» на користь позивача, [PERSON] - 6 800,09 грн. витрат понесених за складання Висновку експерта, правову допомогу та судовий збір; пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а також стягнути з Публічного Акціонерного Товариства «Львівське АТП 14630», на користь позивача, [PERSON] грошові кошти в розмірі 3 107,91 грн. з яких 2 600 грн. - франшиза, 507,91 грн. - витрати, понесені за складання Висновку експерта, правову допомогу та судовий збір; пропорційно до розміру позовних вимог. З врахуванням вищевикладеного, позивач змушений звернутися до суду. Позивач [PERSON] та представник позивача, адвокат Труш І.М. в судове засідання не з`явилися, однак адвокат подав до суду заяву, в якій підтримує уточнені позовні вимоги в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує та просить суд розглядати справу у їх відсутності, а тому суд вважає за можливе заслухати справу на підставі наявних доказів. Представники відповідачів в судове засідання не з`явилися з невідомих суду причин, хоча належним чином повідомлялися про час та місце розгляду справи, що стверджується відмітками у журналі реєстрації вихідної кореспонденції, відзив відповідачем до суду подано не було, а тому оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для розгляду справи без їх участі, представник позивача не заперечував проти заочного розгляду справи, суд у відповідності до вимог статтей 280-283 ЦПК України вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі наявних доказів. У відповідності до ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд вважає за можливе розглянути дану справу у відсутності сторін без фіксування судового засідання технічними засобами. З`ясувавши дійсні обставини справи, права та обов`язки сторін, перевіривши зібрані по справі матеріали, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Згідно з положеннями ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Згідно з вимогами ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У відповідності до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. При цьому дані докази повинні бути належними та достовірними, як це передбачено ст. ст. 77-79 ЦПК України. Судом встановлено та підтверджено письмовими доказами, що 12.09.2020 о 15:15 год. гр. [PERSON] на перехресті вул. Суботівська-Повітряна у м.Львові керуючи автомобілем марки «БАЗ А079.14» д.н.з. [NUMBER] перед поворотом ліворуч не зайняв відповідне крайнє положення на проїздній частині дороги, не надав дорогу транспортному засобу, що рухався в попутному напрямку у смузі на яку він мав намір перелаштуватися, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем марки «Volkswagen Passat» д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] , внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження та матеріальні збитки, таким чином, гр. [PERSON] порушив вимоги п. 10.3, 10.4 ПДР, чим скоїв правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП. 05.10.2020 року постановою Шевченківського районного суду м.Львова визнано [PERSON] винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП (а.с.34). Відповідно до ч. 4, 5 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Преюдиційні факти - це факти, встановлені рішенням чи вироком суду, що набрали законної сили. Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і визначається його суб`єктивними і об`єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у розгляді справи, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішенням у такій справі правовідносини. Преюдиційні обставини є обов`язковими для суду, який розглядає справу навіть у тому випадку, коли він вважає, що вони встановлені невірно. Таким чином, законодавець намагається забезпечити єдність судової практики та запобігти появі протилежних за змістом судових рішень. Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. З огляду на викладене та відповідно до положення частини четвертої ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України, суд не піддає сумніву та доказуванню обставини, встановлені постановою Шевченківського районного суду м.Львова від 05.10.2020 року, згідно засад інституту доказування у цивільному судочинстві, яка набрала законної сили, відповідно до якої [PERSON] , який є найманим працівником у ПАТ «Львівське АТП 14630» визнано винним у вчиненні ДТП. На момент скоєння вищевказаної ДТП, транспортний засіб ПАТ «Львівське АТП 14630», а саме автобус БАЗ А079.14 д.н.з. [NUMBER] був застрахований у ТДВ «СК «Гардіан» відповідно до полісу №АР/4043309 терміном дії до 19.09.2020 р. із встановленим лімітом відповідальності за матеріальну шкоду в розмірі 130 000 грн. Згідно із Полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АР/4043309, розмір франшизи складає 2 600,00 грн. Відповідно до Висновку Експерта судової транспортно-товарознавчої експертизи № 94 від 26 квітня 2021 року, вартість відновлювального ремонту автомобіля VOLKSWAGEN PASSAT Variant 2.0 TDI д.н.з. [NUMBER] , на момент дослідження становить: 164 051,91 грн. Вартість матеріального збитку, який заподіяно власнику автомобіля VOLKSWAGEN PASSAT Variant 2.0 TDI д.н.з. [NUMBER] , внаслідок пошкодження під час ДТП 12.09.2020 року (без врахування ПДВ), на момент дослідження становить 76 791,91 грн. (а.с.4-30). Згідно Страхового акту № ЦВ/2504/1 від 07.10.2020 року, позивачу було здійснено страхову виплату у розмірі 39358,30 гривень (а.с.36). Проте розмір заподіяних збитків є значно більшим і становить 76 791,91 грн. Відповідно ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Відповідно до ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Як передбачено п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України, збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку із пошкодженням або знищенням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Відповідно до ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдану майну фізичній або юридичній особі, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Як роз`яснено в п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо). Відповідно до ч.3 ст.22 ЦК України, збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. В п.9 Постанови Пленуму ВССУ № 4 від 01.03.2013р. «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» визначено, що особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, не відповідає за шкоду, завдану цим джерелом, якщо доведе, що воно вибуло з його володіння внаслідок протиправних дій інших осіб (наприклад, у разі незаконного заволодіння транспортним засобом), внаслідок непереборної сили (наприклад, у разі стихійного лиха), а не з його вини. Особи, які вчинили ці протиправні дії (неправомірно заволоділи транспортним засобом, механізмом або іншим об`єктом), відшкодовують шкоду на загальних підставах цивільно-правової відповідальності особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки. Коли цьому сприяла недбалість її власника або володільця (не була забезпечена належна охорона тощо), відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, може бути покладено на особу, яка неправомірно заволоділа цим джерелом, і на його власника або володільця у частці відповідно до ступеня вини кожного з них, з урахуванням обставин, що мають істотне значення (частина четверта статті 1187 ЦК). Також, згідно з ст.1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди, зобов`язана оплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Тобто з метою захисту інтересів потерпілого на страхувальника (зокрема, винуватця ДТП) покладається додаткова (субсидіарна) відповідальність. Отже, якщо страхової виплати (страхового відшкодування) недостатньо для повного відшкодування завданої потерпілому шкоди, то страховик, який виплатив страхове відшкодування, на підставі статті 1194 ЦК України має право звернутися безпосередньо до страхувальника з вимогою про відшкодування різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що з відповідача ТДВ «СК «Гардіан» на користь позивача підлягала стягненню в рахунок відшкодування збитків, заподіяних внаслідок ДТП транспортному засобу сума в розмірі 34833,61 грн. (76791,91 грн. - 39358,30 грн.), однак згідно платіжного доручення від 09.07.2021 року ТДВ «СК «Гардіан» здійснено страхову виплату позивачу [PERSON] у розмірі 34833,61 гривень. Статтею 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Згідно ст.9 Закону України «Про страхування» визначено, що франшиза - частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування. Відповідно до п.12.1 ст.12 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту. Згідно п.36.6 ст.36 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності транспортних засобів» страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача ПАТ «Львівське АТП 14630» в користь позивача суму франшизи в розмірі 2600 грн. підлягають задоволенню. Згідно з вимогами ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Приписами п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків … має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Зокрема, у п.33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі «Христов проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. У п.26 рішення ЄСПЛ у справі «Надточій проти України» та п.23 рішення ЄСПЛ у справі «Гурепка проти України» наголошується на принципі рівності сторін - одному із складників ширшої компетенції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом. Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони гуртуються. Міра, до якої суд має виконати обв`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Справа "Серявін та інші проти України" № 4909/04 §58 ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Таким чином, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з`ясувавши обставини, на які посилалися сторони, як на підставу своїх вимог, оцінивши належним чином зібрані по справі докази кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення. Згідно ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Згідно ч. 6 ст. 139 ЦПК України розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, оплати робіт перекладача встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів. Із представленого Договору №94-21 від 07.04.2021 року та квитанції №94 від 26.04.2021 року, вбачається, що позивачем оплачено 1400 грн. за проведення судової транспортно-товарознавчої експертизи №94 від 26.04.2021, а тому ця сума підлягає стягненню з відповідачів в користь позивача. Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому з відповідачів в користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 908,80 грн. Щодо стягнення з відповідачів на користь позивача понесених ним витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 5000 грн., суд зазначає наступне. Відповідно до ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з ч. 2ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до ч.3 ст.137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (ст.6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (ст.ст.12,46,56 ЦПК України). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Таким чином, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. У постанові Об`єднаної палати Верховного Суду від 03.10.2019 року у справі №922/445/19 висловлено правову позицію, згідно якої розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що між позивачем та адвокатом Труш І.М. укладено договір про надання правової допомоги №03/21 від 16.03.2021 року. На підтвердження розміру судових витрат на професійну правничу допомогу адвокатом Труш І.М., окрім договору про надання професійної правничої допомоги №03/21 від 16.03.2021 року, додано копію акту №1 прийому-передачі виконаних робіт від 26.07.2021 року, згідно якого загальна вартість наданої адвокатом та отриманої клієнтом правової допомоги становить 5000,00грн. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). Враховуючи вищевикладене, складність справи, тривалість затраченого представником позивача часу на складання процесуальних заяв, документів, враховуючи, що позов задоволено частково, пропорційність витрат до предмету спору та обсягу фактично наданих послуг і результатів розгляду справи, з урахуванням вимог ч. 3 ст. 141 ЦПК України, суд дійшов висновку, що вартість фактично наданих для [PERSON] послуг у вигляді професійної правової (правничої) допомоги складає суму, що підлягає стягненню з відповідачів на користь позивача, в розмірі 5000,00 грн. Так, загальна сума судових витрат позивача складає 7 308,00 грн. Ціна позову складала 37 433,61 грн. (34 833,61 грн. страхове відшкодування та 2600,00 грн. (франшиза) Частка позовних вимог до відповідача ТзДВ СК «Гардіан» становить - 93,05%. Частка позовних вимог до відповідача ПАТ «Львівське АТП 14630 становить - 6,95 %. Відтак, з відповідача ТзДВ СК «Гардіан» підлягає до стягнення: (7 308 х 93,05%) = 6 800,09 грн. З Відповідача ПАТ «Львівське АТП 14630», до стягнення підлягає франшиза в розмірі 2 600 грн. та відшкодування витрат позивача у розмірі пропорційно до задоволених позовних вимог (7 308,00 х 6,95%) = 507,91 грн., що разом становить 3 107,91 грн.

Outcome: approved