Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-27 00:00:00

1.Описова частина Короткий зміст позовних вимог 29.01.2021 позивач [PERSON] звернулась до суду із позовом про позбавлення батьківських прав відповідача [PERSON] , обґрунтовуючи вимоги тим, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків щодо малолітньої дитини [PERSON] , 2019 року народження, матеріально дитину не утримує, життям і здоров`ям дитини не цікавиться. Крім того, позивач просила суд встановити опіку над малолітньою дитиною, призначивши [PERSON] опікуном. Відповідач є донькою позивача. [INFO] відповідач народила сина [PERSON] . Оскільки відповідач є інвалідом та має діагноз - муковісцидоз, позивачем було прийнято рішення забезпечити доньці належний догляд лікарів під час вагітності, пологів та після народження дитини. Після народження дитини з`ясувалось, що [PERSON] має значні проблеми зі здоров`ям, а саме: асиметрія таза, відносне укорочення лівої ноги, синдром гіпермобільних суставів, неповне перекриття кришками вертлюжних впадин головок стегнових кісток, гастроезофагінальний рефлекс, лактозна недостатність. Після пологів відповідач з дитиною проживали в належній позивачу квартирі за адресою: [ADDRESS] . З першого дня народження дитиною займалась позивач, відповідач лише виконувала свій фізіологічний обов`язок щодо грудного вигодовування дитини. Позивач більшість свого часу проводила з донькою та онуком, в травні 2019 року позивач забрала їх до належної їй квартири за адресою: [ADDRESS] . Відповідач з дитиною повністю перебували на утриманні позивача. Приблизно з липня 2020 року відповідач почала працювати в нічні зміни, не ночувала вдома. Доглядом дитини займалась позивач. Відповідача не цікавив стан здоров`я дитини та її потреби. В дні, коли відповідач з`являлась дома, дитина починала нервувати, плакати, не впізнавала її як маму. Спочатку така відсутність відповідачки була періодичною, а потім остання взагалі зникла та залишила дитину на позивача. При чому, з відповідачем навіть був відсутній телефонний зв`язок, вона видалила позивача зі всіх сторінок у соціальних мережах. Від знайомих позивач згодом дізналась, що відповідач перебуває у м. Дубно з молодим чоловіком. За час своєї відсутності відповідач жодного разу не поцікавилась життям та здоров`ям дитини. 12.12.2020 відповідач раптово повернулась до м. Києва та почала відвідували дитину, брати її на прогулянки. Але відповідач не контролює час, який необхідний дитині даного віку для прогулянок на свіжому повітрі. Під час прогулянок не дотримувалась режиму харчування дитини, не брала пляшечку з водою тощо. Позивач вважає, що відповідач б`є дитину, оскільки дитина після прогулянок з матір`ю веде себе незрозуміло, може битися головою об підлогу, стукати іграшками по голові. Дитина дуже прив`язана до позивача та її чоловіка. Відповідача дитина не знає, не сприймає її як рідну, боїться її, кричить та нервує при зустрічі з нею. Позивач стверджує, що дитина не потрібна відповідачу, оскільки остання жодного разу не поцікавилась станом його здоров`я, жодного разу не пройшла з дитиною медичні обстеження, відповідача не цікавлять суми коштів, які витрачаються на лікування та реабілітацію дитини. Матеріальної допомоги на утримання дитини відповідач не надає. 21.12.2020 позивач вимушена була звернутися до Служби у справах дітей Оболонської районної у м. Києві державної адміністрації щодо проведення профілактичної бесіди з відповідачем, однак 18.01.2021 Служба повідомила про неможливість проведення профілактичної бесіди, оскільки невідомо місце перебування відповідача. 26.01.2021 [PERSON] знов звернулась до Служби у справах дітей Оболонської районної у м. Києві державної адміністрації з аналогічною заявою. За твердженням позивача все вищевикладене свідчить про те, що [PERSON] самоусунулась від участі у вихованні сина, не піклується про його фізичний та духовний розвиток, не дає доступу до культурних та інших духовних цінностей, не створює умови для отримання ним освіти, не забезпечує матеріально. Окрім того, позивач вказує, що відповідач останнім часом виявляє прояви агресії, голосно кричить, б`є в двері, викликає поліцію, що дає підстави вважати позивачу, що вона вживає алкоголь або наркотичні речовини та її психічний стан є нестабільним, а це може загрожувати життю та здоров`ю дитини. [PERSON] не має постійного доходу та місця проживання, а отже умови для проживання дитини, яка потребує особливого постійного догляду, через наявні у неї вади, у відповідача відсутні. Натомість позивачу належить на праві власності дві квартири [ADDRESS] . Квартира, в якій проживає дитина, забезпечена всім необхідним, зокрема: дитина має своє ліжечко, стілець для годування, спортивний майданчик, іграшки, книжки, засоби гігієни. Позивач має постійний дохід, оскільки отримує кошти від оренди квартири. Також, вона та її чоловік є художниками та мають постійні замовлення на виготовлення художніх творів мистецтва. Окрім того, 17.12.2020 за договором про заміну сторони у зобов`язанні та внесення змін і доповнень до попереднього договору купівлі-продажу квартири позивач отримала грошові кошти в розмірі 1 940 826,41 грн. Також, позивач є власником іменних акцій в Українсько-німецькому закритому акціонерному товаристві «Графія Україна». А отже, позивач має постійний дохід для того, що забезпечити гідні умови проживання дитини. Згідно довідки про стан здоров`я від 22.01.2021 позивач та її чоловік здорові. Відповідно до характеристик ОСББ «ЖК «Богатирський» від 22.01.2021 позивач та її чоловік з моменту проживання в житловому комплексі проявили себе з позитивного боку, не зловживають алкоголем, не палять, не конфліктні, з 2019 року опікуються онуком [PERSON] . Відповідно до характеристик, наданих Київською організацією Національної спілки художників України від 26.01.2021 №№11,12 позивач та її чоловік зарекомендували себе як доброзичливі, довірливі особистості, приймають участь у суспільних справах та благодійних виставах. Враховуючи викладене позивач стверджує, що відповідача доцільно позбавити батьківських прав, а над дитиною має бути встановлена опіка, опікуном якої може бути призначено позивача. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний та духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені умови, як кожну окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виконання обов`язків щодо виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, тобто свідомого нехтування ними своїми обов`язками (постанова Верховного Суду від 13.03.2019 справі №631/2406/15-ц). Позивач зазначає, що відповідач усіляко ухиляється та відмовляється від надання згоди на проведення обстеження [PERSON] на муковісцидоз, а отже здійснює свої батьківські права всупереч інтересам дитини та порушує його право на доступ до послуг системи охорони здоров`я, що в свою чергу є порушенням статті 24 Конвенції про права дитини. За твердженнями позивача відповідач не намагається встановити контакт зі своїм сином, не приділяє часу на його виховання та догляд, спілкування з дитиною призводить до нервових зривів та шкодить стану здоров`я дитини, матеріально не забезпечує дитину, не приймає участі в лікуванні, медичному огляді та реабілітації, перешкоджає здійсненню його лікування та реабілітації, а отже, здійснює свої батьківські права всупереч інтересам дитини та контакт з нею може загрожувати його інтересам. Виходячи з інтересів дитини та стану його здоров`я необхідним є забезпечення його розвитку в безпечному, спокійному та стійкому середовищі, яким є його проживання разом з позивачем. Виходячи з приписів національного законодавства та прецедентної практики Європейського суду з прав людини позивач вважає, що наявні всі підстави для позбавлення відповідача батьківських прав відносно [PERSON] . Оскільки позивач відповідає всім критеріям, встановленим для опікунів, то є всі підстави встановити над малолітнім [PERSON] опіку та призначити позивача його опікуном. Ухвалою суду від 10.02.2021 відкрито провадження у справі, призначено справу до розгляду у порядку загального позовного провадження, визначено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. 