Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-25 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом, в якому просить поділити житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , та земельну ділянку в натурі; визнати частково недійсним свідоцтво на право власності [PERSON] , індексний номер : 51401841 на частину приміщень : коридор 3-1, площею 7,3 кв. м., 3-2 - кімната, площею 10,7 кв.м., 3- кухня, площею 9,1 кв.м., 3-4 - ванна кімната, площею 2,8 кв. м., 3-5 - кімната площею 30,7 кв. м. та виділити позивачу в натурі 9/100 ід. часток, що складає 20,3 кв.м. за адресою: [ADDRESS] ; виділити позивачу в натурі 28/100 ід. частин земельної ділянки за адресою [ADDRESS] та розділити на частки і в натурі орендну землю; поділити в натурі самочинно збудовані приміщення Б та Б-1 для подальшого узаконення цих приміщень, вирішення питання оренди землі під цими приміщеннями та за позивачем залишити прибудову Б та гараж В; [PERSON] віддати в натурі прибудову Б-1; стягнути з [PERSON] моральну шкоду у розмірі 300 000,00 грн. В обгрунтування вимог вказано, що позивач вважає, що самочинне збудоване приміщення Б, належить їй, при цьому відповідач [PERSON] здає його в оренду іншим особам. Земельна ділянка, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] поділена на частки між співвласниками проте не виділена в натурі. Посилаючись на положення статей 364 ЦК України, 88 ЗК України [PERSON] хоче виділити в натурі належну їй частину майна. Крім того, позивач вважає, що [PERSON] завдано їй шкоди за втрачене у шлюбі здоров`я, незаконне заволодіння майном, отримання матеріальної вигоди, шахрайські дії щодо відмови скласти Договір про розподілу майна між колишнім подружжям. Ухвалою суду від 22.01.2020 року в справі призначено судову експертизу. Ухвалою суду від 10.08.2020 року провадження у справі поновлено. Ухвалою суду від 20.01.2021 року справі призначено експертизу на вирішення якої поставлено уточнені питання щодо можливих варіантів виділу в натурі [PERSON] 25/100 частин будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] з урахуванням фактичного користування будинком та можливістю виділу [PERSON] кімнати 2-4 ; можливих варіантів виділу в натурі належної [PERSON] 280/1000 частин земельної ділянки, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , з урахуванням існуючого паркану та фактичного користування земельною ділянкою та будинком. Ухвалою суду від 11.10.2021 року провадження у справі поновлено. В судове засідання 26.01.2022 року [PERSON] подала заяву про проведення розгляду справи без її участі, просила винести рішення виходячи з варіанту №2 висновку судового експерта. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] в судове засідання 26.01.2022 року не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. В матеріалах справи міститься заява [PERSON] від 27.05.2019 року про проведення розгляду справи без його участі, при винесенні рішення відповідач покладався на розсуд суду (т. 1, а.с. 138). Третя особа [PERSON] в судові засідання не завилялась, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки, не подав відзив, позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Враховуючи, що в матеріалах справи зібрано достатньо доказів про взаємовідносини сторін, на підставі ст.ст. 211, 280 ЦПК України суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності сторін. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Зі змісту інформаційної довідки від 24.01.2020 № 197611667 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон, власниками житлового будинку, за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 318,9 кв.м, в тому числі житловою площею 157,3 кв.м, є [PERSON] - 20/100 частки; [PERSON] - 10/100 частки; [PERSON] - 25/100 частки (т. 2, а.с. 4-8) Відповідно протоколу погодження меж від 09.06.2004 року земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] , представником КП «Житомирський міський центр земельних відносин» в присутності землекористувача [PERSON] , [PERSON] , а також суміжних землекористувачів: [PERSON] складено акт щодо встановлення в натурі існуючих меж земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] . Суміжними землекористувачами ніяких претензій не виявлено. Розміри та місцезнаходження землекористування наведені на плані. Про відповідальність за збереження межових знаків, встановлених в натурі, представників землекористувань попереджено (т. 1, а.с. 231). Відповідно угоди від 12.07.2004 року про порядок використання і розпорядження земельною ділянкою за адресою: [ADDRESS] , співвласники жилого будинку за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , склали таку угоду про порядок використання й розпорядження земельною ділянкою [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] у відповідності до якої зазначено наступне: фактичний розмір всієї земельної ділянки становить 0,1980 га, пропорційний розмір частки у спільній власності на даний будинок гр. [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] становить 57/100 ід.ч. на земельну ділянку 0,1129 га, Фактичний розмір земельної ділянки якою користується гр. [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] становить 0,0943 га (т. 1, а.с. 159-160). Згідно інформаційної довідки від 24.01.2020 року № 197611667 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, власниками земельної ділянки з кадастровим номером 1810136300:11:017:0007, загальною площею 0,1000 га, з цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка розташована за адресою: [ADDRESS] є: [PERSON] - 430/1000 частки; [PERSON] - 70/1000 частки; [PERSON] - 60/1000 частки; [PERSON] - 160/1000 частки; [PERSON] - 280/1000 частки (т. 2, а.с. 4-8). Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до статті 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з частиною першою статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Статтею 357 ЦК України визначено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Якщо договір між співвласниками про порядок володіння та користування спільним майном відповідно до їхніх часток у праві спільної часткової власності посвідчений нотаріально, він є обов`язковим і для особи, яка придбає згодом частку в праві спільної часткової власності на це майно. Відповідно до ст. 360 ЦК України співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном. Згідно частини першої статті 183 ЦК України річ, яку можна поділити без втрати її цільового призначення, є подільною. Частини перша, друга ст. 367 ЦК України передбачає, що майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. Згідно статті 370 ЦК України співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу. Згідно частини першої ст. 88 ЗК України володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюються за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди - у судовому порядку. Відповідно до частин 3-4 ст. 88 ЗК України учасник спільної часткової власності має право вимагати виділення належної йому частки із складу земельної ділянки як окремо, так і разом з іншими учасниками, які вимагають виділення, а у разі неможливості виділення частки - вимагати відповідної компенсації. Учасник спільної часткової власності на земельну ділянку має право на отримання в його володіння, користування частини спільної земельної ділянки, що відповідає розміру належної йому частки. Відповідно до абз. 1 п. 19 Постанови Пленум Верховного Суду України № 7 від 16.08.2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», у справах за позовом учасників спільної власності на землю про встановлення порядку володіння й користування спільною земельною ділянкою, на якій розташовані належні їм жилий будинок, господарські будівлі та споруди, суд з`ясовує і враховує можливість нормального користування будинком і здійснення догляду за ним, розташування господарських будівель, споруд, необхідність зведення будівель, розташування плодово-ягідних насаджень співвласників, можливість проходу з вулиці на подвір`я тощо. Враховуються також вимоги санітарних правил і правил протипожежної безпеки. В разі неможливості перенесення співвласником господарських будівель і насаджень на надану в його користування частину ділянки суд має обговорити питання про відповідну грошову компенсацію. Верховний Суд у постанові від 24.10.2019 року по справі № 389/3454/14-ц вказав, що з огляду на статтю 364, статтю 367 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожен із співвласників має право на виділ його частки майна, що є у спільній частковій власності в натурі або його поділ з дотриманням вимог статті 183 ЦК України, згідно з частиною першої якої подільною є річ, яку можна поділити без втрати її цільового призначення. За відсутності згоди співвласників про поділ спільного майна це питання вирішується судом. Під час вирішення зазначених спорів суди повинні виходити з положень статей 183, 364, 367 ЦК України, відповідно до яких виділ частки в натурі (поділ будинку) може мати місце за наявності технічної можливості виділення кожній із сторін окремої частини будинку із самостійним виходом (квартири), яка відповідає розміру їх часток у приватній власності або наявності технічної можливості переобладнання будинку в ізольовані квартири. Для визначення технічної можливості та ймовірних варіантів виділу в натурі [PERSON] 25/100 частин житлового будинку та 280/1000 частин земельної ділянки, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] було проведено будівельно-технічну та земельно-технічну експертизи, складено висновок експертів від 07.10.2021 року №315/10-2021 (т. 3, а.с. 194-246). [PERSON] просить виділити її частку у власності в натурі згідно варіанту №2 вказаного висновку. Згідно варіанту №2 виділу 25/100 частки [PERSON] у житловому будинку відступ від ідеальних часток в одиницях площі житлового будинку становить для [PERSON] (25/100 частки) - на 3,2 кв.м більше; для інших співвласників (75/100 частки) на 3,2 кв.м менше; в одиницях ринкової вартості житлового будинку - для [PERSON] (25/100 частки) - на 88 923 грн. більше; для інших співвласників (25/100 частки) - на 88 923 грн. менше. Експертом визначено також, що для забезпечення ізольованого користування приміщеннями, які пропонуються виділити [PERSON] в житловому будинку, згідно варіанту № 2, необхідно провести наступні ремонтно-будівельні роботи: між житловою кімнатою №2-7 (площею 24,5 кв.