Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-31 00:00:00

У лютому 2021 р. [PERSON] звернувся до Печерського районного суду м. Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Спеціальні кореспонденти» про захист честі, гідності та ділової репутації, визнання інформації недостовірною та її спростування. В обгрунтування позовних вимог вказує, що [INFO] на веб-порталі «Спеціальні кореспонденти» за посиланням [INFO] була опублікована стаття під назвою « [INFO] ». Крім того, [INFO] на веб-порталі «Спеціальні кореспонденти» за посиланням [INFO] була опублікована стаття під назвою « [INFO] [PERSON] : як стара мафія нарощує відкати і побори». Позивач вважає, що зазначена інформація, що поширена про позивача є неправдивою, негативною та такою що наносить шкоду честі, гідності та діловій репутації, також зазначив, що про негативний характер поширеної інформації, крім об`єктивних факторів, свідчить і висновок лінгвістичної експертизи № 056/273 від 30.12.2020 р., складений на замовлення позивача. На підставі викладеного просив позов задовольнити. За наведених обставин, 04.02.2021р. ухвалою Печерського районного суду м. Києва відкрито провадження у справі, розгляд справи призначено здійснювати за правилами позовного (загального) провадження ( т.ІІ, а.с.2). 16.04.2021 р. від представника відповідача, надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначає, що відповідач вважає позов необґрунтованим, безпідставним та таким, що не підлягає задоволенню, просить відмовити у його задоволенні. Стосовно висновку експерта, наданого позивачем, зазначив, що лінгвістична експертиза повинна здійснюватись виключно державними спеціалізованими установами, а долучений позивачем висновок експертизи № 056/273 від 30.12.2020 р. наданий, організацією, яка не має на це повноважень, а тому висновок експерта, наданий позивачем, не може бути прийнятий судом до уваги. Крім того зазначив, що інформація, про спростування якої пред`явив вимоги позивач не підлягає визнанню недостовірною, оскільки така інформація стосується останнього, як публічної особи та його діяльності, а тому він повинен бути готовим до неї, оскільки межа допустимої критики щодо нього є значно ширшою ( т.ІІ, а.с.12-22). 13.05.2021 р. від представника позивача надійшла відповідь на відзив, в якій остання зазначила, що позивач відхиляє наведені відповідачем у відзиві на позовну заяву заперечення у зв`язку з їх необґрунтованістю, вказала, що відповідачем жодним чином не було спростовано доводів позивача, а відтак позовна заява [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Спеціальні кореспонденти» про захист честі, гідності та ділової репутації, визнання інформації недостовірною та її спростування має бути задоволена в повному обсязі ( т.ІІ, а.с.41-51). 10.11.2021 р. ухвалою Печерського районного суду м. Києва закрито підготовче провадження у справі, призначено справу до судового розгляду по суті (т.ІІ, а.с.59). У судовому засіданні представник позивача позов підтримала в повному обсязі з підстав, наведених у ньому та просила задовольнити. Представник відповідача у наданих суду поясненнях у судовому засіданні заперечив позов та просив відмовити у його задоволенні, зазначив, що вимоги позивача є надумані, безпідставними, таким, що принижує честь і гідність позивача, а висловлена інформація є оціночними судженнями. Суд, заслухавши обґрунтування та заперечення представників сторін, пояснення представника відповідача, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, приходить до наступних висновків. Судом встановлено і не заперечувалось в судовому засіданні сторонами, що [INFO] на веб-порталі «Спеціальні кореспонденти» за посиланням [INFO] була опублікована стаття під назвою « [INFO] ». Крім того, [INFO] на веб-порталі «Спеціальні кореспонденти» за посиланням [INFO] була опублікована стаття під назвою « [INFO] [PERSON] : як стара мафія нарощує відкати і побори». Зазначена інформація поширена серед невизначеного кола осіб, на веб-порталі «Спеціальні кореспонденти» за посиланнями: [INFO] та [INFO] (т.І а.с 41-43,50-53). Судом також встановлено, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Спеціальні кореспонденти» є зареєстрованим суб`єктом інформаційної діяльності - інформаційним агентством, відповідно до свідоцтва про державну реєстрацію серія КВ № 739-561Р від 04.06.2020 року, долученого до матеріалів справи ( т.ІІ, а.