11.02.2021 сторонам направлено лист з додатками до нього, а саме: позивачу копію ухвали про відкриття провадження, а відповідачу та третім особам - копію ухвали про відкриття провадження та позовну заяву з додатками до неї. Короткий зміст заперечень відповідача 10.03.2021 від відповідача на адресу суду надійшов відзив на позову заяву, де остання просить відмовити у задоволенні позову про позбавлення її батьківських прав відносно [PERSON] з огляду на наступне. Відповідач стверджує, що позивач чинить їй перепони, однак остання наполегливо продовжує в міру своїх сил та можливостей виконувати свої обов`язки, незважаючи на те, що для цього буває необхідним викликати поліцію, залучати органи опіки та піклування для здійснення хоча б мінімальної медіації конфлікту та надання доступу до дитини. Жодних доказів ухилення відповідача від здійснення нею батьківських обов`язків позивачем не надано. Ухилення від виконання батьківських обов`язків позивач намагається обґрунтувати власними фінансовими витратами на допомогу доньці та онуку. Матеріальна неспроможність відповідача здійснювати витрати по фінансуванню власних пологів та післяродового догляду, лікування, на тому рівні, на якому була матеріально спроможна позивач, жодним чином не робить відповідача гіршою матір`ю власному сину. Відповідно до ст. 265 СК України баба, дід зобов`язані утримувати своїх малолітніх, неповнолітніх внуків, якщо у них немає матері, батька або якщо батьки не можуть з поважних причин надавати їм належного утримання, за умови, що баба, дід можуть надавати матеріальну допомогу. Тобто з огляду на передбачений законодавством період догляду за дитиною, протягом якого державою гарантується відпустка працюючим громадянам для догляду за дітьми, що не досягли трьох років, відповідач стверджує про наявність визнаної на законодавчому рівні поважності причин для обмеження матері у можливості праці, а більше враховуючи той факт, що відповідач є інвалідом 2-ої групи. Саме внаслідок того, що відповідачу почали регулярно вказувати на необхідність її фінансової участі у витратах на лікування дитини, вона з виповненням дитині року почала активно шукати роботу, і дійсно, як вказує позивач, відповідач знайшла роботу, яка дозволяла отримувати необхідні кошти, однак була пов`язана із роботою у нічні зміни. Відповідач свідомо ставилась до власного материнства, що однак не визнавалось позивачем. Саме питання фінансової участі та міркування позивача щодо неналежності виконання батьківських обов`язків відповідачем, її робота у нічні зміни стали приводом для спорів, конфліктів та скандалів між сторонами, що в кінці літа 2020 року перетворились у сварку та емоційний зрив, внаслідок якого відповідач поїхала з м. Києва до м. Дубно, де проживала зі своїм молодим чоловіком та працювала до початку зими. Вже у вересні контакти з позивачем були відновлені. На словах сторони помирились, відповідач регулярно спілкувалась із дитиною і з позивачем, в тому числі і щодо здоров`я дитини, її справ та успіхів, передавала йому подарунки. З грудня 2020 року, коли відповідач повернулась в м. Київ, спілкуванню з дитиною чиняться перепони: в перший же візит позивач насильно вирвала з рук дитину та не дала вивести його на прогулянку, а вітчим випхав з квартири, потім відповідача фактично не пускали за поріг, що і стало приводом для викликів поліції та звернень до органів опіки та піклування, після яких відповідача стали пускати до сина. На думку відповідача, реальною підставою позову [PERSON] є особистісний конфлікт між позивачем та відповідачем, який не стосувався та не стосується дитини. Навіть у випадку, якщо обставини саме свідомого ухилення від виконання обов`язків, існували б в реальності та були доведені позивачем, вони б з огляду на всю поведінку відповідача, яка останні місяці спрямована лише на безперешкодне спілкування з дитиною не могли б бути охарактеризовані як «винна» та «невиправна» поведінка. Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Подана позовна заява та додані до неї документи не містять в собі відомостей щодо наявності виключних обставин, підтверджених відповідними доказами, які б свідчили про свідоме нехтування відповідачем своїми обов`язками, та які були б законною підставою для застосування такого крайнього заходу впливу, як позбавлення її батьківських прав. Надані позивачем до суду докази не свідчать про злісне ухилення відповідача від виховання дитини, свідоме нехтування нею батьківськими обов`язками, її винну поведінку щодо дитини. Окрім того, відповідач вказує, що позивач у позові посилається на практику Європейського суду з прав людини, однак, наводить вирвані з контексту фрази, не перевіривши яким чином вони співвідносяться із обставинами даної справи. Відповідач стверджує, що з моменту народження сина вона приділяла йому материнську увагу та любов, невідривно проводячи час разом. Хоча велику частину витрат на дитину добровільно взяла на себе бабуся дитини, дитина не була позбавлена материнського піклування та спілкування. Матір брала участь у всьому, що стосується дитини - супроводжувала його при лікуванні, при відвідуванні басейну, на прогулянках і вдома. Позивач надала можливість відповідачу проживати в квартирі, що їй належала та знаходилась у тому ж будинку, що і місце проживання позивача, але на іншому поверсі. Це обумовило постійну присутність позивача в житті відповідача та дитини. Незалежно від бажання відповідача позивач постійно перебувала поруч, не залишаючи їх наодинці. Позивач постійно вказувала відповідачу як, скільки, коли та навіть в якій позі годувати дитину. Позивач постійно дорікала відповідачу у тому, що дитина не набирає ваги, визначаючи міру необхідного приросту виключно власним суб`єктивним баченням, та без дозволу докормлюючи дитину до того ступеню, що викликав у неї фонтануючі зригування. Так само прискіпливо контролювався час та якість прогулянок надворі. Цінуючи допомогу, відповідач постійно відчувала роздратованість нав`язливою участю позивача. Буденними стали докори у тому, що позивач не може працювати, через необхідність фізично допомагати відповідачу, хоча відповідач про допомогу та самопожертву не просила. Роздільне проживання дитини з матір`ю почалось, коли відповідач після наполягань матері знайти роботу, влаштувалась на роботу на нічні зміни. На фоні загострення особистого конфлікту з позивачем кілька місяців відповідач проживала у м. Дубно. Після чого, намагання відновити спілкування із сином наштовхнулися на новий конфлікт, який продовжується на даний момент. Окремо відповідач зауважує щодо підозри на муковісцидоз. Такий діагноз встановлюється за наявністю характерних клінічних проявів та зміненої функції ТРБМ-гену, яка виявляється підвищеним вмістом хлоридів поту та/або наявністю двох мутацій у гені ТРБМ. Дитину двічі перевіряли на наявність такого захворювання. Про необхідність та доцільність додаткових обстежень медичними працівниками матері дитини не повідомлялось. Враховуючи відсутність підстав для задоволення позовних вимог про позбавлення батьківських прав, позовні вимоги в частині призначення позивача опікуном малолітнього [PERSON] позбавлені предмету та не підлягають розгляду як похідні. Позиція позивача щодо відзиву на позовну заяву 17.03.2021 від позивача надійшла відповідь на відзив, відповідно до якої просить суд задовольнити позов про позбавлення батьківських прав відповідача, встановлення опіки та призначення опікуна в повному обсязі. [PERSON] категорично не погоджується із запереченнями, викладеними відповідачем у відзиві на позовну заяву з огляду на те, що відповідач не виконує своїх батьківських обов`язків щодо піклування про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідач мала можливість дбати про дитину, займатись його вихованням, розвитком, годуванням тощо. Усвідомлюючи, що позивач виконає за неї всі її батьківські обов`язки, а саме: прийти до онука о 06.30 год., зробити всі необхідні гігієнічні процедури, приготувати сніданок, нагодувати, навести порядок в квартирі, придбати одяг, приготувати обід дитині і відповідачу, погратися з дитиною, забезпечити відвідування басейну, вчасно пройти медичні обстеження тощо, відповідач самоусунулась від виконання цих обов`язків. Також відповідач підтвердила той факт, що вона з власної волі залишила малолітню дитину, поїхавши до іншого міста влаштовувати своє особисте життя, оскільки була впевнена, що позивач виконає її «батьківські обов`язки». Така поведінка відповідача вказує на її незрілість та неготовність брати на себе відповідальність за життя маленької