Jurisdiction: civil
Date: 2022-02-03 00:00:00

В листопаді 2021 року позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до відповідача ТОВ «СС Лоун», в якому просив суд визнати незаконними боргові вимоги відповідача до позивача щодо сплати заборгованості за договором із наданням коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту; як усунення наслідків дії визнати відсутність боргових зобов`язань у позивача перед відповідачем; як усунення наслідків дії визнати відсутність заборгованості у позивача перед відповідачем, а також стягнути із відповідача на користь позивача судові витрати. В обґрунтування позову зазначено, що в липні 2021 року позивачу стало відомо в телефонній розмові про боргові вимоги від представників ТОВ «Містер кеш» щодо договору надання коштів в позику, в т.ч. і на умовах фінансового кредиту, що нібито було укладено між позивачем та відповідачем. Звернувшись із письмовим запитом до відповідача з метою отримання інформації щодо підстав виникнення боргових зобов`язань, однак, жодної відповіді не отримав. Позивач вважає такі дії відповідача неправомірними, безпідставними та такими, що порушують його права на свободу волевиявлення, оскільки, відповідач вимагає вчинити певні дії за зобов`язаннями, яких позивач не набував, а відтак позивач просить такі дії відповідача припинити. Позивач заперечує укладення із відповідачем договору в електронному вигляді, заперечує факт використання одноразового ідентифікатора, та вказує про те, що коштів від відповідача не отримував. Посилаючись на викладене, та вказуючи, що фактично між сторонами договір укладено не було, а відтак позивач вимушений звернутись до суду із даним позовом. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 04.11.2021 року, у справі було відкрито провадження та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Позивач після відкриття провадження у справі з будь-якими клопотаннями до суду не звертався. Відповідач надіслав до суду відзив, відповідно до якого сторона відповідача просила в задоволенні позовних вимог відмовити, посилаючись на їх безпідставність, та вказуючи на те, що 11.03.2021 року між позивачем та відповідачем було укладено електронний кредитний договір 1284603-А, за умовами якого позивач отримав кошти в сумі 10000,00 грн. на строк із 11.03.2021 р. по 05.04.2021 р., включно, однак своїх зобов`язань належним чином не виконав, борг не повернув, в зв`язку із чим утворилась заборгованість. Зазначений кредитний договір був укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, а відтак вважається укладеним в письмовій формі, між сторонами було досягнуто згоди щодо всіх істотних умов договору, позивач пройшов процедуру ідентифікації та верифікації в ІТС відповідача, договір був підписаний позивачем за допомогою електронного підпису одноразового ідентифікатору, після чого позивач отримав кошти в сумі 10000,00 грн. Відповідач вказує, що намагання позивача визнати кредитний договір таким, що не був вчинений направлені лише на уникнення цивільно-правової відповідальності за кредитним договором, боргові зобов`язання за яким і досі не виконані позивачем у повному обсязі. З огляду на викладене, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження на підставі доказів, які містяться в матеріалах справи. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані сторонами докази в їх сукупності, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити за наступних підстав. Судом встановлено, що ТОВ «СС Лоун» є фінансовою установою, про що було отримано Свідоцтво про реєстрацію фінансової установи ФК №737 від 14.04.2016, видане Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг. Крім того, ТОВ «СС Лоун» має ліцензію на провадження діяльності з надання коштів у позику, у тому числі і на умовах фінансового кредиту, яка була видана відповідачу розпорядженням Нацкомфінпослуг від 13.04.2017 року № 1127. ТОВ «СС Лоун» у мережі інтернет має сайт www.ccloan.ua, на якому розміщена інформація про товариство, а також Публічна пропозиція (Договір оферти) на укладення договору про надання фінансового кредиту. Також на сайті розміщені примірний Кредитний договір та Правила, затверджені наказом ТОВ «СС Лоун» від 29.07.2020 №2907-1, які знаходяться у вільному доступі й будь-яка особа, яка бажає отримати кредит має можливість ознайомитися із цими документами перед укладанням Кредитного договору. Позивач в позові вказує, що в липні 2021 року йому стало відомо в телефонній розмові про боргові вимоги від представників ТОВ «Містер кеш» щодо договору надання коштів в позику, в т.ч. і на умовах фінансового кредиту, що нібито було укладено між позивачем та відповідачем. Однак, доказів укладення між позивачем та ТОВ «Містер кеш» будь-яких договорів суду надано не було, як і не пред`явлено будь-яких позовних вимог до вказаного товариства. Крім того, в матеріалах справи відсутні належні докази пред`явлення будь-яких вимог до позивача зі сторони відповідача, зокрема, і щодо сплати заборгованості. Разом з тим, стороною відповідача надано докази, які підтверджують те, що 11.03.2021 року між ТОВ «СС Лоун» та [PERSON] було укладено електронний кредитний договір за № 1284603982936-А, за умовами якого позивач отримав від відповідача кошти в сумі 10000,00 грн., на строк із 11.03.2021 р. по 05.04.2021 р., включно. Пунктами 2.6.4.-2.6.6. Кредитного договору було встановлено, що за користування кредитом Позичальник сплачує кредитору проценти за акційною процентною ставкою в розмірі 0,54% від суми кредиту за кожен день користування кредитом. Реальна річна процентна ставка за користування кредитом становить 197,1%. Загальна вартість кредиту становить 11404 грн. Сума до повернення - 11404 грн. Згідно п. 5.2. кредитного договору, у разі несплати позичальником заборгованості до закінчення строку дії Договору та не продовження строку дії договору, Кредитором застосовується автопролонгація з наступного дня після запланованої дати повернення кредиту. Позичальник, підписуючи даний Договір, дає згоду на його автопролонгацію, продовження строку дії Договору з дня запланованої дати повернення кредиту ще на 20 календарних днів. Згідно із п. 6.6. Кредитного договору, у разі застосування автопролонгації на суму кредиту (фактичний залишок суми кредиту) Позичальника нараховується підвищена процентна ставка, яка становить 4%, за кожен день користування кредитом. Така підвищена процентна ставка нараховується починаючи з 1-го дня автопролонгації та діє до дня, зазначеного у відповідній угоді як нова узгоджена Сторонами запланована дата повернення кредиту, та/або до формування Позичальником продовження строку користування кредитом на умовах цього договору. Сторона позивача стверджує, що спірний договір між сторонами не укладався, позивач не отримував кошти, а тому вимоги щодо сплати боргу зі сторони відповідача є неправомірними та очевидним є порушення прав позивача. В обґрунтування позову сторона відповідача вказувала на те, що між сторонами в належній формі було укладено кредитний договір, позивач був ознайомлений із його умовами та правилами кредитування, фактично отримав кошти, та намагання позивача визнати кредитний договір таким, що не був вчинений направлені лише на уникнення цивільно-правової відповідальності за кредитним договором, боргові зобов`язання за яким і досі не виконані позивачем у повному обсязі. Перевіряючи обґрунтованість позовних вимог, та заперечень на позов, суд приймає до уваги те, що відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст.12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному ч. 6 ст. 11 Закону. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 Закону, заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 Закону, вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Частиною 5 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Згідно зі ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі class=rvts11>171; логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (вебсайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення. Без отримання листа на адресу електронної пошти та смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачкою та відповідачем не був би укладений. Стороною відповідача надано суду достатні та належні докази, які беззаперечно засвідчують факт укладення між позивачем та відповідачем кредитного договору в електронній формі, а також докази перерахування позивачу суми кредиту на вказаний ним рахунок. Як вбачається з матеріалів справи, позивач пройшов реєстрацію в ІТС (Інформаційно-телекомунікаційній системі товариства), з метою отримання кредиту. Верифікація позивача в системі свідчить, про те, що він повністю ознайомився із Правилами та іншою наданою на сайті відповідача інформацією. Про це свідчить, в т.