Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-30 00:00:00

У липні 2017 року до Центрального районного суду м. Миколаєва надійшов позов [PERSON] до [PERSON] , у якому позивач просить стягнути з відповідача на її користь: матеріальну шкоду в сумі 22 712 грн 34 коп.; вартість робіт оцінювання проведення оцінки 121-17 у сумі 2020 грн 00 коп.; суму судового збору у розмірі 640 грн 00 коп. Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 25 липня 2017 року відкрито провадження у справі. У період з липня 2017 року до 16 лютого 2021 року справа перебувала у провадженні іншого складу суду. Протоколом повторного автоматизованого розподілу справи від 17 лютого 2021 року для розгляду справи визначено головуючого суддю Шолох Л.М. Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 03 березня 2021 року справу прийнято до свого провадження суддею Шолох Л.М. Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 27 липня 2021 року вирішено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 16 листопада 2021 року відмовлено у задоволенні клопотання відповідача [PERSON] про призначення у справі товарознавчої експертизи. Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 30 листопада 2021 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу для розгляду по суті. Справа призначалася до розгляду по суті на 20 грудня 2021 року та на 31 січня 2022 року. У судове засідання сторони не з`явилися, не повідомивши суд про причини неявки. Від позивача та її представника надійшли заяви про розгляд справи за їх відсутності. Зважаючи на бажання позивача та її представника, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності сторін, які не з`явилися. Дослідивши матеріали справи судом встановлено таке. 09 березня 2016 року близько 07 год. 45 хв. мало місце ДТП на вул. М. Морська, з сторони вул. Пограничної у м. Миколаєві, відбулася дорожньо-транспортна пригода учасниками якого є [PERSON] та [PERSON] . Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 20 березня 2017 року [PERSON] звільнено від кримінальної відповідальності за злочин, передбачений частиною першою статті 286 КК України, про який в обвинувальному акті, складеному за наслідками досудового розслідування обставин кримінального провадження № 12016150020001194 - звільнено у зв`язку із примиренням винного з потерпілою. Кримінальне провадження закрито у зв`язку із звільненням обвинуваченого від кримінальної відповідальності. Відповідно до висновку за звітом № 121-16 від 11 березня 2016 року, здійсненого ФОП [PERSON] , розмір величини втрати товарної вартості автомобіля Audi Q7 реєстраційний номер [NUMBER] (власником є [PERSON] ) становить 22 712 грн 34 коп. З матеріалів страхової справи слідує, що у червні 2017 року ПАТ «УТСК» [PERSON] відшкодовано вартість ремонтно-відновлювальних робіт у розмірі 19 000 грн 00 коп. Відповідно до акту огляду колісного транспортного засобу від 11 березня 2016 року, встановлено такі пошкодження: вм`ятина на капоті (необхідний ремонт та покраска); пошкоджена плівка захисна (необхідна заміна); вмятини над коленою аркою (необхідні ремонт та покраска); плівка захисна крила (необхідна заміна); плівка захисна лівої блокфари (необхідна заміна); зламана решітка переднього бампера (необхідна заміна); пошкодження захисної плівки бампера (необхідна заміна); пошкодження переднього бампера (необхідний ремонт та покраска); пошкодження захисної плівки лівої блокфакри (необхідна заміна); пошкодження кронштейна переднього бампера (необхідна заміна); тріщина панелі передка (необхідний ремонт та покраска). Вирішуючи питання про обґрунтованість позовних вимог суд зазначає таке. Зі змісту позовних вимог слідує, що шкода, яку просить стягнути з відповідача на його користь є сумою втрати товарної вартості автомобіля, який належав позивачу на час дорожньо - транспортної пригоди. За приписами статей 12, 81 ЦПК України року кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина четверта статті 12ЦПК України). За змістом статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно зі статтею 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Як на підставу задоволення своїх вимог, позивач посилається на те, що внаслідок пошкодження належного їй автомобіля в результаті ДТП, яка сталася 09 березня 2016 року втрата товарної вартості транспортного засобу у розмірі 22 712 грн 34 коп. повинна бути відшкодована винною особою, тобто в даному випадку відповідачем. Частиною першою статті 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України визначено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України). Відповідно до частини третьої статті 988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором. Згідно зі статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно до частин першої, другої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Пунктом 32.7 частини першої статті 32 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що шкоду, пов`язану з втратою товарного вигляду транспортного засобу, страховик не відшкодовує. Із наведеного слідує, що сума втрати товарної вартості підлягає відшкодуванню саме відповідачем [PERSON] . Згідно з пунктом 2.4 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092 (далі - Методика), вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування колісного транспортного засобу (далі - КТЗ), з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості). Відповідно до пункту 8.3 Методики вартість матеріального збитку визначається як сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників КТЗ та величини втрати товарної вартості. За змістом наведених положень законодавства величина втрати товарної вартості входить до вартості матеріального збитку (реальних збитків). Пунктом 1.6 Методики визначено, що величина втрати товарної вартості - це умовна величина зниження ринкової