людини. Відповідач не надала суду жодних доказів того, що позивач чинить їй перешкоди в спілкуванні з дитиною та вона вимушена була звертатися до правоохоронних органів та органів опіки та піклування. З літа 2020 року відповідач жодної матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Позивач вказує, що відсутність роботи та відсутність бажання заробляти кошти не є підставою для звільнення батьків від обов`язку утримувати дитину. Позивач звертає увагу суду на те, що відповідач перебуває у фактичних шлюбних відносинах з [PERSON] , який вживає наркотичні засоби, а отже дитина не може проживати з людиною, яка веде аморальний спосіб життя. Також, відповідач вказує, що вона проживає за адресою: [ADDRESS] , однак жодних доказів, які б підтверджували цю обставину до суду не надано. Відповідач не зазначає чи спроможна вона матеріально утримувати свою дитину, чи має вона таку можливість і за станом здоров`я, в тому числі психічним. Позивач вказує на те, що є всі підстави вважати, що відповідач вживає наркотичні засоби, що також впливає на її психічний стан, адже вона поводить себе неадекватно, не сприймає критично інформацію, вступає у конфлікти, вчиняє сварки. Позивач переконана, що малолітня дитина не повинна виховуватися в означених вище умовах, адже аморальна поведінка відповідача та її чоловіка в значній мірі вплинуть на емоційно-психологічний стан дитини, її подальший фізичний та інтелектуальний розвиток, та може становити загрозу її життю та здоров`ю. Позиція відповідача щодо відповіді на відзив 23.03.2021 до суду надійшли заперечення на відповідь на відзив, де представник відповідача [PERSON] - адвокат Ільїн О.П. просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог повністю, оскільки позивач у відповіді на відзив підкреслила, що поданий нею позов не ґрунтується на підставах, визначених ст. 164 СК України, а є реалізацією негативного відношення та суб`єктивної негативної оцінки відповідача. Такий позов є лише інструментом конфлікту, який має вирішуватися на рівні медіації або психологічних сесій. Особистісний конфлікт між сторонами, які мають різні погляди, в тому числі на виховання дітей, жодним чином не створює підстав для позбавлення батьківських прав. Відповідь на відзив фактично є компіляцією роздумів на тему відповідального батьківства та припущень позивача щодо невідповідності відповідача критеріям такого, без посилання ні на обумовленість таких критеріїв тими чи іншими нормами права, ні на будь-які допустимі докази наявності таких обставин, про які йдеться. Заява про зміну предмета позову (а.с. 110, том 2). Ухвалою суду від 28.05.2021, яку внесено до протоколу судового засідання, постановлено прийняти до розгляду заяву позивача [PERSON] про зміну предмету позову. Відповідно до заяви про зміну предмету позову [PERSON] просить суд ухвалити рішення, яким: відібрати малолітнього [PERSON] , [INFO] , від матері [PERSON] , [INFO] ; передати малолітнього [PERSON] , [INFO] , для виховання та догляду позивачу [PERSON] , [INFO] ; визначити місце проживання дитини [PERSON] , [INFO] , за місцем реєстрації позивача: [ADDRESS] ; встановити опіку над малолітнім [PERSON] , [INFO] , призначивши його опікуном позивача [PERSON] , [INFO] . Позивач зазначила, що підставами позову є поведінка відповідача та її відношення до своїх обов`язків, які викладені у позові про позбавлення батьківських прав та встановлення опіки. Також вона підтверджує всі обставини, які стали підставою позову. Однак, враховуючи те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб та допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, то позивач дійшла висновку про зміну предмету позову. Позиція відповідача щодо заяви позивача про зміну предмету позову 12.06.2021 на електронну адресу суду від представника відповідача - адвоката Ільїна О.П. надійшов відзив на позовну заяву після зміни предмету позову, відповідно до якого просить суд відмовити у задоволенні позову [PERSON] у повному обсязі та врахувати цей відзив із сукупністю інших заяв по суті справи, що надавалися відповідачем раніше. Представник відповідача наголошує про відсутність підстав, визначених ст. 164 СК України, для відібрання дитини та не доведення їх позивачем. Так, позивач посилається на п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України - мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти. Відповідач вкотре наголошує, що жодних доказів саме ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків позивачем протягом підготовчого засідання надано не було. Право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Розірвання сімейних зв`язків, а відтак позбавлення дитини її коріння виправдане лише за наявності виняткових обставин - необхідність захисту дитини від небезпеки у випадку реального існування такої. Сам той факт, що дитина може бути поміщена в середовище, більш сприятливе для її виховання, не виправдовує примусового відібрання її від батьків, захід не можна також виправдовувати виключно посиланням на ненадійність ситуації, адже такі проблеми можна вирішити за допомогою менш радикальних засобів, не вдаючись до роз`єднання сім`ї. Ні самого існування реальної небезпеки для дитини, ні того, що така небезпека виходить саме від матері позивач навіть не намагається довести. Окрім того, представник відповідача зауважив про недопустимість та необґрунтованість висновку органу опіки та піклування, затверджений 27.05.2021, про доцільність відібрання малолітньої дитини [PERSON] без позбавлення матері [PERSON] батьківських прав. Ухвалою суду від 15.06.2021 постановлено прийняти до спільного розгляду з первісним позовом зустрічну позовну заяву [PERSON] до [PERSON] , треті особи: Служба у справах дітей та сім`ї Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації, Орган опіки та піклування Оболонської районної у м. Києві державної адміністрації про відібрання дитини від особи, що утримує її у себе не на підставі закону або рішення суду. Короткий зміст позовних вимог зустрічного позову 12.06.2021 на електронну адресу суду від представника відповідача - адвоката Ільїна О.П. надійшла зустрічна позовна заява відповідача [PERSON] до [PERSON] про відібрання дитини від особи, що утримує її у себе не на підставі закону або рішення суду. Просить суд ухвалити рішення, яким відібрати у [PERSON] утримуваного нею не на підставі закону та рішення суду малолітнього [PERSON] , [INFO] , повернувши його матері [PERSON] . Даний позов відповідач мотивує тим, що [PERSON] є матір`ю дитини [PERSON] , [INFO] , який поза її волею без належних правових підстав утримується [PERSON] . З моменту народження дитини [PERSON] приділяла дитині материнську увагу та любов, невідривно проводячи час разом. І хоча велику частину витрат на дитину добровільно взяла на себе бабуся дитини, дитина не була позбавлена материнського піклування та спілкування. Матір брала участь у всьому, що стосується дитини - супроводжувала його при лікуванні, при відвідуванні басейну, на прогулянках і вдома. Після пологів декілька місяців [PERSON] знаходилась з дитиною в ліжку, бо організм був виснажений, але вона максимально приглядала за своєю дитиною. Саме вона займалась зміною підгузків, прийомом патронажу, доглядом за пупком згідно рекомендацій педіатра. [PERSON] надала можливість [PERSON] проживати в квартирі, що їй належала та знаходилась у тому ж будинку, що і місце проживання [PERSON] , але на іншому поверсі. Це обумовило постійну присутність [PERSON] у житті [PERSON] та дитини. Незалежно від бажання відповідача позивач постійно перебувала поруч, не залишаючи їх наодинці. Позивач постійно вказувала відповідачу як, скільки, коли та навіть в якій позі годувати дитину. Позивач постійно дорікала відповідачу у тому, що дитина не набирає ваги, визначаючи міру необхідного приросту виключно власним суб`єктивним баченням, та без дозволу докормлюючи дитину до того ступеню, що викликав у неї фонтануючі зригування. Так само прискіпливо контролювався час та якість прогулянок надворі. Цінуючи допомогу, відповідач постійно відчувала роздратованість нав`язливою участю позивача. Буденними стали докори у тому, що позивач не може працювати, через необхідність фізично допомагати відповідачу, хоча відповідач про допомогу та самопожертву не просила. Надмірне втручання у відносини матері та дитини не могло не позначитися на відносинах та