с. 18). Як вбачається із матеріалів справи у публікаціях поширених відповідачем, містяться висловлювання про те, що [PERSON] отримує хабарі та інші неправомірні вигоди для себе або інших осіб. Зазначену інформацію містять такі висловлювання: -Заголовок «[INFO] »; -Заголовок « [INFO] [PERSON] : як стара мафія нарощує відкати і побори»; -« За даними видання,зараз [PERSON] і його куратори особисто встановлюють суму відкату для кожного забудовника окремо. Конвеєр хабарів і поборів почав працювати з подвоєною швидкістю». -«І не треба думати, що це дрібниця -ДАБІ непростий орган, в ньому крутяться чималі гроші. І саме на цих потоках з недавніх пір сидить обкладений з усіх боків антиросійськими санкціями, який і заодно має бізнес в РФ «смотрящий» [PERSON] »; -«…друге, що дещо несподівано, якщо згадати, що «Скай-Буд ЛТД» декларує основним видом своєї діяльності будівництво, - фірма примудрилась потрапити аж у 11 (одинадцять !) Санційних списків. Зокрема, на ній висять санкції РНБО, Канади, Великобританії, Австралії, Японії, Євросоюзу»; -«Бо ФОП [PERSON] теж знаходиться в санкційних списках. На цей раз їх трохи менше - всього шість»; - «У тих же санкційних списках знаходяться і фірми, до яких тим чи іншим чином причетний [PERSON] : ТОВ «Юридична компанія «ОРІОН», ТОВ «Бігстер», ТОВ « Юридична компанія «ІДС», ТОВ «Ферма «Фенікс». Загалом - всі, без винятку»; -«Та й сам [PERSON] на виборах 2019 року балотувався до ВР від ОПЗЖ. Так що не все так просто з новим «смотрящим`за потоками грошей в ще одному державному органі України». Статтями 3, 28 Конституції України проголошено найвищою соціальною цінністю людину, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпеку, кожен має право на повагу до його гідності. Згідно з положеннями статті 32 Конституції України, кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. Конституцією України гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів та переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Здійснення цих прав може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров`я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя, згідно з приписами статті 34 Конституції України. Згідно з ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з роз`ясненнями Пленуму Верховного Суду України у пункті 5 постанови від 27.02.2009 «Про судову практику розгляду цивільних справ про захист гідності та честі фізичної особи, а також репутації фізичної та юридичної особи», позов про захист гідності, честі чи ділової репутації вправі пред`явити фізична особа у разі поширення про неї недостовірної інформації, яка порушує її особисті немайнові права, а також інші заінтересовані особи (зокрема, члени її сім`ї, родичі), якщо така інформація прямо чи опосередковано порушує їхні немайнові права. Відповідно до статті 201 ЦК України, особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є зокрема, честь, гідність і ділова репутація. Згідно з положень частин 1-3 ст. 297 ЦК України, кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 299 ЦК України, фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації. За змістом частини 1 ст. 277 ЦК України, особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на спростування. Верховний суд України у пункті 18 постанови Пленуму від 27.02.2009 «Про судову практику розгляду цивільних справ про захист гідності та честі фізичної особи, а також репутації фізичної та юридичної особи» роз`яснив, що позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. Відповідно до п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). При розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Як вбачається з пункту 19 постанови Пленуму Верховного суду України від 27.02.2009 «Про судову практику розгляду цивільних справ про захист гідності та честі фізичної особи, а також репутації фізичної та юридичної особи», що, вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням - висловлюванням, яке не містить фактичних даних, за виключенням винятком образи чи наклепу, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема гіпербол, алегорій, сатири. Відповідно до статті 277 ЦК України, не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції. Згідно з частиною третьою статті 277 ЦК України, негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 30 Закону України «Про інформацію», ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Верховний Суд України наголосив на тому, що оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості, а відповідно до ст. 277 ЦК України, не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим 04.11.1950, ратифікована 17.07.1997). Так, статтею 10 Європейської Конвенції з прав людини встановлено, що кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Право на свободу вираження поглядів є не лише основною засадою демократії, але і передумовою здійснення багатьох інших прав і свобод, що гарантуються Конституцією. Враховуючи положення статті 10 