Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-26 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України, Сумської обласної прокуратури про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок незаконного притягнення до кримінальної відповідальності і свої позовні вимоги мотивував тим, що 14.01.2013 року СВ прокуратури Сумської області було подушено кримінальне провадження №42013200000000016 за ознаками кримінальних правопорушень передбачених ч. 4, 5 ст. 191, ст. 219, ч. 1 ст. 367, ч. 2 ст. 364, ч. 1 ст. 209 КК України. 06.12.2016 року прокуратурою Сумської області йому заочно була вручена підозра у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 366, ч. 4 ст. 191, ч.5 ст. 191, ч. 2 ст. 209 КК України, а пізніше 08.08.2017 року повідомлено про зміну підозри на іншу підозру передбачену ч. 1 ст. 364 КК України (в редакції, яка діяла на момент вчинення злочину), та ч. 2 ст. 364 КК України (в редакції станом на 01 травня 2016 року). В цілому йому було висунута підозра в 9 епізодах за обвинуваченням в особливо тяжкому злочині. 06.12.2016 року ухвалою слідчого судді було надано дозвіл на його затримання з метою застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. 27.01.2017 року слідчим суддею Зарічного районного суду м. Суми йому було обрано запобіжний захід у виді особистого зобов`язання. В подальшому 09.08.2017 року відносно нього було складено обвинувальний акт, який було скеровано до Зарічного районного суду м. Суми для розгляду по суті. 07.03.2018 року вироком Зарічного районного суду м. Суми його визнано невинуватим у вчиненні інкримінованих злочинів і виправдано. В подальшому, 26.10.2018 року апеляційний суд Сумської області погодився з виправдувальним вироком суду першої інстанції, залишивши апеляційну скаргу прокурора без задоволення, а виправдувальний вирок Зарічного районного суду м. Суми без змін. 10.09.2019 року постановою Верховного Суду касаційну скаргу прокурора залишено без задоволення, виправдувальний вирок залишено без змін, судове рішення набрало законної сили та не підлягає подальшому оскарженню. Вважає, що у зв`язку з непрофесійним виконанням робітниками прокуратури своїх обов`язків, йому була пред`явлена необґрунтована підозра та обвинувачення, необґрунтовано покладено на нього виконання процесуальних обов`язків та обмежень, що порушило його Конституційні права. Він був змушений багато часу витрачати на доведення своєї невинуватості, та спростування безпідставних звинувачень, навіть у святкові та вихідні дні, замість того щоб проводити час з родиною - він весь свій час витрачав на відновлення справедливості та був підданий численним та тривалим заходам забезпечення кримінального провадження. Незаконно перебуваючи під слідством та судом у продовж майже трьох років, він зазнав моральної шкоди, яка полягає у порушенні психологічного комфорту та перебуванні у стані постійної напруги, страху та стресу, інших негативних явищ морального характеру, вимушений був звертатися за психологічною допомогою. Підозра та безпідставні звинувачення, які описувались в місцевій та всеукраїнській пресах та телебаченні - «поклали тінь» на його репутацію, якої він добивався роками своєю сумлінною працею, відношенням до роботи та оточуючих. Все це негативно вплинуло на його відносини з оточуючими та завдало непоправної шкоди його престижу та діловій репутації. Також суттєво були порушені його нормальні життєві зв`язки і погіршились відносини з оточуючими людьми, він був вимушений захищатись та виправдовуватись від незаконних звинувачень. Посилаючись на викладене, просить стягнути з Державного бюджету України на його користь компенсацію моральної шкоди у розмірі 3876638 грн. 40 коп. та судові витрати в розмірі 35064 грн. 53 коп.. Ухвалою суду від 08.07.2020 року відкрито загальне позовне провадження по справі, підготовче судове засідання призначено на 01.10.2020 року. 01.10.2020 року відкладено підготовче судове засідання за клопотанням представника відповідача на 16.12.2020 року. 16.12.2020 року відкладено підготовче судове засідання у зв`язку з неявкою учасників процесу та відсутністю доказів належного сповіщення позивача на 19.01.2021 року. Ухвалою суду від 19.01.2021 року закрито підготовче провадження, по справі призначено судове засідання на 08.04.2021 року. 08.04.2021 року в судовому засідання оголошено перерву у зв`язку з закінченням процесуального часу відведеного для розгляду справи до 07.06.2021 року. 07.06.2021 року судове засідання відкладено на 03.08.2021 року. 03.08.2021 року судове засідання відкладено на 20.08.2021 року. 20.08.2021 року судове засідання відкладено на 14.09.2021 року. 14.09.2021 року відкладено розгляд справи за клопотанням представника відповідача на 24.11.2021 року. 24.11.2021 року оголошено у судовому засіданні перерву до 13.01.2022 року з метою виклику експерта до 13.01.2022 року. 13.01.2022 року оголошено у судовому засіданні перерву у зв`язку з закінченням процесуального часу відведеного для розгляду справи до 27.01.2022 року. Представник позивача [PERSON] - адвокат Чишинська А.В. в письмовому клопотанні позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просить розглядати справу без її участі. Представник відповідача Сумської обласної прокуратури Вакула С.М. в судовому засіданні позов не визнав, просить відмовити у його задоволенні. Представник відповідача Державної казначейської служби України Шиянова В.