врешті решт провокувало конфлікти. Однак, перебуваючи у матеріальній залежності від допомоги, що надавалась [PERSON] , від того факту, що саме позивач за первісним позовом надавала на той момент житло [PERSON] та дитині, із цим втручанням приходилось миритися. Саме питання фінансової участі та міркування позивача щодо неналежності виконання батьківських обов`язків відповідачем, її робота у нічні зміни стали приводом до спорів, конфліктів та скандалів між сторонами, що в кінці літа 2020 року перетворились у сварку та емоційний зрив, внаслідок якого відповідач поїхала з м. Києва до м. Дубно, де проживала зі своїм молодим чоловіком та працювала до початку зими. Вже у вересні контакти з позивачем були відновлені. На словах сторони помирилися. [PERSON] регулярно спілкувалася з дитиною та з [PERSON] , в тому числі і щодо здоров`я дитини, її справ та успіхів, передавала йому подарунки. Як тільки відповідач зі своїм чоловіком назбирали коштів на можливість вийняти квартиру в м. Києві, вона повернулась у грудні 2020 року. З того часу спілкуванню з дитиною чиняться перешкоди, а сама дитина поза її волею утримується [PERSON] в тому числі відповідач позбавлена доступу до квартири, в якій зареєстровано її місце проживання та місце проживання малолітнього [PERSON] . Згідно ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , за однією адресою зі своєю матір`ю, але фактично більше півроку проти волі його матері проживає з бабусею [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , утримується нею не на підставі рішення суду або закону. Згідно ч. 2 ст. 163 СК України батьки мають право вимагати відібрання малолітньої дитини від будь-якої особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду. Законних підстав для утримання дитини у себе [PERSON] не має. Органи національної поліції зафіксовані численні звернення щодо перепон у доступі до дитини, які чиняться матері. Медіація за допомогою органу опіки та піклування дозволила кілька разів зустрітися матері з дитиною без особливих перепон, однак у подальшому [PERSON] ініціювала позов про позбавлення батьківських прав. Жодним доказом у справі не підтверджується найменша виправданість утримання дитини особою, що не є матір`ю, не на підставі закону або рішення суду. Жодних рішень органу опіки щодо відібрання дитини у матері не приймалося. За твердженням сторони відповідача [PERSON] з огляду на вищевикладене вчиняє дії, запобігання яким регулюються Законом України «Про запобігання домашньому насильству». Дитина, перебуваючи з бабусею, стала та продовжує бути свідком психологічного ота економічного насилля по відношенню до її матері, починаючи від протиправного втручання у особисте життя та закінчуючи позбавленням житла. Залишення дитини з кривдником її матері є не тільки ситуацією, що порушує загальнолюдські норми моралі, але й спричиняє небезпеку засвоєння дитиною таких небезпечних образів поведінки як нормальних. Продовження такої ситуації може призвести до фактичного розлучення малолітнього зі своєю сім`єю та до вкрай негативних психологічних наслідків для малолітнього і ніяк не відповідає його найкращим інтересам. Також, сторона відповідача просить суд не враховувати висновок Оболонської районної у м. Києві державної адміністрації про доцільність відібрання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , без позбавлення матері батьківських прав (протокол №09 від 27.05.2021), оскільки лише 28.05.2022 судом було прийнято до провадження змінені позовні вимоги. Короткий зміст заперечень відповідача за зустрічним позовом щодо вимог зустрічного позову 29.09.2022 від позивача [PERSON] , яка є відповідачем за зустрічним позовом, надійшов відзив на зустрічну позовну заяву. Просить суд відмовити у задоволенні зустрічного позову [PERSON] про відібрання дитини від особи, що утримує її у себе не на підставі закону або рішення суду з огляду на таке. [PERSON] є бабою малолітнього [PERSON] , [INFO] . Вказує, що зустрічним позовом підтверджено факт залишення [PERSON] малолітньої дитини та її від`їзд до іншого населеного пункту в іншу область України. Також зазначено, що дитина нею була залишена. Вказане в достатній мірі характеризує її відношення до дитини та її відношення до материнських прав та обов`язків. На даний час дитина залишається у баби, при цьому дитині надано достатнє забезпечення, лікування та турбота. Таким чином задоволення зустрічного позову не буде сприяти нормальному подальшому розвитку дитини, оскільки [PERSON] на даний час ніде не працює, не надала будь-яких доказів того, що не буде повторено випадок з залишенням нею дитини та також, що вона зможе самостійно забезпечити належну турботу та піклування, в тому числі медичну допомогу дитині. З іншого боку баба дитини на даний час забезпечила [PERSON] належним житлом та не відмовляється надавати допомогу у випадку такої необхідності. Суд має врахувати інтереси дитини, яка в даний час за станом здоров`я потребує посиленої уваги до неї лікарів, систематичного обстеження, профілактичних заходів та лікування, що потребує додаткових затрат, часу і матеріальних ресурсів, що в даній конкретній ситуації буде вкрай важко зробити матері, однак таку можливість має баба дитини. Тривалий час дитина проживає з бабою за її місцем проживання, при цьому дитина повністю доглянута та матеріально забезпечена, у дитини склалися зв`язки, які будуть порушені у випадку зміни такого місця проживання. Позиція позивача за зустрічним позовом щодо відзиву на зустрічний позов 04.10.2022 на електронну адресу суду від представника відповідача, позивача за зустрічним позовом - адвоката Ільїна О.П. надійшла відповідь на відзив на зустрічний позов, відповідно до якого зауважує на зловживання стороною позивача процесуальними правами, на невідповідність назви поданого суду документу його змісту, на маніпуляції призвичаянням дитини до проживання без матері, термін якого затягується власними діями [PERSON] та на те, що докази подані нею не стосуються предмету доказування у справі. Ухвалою суду, яка відображена у протоколі судового засідання від 08.10.2021, постановлено задовольнити клопотання [PERSON] про продовження строків для подачі відзиву на зустрічну позовну заяву та долучити до матеріалів справи даний відзив. Ухвалою суду від 08.10.2021 постановлено закрити підготовче провадження та призначити справу до судового розгляду по суті. Позивач [PERSON] під час розгляду справи по суті вимоги первісного позову підтримала з урахуванням заяви про зміну предмету позову та заперечувала щодо задоволення зустрічного позову. Вказувала, що відповідач не хоче займатися дитиною, жорстоко поводилась з нею, не дотримувалась графіку дитини та медикаментозного лікування, не попередивши залишила дитину на декілька місяців, поїхавши у м. Дубно. Зазначила, що не відпускає дитину самостійно з відповідачем, оскільки не має до неї довіри. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні підтримав первісний позов з урахуванням заяви про зміну предмету позову, просив його задовольнити. Вимоги зустрічного позову не визнав, заперечував щодо його задоволення. Разом з тим, заперечив щодо задоволення клопотання відповідача про стягнення з позивача витрат на правничу допомогу у розмірі 32 810,00 грн та просив суд відмовити у його задоволенні у повному обсязі. Відповідач [PERSON] під час розгляду справи по суті вимоги первісного позову не визнала, заперечувала щодо його задоволення. Вимоги зустрічного позову підтримала, просила задовольнити. Вказувала, що любить дитину і хоче щоб дитина жила з нею, жалкує, що залишала дитину на позивача. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні просив відмовити у задоволенні первісного позову, вимоги зустрічного позову підтримав та просив його задовольнити. Окрім того, вказував, що первісний позов є безпідставний та безпредметний та просив притягнути позивача [PERSON] до відповідальності за порушення процесуального законодавства. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні підтримав вимоги зустрічного позову, щодо вимог первісного позову заперечував щодо їх задоволення. Представник третьої особи Служби у справах дітей та сім`ї Оболонської районної у м. Києві державної адміністрації - Кулініч І.