ч. надання позивачем своїх особистих/персональних та інших, супутніх даних (номер телефону роботодавця, розмір доходів, номер телефону та ПІБ родича; надання згоди на обробку персональних даних, згідно із ЗУ «Про захист персональних даних»; створення особистого кабінету; подання в ІТС товариства кредитної заявки (з зазначенням бажаної суми та строку кредитування). Своєю відміткою в ІТС товариства позивач підтвердив ознайомлення та прийняття Правил. Про ознайомлення із інформацією, передбаченою ч. 2 ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» позивач був ознайомлений, та доказів зворотному матеріали справи не містять. В процесі реєстрації в ІТС товариства позичальник також пройшов процедуру верифікації платіжної картки, на яку 11.03.2021 року було здійснено переказ 10000 грн., що підтверджено достатніми та належними доказами. Посилання сторони позивача на те, що ним фактично договір із відповідачем не укладався, та кошти за договором не отримувались, а відтак вимоги відповідача щодо боргових зобов`язань та заборгованості в цілому є незаконними та безпідставними, судом до уваги не приймаються, оскільки, стороною відповідача надано суду достатньо доказів, які наведені твердження спростовують та вказують на наявність договірних зобов`язань між сторонами, в т.ч. і обов`язок позивача повернути кошти відповідачу в обумовлені між сторонами строки та розмірі. Суд приймає до уваги те, що стаття 652 ЦК України дає визначення, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. В абзаці 2 частини 2 статті 639 ЦК України визначено, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі. Отже, будь-який вид договору, який укладається на підставі ЦК України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України). Матеріалами даної справи підтверджується, що договір між сторонами було фактично укладено у електронному вигляді, із застосуванням електронного підпису. При цьому, позивач через особистий кабінет на веб-сайті відповідача подав заявку на отримання кредиту за умовами, які вважав зручними для себе, та підтвердив умови отримання кредиту, після чого відповідач надіслав позивачу за допомогою засобів зв`язку на вказаний нею номер телефону одноразовий ідентифікатор у вигляді смс-коду, який заявник і використав для підтвердження підписання кредитного договору. За правилами статей 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Встановивши, що без отримання смс-повідомлення, без здійснення входу на вебсайт товариства за допомогою логіна і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений, суд вважає, що укладення кредитного договору у запропонованій формі відповідало внутрішній волі позивача, та цей правочин відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Доводи сторони позивача про те, що позивачем кредитний договір фактично не укладався достатніми доказами у справі не підтверджені та судом не встановлено факту здійснення відповідачем дій, які сприяли б укладенню договору не позивачем та/або укладення договору із порушенням вимог закону. Крім того, позивачем не пред`явлено позовні вимоги про недійсність укладеного між сторонами правочину, а вказівка на фактичне не укладення договору, та, як наслідок, визнання незаконними боргових вимог та заборгованості в цілому, - повністю спростовуються наявними у справі доказами, в зв`язку з чим посилання сторони відповідача на те, що намагання позивача визнати кредитний договір таким, що не був вчинений направлені лише на уникнення цивільно-правової відповідальності за кредитним договором, є слушними та такими, що заслуговують на увагу. Суд відмічає, що інші наведені позивачем доводи в обґрунтування своїх позовних вимог не спростовують наведених висновків суду. Як зазначає Європейський суд з прав людини в своїй усталеній практиці, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що обґрунтування позовних вимог не знайшли свого об`єктивного підтвердження в ході розгляду справи, та стороною відповідача повністю спростовані, а відтак відсутні підстави для визнання незаконними боргових вимог відповідача до позивача щодо сплати заборгованості за договором із наданням коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, визнання відсутності боргових зобов`язань у позивача перед відповідачем, та визнання відсутності заборгованості у позивача перед відповідачем, в зв`язку з чим суд вважає, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити. В порядку ст. 141 ЦПК України, судові витрати слід залишити за позивачем по фактично понесеним. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed