Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-01 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся 30.11.2018 року до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення витрат на утримання, догляд, лікування та поховання спадкодавця. Свої позовні вимоги позивач [PERSON] обґрунтовує тим, що [INFO] померла мати сторін [PERSON] , після смерті якої відкрилась спадщина у вигляді житлового будинку [ADDRESS] . Спадкоємцями першої черги у рівних частках за законом є позивач та відповідачка [PERSON] .. Після смерті спадкодавця, позивач займався організацією похорон своєї матері, сплатив усі рахунки, пов`язані з ритуальними послугами, а також сплачував лікування померлої, що підтверджується копіями квитанцій, які містяться в матеріалах справи на загальну суму 15385,33 грн.. Отже позивач просить стягнути з відповідачки половину вартості витрат на утримання, догляд, лікування та поховання спадкодавця [PERSON] у сумі 7692,70 грн., а також понесені витрати на правову допомогу у сумі 8400,00 грн.. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, проте адвокат Сороколет С.І., який діє в його інтересах надав на адресу суду заяву, згідно якої просив розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить їх задовольнити. В судове засідання відповідачка [PERSON] не з`явилась, проте адвокат Васильєв П.О., який діє в її інтересах надав на адресу суду заяву про відкладення розгляду справи через зайнятість у іншому судовому провадженні. Згідно раніше поданого на адресу суду відзиву, просить відмовити у задоволенні позовних вимог позивача через їх безпідставність та необґрунтованість, оскільки матеріали справи не містять належних та допустимих доказів про те, що саме позивач сплатив власні кошти на придбання ліків та інших медичних препаратів, та що вони дійсно були необхідні для лікування та догляду спадкодавця. Частиною 1\~статті 44 ЦПК України\~встановлено, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Відповідно до ст.\~17\~Закону України\~«Про виконання\~рішень та\~застосування практики\~Європейського суду\~з прав\~людини» від\~23\~лютого 2006\~року суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду, як джерело права. Статтю 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод(далі - Конвенція) встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Згідно з нормами ст. 17 Конвенції жодне з положень цієї Конвенції не може тлумачитись як таке, що надає будь-якій державі, групі чи особі право займатися будь-якою діяльністю або вчиняти будь-яку дію, спрямовану на скасування будь-яких прав і свобод, визнаних цією Конвенцією, або на їх обмеження в більшому обсязі, ніж це передбачено в Конвенції. Ратифікуючи зазначену Конвенцію Україна взяла на себе зобов`язання гарантувати кожній особі права та свободи, закріплені в Конвенції, включаючи право на справедливий судовий розгляд протягом розумного строку. У своєму рішенні у справі «Калашников проти Росії» Європейський суд зазначив, що розумність тривалості провадження визначається залежно від конкретних обставин справи, враховуючи критерії, визначені у прецедентній практиці Суду, зокрема, складність справи, поведінка заявника та поведінка компетентних органів влади. Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Верховний Суд у постанові від 29 квітня 2020 року у справі №348/1116/16-ц зазначив, що якщо сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи. Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, освідомленість учасників справи про її розгляд, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, оскільки справа перебуває в провадженні з 30.11.2018 року, у сторін було достатньо часу для надання доказів та заперечень на підтвердження своєї правової позиції, суд неодноразово задовольняв клопотання сторони відповідачки [PERSON] про відкладення розгляду справи, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності відповідачки [PERSON] та її представника. Згідно ч.2\~ст.247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, надавши правову оцінку доводам сторін, вважає що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що спадкодавець [PERSON] померла [INFO] , що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданого 06.01.2016 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції в Одеській області, актовий запис №26. Відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за законом серії НМІ №709142, виданого 26.09.2017 року державним нотаріусом Білгород-Дністровської міської державної нотаріальної контори Одеської області Кушнір І.