Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-03 00:00:00

У грудні 2021 року позивач через свого представника звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування позову зазначив, що 20 вересня 2010 року між банком та [PERSON] укладено договір про надання банківських послуг, який за своєю природою є змішаним договором і містить в собі умови договору банківського рахунку та кредитного договору. Відповідно до умов даного договору відповідач отримала встановлений кредитний ліміт на карту, який протягом терміну користування послугами позивача збільшився до розміру 740 гривень кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач своїм підписом у заяві підтвердила згоду на те, що підписана анкета-заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку» складає між нею та Банком Договір про надання банківських послуг. Позивач вказує, що свої зобов`язання за Договором про надання банківських послуг виконав у повному обсязі, тоді як відповідач не надала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями. У зв`язку із порушенням зобов`язань за кредитним договором та з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості відповідач станом на 31 жовтня 2021 року має заборгованість у сумі 15398 гривень 79 копійок. Посилаючись на зазначені обставини та норми права, які містяться у статях 509,525-527, 530,598,599,610,615, 629, 1050, 1054 Цивільного кодексу України, скориставшись правом на свій розсуд вимагати від боржника будь-яку частину заборгованості за кредитом, АТ КБ «ПриватБанк» просило стягнути з відповідача заборгованість в сумі 12257 гривень 94 копійки, з яких: 739 гривень 90копійок - заборгованість за тілом кредиту, 11458 гривень 04 копійки - заборгованість за нарахованими відсотками, 60 гривень - заборгованість за пенею та судові витрати. Представник позивача АТ КБ "ПриватБанк" у судове засідання не з`явився, однак у матеріалах справи міститься заява про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує, просить задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечує (арк.спр. 57). Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не з`явилася, причини неявки суду не повідомила, відзив на позов, заяви про розгляд справи у її відсутності чи відкладення розгляду справи суду не подала. Про дату, час та місце судового розгляду повідомлена шляхом направлення судових повісток за зареєстрованим місцем проживання : [ADDRESS] , які отримала, про що свідчать поштові повідомлення (арк.спр.70,72) Ухвалою судді від 23 грудня 2021 року відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. 20 січня 2022 розгляд справи відкладено у зв`язку із неявкою відповідача. Враховуючи наявність підстав для ухвалення заочного рішення, суд уважає за можливе провести заочний розгляд справи, про що 04 лютого 2022 року постановив ухвалу. Будь-які інші процесуальні дії у справі не проводилися. У зв`язку неявкою в судове засідання всіх учасників справи, суд згідно з частиною другою статті 247, частиною третьою статті 211 ЦПК України, здійснює розгляд справи без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу на підставі наявних у суду матеріалів. З`ясувавши фактичні обставини у справі, на які позивач посилається, як на підставу своїх вимог, дослідивши та оцінивши докази по справі, проаналізувавши норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, суд вважає, що позов слід задовольнити, зважаючи на таке. Судом установлено, що 20 вересня 2010 року [PERSON] підписала анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, в якій зазначено, що вказана заява разом із«Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку» становить між відповідачем та АТ КБ «ПриватБанк» договір про надання банківських послуг. Позичальник зобов`язалася виконувати вимоги Умов та правил надання банківських послуг, а також регулярно ознайомлюватися з їх змінами на сайті банку - www.privatbank.ua (арк.спр. 20). 06 грудня 2010 року відповідач також підписала довідку про умови кредитування, в якій зазначена базова % ставка - 2,5% на залишок заборгованості, розмір щомісячних платежів - 7% від заборгованості, але не менше 50 грн. і не більше залишку заборгованості, строк внесення щомісячних платежів - до 25 числа місяця, наступного за розрахунковим. Також передбачена пеня, штраф та процентна ставка на суму несанкціонованого перебільшення ліміту кредитування - 3,75% (арк. спр. 21). Видача платіжної картки підтверджується довідкою, в якій вказана кредитна карта, яка була видана [PERSON] за час користування послугами банку (арк. спр.19). Згідно з даними довідки про зміну умов кредитування кредитної картки, оформленої на ім`я [PERSON] стан карткового рахунку № [NUMBER] такий: кредитний ліміт встановлений 06 грудня 2010 року у сумі 300 гривень, кредитний ліміт зменшувався та збільшувався, зокрема, 25 травня 2011 року кредитний ліміт збільшено до 800 гривень, а 01 листопада 2019 року - зменшено до 0,00 гривень (арк. спр.18). Згідно з наданим банком розрахунком заборгованості за кредитним договором № б/н від 20 вересня 2010 року станом на 31 жовтня 2021 року заборгованість становить 12257 гривень 94 копійки, з яких заборгованість за тілом кредиту - 739 гривень 90 копійок, заборгованість за відсотками на прострочену заборгованість - 11458 гривень 04 копійки, заборгованість за пенею - 60 гривень 00 копійок (арк. спр. 6-13). З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що відповідач користувався кредитними коштами і вносив платежі на погашення заборгованості. Позивач, вказуючи на ухилення відповідача від виконання своїх зобов`язань і непогашення заборгованості за договором, що є порушенням його законних прав та інтересів, звернувся до суду за захистом таких з позовом про стягнення заборгованості. Таким чином, між сторонами виникли договірні зобов`язання із приводу надання кредиту, які регулюються Цивільним кодексом України. До правовідносин, що виникли між сторонами, суд вважає за необхідне застосувати такі норми права. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (у цьому випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги, крім самого розрахунку кредитної заборгованості, посилався на витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та витяг з Умов та Правил надання батьківських послуг в ПриватБанку, які розміщені на сайті: https://privatbank.ua, як невід`ємні частини спірного договору. Однак такі докази суд не бере до уваги, оскільки вони не містять підпису відповідача, а тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного 09 грудня 2008 року шляхом підписання анкети-заяви. Надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, є фінансовою послугою (пункт 6 частини першої статті 4Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» від 12 липня 2001 року №2664-ІІІ (далі - Закон №2664-ІІІ)). Відповідно до частини першої статті 6 Закону №2664-ІІІ (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) фінансові послуги відповідно до положень цього Закону надаються суб`єктами підприємницької діяльності на підставі договору. Договір, якщо інше не передбачено законом, повинен містити: 1) назву документа; 2) назву, адресу та реквізити суб`єкта підприємницької діяльності; 3) прізвище, ім`я і по батькові фізичної особи, яка отримує фінансові послуги, та її адресу; 4) найменування, місцезнаходження юридичної особи; 5) найменування фінансової операції; 6) розмір фінансового активу, зазначений у грошовому виразі, строки його внесення та умови взаєморозрахунків; 7) строк дії договору; 8) порядок зміни і припинення дії договору; 9) права та обов`язки сторін, відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання умов договору; 10) інші умови за згодою сторін; 11) підписи сторін. За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Встановлений договором розмір процентів не може бути збільшений банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір процентів в односторонньому порядку є нікчемною. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Суд установив, що між АТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] 20 вересня 2010 року року був укладений кредитний договір, умови якого визначені у заяві-анкеті та довідці про умови кредитування від 06 грудня 2010 року. У довідці про умови кредитування від 09 грудня 2008 року також зазначена базова відсоткова ставка за користування кредитом (2,5%), розмір щомісячних платежів (7%) від заборгованості, строк внесення щомісячних платежів до 25 числа місяця, наступного за звітним, умови встановлення відповідальності у виглядіпені за невчасне погашення заборгованості. Зазначена довідка підписана [PERSON] . Отримання кредитних коштів [PERSON] підтверджується випискою по особовому рахунку відповідача, з якого вбачається, що позичальник користувалась кредитними коштами та здійснювала погашення кредиту. Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив стягнути тіло кредиту, заборгованість за відсотками та пеню. Відповідно до умов кредитного договору та вимог частини другої статті 1050, частини другої статті 1054 ЦК України ( в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), у разі порушення позичальником зобов`язання щодо повернення чергової частини кредиту позивач, як позикодавець, має право вимагати дострокового повернення частини суми кредиту, що залишилася, а також сплати належних процентів. Стаття 610 ЦК України передбачає, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), правовим наслідком чого є в тому числі сплата неустойки (стаття 611 ЦК України). Тому, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти та передбачені договором відсотки за користування кредитом, а також пеня за несвоєчасне погашення заборгованості у добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав відповідачем, суд дійшов висновку про необхідність стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором у розмірі 12257 гривень 94 копійки, розмір якої підтверджено розрахунком банку та банківською випискою по картковому рахунку. Розмір такої заборгованості відповідачем не спростований та власних розрахунків з даного приводу ним не надано, а тому розрахунок позивача судом приймається, як достовірний. Крім того, суд звертає увагу на те, що укладений з банком договір відповідач в судовому порядку не оспорив, у зв`язку з чим, він відповідно до правил статті 204 ЦК України, є правомірним. З огляду на викладене позов необхідно задовольнити повністю. Розподіл судових витрат Водночас, відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України, оскільки позов підлягає до задоволення повністю, з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір у розмірі 2270 гривень.

Outcome: approved