Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-31 00:00:00

[PERSON] (далі - [PERSON] ) звернулася до суду з позовом до [PERSON] (далі - [PERSON] ) про стягнення додаткових витрат на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 7670,50 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що між позивачем та відповідачем було укладено шлюб, який розірвано у 2015 році. Від спільного шлюбу сторони мають малолітнього сина [PERSON] (далі - [PERSON] ), [INFO] , який проживає разом із позивачем. Рішенням Ківерцівського районного суду Волинської області від 04.08.2015 з відповідача стягуються аліменти на користь [PERSON] на утримання сина у твердій грошовій сумі в розмірі 650 гривень щомісячно, починаючи з 10.07.2015 і до досягнення дитиною повноліття. Позивач зазначає, що у дитини фактично з народження почали проявлятися різні захворювання, для виявлення та лікування яких позивачем постійно витрачаються значні матеріальні кошти. Оскільки державні (комунальні) заклади не завжди могли встановити захворювання дитини, тому позивач вимушена була звертатись до приватних медичних закладів для діагностики захворювання сина. Всі витрати по лікуванню сина лежали на позивачеві, відповідач жодних коштів на лікування дитини не надавав, а аліментів у розмірі 650 грн. взагалі не витрачало на лікування сина. Позивач зазначає, що нею понесені витрати на діагностику та лікування сина в загальному розмірі 15 341 грн., з яких: стоматологія - 2300 грн.; молекулярний аналіз на 282 алергени - 5530 грн.; аналіз на мед. антитіла - 290 грн.; забір крові на токсокари - 255 грн.; забір імуноглобулін - 180 грн.; прийом лікаря іногороднього пацієнта - 100 грн.; ліки по алергії - 1276,84 грн.; аналіз на аскариди - 450 грн.; діагностика на апараті «Медіка» - 600 грн.; 2 повторних прийоми лікаря - 800 грн.; консультація лора - 450 грн.; витрати на лікування по призначенню лікарів - 3109,16 грн. Враховуючи наведене, позивач просить стягнути з відповідача на її користь половину понесених додаткових витрат в розмірі 7670,50 грн. Ухвалою Ківерцівського районного суду Волинської області від 30.08.2021 відкрито спрощене позовне провадження у справі та призначено судове засідання. Відповідачем надіслано до суду відзив на позовну заяву, однак він судом до уваги не взятий, оскільки не підписаний відповідачем. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримала з підстав, викладених у позовній заяві, просила позов задовольнити. Відповідач у судове засідання не прибув, хоча був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи. Заслухавши думку позивача, дослідивши письмові докази, суд дійшов наступних висновків. Так, судом встановлено, що відповідач [PERSON] є батьком малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 30.12.2014 (а.с.7). Відповідно до рішення Ківерцівського районного суду Волинської області від 04.08.2015 з [PERSON] стягуються на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі в розмірі 650 грн. щомісячно, починаючи з 10.07.2015 і до досягнення дитиною повноліття (а.с.8-9). У позовній заяві позивач зазначає, що нею понесені додаткові витрати на діагностику та лікування сина в загальному розмірі 15 341 грн., половину яких вона просить суд стягнути з відповідача на її користь. Надаючи правову оцінку правовідносинам, що виникли між сторонами, суд враховує наступне. Так, згідно із ч. 2 ст. 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. У Принципі 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959, зазначено, що дитина для повного та гармонічного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона повинна зростати у піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, в атмосфері любові, моральної та матеріальної забезпеченості. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1989, що була ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27.02.1991 (далі - Конвенція про права дитини), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно із ч. 1 ст. 27 Конвенції про права дитини та ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, культурного, морального і соціального розвитку. Батьки, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей, умов життя, необхідних для розвитку дитини (ч. 2 ст. 27 Конвенції про права дитини). Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно із ч. 7 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» у разі відмови від надання дитині необхідної медичної допомоги, якщо це загрожує її здоров`ю, батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність згідно з законом. На підставі ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 2 ст. 150 СК України обов`язком батьків визначено також піклування про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відтак, відповідно до наведеного обов`язок щодо утримання, виховання, навчання, піклування про здоров`я та розвиток дитини покладений законодавством на обох батьків. Згідно із ч. ч. 1 та 2 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. Іншими нормами Глави 15 СК України визначено компетенцію суду про порядок та способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину у разі відсутності такої домовленості або виникнення спору з цього приводу. Відповідно до ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення одноразово, періодично або постійно. Додаткові витрати на утримання дитини мають бути викликані особливими обставинами. У зв`язку із особливими обставинами (розвиток здібностей дитини, тяжка хвороба, каліцтво дитини, тощо) потрібні значні додаткові витрати, тому розмір додаткових витрат, що стягується, повинен визначатися залежно від дійсно понесених або передбачуваних витрат. Участь у додаткових витратах на дитину є не правом, а обов`язком батьків незалежно від сплати ними аліментів. Чинним законодавством не передбачена можливість повного звільнення особи від участі в таких витратах, а обставини, що мають істотне значення, враховуються лише при визначенні судом розміру участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору. На підставі ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною 1 ст. 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Таким чином, наявність додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Тому, заявляючи вимоги про одноразове стягнення додаткових витрат на дитину, необхідно надати докази усієї суми фактично понесених витрат, в той час, як заявляючи про періодичні або постійні витрати, позивач повинен довести їх необхідність. Відтак, у даній справі тягар доказування наявності особливих обставин, за якими у одного з батьків, з ким проживає дитина, виникли додаткові витрати на її утримання, а також розмір самих витрат покладено на позивача. В той же час в разі заперечення позову відповідач повинен доказати обставини, що мають істотне значення та можуть бути враховані судом при визначенні розміру його участі у додаткових витратах на дитину. Якщо ці витрати пов`язані з особливим станом здоров`я дитини, то необхідно надавати медичні довідки, висновки лікарів, їх рекомендації щодо лікування дитини, тривалості та періодичність лікування та з урахуванням цього розрахунок його вартості, а також документи про вартість ліків (препаратів), які необхідно придбати або було придбано дитині. Як вбачається із виписки хворого від 01.07.2021, [PERSON] , [INFO] , з народження страждає діатезом, несумісностями їжі, алергічним дерматитом. Відповідно до вказаної виписки лікарем встановлено діагноз: алергічний дерматит в стадії нестійкої ремісії; панкреатопатія, хронічний гастродуоденіт в стадії нестійкої ремісії. Причинами захворюваності вказано: ускладнення після щеплень імунної системи; стафілокок золотистий та епідермальний, аскарида, трихоцефальоз, стронгілоїди, орнітоз (а.с.13). Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про те, що захворювання малолітнього сина [PERSON] було особливою обставиною у справі, за якою у позивача виникли реальні підстави та необхідність у проведенні діагностики та лікування своєї дитини. Таке лікування потребувало відповідних матеріальних затрат. Відтак, суд погоджується із доводами позивача про те, що нею були здійсненні необхідні витрати на діагностику захворювань та лікування сина, які підтверджені належними та допустимими доказами, а саме: 1) молекулярний аналіз на 282 алергени, антитіла lgE вартістю 5530 грн., що підтверджується рахунком від 27.11.2019 №6006039111, квитанцією від 27.11.2019 (а.с.22, 99); 2) аналіз на мед. антитіла lgE, молоко козяче антитіла lgE вартістю 290 грн., що підтверджується рахунком від 27.08.2019 №600578079, квитанцією від 27.08.2019 (а.с.20, 97); 3) забір імуноглобулін Е (антитіла lgE загальний, сироватка) вартістю 180 грн., що підтверджується замовленням №6004745330 від 16.08.2018, квитанцією від 16.08.2018 (а.с.16, 96); 4) аналіз на аскариди вартістю 450 грн., що підтверджується замовленням №6007540776 від 31.05.2021, квитанцією від 31.05.2021 (а.с.21, 98); 5) консультація лікаря - оториноларинголога вартістю 450 грн, що підтверджується консультативним висновком лікаря від 05.05.2021; квитанцією від 05.05.2021 (а.с.15); 6) придбання ліків (флу-ацил рино, ізофра) згідно із призначенням лікаря відповідно до консультативного висновку лікаря від 05.05.2021 вартістю 421,20 грн., що підтверджується квитанцією від 05.05.2021 (а.с.14). Таким чином, позивачем доведено здійснення додаткових витрат на дитину на загальну суму 7321,20 грн. Разом з тим, позивачем не підтверджено належними та допустимими доказами понесення наступних додаткових витрат: 1) забір крові на токсокари в розмірі 255 грн., оскільки надано лише рахунок на оплату замовлення від 03.06.2021 №2402151 (а.с.18); 2) діагностику на апараті «Медіка» вартістю 600 грн., оскільки не надано жодного підтверджуючого документу про здійснення такої діагностики; 3) 2 повторних прийоми лікаря вартістю 800 грн., оскільки не надано жодного підтверджуючого документу про здійснення таких витрат; 4) прийом лікаря іногороднього пацієнта вартістю 100 грн., оскільки у квитанції прибуткового касового ордера №1432 від 29.03.2021 не зазначено про підставу такої оплати (а.с.19); 5) придбання ліків по алергії вартістю 1276,84 грн., оскільки надані лише товарні чеки від 06.11.2019 №64-12525, від 31.12.2019 №64-30113, від 14.01.2020 №64-3654 про придбання ліків (засобів), однак не надано доказів призначення таких ліків (засобів) [PERSON] ; 6) витрати на лікування по призначенню лікарів в розмірі 2687,96 грн., оскільки не надано доказів на підтвердження призначення лікарями таких ліків та відповідно придбання ліків на вказану суму; 7) витрати на стоматологію в розмірі 2300 грн., оскільки надано лише плани щодо лікування [PERSON] та не надано доказів на підтвердження здійснення оплати таких витрат (а.с.27-32). Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд вважає доведеними факт понесення позивачем додаткових витрат на діагностику та лікування сина [PERSON] в розмірі 7321,20 грн. Відтак, зважаючи на дотримання принципу рівності батьків в утриманні дитини, з відповідача слід стягнути 50% від вказаної суми, що становить 3660,60 грн., а тому позов підлягає до часткового задоволення.

Outcome: partial