В., зареєстрованого в реєстрі за №3453 та до Свідоцтва про право на спадщину за законом серії НМЕ №665439, виданого 16.08.2017 року державним нотаріусом Білгород-Дністровської міської державної нотаріальної контори Одеської області Кушнір І.В., зареєстрованого в реєстрі за №3039, [PERSON] та [PERSON] є спадкоємцями по Ѕ частки від спадкового майна померлої, а саме по Ѕ частки будинку [ADDRESS] . Відповідно до Договору, укладеного позивачем [PERSON] з ритуальним агентством «Стікс», послуги щодо організації поховання спадкодавця [PERSON] , яка померла [INFO] склали 3560,00 грн.. Відповідно до накладної, виданої кафе «Ластівка», за організацію поминального обіду позивачем [PERSON] було сплачено 3115,00 грн.. Також, відповідно до копій квитанцій, які містять в матеріалах справи, позивачем [PERSON] були понесені наступні витрати на утримання та лікування спадкодавця [PERSON] : -згідно копії чеку №1968 про придбання дерев`яних милиць від 28.12.2015 року на суму 248,12 гривень; -згідно копії накладної №537 від 11.02.2016 року про придбання калачів на суму 280,00 гривень; - згідно копії товарного чеку №280368 від 09.12.2015 року про придбання ліків на суму 729,16 гривень; -згідно копії чеку від 11.12.2015 року на суму 682,03 гривень про придбання ліків; -згідно копії чеку від 23.12.2015 року на суму 1631,20 гривень про придбання ліків; -згідно копії чеку від 07.10.2015 року на суму 116,76 гривень про придбання ліків; -згідно копії чеку від 27.10.2015 року на суму 57,14 гривень про придбання ліків; -згідно копії чеку від 12.10.2015 року на суму 183,10 гривень про придбання ліків; -згідно копії чеку від 24.06.2015 року на суму 480,05 гривень про придбання ліків; -згідно копії чеку від 09.12.2015 року на суму 729,16 гривень про придбання ліків; -згідно копії чеку від 12.10.2015 року на суму 711,13 гривень про придбання ліків; -згідно копії чеку від 16.12.2012 року на суму 106,41 гривень про придбання ліків; -згідно копії чеку від 12.07.2015 року на суму 432,60 гривень про придбання ліків; -згідно копії чеку від 14.12.2015 року на суму 462,64 гривень про придбання ліків; -згідно копії чеку від 07.10.2015 року на суму 1089,01 гривень про придбання ліків; -згідно копії чеку від 10.10.2015 року на суму 315,13 гривень про придбання ліків; -згідно копії чеку від 13.12.2015 року на суму 280,69 гривень про придбання ліків; -згідно копії чеку від 05.09.2015 року на суму 64,25 гривень про придбання ліків; -згідно копії чеку від 05.12.2015 року на суму 111,75 гривень про придбання ліків. Загальна сума витрат позивача на утримання, лікування та поховання спадкодавця складає 15385,33 гривень, тобто Ѕ частина цих витрат складає 7692,70 грн. Те, що ліки, які були придбані позивачем необхідні були для лікування спадкодавця [PERSON] , підтверджується Випискою з історії хвороби спадкодавця №5226, Епікризом №8150, Епікризом №4551, призначеннями лікаря, копії яких наявні в матеріалах справи. Відповідно до частини 1 статті 4 Цивільно-процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно частини 1, 3\~статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав. За положенням частини 1\~статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства закріплено\~статтею 15 Цивільного кодексу України. Право на захист виникає з певних підстав, якими виступають порушення цивільного права, його невизнання чи оспорювання. Відповідно до вимог ч.1 ст.1232 ЦК України, спадкоємці зобов`язані відшкодувати розумні витрати, які були зроблені одним із них або іншою особою на утримання, догляд, лікування та поховання спадкодавця. В пункті 24\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», визначено, що витрати на поховання (у тому числі на ритуальні послуги і обряди) відшкодовуються тій особі, яка понесла ці витрати. Зазначена норма містить особливість при покладенні на спадкоємців обов`язку щодо покриття витрат на поховання, утримання, догляд, лікування спадкодавця, а саме такі витрати повинні бути розумними, що стосується їхнього розміру та необхідності здійснення. У відповідності до\~статті 2 Закону України «Про поховання та похоронну справу»\~поховання померлого - комплекс заходів та обрядових дій, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом або урни з прахом у могилу або колумбарну