О. у судовому засіданні просила відмовити у задоволенні первісного позову та задовольнити зустрічний позов. Зазначила, що дитину слід повернути матері, оскільки остання виявляє бажання, загрози життю та здоров`ю дитини, коли та перебуває з матір`ю немає, умови проживання матері є придатними для проживання дитини. Третя особа Орган опіки та піклування Оболонської районної у м. Києві державної адміністрації явку свого уповноваженого представника у судове засідання не забезпечила, про дату, час і місце розгляду справи по суті повідомлені належним чином. Фактичні обставини справи Заслухавши пояснення учасників справи та покази свідків, повно та всебічно дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідач [PERSON] , [INFO] , є донькою позивача [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим Відділом реєстрації актів громадянського стану Соснівського районного управління юстиції м. Черкаси Черкаської області (т. 1, а.с. 24) [PERSON] та [PERSON] 12.12.2009 зареєстрували шлюб; прізвище дружини після реєстрації шлюбу - [PERSON] (т. 1, а.с. 23). Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Солом`янським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м. Києві, [PERSON] народився [INFO] , матір`ю є [PERSON] , батьком - [PERSON] (а.с. 20). Як убачається з витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження відомості про батька у свідоцтві про народження [PERSON] зазначено на підставі ч. 1 ст. 135 СК України (т. 1, а.с. 21). [PERSON] , [INFO] , з 18.11.2017 була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (т. 1, а.с. 205), а з 11.08.2021 зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с. 186, том 2). Як підтвердили сторони в судовому засіданні дитина - [PERSON] також зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до акту про фактичне проживання осіб від 26.01.2021, складеного головою правління ОСББ «ЖК «Богатирський» Павленко Н.А., за адресою: [ADDRESS] фактично проживає троє осіб: [PERSON] , 1974 року народження, [PERSON] , 1956 року народження, та [PERSON] , 2019 року народження (т. 1, а с. 197). 21.12.2020 [PERSON] зверталась до Служби у справах дітей та сім`ї Оболонської районної у м. Києві державної адміністрації із заявою з питання позбавлення батьківських прав [PERSON] , оскільки вона ухиляється від виконання батьківських обов`язків по вихованню дитини. Просила службу провести заходи щодо встановлення факту ухилення [PERSON] від батьківських обов`язків та надати висновок щодо доцільності позбавлення її батьківських прав (т. 1, а.с. 174-176). 18.01.2021 Оболонська районна у м. Києві державна адміністрація повідомила [PERSON] про те, що викликати матір дитини [PERSON] для профілактичної бесіди не виявилося можливим, оскільки у заяві відсутня інформація про місце проживання/перебування останньої (т. 1, а.с. 177). 26.01.2021 [PERSON] звернулась до Служби у справах дітей та сім`ї Оболонської районної у м. Києві державної адміністрації із заявою: з проханням провести бесіду з [PERSON] з метою з`ясування причин, які призвели до порушення прав дитини [PERSON] , вивчити умови проживання [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , про що скласти акт; вжити заходів щодо встановлення факту ухилення [PERSON] від виконання батьківських обов`язків (т. 1, а.с. 193-196). Позивач в обгрунтування позовних вимог зазначає, що має можливість матеріально утримувати малолітнього [PERSON] та в якості доказів надає: договір від 17.06.2020 про заміну сторони у зобов`язанні та внесення змін і доповнень до попереднього договору купівлі-продажу квартири, за яким позивач отримала грошові кошти в розмірі 1 940 826,41 грн (т. 1, а.с. 27); витяги з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, відповідно до яких позивачу на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS] та квартира [ADDRESS] (т. 1, а.с. 67-68); договір купівлі-продажу квартири від 22.11.2018 за яким [PERSON] відчужила квартиру [ADDRESS] , ціна договору становила 350 000,00 грн (т. 1, а.с. 60-61); договір оренди квартири від 28.11.2019, за яким [PERSON] є орендодавцем (т. 1, а.с. 178-181) тощо. Окрім того, позивачем додано до позовної заяви докази на підтвердження оплати медичного обслуговування відповідача [PERSON] та малолітнього [PERSON] . 07.07.2020 [PERSON] надала згоду на тимчасовий виїзд до Турецької Республіки її малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , у період з 25.07.2020 по 25.08.2020 з метою туризму та відпочинку у супроводі бабусі [PERSON] (т. 1, а.с. 169). Згідно характеристики голови правління ОСББ «ЖК «Богатирський» Павленко Н.А. від 22.01.2021 [PERSON] , яка є власником квартири за адресою: [ADDRESS] , проживає за даною адресою з 2014 року разом з чоловіком та донькою, а з 2019 року і з онуком [PERSON] . За роки проживання за даною адресою проявила себе з позитивного боку, є уповноваженим представником співвласників та представником свого поверху. Конфліктних ситуацій та скарг від сусідів не надходило, дотримується і поважає права своїх сусідів, не зловживає алкоголем, не палить. З народження онука [PERSON] , 2019 року народження, сумісно з чоловіком опікуються ним та виховують (т. 1, а.с. 190). Відповідно до характеристики Київської організації Національної Спілки художників України від 26.01.2021 [PERSON] є членом Національної Спілки художників з 2019 року, також є членом Міжнародної Асоціації образотворчих мистецтв НУК МАОМ. Приймає участь у міжнародних, Всеукраїнських художніх виставках, у суспільних справах та благодійних виставках, пленерах. Серед іншого у [PERSON] відносини з колегами доброзичливі, довірливі. (т. 1, а.с. 191). Головне управління Національної поліції України в м. Києві 25.03.2021 повідомило адвокату [PERSON] , що відповідно до інформації у базі даних Інформаційного порталу Національної поліції України зафіксовані наступні повідомлення (т. 2, а.с. 79-80): 13.12.2020 о 18.45 год. заявник [PERSON] повідомила, що за адресою: [ADDRESS] мама [PERSON] напала на заявницю через те, що її син почав плакати, потім вона вдарила її та забрала сина, вигнала з квартири заявницю та не пускає назад; 11.01.2021 о 17.35 год. заявниця [PERSON] повідомила, що за адресою: [ADDRESS] мама [PERSON] та вітчим [PERSON] утримують в квартирі дитину заявниці [PERSON] , не відкривають двері, заявниця чекає на 23 поверсі; 17.01.2021 о 19.10 год. заявниця [PERSON] повідомила, що за адресою: [ADDRESS] мама [PERSON] утримує в квартирі дитину заявниці [PERSON] , не відкривають двері, заявниця чекає в під`їзді; 25.01.2021 о 15.15 год. заявниця [PERSON] повідомила, що за адресою: [ADDRESS] мама [PERSON] утримує в квартирі дитину заявниці [PERSON] , не дає бачитися з дитиною; 12.02.2021 о 19.16 год. заявниця [PERSON] повідомила, що за адресою: [ADDRESS] мама заявниці забрала в неї сина, віком 2 років. Відповідно до постанови Оболонського районного суду м. Києва від 25.03.2021 у справі №756/2046/21 закрито провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 184 КУпАП відносно [PERSON] за відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення. У мотивувальній частині постанови зазначено - Із матеріалів справи убачається, що [PERSON] притягується до адміністративної відповідальності за те, що була відсутня з вересня по грудень 2020 року та не цікавилась життям та здоров`ям дитини. Проте жодних підтверджень ухилення від виконання батьківських обов`язків матеріали справи не містять (т. 2, а.с. 77-78). Судом було досліджено оптичний носій, на якому містяться світлини із зображенням відповідача [PERSON] та її малолітнього сина, з яких убачається, що мати проводить спільний час з дитиною, піклуючись про нього (т. 1, а.с. 242а). Між [PERSON] та [PERSON] 14.04.2021 зареєстровано шлюб, про що складено відповідний актовий запис №339 Подільським районним у м. Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану ЦМУ Міністерства юстиції (м. Київ) (т. 2, а.с. 81). Відповідно до висновку із медичної картки стаціонарного хворого [PERSON] , складеного ТОВ «Медлюкс+» 22.02.2021, проведено експрес тест на визначення 14 наркотичних речовин сечі: наркотичних речовин не виявлено (т. 3, а.с. 81). Як убачається з висновку дитячого психіатра, складеного Медичним центром «Меділекс» 19.10.2021, [PERSON] встановлено попередній діагноз - порушення психологічного розвитку з порушенням формування рецептивного та експресивного мовлення, комунікативної поведінки (т. 3, а.