В. в судовому засіданні проти позову заперечувала, просила суд в позові відмовити. Суд, заслухавши учасників справи, дослідивши письмові матеріали справи, надані сторонами докази, дійшов висновку, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню, виходячи з наступного: Судом встановлено, що 14.01.2013 року СВ прокуратури Сумської області було подушено кримінальне провадження №42013200000000016 за ознаками кримінальних правопорушень передбачених ч. 4, 5 ст. 191, ст. 219, ч. 1 ст. 367 ч. 2, ст. 364 ч. 1 ст. 209 КК України. 06.12.2016 року Прокуратурою Сумської області [PERSON] заочно була вручена підозра у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 366, ч. 4 ст. 191, ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст. 209 КК України, а пізніше 08.08.2017 року повідомлено про зміну підозри на іншу підозру передбачену ч. 1 ст. 364 КК України (в редакції, яка діяла на момент вчинення злочину), та ч. 2 ст. 364 КК України (в редакції станом на 01 травня 2016 року). 06.12.2016 року ухвалою слідчого судді Зарічного районного суду м. Суми було надано дозвіл на затримання [PERSON] з метою застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Ухвалою слідчого судді Зарічного районного суду м. Суми від 27.01.2017 року [PERSON] було обрано запобіжний захід в виді особистого зобов`язання з покладанням наступних обов`язків: прибувати до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду за кожною їх вимогою у даному кримінальному провадженні; не відлучатись з м. Суми Сумської області без дозволу слідчого, прокурора, слідчого судді, суду; невідкладно повідомляти слідчого, прокурора, слідчого суддю, суд про зміну свого місця проживання та реєстрації; утриматися від спілкування із свідками - працівниками юридичного відділу ПАТ «Сумихімпром» [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та членами їх сімей з метою вчинення тиску на них як на свідків; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України та в`їзд в Україну. Також в рамках досудового розслідування на підставі ухвали суду 09.12.2016 року за місцем проживання позивача, за адресою: [ADDRESS] було проведено обшук, в ході якого було вилучено речі та документи, на які ухвалою слідчого судді Зарічного районного суду м. Суми 12.12.2016 року було накладено арешт. В подальшому, 07.08.2017 року постановою Прокуратури Сумської області було закрито матеріали досудового розслідування відносно [PERSON] по 7 епізодам у зв`язку з не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості [PERSON] в суді, а 08.08.2017 року постановою Прокуратури Сумської області було закрито матеріали досудового розслідування ще по 5 епізодам у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення. 08.08.2017 року [PERSON] було вручено повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри. 09.08.2017 року відносно [PERSON] лише за двома епізодами з чотирнадцяти було складено обвинувальний акт, який було скеровано до Зарічного районного суду м. Суми для розгляду по суті. Вироком Зарічного районного суду м. Суми від 07.03.2018 року по справі №591/4278/17 [PERSON] визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні та виправдано в зв`язку з недоведеністю того, що в його діянні є склад кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 364 КК України (в редакції, яка діяла на момент вчиненні злочину) та ч. 2 ст. 364 КК України (в редакції на 01.05.2016 року) (а.с.174-190, том №1). Ухвалою Апеляційного суду Сумської області від 26.10.2018 року вирок Зарічного районного суду м. Суми від 07.03.2018 року відносно [PERSON] залишено без змін (а.с. 202-217, том №1). Постановою Верховного Суду від 10.09.2019 року ухвалу Апеляційного суду Сумської області від 26.10.2018 року щодо [PERSON] залишено без змін (а.с. 235-252). З огляду на зазначене суд приходить до висновку, що [PERSON] , який обвинувачувався у вчиненні тяжкого злочину в судовому порядку визнаний невинуватим остаточно лише 10 вересня 2019 року, коли виправдувальний вирок Зарічного районного суду м. Суми залишений без змін касаційною інстанцією, а тому суд погоджується з твердженням позивача, що саме 10 вересня 2019 року припинилось кримінальне переслідування [PERSON] та він перебував під слідством та судом 2 роки 9 місяців та 4 дні (з 06.12.2016 року по 10.09.2019 року). Відповідно до п. 10, 14, 24 ч. 1 ст. 3 КПК України кримінальне провадження - досудове розслідування і судове провадження, процесуальні дії у зв`язку із вчиненням діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність; притягнення до кримінальної відповідальності - стадія кримінального провадження, яка починається з моменту повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального правопорушення; судове провадження - кримінальне провадження у суді першої інстанції, яке включає підготовче судове провадження, судовий розгляд і ухвалення та проголошення судового рішення, провадження з перегляду судових рішень в апеляційному, касаційному порядку, а також за нововиявленими або виключними обставинами. Відповідно до ст. 43 КПК України виправданим у кримінальному провадженні є обвинувачений, виправдувальний вирок суду щодо якого набрав законної сили. З аналізу зазначених норм вбачається, що виправданою є особа, виправдувальний вирок щодо якої набрав законної сили за наслідками кримінального провадження, яке складається зі стадій досудового розслідування і судового провадження, яке включає в тому числі перегляд справи в касаційному порядку. З огляду на зазначене, твердження представника Сумської обласної прокуратури з приводу того, що загальний строк кримінального переслідування відносно [PERSON] закінчився після постановлення ухвали Апеляційним судом Сумської області - 26.10.2018 року, є необґрунтованим, тим більше, що саме прокурором в подальшому подано касаційну скаргу, в якій публічний обвинувач ставив питання про повернення справи на новий судовий розгляд до суду першої інстанції, тобто саме прокуратурою заперечувалось виправдання [PERSON] .. Відповідно до статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими способами захистити свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Згідно з частиною першою статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Згідно з ч. 1, 2 ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок, зокрема, незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадянина. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку постановлення виправдувального вироку суду. Враховуючи, що відносно [PERSON] постановлено виправдувальний вирок у нього виникло право на відшкодування шкоди, завданої як фізичній особі внаслідок її незаконного притягнення до кримінальної відповідальності. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» у наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються): 1) заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій; 2) майно (в тому числі гроші, грошові вклади і відсотки по них, цінні папери та відсотки по них, частка у статутному фонді господарського товариства, учасником якого був громадянин, та прибуток, який він не отримав відповідно до цієї частки, інші цінності), конфісковане або звернене в доход держави судом, вилучене органами досудового розслідування, органами, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, а також майно, на яке накладено арешт; 3) штрафи, стягнуті на виконання вироку суду, судові витрати та інші витрати, сплачені громадянином; 4) суми, сплачені громадянином у зв`язку з поданням йому юридичної допомоги; 5) моральна шкода. Як вбачається із позовної заяви та встановлено під час судового засідання, позивач просив суд про відшкодування йому суми, сплаченої за надання йому юридичної допомоги та моральної шкоди, що передбачено відповідно п. 4, 5 ч. 1 ст. 3 зазначеного Закону. Відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4 і 5 статті 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру (стаття 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»). Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу. За змістом статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. При визначенні розміру моральної шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду, суд повинен визначити страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру, при цьому суд зобов`язаний враховувати, що таке відшкодування проводиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць на момент перебування під слідством чи судом (частина третя статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»). Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Таким чином, [PERSON] була пред`явлена необґрунтована підозра та обвинувачення, необґрунтовано покладено на нього виконання процесуальних обов`язків та обмежень, що порушило його Конституційні права. Суд погоджується, з тим що позивач зазнав моральної шкоди, яка полягала у порушенні психологічного комфорту та перебуванні у стані постійної напруги, страху та стресу, інших негативних явищ морального характеру, що негативно вплинуло на його відносини з оточуючими, завдало непоправної шкоди його діловій репутації. Суд погоджується з позивачем про наявність підстав для стягнення моральної шкоди в більшому ніж мінімальний розмір, оскільки законом передбачене безумовне право громадянина на відшкодування шкоди в розмірах і порядку, передбаченому законодавством, у випадку постановлення виправдувального вироку. Суд звертає увагу на те, що у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні до мінімального розміру заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, суд має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподаткованого мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. При цьому визначений законом розмір є мінімальним, що гарантований державою, а суд, враховуючи обставини конкретної справи, може застосувати й більший розмір відшкодування. Указане відповідає правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, яка викладена у постанові від 22 квітня 2019 року у справі N 236/893/17 (провадження N 14-4цс19). З урахуванням засад виваженості, розумності та справедливості суд може збільшити розмір відшкодування, обмеження максимального розміру моральної шкоди Законом № 266-94/ВР не передбачено. Таким чином законодавством встановлений лише мінімальний розмір для визначення моральної шкоди, а не граничний. З висновку судової психологічної експертизи №2266 від 30.04.2020 року вбачається, що ситуація, яка пов`язана із незаконним притягненням до кримінальної відповідальності, застосуванням запобіжних заходів, проведення інших слідчих дій є психотравмуючою для позивача [PERSON] і йому ціми діями спричинена значна моральна шкода. У постанові Великої Палати Верховного суду від 20 вересня 2018 року у справі № 686/23731/15-ц (провадження №14-298цс18) зроблено висновок, що «моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. Законодавець визначив мінімальний розмір моральної шкоди, виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом. Тобто цей розмір у будь-якому випадку не може бути зменшено, оскільки він є гарантованим мінімумом. Але визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі. Тобто суд повинен з`ясувати усі доводи позивача щодо обґрунтування ним як обставин спричинення, так і розміру моральної шкоди, дослідити надані докази, оцінити їх та визначити конкретний розмір моральної шкоди, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості». Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, N 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року). З огляду на зазначене, суд вважає, що розмір спричиненої позивачу моральної шкоди може бути оціненим у 3876638 грн. 40 коп., зазначена сума є достатньою для відшкодування. Посилання Державної казначейської служби України на те, що сума відшкодування моральної шкоди повинна бути меншою є також безпідставними, оскільки у суду, у розумінні статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», є право застосувати й більший розмір відшкодування, ніж мінімально визначений, при цьому суд навів для цього відповідні мотиви. Пунктом 4 частини 1 статті 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» у наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються) суми, сплачені громадянином у зв`язку з поданням йому юридичної допомоги. Судом встановлено, що 20.12.2019 року між позивачем та Адвокатським об`єднанням «Гарант Груп» укладено договір про надання правової допомоги №20/12/19-1 (а.с.90, том №3). Загальний розмір понесених витрат на правову допомогу становить 35064 грн. 53 коп.. Розмір понесених витрат на правову допомогу, враховуючи тривалість кримінального провадження, значення справи для позивача та результат справи, а саме постановлення виправдувального вироку, є співмірним та обґрунтованим, а тому суд задовольняє позовну вимогу про відшкодування витрат на правову допомогу в повному обсязі, що узгоджується зі статтею 1176 ЦК України приписами Закону № 266/94-ВР. Відповідно до статті 25 Бюджетного кодексу України Казначейство України здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду. Відшкодування відповідно до закону шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади (органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування), а також їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється державою (Автономною Республікою Крим, органами місцевого самоврядування) у порядку, визначеному законом. Згідно з підпунктом 1 пункту 9 Розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України рішення суду про стягнення (арешт) коштів державного бюджету (місцевих бюджетів) виконується виключно Казначейством України. Зазначені рішення передаються до Казначейства України для виконання. Відповідно до пункту 23-1 частини першої статті 2 Бюджетного кодексу України єдиний казначейський рахунок - це рахунок, відкритий центральному органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у Національному банку України для обліку коштів та здійснення розрахунків у системі електронних платежів Національного банку України, на якому консолідуються кошти державного та місцевих бюджетів, фондів загальнообов`язкового державного соціального і пенсійного страхування та кошти інших клієнтів, які відповідно до законодавства знаходяться на казначейському обслуговуванні. Згідно з пунктом 1 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.04.2015 року № 215, Державна казначейська служба України (Казначейство) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів України і який реалізує державну політику у сферах казначейського обслуговування бюджетних коштів, бухгалтерського обліку виконання бюджетів. Відповідно до покладених завдань Казначейство України здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів або боржників на підставі рішення суду (підпункт 3 пункту 4 Положення). Згідно із пунктом 9 Положення Казначейство здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи. Відповідно до підпункту 14 пункту 4 Положення про головні управління Державної казначейської служби України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 12.10.2011 року № 1280, Головне управління Казначейства відповідно до покладених на нього завдань та в установленому законодавством порядку здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів або боржників на підставі рішення суду. Відповідно до ч. 1 ст. 170 ЦК України держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом. Відтак ДКС України, діючи від імені держави в цілому, здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи. Правовий статус цього органу визначається функціями з обслуговування єдиного казначейського рахунку держави, пов`язаними з консолідацією та обслуговуванням Державного бюджету України, зокрема й з безспірним списанням коштів державного бюджету. Суд зазначає, що відповідачем у цій справі є держава, яка бере участь у справі через відповідний орган (органи) державної влади. Такими органами у цій справі є відповідний орган казначейської служби (який відповідно до законодавства є органом, який здійснює списання коштів з державного бюджету) та орган, дії якого призвели до завдання позивачу шкоди. Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 12.02.2020 у справі № 295/692/17 (провадження № 61-7534св18), від 10.10.2018 у справі № 359/11706/15-ц (провадження № 61-13907св18) та від 10.01.2019 у справі № 532/1243/16-ц (провадження № 61-34251св18). Позивачем при звернення до суду судовий збір не сплачено відповідно до п. 13 ч. 2 ст. 2 Закону України «Про судовий збір», судовий збір не справляється за подання про відшкодування шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їх посадовою або службовою особою, а так само незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури або суду. На підставі викладеного,

Outcome: approved