нішу, облаштування та утримання місця поховання відповідно до звичаїв та традицій, що не суперечать законодавству. Згідно зі\~ст. 8 Закону України «Про поховання та похоронну справу», організація діяльності в галузі поховання померлих здійснюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства, іншими центральними органами виконавчої влади, місцевими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування та їх виконавчими органами. Відповідно до\~ст. 10 Закону України «Про поховання та похоронну справу», надання ритуальних послуг відповідно до необхідного мінімального переліку окремих видів ритуальних послуг, передбаченого пунктом 2 частини другої\~статті 8 цього Закону, здійснюється ритуальними службами або за договором суб`єктами господарювання інших форм власності. Вартість таких послуг встановлюється в порядку і в межах, встановлених законодавством, виконавчим органом сільської, селищної, міської ради. Надання ритуальних послуг, не передбачених зазначеним переліком, а також виготовлення предметів ритуальної належності здійснюється за цінами, встановленими за згодою сторін. Надання ритуальних послуг та виготовлення предметів ритуальної належності здійснюється з дотриманням вимог норм і правил, встановлених законодавством. Згідно з\~ст. 12 Закону України «Про поховання та похоронну справу»\~особа, яка зобов`язалася поховати померлого, на підставі свідоцтва про смерть звертається згідно із\~статтею 8 цього Закону\~до сільського голови або ритуальної служби з приводу укладення відповідного договору-замовлення на організацію та проведення поховання. Ця особа має право вибирати виконавців послуг серед суб`єктів господарської діяльності, які уклали договори із сільським головою або ритуальною службою про надання цих послуг. Ритуальні послуги надаються за плату згідно з договором-замовленням, крім випадків, передбачених законом. У\~наказі Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 19.11.2003 року №193\~розробленого та затвердженого відповідно до\~Закону України «Про поховання та похоронну справу»\~міститься примірний договір-замовлення на організацію та проведення поховання. Згідно листа Державного комітету України з питань житлово - комунального господарства, затвердженого\~Наказом Держжитлокомунгоспу України 19.11.2003 року № 193\~про «Необхідний мінімальний перелік окремих видів ритуальних послуг» до необхідних ритуальних послуг входять: оформлення договору-замовлення на організацію та проведення поховання; оформлення свідоцтва про поховання; копання могили (викопування могили ручним або механізованим способом, опускання труни з тілом померлого в могилу, закопування могили, формування намогильного насипу та одноразове прибирання території біля могили); монтаж та демонтаж намогильної споруди при організації підпоховання в існуючу могилу; кремація тіл померлих; поховання та підпоховання урни з прахом померлих у колумбарну нішу, в існуючу могилу, у землю; зберігання урн з прахом померлих у крематорії; організація відправлення труни з тілом чи урни з прахом померлого за межі України; запаювання оцинкованої труни; замощення урни з прахом померлого в колумбарну нішу. В свою чергу, відповідно до вимог ч.2 ст. 1232 ЦК України, витрати на утримання, догляд, лікування спадкодавця можуть бути стягнені не більш як за три роки до його смерті. Отже, суд не бере до уваги витрати понесені позивачем згідно копії чеку від 16.12.2012 року на суму 106,41 гривень про придбання ліків, а отже загальна сума витрат позивача [PERSON] на утримання, догляд, лікування та поховання спадкодавця складає 15278,92 грн., тобто з відповідачки підлягає до стягнення Ѕ частини витрат, а саме у сумі 7639,46 грн.. У свою чергу суд критично до доводів сторони відповідачки [PERSON] що позивачем не надано доказів того, що саме його кошти були витрачені на лікування та поховання спадкодавця, адже на підтвердження того, що відповідачка витрачала свої кошти на утримання або поховання спадкодавця нею не було подано до суду жодного належного та допустимого доказу. Згідно з вимогами ст.ст. 76-81 ЦПК України\~засобами доказування є письмові, речові і електронні докази, висновки експертів, показання свідків. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Верховний Суд, в ході касаційного перегляду судових рішень, неодноразово наголошував щодо необхідності застосування категорій стандартів доказування та зазначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Такий підхід узгоджується з судовою практикою Європейського суду з прав людини , який у рішенні від 23.08.2016 у справі "Дж. К. та Інші проти Швеції" зазначив, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом" ("beyond reasonable doubt"). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". … Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри". Згідно зі\~статтею 81 ЦПК України\~кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.ч.1-3\~ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до\~вимог частин\~1-5\~ ст.\~263\~ ЦПК\~ України,\~ судове\~рішення повинно\~ґрунтуватися на\~засадах верховенства\~права,\~бути законним\~і обґрунтованим. Законним\~є рішення,\~ухвалене судом\~відповідно до\~норм матеріального\~права із\~дотриманням норм\~процесуального права. Судове\~рішення має\~відповідати завданню\~цивільного судочинства,\~визначеному цим\~Кодексом. При\~виборі і\~застосуванні норми\~права до\~спірних правовідносин\~суд враховує\~висновки щодо\~застосування відповідних\~норм права,\~викладені в\~постановах Верховного\~Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Враховуючи вищезазначене, суд приходить до обґрунтованого висновку, що позивачем [PERSON] обрано ефективний захист свого порушеного права, що передбачене\~статтею 1232 ЦК України, позивач довів обґрунтованість своїх вимог, зміст яких відповідає обраному ним способу захисту, оскільки обов`язок спадкоємця відшкодувати витрати з лікування та поховання спадкодавця прямо встановлений вказаною нормою цивільного законодавства за умови, що такі витрати є розумними. Міркування з приводу розумності та виваженості вказаних витрат наведені судом, виключення з правила про обов`язок відшкодувати ці витрати законом не передбачені; підстави для звільнення від їх несення через тяжкий майновий стан або з будь-яких інших причин також не встановлені законом. Отже, з відповідачки [PERSON] на користь позивача [PERSON] підлягають до стягнення Ѕ частина витрат на утримання, догляд, лікування та поховання спадкодавця у сумі 7639,46 грн.. Відповідно до положень частини першої, пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. За змістом статті 137\~ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Згідно із частиною третьоюстатті 137 ЦПК Українидля визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до частин четвертої та п`ятої статті 137\~ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок спростування співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина шостастатті 137 ЦПК України). При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, фінансового стану обох сторін та інших обставин. Положеннями статті 59\~Конституції \~України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Згідно зістаттею 15\~ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги. Відповідно достатті 1\~Закону України\~«Про адвокатуру\~та адвокатську\~діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. Разом із тим законом визначено критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. Як вбачається з матеріалів справи, професійну правничу допомогу позивачу [PERSON] надавав адвокат Сороколет С.І. на підставі ордеру серії ОД №330157 від 26.11.2018 року. Згідно Квитанції №1 від 26.11.2018 року, позивачем [PERSON] було сплачено 8400,00 грн. адвокату Сороколет С.І. за надання правової допомоги по даній справі, в матеріалах справи міститься також розрахунок наданих адвокатом послуг та їх вартість. З урахуванням складності справи, обсягу і складності виконаної адвокатом роботи, критерію необхідності підготовки процесуальних документів та значимості таких дій у справі виходячи з її конкретних обставин, суд вважає, що витрати на правничу допомогу в розмірі 8400,00 грн. є обґрунтованими та підлягають стягненню з відповідача, що не суперечить принципу розподілу судових витрат, окрім того суд приймає до уваги, що сторона відповідачки [PERSON] не заперечувала проти заявленого розміру витрат на правову допомогу. Згідно ст.141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Як вбачається з матеріалів справи, позивачем [PERSON] було сплачено судовий збір у розмірі 704,80 грн. згідно квитанції №88201 від 26.11.2018 року, який підлягає стягненню з відповідачки на користь позивача,оскільки останнім сплачено мінімальний розмір судового збору, встановленого ч.4 Закону України «Про судовий збір».

Outcome: partial