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на підставі своєї практики застосування Конвенції Європейський суд з прав людини встановив, що норма статті обумовлює різний ступінь захисту для тих чи інших категорій вираження поглядів. Зокрема, суд дійшов висновку, що публічні діячі повинні бути відкритими для критики з боку своїх опонентів. Тому, Європейський суд вважає порушенням статті 10 Конвенції задоволення національними судами позовів публічних діячів про спростування поширеної проти них інформації та заборони поширення такої інформації. Більше того, повинно бути зроблене чітке розмежування між констатацією фактів та оціночними судженнями. У той час як наявність фактів може бути продемонстровано, достовірність оціночних суджень не піддається доведенню. Вимогу доводити достовірність оціночних суджень неможливо виконати, вона порушує свободу думки як таку, що є базовою частиною права, гарантованого статтею 19 (Lingens v. Austria). У справі Jerusalem v. Austria суд встановив, що ступінь публічності, якого набули дії особи, ступінь її участі у публічній дискусії обумовлюють ступінь її толерантності, який вона повинна виявляти стосовно критики. Натомість озвучена відповідачем інформація в рамках поширеної інформації сама по собі не порушує особистих немайнових прав позивача, оскільки відповідач висловив думку, щодо ситуації, яка склалась із позивачем. В даному випадку, суд окремо звертає увагу і на ту обставину, що наданий представником позивача висновок лінгвістичної експертизи №056/273 від 30.12.2020, яким визнано, що оскаржувана інформація є неправдивою, негативною інформацією, зазначеною у формі фактичних тверджень та такою, що наносить шкоду честі, гідності та діловій репутації [PERSON] не приймається судом до уваги з огляду на наступне. Судом було встановлено, що висновок лінгвістичної експертизи №056/273 від 30.12.2020 р., на замовлення позивача було складено експертом ДП « Українське бюро лінгвістичних експертиз НАН України» [PERSON] Згідно ч. 1 ст. 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Так, ст. 106 ЦПК України, передбачено можливість проведення експертизи на замовлення учасників справи. Частиною 6 ст. 106 ЦПК України зазначено, що експерт, який склав висновок за зверненням учасника справи, має ті самі права і обов`язки, що й експерт, який здійснює експертизу на підставі ухвали суду. Згідно з ч. 5 ст. 106 ЦПК України у висновку експерта повинно бути зазначено, що висновок підготовлено для подання до суду, та що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок. Крім того, відповідно до статті 1 Закону України «Про судову експертизу» судова експертиза - це дослідження на основі спеціальних знань у галузі науки, техніки, мистецтва, ремесла тощо об`єктів, явищ і процесів з метою надання висновку з питань, що є або будуть предметом судового розгляду. Тобто, висновок експерта, порядок призначення та проведення експертизи, якщо така здійснюється для судового розгляду, повинні відповідати вимогам законодавства про проведення судових експертиз. Таким, зокрема, є Закон України «Про судову експертизу» та Інструкція про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затверджена наказом Міністерства юстиції України №53/5 від 08.10.1998 року. Відповідно до вимог п. 1.12 Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертиних досліджень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 08.10.1998 №53/5, експерти, які не є працівниками державних спеціалізованих установ та на професійній основі здійснюють судово-експетртну діяльність, забезпечують проведення екпертиз та досліджень відповідно до вимог Інструкції про особливості здійснення судово-експертної діяльності атестованими судовими експертами, що не працюють у державних спеціалізованих експертних установах, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 12.12.2011 №3505/5, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 12.12.2011 за №1431/20169. Відповідно до п. 3,4 Загальних положень Інструкції вказана інструкція поширюється на судових експертів, що не працюють у держаних спеціалізованих експертних установах та внесені до державного Реєстру атестованих судових експертів. Судовий експерт здійснює свою діяльність з певного виду експертної спеціальності та на підставі свідоцтва про присвоєння кваліфікації судового експерта, виданого Міністерство юстиції України відповідно до Положення про експертно-кваліфікаційні комісії та атестацію судових експертів, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 03.03.2015 №301/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 04.03.2015 за №249/26694. В силу вимог п. 3 розділу ІІІ Інструкції у письмових висновках експерта, крім даних, передбачених