с. 40). Відповідно до висновку психолога, складеного Медичним центром «Меділекс» 30.11.2021, [PERSON] рекомендовано: інтенсивна логопедична корекція; поведінкова терапія, формування базових комунікативних навичок, корекція батьківсько-дитячих стосунків (гіперопікаючий стиль виховання); розвиток ігрової діяльності, як передумов соціальної поведінки (т. 3, а.с. 114-115). 07.12.2022 на запит Оболонського районного суду м. Києва від 18.11.2021 №756/1466/21 адміністрація КНП «Київський міський психоневрологічний диспансер №3» повідомила, що [PERSON] , [INFO] , яка була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , на теперішній час зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , на обліку не перебуває (т. 3, а.с. 92). 03.12.2022 КНП «Київська міська наркологічна клінічна лікарня «Соціотерапія» на запит Оболонського районного суду м. Києва від 18.11.2021 №756/1466/21 повідомила, що згідно з даними первинної облікової документації [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] під наркологічним диспансерно-динамічним наглядом не перебуває (т. 3, а.с. 94). Оболонською районною в м. Києві державною адміністрацією як органом опіки та піклування 09.06.2021 надано висновок про доцільність відібрання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , без позбавлення матері [PERSON] батьківських прав. Зі змісту висновку вбачається, що на засідання комісії з питань захисту прав дитини [PERSON] двічі не з`явилась (т. 2, а.с. 164-165). Разом з тим, 28.09.2021 Оболонською районною в м. Києві державною адміністрацією як органом опіки та піклування надано висновок, відповідно до якого встановлено, що [PERSON] може виконувати батьківські обов`язки належним чином, тому рекомендує відібрати [PERSON] , [INFO] , від бабусі [PERSON] , повернувши хлопчика матері (т. 2, а.с. 243-245). Зі змісту даного висновку вбачається, що на засіданні комісії були присутні мати дитини, бабуся та дідусь. [PERSON] повідомила, що бабуся дитини [PERSON] не надає їй можливості виконувати свої батьківські права та не надає жодної інформації про [PERSON] . Бабуся не повідомляє про стан здоров`я хлопчика, не дозволяє матері відвідувати з ним лікаря, не надає інформації про переміщення хлопчика, вивозить його на оздоровлення не повідомивши про це матір дитини. Бабуся дитини зазначила, що не впевнена в тому, що мати зможе виховувати сина на належному рівні. Як убачається з висновку Ліги медіаторів України № 01-066 від 12.07.2021, відповідно до умов договору про співпрацю, укладеного між Службою у справах дітей та сім`ї Оболонської районної у м. Києві державної адміністрації та ГО "Ліга медіаторів України", медіаторами була проведена процедура медіації між [PERSON] та [PERSON] про встановлення місця проживання дитини. За час медіації сторони досягли усних домовленостей з ряду питань. Однак, під час спільної зустрічі сторін 10.07.2021 медіаторами прийнято рішення про не можливість продовження процедури, оскільки [PERSON] зазначила, що на сьогодні, вона не готова пропонувати варіанти рішень з питань визначення місця проживання дитини (а.с. 185, том 2). Судом під час розгляду справи по суті були допитані наступні свідки. Свідок [PERSON] , [INFO] , зазначила суду, що є хресною мамою дитини - [PERSON] та пояснила, що поведінка відповідача - [PERSON] не завжди була материнською, з перших місяців життя дитини остання не приділяла їй багато уваги, оскільки сиділа за телефоном, в соціальних мережах, з нетерпінням відносилась до дитини, агресивно реагувала на поради матері щодо поводження з дитиною, купувала іграшки, що не відповідали віку дитини. Також суду вказала, що була свідком аморальної поведінки відповідача у переписці в соціальних мережах, інформація про вживання відповідачем наркотичних, психотропних речовин, що могло б загрожувати дитині їй особисто не відома. Зі слів позивача знає, що дитина хворіє, відповідач не хоче займатись її лікуванням, залишила дитину на тривалий час, причини зникнення не відомі, приходе до дитини не більше двох разів на місяць. Свідок [PERSON] , [INFO] , зазначив суду, що є рідним братом позивача та вказав, що відповідач є егоїстичною людиною, погано відноситься до дитини - [PERSON] , під час вагітності мала намір зробити аборт, постійно гуляла, в її поведінці до дитини вбачає жорстокість, а саме під час одягання дитини, вкладання її у коляску. Після народження дитини між сторонами були постійні конфлікти, відповідач постійно вимагає у позивача гроші, інколи поведінка відповідача була схожою до поведінки після вживання нею психотропних, наркотичних речовин. Свідок [PERSON] , [INFO] , зазначила суду, що є постійною нянею дитини - [PERSON] , який проживає з позивачем та пояснила, що до серпня 2020 року відповідача - [PERSON] взагалі не знала, взимку 2020 вперше відповідач з`явилась. При цьому вказала, що свідком агресивної, неадекватної поведінки відповідача до дитини не була, оскільки коли остання приходить до дитини і проводить з нею час все проходить спокійно, дитина гарно відноситься до відповідача, оскільки [PERSON] є дуже комунікабельним. Окрім того, на запитання суду чи має право відповідач, як мати прийти і забрати дитину свідок зауважила, що віддавати дитину матері позивач їй забороняє. Водночас зазначила, що мало місце два випадки, коли вона не відкривала відповідачу двері, щоб побачитись з дитиною, оскільки в той час була відсутня вдома позивач. Зі слів позивача їй відомо, що відповідач мало цікавиться дитиною. Свідок [PERSON] , [INFO] , зазначила суду, що є подругою позивача та пояснила, що дитиною - [PERSON] постійно піклується позивач, яка є його бабою, досить рідко бачила, щоб відповідач була з дитиною, постійно десь гуляла. Останній раз бачила відповідача у вересні 2019 року. Зважаючи на слова позивача про те, що відповідач худа, постійно немає вдома рекомендувала позивачу віддати її до наркологічного центру, вважає, що відповідач має психічний розлад. Свідок [PERSON] , [INFO] , є чоловіком позивача та вітчимом відповідача. Суду зазначив, що відповідач має жорстоке відношення до дитини, що проявляється у битті дитини, залишення її в душовій, агресивно реагувала на зауваження щодо догляду за дитиною, постійно залишала дитину на позивача та любила гуляти, поїхавши на декілька місяців у м. Дубно та залишивши дитину на позивача, навіть не повідомила про свій від`їзд, перебуваючи у даному місті не цікавилася дитиною. Був свідком листування відповідача в телеграмі про наркотики. Відповідачу не відчиняються двері для побачення з дитиною тільки тоді, коли вона поводить себе агресивно і приходить в порушення графіку дитини. Свідок [PERSON] , [INFO] , повідомила суду, що є свекрухою відповідача за первісним позовом та зазначила про те, що їй відомо, що відносини між позивачем та відповідачем є поганими, позивач намагається відібрати дитину у матері. Вказала, що коли відповідач тривалий час була у місті Дубно, то виявляла інтерес до дитини, однак [PERSON] погано йшла з нею на контакт, відповідач неодноразово казала, що хоче забрати дитину, але їй потрібно влаштуватись на роботу. Свідок [PERSON] , [INFO] , офіційний чоловік відповідача - [PERSON] повідомив суду про те, що відносини позивача та відповідача є складними, багато раз відповідач хотіла бачитись з дитиною, але їй перешкоджали, не відчиняли двері, зустріч матері з дитиною позивач та її чоловік постійно ставлять в залежність від певних обставин. Щодо залишення відповідачем дитини на позивача, у зв`язку з поїздкою до міста Дубно на тривалий час свідок суду вказав, що на той час вони з [PERSON] лише зустрічались та втративши роботу у місті Києві, він був змушений повернутись до міста Дубно та запропонував відповідачу поїхати разом з ним. Питання забрати дитину - [PERSON] разом з собою на той час було складним, оскільки не знав як на це відреагують мої батьки, тому дитину відповідач тимчасово залишила на позивача. Проте, коли відповідач була у місті Дубно вона цікавилась дитиною, висилала подарунки. У грудні 2020 року повернувшись до міста Києва позивач вигнала відповідача з квартири, вітчим застосовував до [PERSON] фізичне насильство, змушені були знімати з нею квартиру. Разом з тим зазначив, що наразі він перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, мають спільну дитину, працює не офіційно, має заробітну плату на місяць 21 - 23 тис. гривень, хоче, щоб [PERSON] , жив разом з ними, готовий прийняти його як свою рідну дитину, хоче, щоб