Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-06 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Дергачівського районного суду з позовом до [PERSON] про зменшення розміру аліментів на утримання дитини в розмірі ј частини від усіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до її повноліття, починаючи з дня подачі позову, тобто з 31.07.2009, з 1/4 частини від усіх видів заробітку щомісячно до 1/12 частини, починаючи з дня з дня набрання рішенням законної сили і до повноліття дитини. В обгрунтування позову позивач зазначає, що рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 26 жовтня 2009 року позов [PERSON] про стягнення аліментів на неповнолітню дитину задоволено повністю. Вирішено стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , аліменти у розмірі ј частини з усіх видів заробітку щомісячно до його повноліття, починаючи з 31.07.2009. На теперішній час його матеріальне становище змінилось у зв`язку із погіршенням стану здоров`я, він є інвалідом 3 групи, має захворювання: гіпертонічну хворобу 2 ст., дискенезію жовчовивідних шляхів за гіпертонічним типом, полісегмегтарний остеохондроз ПВХ, хронічний цистопієлонефріт. Він не має можливості сплачувати аліменти на утримання дитини у розмірі, визначеному рішенням суду. Просить зменшити розмір аліментів, призначених рішенням Дергачівського районного суду від 26 жовтня 2009 року з 1/4 частини на 1/12 від усіх видів заробітку щомісяця, починаючи з дня набранням рішенням законної сили. Ухвалою Дергачівського районного суду Харківської області від 03.11.2021 відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання на 03.12.2021. 17 грудня 2021 року ухвалою Дергачівського районного суду Харківської області підготовче провадження по справі закрито та призначено судовий розгляд. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] у судове засідання не з`явились, згідно заяви позов підтримують повністю, просять його задовольнити та справу розглядати за їх відсутності. Частиною 3 ст. 211 ЦПК України передбачено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. У судове засідання відповідач [PERSON] не з`явилась, причини неявки суду не повідомила, про час і місце розгляду справи повідомлялась належним чином, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення, з будь-якими заявами до суду не зверталась. Відповідно до ч. 1 ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Так як, відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання та не подав відзив, а позивач не заперечує проти такого вирішення справи, то відповідно до ч. 1 ст. 281 ЦПК України суд ухвалює заочне рішення. Всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з`ясувавши обставини, на які посилалися сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень, оцінивши ці докази на належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позову з наступних мотивів. Згідно ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом було достовірно встановлено, що на підставі рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 26 жовтня 2009 року позов [PERSON] про стягнення аліментів на неповнолітню дитину задоволено повністю. Вирішено стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , аліменти у розмірі ј частини з усіх видів заробітку щомісячно але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до його повноліття, починаючи з 31.07.2009. З позивача на теперішній час на утримання неповнолітньої дитини стягується 1/4 частина доходу, матеріальне становище позивача змінилось у зв`язку із погіршенням стану здоров`я. Відповідно довідки до акта огляду МСЕК серії 12ААБ № 293395 [PERSON] має третю групу інвалідності з 06.10.2020 на строк до 01 листопада 2022 року З виписок із медичних карт амбулаторного хворого №1404 та № 1564 вбачається, що [PERSON] має захворювання: гіпертонічну хворобу 2 ст., дискенезію жовчовивідних шляхів за гіпертонічним типом, полісегмегтарний остеохондроз ПВХ, хронічний цистопієлонефріт та інше. За змістом ч. 1 ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Статтею 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до частин 1, 2 статі 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Статтею 192 Сімейного кодексу України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Згідно з ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 31) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 32) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. З аналізу даних правових норм вбачається, що за позовом платника аліментів суд може зменшити їх розмір лише за наявності поважних причин, а саме: зміни його матеріального чи сімейного стану; погіршення його здоров`я та в інших випадках, передбачених цим Кодексом, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі. Встановлені судом обставини вказують на наявність законних підстав у позивача для зменшення розміру аліментів на утримання неповнолітнього сина з 1/4 частини до 1/12 частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття, оскільки позивач є інвалідом III групи, має значні проблеми зі здоров`ям. При цьому, суд вважає за необхідне роз`яснити відповідачу, що відповідно до ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.259 ЦПК України суди ухвалюють рішення іменем України негайно після закінчення судового розгляду.

Outcome: approved