Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-23 00:00:00

29.11.2021 року позивачка [PERSON] звернулася до суду із позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи свої вимоги тим, що 30.10.2005 року виконавчим комітетом Ковалівської сільської ради Немирівського району Вінницької області зареєстровано шлюб між позивачкою та відповідачем, про що зроблено актовий запис за № 17. Віл спільного проживання у них народилися діти: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Останнім часом їх подружні відносини погіршились, по тій причині, що у них різні погляди на життя, а також вони неоднаково підходять до вирішення різного роду сімейних проблем. В зв`язку із даними обставинами вони почали дедалі менше розуміти один одного, через що між ними виникали сварки та непорозуміння. На даний час подружжя разом не проживають та подружніх відносин не підтримують. Примирення та збереження шлюбу між сторонами, на думку позивачки, неможливе. Позивачка [PERSON] в судове засідання не з`явилась, надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала та проти винесення заочного рішення не заперечувала. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи про що свідчать рекомендовані зворотні повідомлення, відзиву, заяв та клопотання від нього не надходило. У зв`язку з неявкою в судове засідання учасників справи, відповідно до частини 2 статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши надані докази у їх сукупності, вважає можливим ухвалити рішення про задоволення позову з наступних підстав. Згідно ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи вищевикладене, оскільки позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, суд вважає необхідним винести заочне рішення у справі. Суд встановив, що сторони перебувають у шлюбі, який зареєстрований 30.10.2005 року виконавчим комітетом Ковалівської сільської ради Немирівського району Вінницької області, актовий запис №17, про що видано свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] (а.с.10). Від спільного проживання у них є діти: [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с.6) та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження [NUMBER] (а.с.7) Спільне сімейне життя між позивачем та відповідачем не склалося через непорозуміння та суперечки. Згідно ст.51 Конституції України, ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Стаття 5 Протоколу № 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 р., ратифікована Україною 17 липня 1997 р.) також забезпечує рівноправність членів подружжя як під час перебування у шлюбі, так і в разі його розірвання. Частинами 3, 4ст.56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування їх до збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч.3ст.105 СімейногоКодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимоги ст. 110 Сімейного Кодексу України. Шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей (ст.109 СК України). Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 Сімейного Кодексу України). Відповідно до положень ч.2 ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що має істотне значення. Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Враховуючи, що позивач наполягає на розірванні шлюбу, а відповідач належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, не скористався правом брати участь у судових засіданнях, правом надання відзиву на позовну заяву, не клопотав про надання строку для примирення подружжя тощо, зважаючи на те, що позивач та відповідач на даний час разом не проживають, подружні стосунки між ними припинені і поновлювати їх позивач не має наміру, заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини, після розірвання шлюбу не будуть порушені особисті та майнові права подружжя та неповнолітніх дітей, за таких обставин, суд дійшов висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам одного з них, тому позов [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу підлягає задоволенню. На підставі ч.3 ст.105, ст.ст.110,111,112 Сімейного Кодексу України та

Outcome: approved