вартості КТЗ, відновленого за нормативними вимогами після пошкодження, порівняно з ринковою вартістю подібного непошкодженого КТЗ. Пунктом 8.6 Методики передбачено два випадки, коли в разі пошкодження КТЗ і відповідного ремонту виникає фізичний знос, яким характеризується величина втрати товарної вартості: 1) унаслідок передчасного погіршення товарного (зовнішнього) вигляду; 2) унаслідок зниження міцності чи довговічності окремих елементів складових частин, захисних властивостей покриттів або застосування для ремонту складових частин, які були в ужитку чи в ремонті. Показник передчасного погіршення товарного (зовнішнього) вигляду транспортного засобу є однією зі складових показника величини втрати товарної вартості транспортного засобу. Втрата товарної вартості транспортного засобу розглядається в Методиці як економічне поняття, що охоплює, серед іншого, і втрату товарного (зовнішнього) вигляду. Ураховуючи зміст викладеного, втрату товарної вартості можна визначити як зменшення вартості транспортного засобу, зумовлене передчасним погіршенням товарного (зовнішнього) вигляду автомобіля та (або) його експлуатаційних якостей унаслідок зниження міцності чи довговічності окремих деталей, вузлів і агрегатів, з`єднань і захисних властивостей покриттів у зв`язку з ДТП і подальшим ремонтом. Передчасні зміни геометричних параметрів, фізико-хімічних властивостей, конструктивних матеріалів і характеристик інших процесів транспортного засобу, які є наслідком проведення окремих видів ремонтних робіт, призводять до погіршення зовнішнього (товарного) вигляду, функціональних та експлуатаційних характеристик і зниження безвідмовності й довговічності транспортного засобу. Економічна характеристика втрати товарного вигляду дозволяє віднести витрати на його відновлення до реальних збитків. Відповідно до підпункту 8.6.1 пункту 8.6 Методики величина втрати товарної вартості нараховується у разі потреби проведення ремонтних робіт з відновлення пошкоджених складових частин усіх типів КТЗ. Відновлювальний ремонт (або ремонт) - це комплекс операцій щодо відновлення справності або роботоздатності КТЗ чи його складника(ів) та відновлення їхніх ресурсів. Ремонт здійснюється методами відновлення чи заміни складових частин. Складова частина КТЗ (складник) - деталь, складова одиниця чи комплектувальний виріб, які відповідають вимогам конструкторської документації (пункт 1.6 Методики). Тобто величина втрати товарної вартості нараховується в разі потреби проведення ремонтних робіт, що здійснюються як методами відновлення, так і методами заміни пошкоджених: деталі, складової одиниці чи комплектувального виробу, які відповідають вимогам конструкторської документації усіх типів КТЗ. Підпунктом 8.6.2 Методики визначено вичерпний перелік випадків, коли величина втрати товарної вартості КТЗ не нараховується, зокрема в разі заміни окремих складників, що не потребують фарбування та не погіршують зовнішній вигляд КТЗ (скло, фари, бампери, декоративні накладки, пневматичні шини, зовнішня і внутрішня фурнітура тощо) (підпункт «е»). Таким чином, нарахування втрати товарної вартості передбачено, коли провадиться ремонт окремих деталей, вузлів і агрегатів, а також у разі заміни деталей, якщо це впливає на зовнішній вигляд й експлуатаційні якості транспортного засобу. Втрата товарної вартості не нараховується у разі заміни деталей, вузлів і агрегатів, що не потребують фарбування, за умови, що це не впливає на зовнішній вигляд й експлуатаційні якості автомобіля (заміна двигуна на новий, заміна фар, ліхтарів, скла, шин тощо). Якщо ж у разі заміни деталей, вузлів і агрегатів буде потрібне фарбування, то за умови, що це впливає на зовнішній вигляд транспортного засобу, втрата товарної вартості нараховується. Аналіз пункту 32.7 частини першої статті 32 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», статті 22, абзацу третього пункту 3 частини першої статті 988, статей 1166, 1187, 1194 ЦК України, пунктів 1.6, 8.6, 8.6.1, 8.6.2 Методики дає можливість дійти висновків, що власник пошкодженого внаслідок ДТП транспортного засобу має право на відшкодування у повному обсязі завданої йому майнової шкоди. При цьому, якщо цивільна відповідальність заподіювача шкоди була застрахована, але розміру страхового відшкодування не вистачає для повного відшкодування завданої майнової шкоди, у тому числі й у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком, то в такому разі майнова шкода у вигляді втрати товарної вартості транспортного засобу повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду, в загальному порядку. Таких же висновків дійшов і Верховний Суд у справах № 420/998/18, №562/2018/16-ц, № 757/29950/14-ц. Судом встановлено, що під час проведення ремонтних робіт, пошкодженого автомобіля, належного позивачу ремонт та фарбування капоту, заміна захисної плівки, ремонт та покраска бампера, ремонт та фарбування панелі передка, що вплинуло на зовнішній вигляд транспортного засобу. За такого, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог щодо стягнення з відповідача 22 712 грн 34 коп. матеріальної шкоди (втрати товарної вартості). Доводи відповідача про те, що звіт від 11 березня 2016 року не є належним доказом та не доводить наявності шкоди у вигляді втрати товарної вартості у заявленому розмірі не заслуговують на увагу, оскільки доказів на спростування цього висновку відповідачем не надано. Отже, позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі. З відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] слід стягнути 22 712 грн 34 коп. втрат товарної вартості. Відповідно до статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути суму судового збору, сплаченого нею під час звернення до суду із цим позовом у розмірі 640 грн 00 коп. та 2000 грн 00 коп. витрат за послуги оцінювача.

Outcome: approved