м) та житловою кімнатою № 3-5 (площею 32,7 кв.м) демонтувати дверний блок з подальшим закладанням дверного порізу із штукатуренням з обох сторін; для відповідності вимогам будівельних норм, необхідно провести наступні ремонтно- будівельні роботи: в житловій кімнаті № 2-4 (площею 10,7 кв.м) передбачити заходи щодо зміни функціонального призначення з житлової кімнати на санвузол (влаштування систем вентиляції, каначізації, водопостачання, та ін.); в санвузлі № 2-5 (площею 3,4 кв.м) передбачити заходи щодо зміни функціонального призначення з санвузла на комору. Схема виділу частки [PERSON] в житловому будинку, який розташований за адресою: [ADDRESS] згідно варіанту № 2, зображено в додатку № 3 до даного висновку (т. 3, а.с. 231-232, 242). У висновку експертів встановлено, що виділ 280/1000 частки [PERSON] в земельній ділянці з кадастровим номером 1810136300:11:017:0007 площею 0,1000 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] відповідно до вимог нормативно-правових актів та частки співвласника, є технічно можливим, зокрема, для забезпечення доступу [PERSON] до відповідної частини житлового будинку і споруд пропонується надати земельну ділянку загальною площею 267,7 кв.м. (0,02677 га), що на схемі позначена під № 1 (зображена зеленим кольором), в спільному користуванні інших співвласників пропонується залишити земельну ділянку загальною площею 707,7 кв.м. (0,07077 га); в спільному користуванні [PERSON] та власника/користувача квартири [ADDRESS] пропонується залишити земельну ділянку загальною площею 24,6 кв.м (0,00246 га). При цьому, площа земельних ділянок, які пропонується надати у користування [PERSON] та власнику/користувачу квартири [ADDRESS] , зменшилася, за рахунок земельної ділянки наданої у спільне користування (на 12,3 кв.м для кожного співвласника) (т. 3, а.с. 235-236, 244). За таких обставин, враховуючи розмір часток співвласників, наявність технічної можливості в виділу будинку, земельної ділянки відповідно до часток співвласників, відсутність домовленості між сторонами про порядок поділу майна в натурі, оскільки варіанти №2 суд вважає найбільш прийнятними та такими, що відповідають інтересам сторін, суд вважає за можливе задовольнити заявлені позовні вимоги. Щодо вимоги [PERSON] про визнання частково недійсним свідоцтва на право власності [PERSON] , індексний номер : 51401841 на частину приміщень : коридор 3-1, площею 7,3 кв. м., 3-2 - кімната, площею 10,7 кв.м., 3- кухня, площею 9,1 кв.м., 3-4 - ванна кімната, площею 2,8 кв. м., 3-5 - кімната площею 30,7 кв. м. та виділити позивачу в натурі 9/100 ід. часток, що складає 20,3 кв.м. за адресою: [ADDRESS] Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно частин 1-2 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. При цьому, в позовній заяві відсутнє обгрунтування підстав, за яких позивач вважає, що свідоцтво відповідача [PERSON] про право власності підлягає визнанню недійсним, як і не зазначає, яким чином порушено її права шляхом видачі [PERSON] відповідного свідоцтва про право власності. Щодо вимоги [PERSON] про поділ в натурі самочинно збудовані приміщення Б та Б-1 для подальшого узаконення цих приміщень, вирішення питання оренди землі під цими приміщеннями та за позивачем залишити прибудову Б та гараж В. Згідно положень ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок. На вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. З таких обставин, самочинно збудована нерухомість не є об`єктом права власності, а тому не може бути предметом поділу між сторонами. Так, суд відмовляє в задоволенні позовної вимоги. Щодо вимоги про стягнення з [PERSON] моральної шкоди у розмірі 300 000,00 грн суд зазначає таке. Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає в душевних стражданнях, яких особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням майна і відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Фактичною підставою для застосування відповідальності на підставі ст. 1167 ЦК України є наявність у діях особи складу цивільного правопорушення, елементами якого є шкода, протиправна поведінка та причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою. Відсутність хоча б одного з цих же елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду При цьому, [PERSON] належними та допустимими доказами не доведено, що їй завдано моральної шкоди, не доведено розмір шкоди в сумі 300 000,00 грн, не доведено факту порушення її майнових, особистих прав, а тому суд вважає позову вимогу необґрунтованою та відмовляє в її задоволенні. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат судом враховано, що [PERSON] звільнена від сплати судового збору, як особа з інвалідністю другої групи; оскільки суд дійшов висновку про можливість задоволення двох позовних вимог - виділ в натурі частини житлового будинку та частини земельної ділянки, з урахування ставок судового збору, суд стягує з відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] судовий збір на користь держави у розмірі по 661,60 грн з кожного (992,40 грн * 2 вимоги).

Outcome: partial