чинним законодавством, обов`язково зазначаються номер, дата видачі і строк дії свідоцтва про присвоєння кваліфікації судового експерта. У наданому позивачем висновку лінгвістичної експертизи №056/273 від 30.12.2020 р. не зазначено реквізитів та строку дії свідоцтва експерта, яким здійснено експертне дослідження. Крім того, експерт, яким складений зазначений висновок, не входить до Реєстру атестованих судових експертів так само як і в порушення ч. 4 ст. 7 Закону України «Про судову експертизу» ТОВ «Київська незалежна судово-експертна установа» не є державною спеціалізованою установою, якій Законом надано право на проведення криміналістичних експертиз, у тому числі лінгвістичних експертиз мовлення. Вказане є порушенням наведених вище приписів ст. 7 Закону України «Про судову експертизу» та Інструкції. Наведена позиція підтверджена і Верховним Судом, висновки про застосування норм права якого є обов`язковими для врахування іншими судами під час застосування цих норм права відповідно до ч. 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», зокрема Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 04.11.2020 року у справі № 757/30984/18-ц. Отже, суд не приймає до уваги висновок лінгвістичної №056/273 від 30.12.2020 р., що був наданий представником позивачем та вважає, що позивач та представник позивача для підтвердження своєї позиції використовують лише власне бачення та власні доводи, що не підкріплені фактами. Таким чином, аргументи позивача формуються лише на власних домислах і жодним чином не можуть вважатися поширеними відповідачами. Суд звертає увагу і на той факт, що позивач перебував на високій посаді, був і наразі є публічною особою, і в силу свого статусу піддається вищому ступеню уваги, критики та оцінки з боку громадськості та медіа. Пунктом 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 року N 1 визначено, що оскільки політичні діячі та посадові особи, які обіймають публічні посади або здійснюють публічну владу на місцевому, регіональному, національному чи міжнародному рівнях, вирішили апелювати до довіри громадськості та погодилися «виставити» себе на публічне політичне обговорення, то вони підлягають ретельному громадському контролю і потенційно можуть зазнати гострої та сильної громадської критики у засобах інформації з приводу того, як вони виконували або виконують свої функції. При цьому, зазначені діячі не повинні мати більшого захисту своєї репутації та інших прав порівняно з іншими особами. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що інформація,спростувати яку просить позивач, не підлягає визнанню недостовірною, оскільки така інформація стосується останнього, як публічної особи та його діяльності, інформація яка міститься в оспорюваних публікаціях є оцінкою дій та дає можливість проаналізувати і сприйняти зміст інформації згідно з власними суб`єктивними переконаннями, враховуючи контекст і характер застосованих мовних засобів та стилістичних прийомів, поширена відповідачем інформація не посягає на честь, гідність та ділову репутацію позивача. З інформації зазначеної відповідачем, яку позивач вважає недостовірною інформацією відносно нього, є нічим іншим, як оціночними судженнями, а відтак, згідно із статтею 30 Закону України «Про інформацію», такі судження не підлягають спростуванню, і за їх висловлювання ніхто не може бути притягнутий до відповідальності. Отже, враховуючи викладену позицію Європейського суду з прав людини стосовно застосування статті 10 Європейської Конвенції з прав людини, що ратифікована Україною, вищенаведені фрази, які позивач просить спростувати, становлять основу права на свободу вираження поглядів та захищені на рівні національного законодавства та Конституції України, навіть у тих випадках, коли зміст висловлювань суб`єктивно здатний викликати негативну реакцію публічної особи, стосовно якої вони поширені. Згідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 6 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Виходячи з вищевикладеного, встановлених обставин справи та положень законодавства, яким врегульовано спірні правовідносини сторін, суд вважає, що відсутні підстави вважати інформацію недостовірною та такою, що порочить честь, гідність та ділову репутацію позивача. Таким чином, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Спеціальні кореспонденти» про захист честі, гідності та ділової репутації, визнання інформації недостовірною та її спростування. Згідно з положеннями ст. 141 ЦПК України, у разі відмови у задоволенні позову, сплачена сума судових витрат, у тому числі судовий збір, не відшкодовується позивачеві. На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed