Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому просить визнати спільною сумісною власністю його та відповідача трикімнатну квартиру [ADDRESS] , визнати за ним право власності на 1/2 частку вказаної квартири та залишити у власності відповідача іншу 1/2 частку цієї квартири. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач та відповідач з 18 серпня 1995 року перебувають у зареєстрованому шлюбі, однак із січня 2020 року шлюбні відносини між ними були припинені. Під час їхнього з відповідачем шлюбу за спільні кошти було придбано нерухоме майно, а саме квартиру [ADDRESS] , однак право власності на яку було оформлено на відповідача. Так, на даний час угоди про добровільний поділ спірної квартири між позивачем та відповідачем не досягнуто, відповідач не визнає права позивача на половину зазначеної квартири, у зв`язку з чим він вимушений був звернутись до суду з даним позовом. Позивач у судове засідання не з`явився, але його представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі. Відповідач у судове засідання також не з`явилась, але її представник у судовому засіданні заперечила проти задоволення позову у повному обсязі, зазначивши при цьому, що спірна квартира була придбана за особисті кошти відповідача, однак доказів на підтвердження зазначеного вони не мають. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Так, позивач та відповідач з 18 серпня 1995 року перебувають у зареєстрованому шлюбі (а.с.10). Згідно довідки з Пенсійного фонду України за формою ОК-5, позивач з 2001 року по 2019 рік працював та сплачував страхові внески (а.с.22-26). Згідно договору купівлі-продажу квартири від 13.12.2012 року та витягу про державну реєстрацію прав №36750636 від 15.12.2012 року відповідачу на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS] (а.с.13-21). Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до положень ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Зокрема, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до\~ст.\~60\~СК України майно,\~набуте подружжям\~за час\~шлюбу,\~належить дружині\~та чоловікові\~на праві\~спільної сумісної\~власності незалежно\~від того,\~що один\~з них\~не мав\~з поважної\~причини (навчання,\~ведення домашнього\~господарства,\~догляд за\~дітьми,\~хвороба тощо)\~самостійного заробітку\~(доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Так, судом установлено, що під час перебування позивача та відповідача у зареєстрованому шлюбі було придбано спірну квартиру [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 13.12.2012 року та витягом про державну реєстрацію прав №36750636 від 15.12.2012 року та відповідно сторонами не заперечується (а.с.13-21). Частиною 1\~ст.\~69\~СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Частиною 1 ст. 61 СК України передбачено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути буд-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. За обставин встановлених у судовому засіданні, суд приходить до висновку, що оскільки право власності на спірну квартиру було набуте під час перебування сторонами у шлюбі, тому вказане майно є спільною сумісною власністю подружжя. При цьому суд не приймає до уваги твердження представника відповідача щодо того, що спірну квартиру було придбано за особисті кошти відповідача, а відтак вона є її особистою приватною власністю, оскільки такі не підтверджені жодним доказом в порядку ст.ст.\~76-80, ч. 1 ст.\~81 ЦПК України. Відповідно до ч. 1\~ст. 70 СК України\~у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Так, судом не встановлено ніякої домовленості між сторонами або наявності між ними шлюбного договору про інший розмір часток у спільній сумісній власності у вигляді спірної квартири, або інших обставин, що мають істотне значення, на підставі яких суд має відступити від рівності часток у спірному майні, тому приходить до висновку, що частка кожного із сторін у цьому майні є рівною та складається із 1/2 його частки. Згідно ст. 328 ЦК України\~право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Відтак, зважаючи на вище викладене, суд доходить висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Разом з тим, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений судовий збір у розмірі 901 грн. 05 коп. (а.с.5). На підставі викладеного,

Outcome: approved