він став йому сином. Свідок [PERSON] , [INFO] , яка є подругою відповідача повідомила суду про те, що зі слів відповідача та виставленої нею в соціальній мережі інформації їй стало відомо про те, що позивач має намір забрати у відповідача дитину. Ставлення відповідача до дитини добре, вказала, що одного разу, коли [PERSON] була у неї у гостях, остання зраділа, що йде до мами побачитись з дитиною, однак приїхавши на зустріч з дитиною позивач в примусовому порядку відправила відповідача до лікарні. Допитана як свідок - позивач [PERSON] , [INFO] повідомила суду про те, що з грудня 2020 року позивач не віддає їй, як матері дитину - [PERSON] , забрати дитину є не можливим, оскільки починаються конфлікти та вітчим застосовує фізичне насильство. Побачення з дитиною ставляться в залежність від певних умов, для того, щоб перешкоджати мені бачитись з дитиною. Свідок зазначила суду, що нею неодноразово викликалась поліція, оскільки маючи намір побачитись з дитиною їй ніхто не відкривав дверей, хоча було чути голоси, що хтось є вдома. Вказала, що хоче, щоб дитина - [PERSON] жив разом з нею, зауваживши, що при зустрічах дитина її обнімає та цілує. При цьому зауваживши, що не заперечує лікувати дитину, але за наявності у неї діагнозу встановленого лікарем, а не позивачем. Свідок суду також повідомила, що наразі перебуває у декреті по догляду за другою дитиною, але самостійно заробляє, виконуючи індивідуальні замовлення з малювання, має від трьох до п`яти тисяч гривень за одну виконану роботу. Разом з тим, зауважила суду, що причиною її постійних конфліктів з позивачем було те, що [PERSON] не давала їй можливості самостійно виконувати материнські обов`язки, постійно забирала дитину, не запитавши дозволу, дорікала у не правильному догляді за нею, а також у тому, що треба йти працювати, заробляти гроші. Вказала, що залишила дитину на позивача та поїхала до міста Дубно для того, щоб познайомитись з батьками чоловіка, а також для того, щоб заробити грошей через постійні конфлікти та докори [PERSON] , жалкує про те, що залишила дитину на тривалий час. 2. Мотивувальна частина Позиція суду Оцінка аргументів учасників справи (1.1) Щодо позовних вимог первісного позову [PERSON] як на підставу позову про відібрання дитини, визначення її місця проживання, встановлення опіки та призначення опікуна вказує, що матір дитини [PERSON] ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, були випадки жорстокого поводження матері з дитиною, а також ймовірність вживання [PERSON] наркотичних засобів. Відібрання дитини ґрунтується на неприязних стосунках сторін, позивач ставить відповідача в матеріальну залежність, вказує на відсутність житла у відповідача, неналежний догляд за дитиною, що на її погляд, виражається в порушенні режиму харчування, прогулянок, наявність у відповідача 3-ї групи інвалідності, наявність хвороби у дитини, небажання матері лікувати дитину тощо. Частиною першою статті 170 СК України встановлено, що суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням або органові опіки та піклування. Під час ухвалення рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них без позбавлення їх батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім`ї (особи) у разі здійснення такого супроводу. Відповідно до п. 2-5 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва. Частиною четвертою ст. 19 СК України встановлено, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Згідно ч. 6 ст. 19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Суд не приймає до уваги висновок про доцільність відібрання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , без позбавлення матері батьківських прав від 09.06.2021, оскільки на засідання комісії з питань захисту прав дитини [PERSON] двічі не з`явилась, окрім того Оболонською районною в м. Києві державною адміністрацією як органом опіки та піклування надано до суду висновок від 28.09.2021, відповідно до якого встановлено, що [PERSON] може виконувати батьківські обов`язки належним чином, тому рекомендує відібрати [PERSON] , [INFO] , від бабусі [PERSON] , повернувши хлопчика матері. Отже, судом встановлено, що мати малолітньої дитини [PERSON] на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, а отже не є хронічним алкоголіком та/або наркоманом. Доказів, які б підтверджували жорстоке поводження матері [PERSON] відносно сина [PERSON] позивачем до суду надано не було, а судом під час розгляду справи не встановлено. Окрім того, позов не містить обґрунтування того, що його подано в інтересах дитини, а не у власних інтересах позивача; у позовній заяві не наведені також такі підстави позову як реальне порушення прав малолітньої дитини, що потребує невідкладного застосування способів фактичного самозахисту дитини. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. За загальним принципом доказування та подання доказів, відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір. Крім того, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, позивач як сторона по справі зобов`язаний довести ті обставини на які він посилається як на правову підставу своїх вимог та заперечень. Оскільки, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, тому подання позивачем доказів на підтвердження наведених вище обставин є обов`язковим, оскільки в цій частині між позивачем та відповідачем виник спір про право. Враховуючи зазначене та беручи до уваги, що доводи позивача [PERSON] про те, що [PERSON] ухиляється від виконання свої батьківських обов`язків, внаслідок чого є необхідність відібрання в неї дитини, не знайшли свого підтвердження зібраними у справі письмовими доказами та показами свідків, а тому суд приходить до висновку, що у задоволенні заявлених вимог [PERSON] про відібрання дитини від матері без позбавлення її батьківських прав та передання дитини для вихованні та догляду позивачу слід відмовити. За таких обставин, з огляду на те, що суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог [PERSON] про відібрання дитини від матері без позбавлення її батьківських прав, то похідні позовні вимоги [PERSON] про встановлення опіки та призначення опікуна також не підлягають задоволенню. Щодо позовних вимог [PERSON] щодо визначення місця проживання дитини суд зауважує наступне. Відповідно до частини третьої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою (стаття 160 СК України). Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини (частини перша та друга статті 161 СК України). Отже, наведеними положеннями законодавства України визначено, хто має право ініціювати в суді такий спір, що вирішується у цій справі, та яка особа є належним відповідачем у такій справі: такими сторонами є, передусім, батьки дитини, а у разі їх відсутності - усиновлювачі чи інші законні представники (опікуни). Відповідно, будь-які інші особи, які не є законними представниками малолітньої дитини, не мають права на звернення до суду з позовом про визначення місця проживання з ними. Аналогічний правовий висновок висловлено у постанові Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 01 грудня 2021 року у справі №356/417/17 (провадження № 61-19152св20). У такому висновку Верховний Суд керується загальними засадами, запровадженими та повною мірою реалізованими у сімейному законодавстві України. Одним із основних принципів регулювання сімейних відносин в Україні те, що батьки дитини, не позбавлені батьківських прав стосовно неї, мають переважне право перед усіма іншими особами (зокрема й родичами) на участь та вирішення усіх найважливіших питань життя неповнолітньої дитини. Саме цей засадничий принцип реалізований у частині першій статті 163 СК України, відповідно до якої батьки мають переважне право перед іншими особами на те, щоб малолітня дитина проживала з ними. Наведене свідчить, що права та інтереси інших осіб (зокрема баби, діда) мають другорядний характер у порівнянні з правами та інтересами банків (інших законних представників) та їх претензії стосовно дитини (зокрема й участь у вихованні) усуваються правомірними вимогами батька/матері дитини. Лише у разі позбавлення батьків дитини батьківських прав стосовно неї, інші близькі родині набувають переважних прав порівняно з іншими особами на визначення місця проживання дітей з ними. Концепція забезпечення переважного проживання дитини в її рідній сім`ї, а у разі окремого проживання - з одним з батьків, закріплена і в міжнародних договорах, зокрема, в Конвенції про захист прав дитини, а також в Декларації прав дитини. Верховний Суд у постанові від 16 вересня 2020 року у справі № 509/1679/18 (провадження № 61-13307св19) наголосив, що «право на звернення за судовим захистом тісно пов`язане із суб`єктивним матеріальним правом, яке підлягає захисту. З порушенням матеріального суб`єктивного права заінтересованої особи виникає право на позов.». Дитина може бути передана бабі/дідові у разі її відібрання у батьків без позбавлення їх батьківських прав, проте з таким позовом має право звернутися орган опіки та піклування, а також суд може вирішити таке питання під час вирішення спору між батьками про визначення місця проживання дитини у разі, якщо встановить, що жоден із батьків не може створити дитині належних умов для виховання та розвитку. Верховний Суд наголошує, що визначення місця проживання дитини та відібрання дитини без позбавлення батьківських прав є відмінними один від одного, самостійними способами захисту прав та інтересів особи. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні вимоги [PERSON] про визначення місця проживання малолітнього [PERSON] за місцем реєстрації позивача, оскільки відсутні правові підстави для звернення позивача у цій справі з позовом про визначення місця проживання дитини разом з нею. (1.2) Щодо позовних вимог зустрічного позову Відповідно до ч. 2 ст. 163 СК України батьки мають право вимагати відібрання малолітньої дитини від будь-якої особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду. Згідно зі статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року закріплено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. При цьому положення вказаної Конвенції, яка ратифікована Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, узгоджуються з нормами Конституції України та законів України, тому саме її норми зобов`язані враховувати усі суди України, розглядаючи справи, які стосуються прав дітей. Ухвалюючи рішення у справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява №2091/13), Європейський суд з прав людини вказав на те, що при визначенні найкращих інтересів дитини в конкретній справі необхідно брати до уваги два міркування: по-перше, у найкращих інтересах дитини зберегти її зв`язки із сім`єю, крім випадків, коли доведено, що сім`я непридатна або неблагополучна; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (пункт 100 рішення від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», заява № 10383/09). Частиною першою статті 162 СК України передбачено, що якщо один з батьків або інша особа самочинно, без згоди другого з батьків чи інших осіб, з якими на підставі закону або рішення суду проживала малолітня дитина, або дитячого закладу (установи), в якому за рішенням органу опіки та піклування або суду проживала дитина, змінить її місце проживання, у тому числі способом її викрадення, суд за позовом заінтересованої особи має право негайно постановити рішення про відібрання дитини і повернення її за попереднім місцем проживання. Дитина не може бути повернута лише тоді, коли залишення її за попереднім місцем проживання створюватиме реальну небезпеку для її життя та здоров`я або обставини змінилися так, що повернення суперечить її інтересам. Аналогічний правовий висновок висловлено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 травня 2019 року у справі № 357/17852/15-ц (провадження № 14-199цс19). Суд враховує висновок Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації як органу опіки та піклування від 28.09.2021 про доцільність відібрання [PERSON] , [INFO] , від бабусі [PERSON] , повернувши хлопчика матері [PERSON] . Разом з тим, судом установлено, що [PERSON] неодноразово зверталась до [PERSON] з проханням забрати дитину, а також зверталась до органів поліції з заявами про те, що [PERSON] перешкоджає у спілкуванні з дитиною. Судом не встановлено факту, що сім`я дитини у складі матері [PERSON] є особливо непридатною, неблагополучною, що існує загроза дитині або умови проживання є небезпечними для її життя, здоров`я і морального виховання, тобто проживання дитини з матір`ю не відповідало б її інтересам. За таких обставин, враховуючи викладене, суд дійшов переконливого висновку, що вимоги зустрічного позову [PERSON] про відібрання дитини від особи, що утримує її у себе не на підставі закону або рішення суду підлягають задоволенню. Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про відібрання дитини і повернення її тому, з ким вона проживала. Щодо судових витрат Представником відповідача - адвокатом Ільїним О.П. подано клопотання про стягнення з позивача [PERSON] на користь відповідача [PERSON] витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 32 810,00 грн. На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу, понесених під час розгляду справи, стороною відповідача було надано договір №123 про надання правової допомоги від 01.03.2021, укладений між [PERSON] та АБ «Ільїн Олександр» (т. 2, а.с. 82-86), а також акт №1 приймання-передачі виконаних робіт (наданих послуг) до Договору №123 про надання правової допомоги від 01.03.2021 щодо окремих послуг, наданих у березні 2021 року від 31.03.2021, акт №2 приймання-передачі виконаних робіт (наданих послуг) до Договору №123 про надання правової допомоги від 01.03.2021 щодо окремих послуг, наданих у квітні 2021 року від 30.04.2021, акт №3 приймання-передачі виконаних робіт (наданих послуг) до Договору №123 про надання правової допомоги від 01.03.2021 щодо окремих послуг, наданих у травні 2021 року від 31.05.2021, акт №4 приймання-передачі виконаних робіт (наданих послуг) до Договору №123 про надання правової допомоги від 01.03.2021 щодо окремих послуг, наданих у червні 2021 року від 30.06.2021, акт №5 приймання-передачі виконаних робіт (наданих послуг) до Договору №123 про надання правової допомоги від 01.03.2021 щодо окремих послуг, наданих у липні 2021 року від 31.07.2021, акт №6 приймання-передачі виконаних робіт (наданих послуг) до Договору №123 про надання правової допомоги від 01.03.2021 щодо окремих послуг, наданих у серпні 2021 року від 31.08.2021, акт №7 приймання-передачі виконаних робіт (наданих послуг) до Договору №123 про надання правової допомоги від 01.03.2021 щодо окремих послуг, наданих у вересні 2021 року від 30.09.2021, акт №8 приймання-передачі виконаних робіт (наданих послуг) до Договору №123 про надання правової допомоги від 01.03.2021 щодо окремих послуг наданих у жовтні 2021 року від 31.10.2021, акт №9 приймання-передачі виконаних робіт (наданих послуг) до Договору №123 про надання правової допомоги від 01.03.2021 щодо окремих послуг наданих у листопаді 2021 року від 30.11.2021, акт №10 приймання-передачі виконаних робіт (наданих послуг) до Договору №123 про надання правової допомоги від 01.03.2021 щодо окремих послуг наданих у грудні 2021 року від 31.12.2021 (т. 2, а.с. 87, т. 3, а.с. 2-7, 120-123). Також в якості доказів сплати відповідачем послуг адвоката надано копії платіжних документів на загальну суму 28 057,00 грн (т. 3, а.с. 9-13, 124-131). Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Водночас за змістом ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Згідно з ч. ч. 3, 5, 9 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Право на професійну правничу допомогу гарантовано статтею 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України у рішеннях від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000, від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009. Так, у рішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо. Згідно ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини. Аналогічні критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. У частині другій статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначено, що порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Зазначені критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. В пункті 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) вказано, що «при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін». У додатковій постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 жовтня 2019 року у справі №211/3113/16-ц (провадження №61-299св17) вказано, що: «суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: approved