Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-30 00:00:00

Державне житлово - комунальне підприємство НАН України звернулось до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг у розмірі 34 841 грн. 39 коп. Позовні вимоги вмотивовані тим, що Державне житлово - комунальне підприємство НАН України є самоврядною організацією, балансоутримувачем будинку в якому проживають та користуються комунальними послугами відповідачі. [PERSON] та [PERSON] свої зобов`язання щодо оплати наданих житлово-комунальних послуг не виконують належним чином, допустили заборгованість у платежах за надані комунальні послуги. Ухвалою суду від 05.05.2020 року у справі відкрито провадження за правилами розгляду спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідачка [PERSON] направила суду відзив із запереченнями проти позовних вимог. Позивач в свою чергу своїм правом надати суду відповідь на відзив не скористався. Ухвалою суду від 29.01.2021 року здійснено перехід від спрощеного позовного провадження без виклику сторін в спрощене позовне провадження з викликом сторін. Спочатку представник позивача до суду не з"являвся, двічі письмово просив розглядати справу без участі представника Державного житлово-комунального підприємства НАН України (а.с. 38, 46). Згодом представники з"явилися в судове засідання, заявлені позовні вимоги підтримали з підстав викладених у ньому. На запитання суду заначили, що заявлена сума заборгованості у розмірі 34 841 грн. 39 коп. стосується наданих відповідачам та не оплачених ними послуг з водовідведення, водопостачання, опалення, гарячого водопостачання, газопостачання, електроенергії, тощо з 01.01.2017 року по 01.01.2020 року. 15.11.2021 року було подано клопотання про долучення доказів та поновлення строку їх подання, проти якого відповідачка заперечувала, вказуючи на рівність сторін, неупередженість суду у розгляду справи та на порушення процесуальних строків подачі таких доказів суду, які мали бути надані ще під час подачі позову або у строки визначених для подачі відповіді на відзив, чого зроблено не було. Крім того, такі докази їй не були направлені. З огляду на позицію сторони відповідача та норми ЦПК України, зокрема ч.5 ст. 177 ЦПК України, яка передбачає, що позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів) та ст. 179 ЦПК України, ст. 83 ЦПК України яка перебачає, що позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї. Копії доказів (крім речових доказів), що подаються до суду, заздалегідь надсилаються або надаються особою, яка їх подає, іншим учасникам справи. Суд не бере до уваги відповідні докази у разі відсутності підтвердження надсилання (надання) їх копій іншим учасникам справи, крім випадку, якщо такі докази є у відповідного учасника справи або обсяг доказів є надмірним, або вони подані до суду в електронній формі, або є публічно доступними. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (ст. 12 ЦПК України). Слід вказати, що зміни внесенні останнім часом до ЦПК України саме і направлені, серед іншог , на справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд справи, який буде неможливим без суворого дотримання норм ЦПК всіма учасниками судового процесу. Відповідно до ст. 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Так, з огляду на вказане вище, суд вимушений відмовити стороні позивача у задоволенні клопотання про долучення до матеріалів справи доказів та поновлення процесуальних строків їх долучення, оскільки поважності пропуску такого строку судом не встановлено, з огляду на те, що такою поважною причиною може бути неможливість подання таких з причин, що не залежали від відповідної особи. Посилання представника позивача на те, що подання таких доказів виникла лише під час розгляду справи є необгрунтованим, оскільки відповідні заперечення містяться у поданому відповідачем відзиві, тоді як сторона позивача не скористалася своїм правом на подачу відповіді на відзив та відповідних доказів, які доводять заявлені у позові обставини чи спростовують заперечення сторони відповідача. Відповідачка [PERSON] у судовому засіданні позов не визнала посилаючись на те, що вимоги є необґрунтованими, не вмотивованими і не підтвердженими жодними допустимими і належними доказами, зокрема позивачем не надано доказів існування між сторонами договірних відносин, чинного договору про надання житлово-комунальних послуг, укладеного з нею, надано не було, що свідчить про те, що жодних зобов`язань, в тому числі і житлово - комунальних послуг, які не отримувались, у відповідачки перед Державним житлово - комунальним підприємством НАН України не виникло. Не надано і доказів надання безпочередньо позивачем послуг за які виставлено борг. Зазначила відповідачка і те, що аналогічні позовні вимоги вже були предметом судового розгляду, що пред`явлені позивачем вимоги заявлені із пропуском строку позовної давності, що відповідач [PERSON] насправді не проживає за вказаною адресою. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з"явився, хоча про розгляд справи судом повідомлявся. Ухвалою суду від 15.11.2021 року закрито провадження по справі за позовом Державного житлово-комунального підприємства НАН України в частині позовних вимог до [PERSON] про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг за період з 01.01.2017 року по 01.04.2019 року. На момет розгляду справи така ухвала набрала чинності, оскільки сторонами не оскаржувалася. Дослідивши матеріали справи, заслухавши учасників справи та їх представників, суд дійшов таких висновків. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з 22.12.1992р. і по теперішній час зареєстровані у гуртожитку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується Довідкою про реєстрацію місця проживання особи, виданої Відділом з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Святошинської РДА №3074864 від 23.04.2019р. Балансоутримувачем вищезазначеного гуртожитку є Державне житлово - комунальне підприємство НАН України згідно Додатку 1 до розпорядження Президії НАН України №291 від 02.03.2000р. Згідно даних довідки (а.с. 9,10) за період з 01.01.2017 р. по 01.01.2020 р. за [PERSON] рахується заборгованість по платі за житлово - комунальні послуги у розмірі 34 841 грн. 39 коп. Суд критично оцінює вищезазначену довідку, надану представником позивача, оскільки у розумінні ст..77 ЦПК України не є належним доказом, що підтверджує позовні вимоги. Згідно з пунктом 1 частини третьої ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору. Виконавець зобов`язаний підготувати та укласти із споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором, що передбачено пункту 3 частини другої ст. 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги». Згідно з п. 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 8 жовтня 1992 року № 572 (в редакції Постанови Кабінету Міністрів України від 24 січня 2006 року №45), наймач (орендар) квартири зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем відповідно до типового договору; оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 16 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» порядок надання житлово-комунальних послуг, їх якісні та кількісні показники мають відповідати умовам договору та вимогам законодавства. Перелік житлово-комунальних послуг, що надаються споживачу, залежить від рівня благоустрою відповідного будинку (споруди). Відповідно до ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Виробник послуг може бути їх виконавцем. Особливими учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є балансоутримувач та управитель, які залежно від цивільно-правових угод можуть бути споживачем, виконавцем або виробником. Таким чином, необхідність укладення договору на надання житлово-комунальних послуг передбачена законом і його укладення визначено як обов`язок, а не право сторін. Представником позивача не надано до суду жодного доказу з приводу того, що відповідачам направлялись пропозиції щодо укладення договору про надання житлово-комунальних послуг. Крім того, не доведено й те, що відповідачі відмовились від укладення такого договору. Отже, договірні відносини щодо надання житлово-комунальних послуг між сторонами відсутні. Слід вказати, що аналогічний висновок вже було зроблено апеляційним судом м.Києва при вирішенні заявленого спору Державного житлово-комунального підприємства НАН України до відповідчки [PERSON] у справі за № 759/7712/19, яке набрало законної сили. Проте, звертаючись до суду знову з зазначеним позовом сторона позивача не звернувала увагу на підстави відмови суду у задоволенні поданому раніше позові, та відповідних доказів суду знову не надала, зокрема доказів або укладання між сторонами відповідного договору або намагання укласти такий договір з відповідачами, що оцінюється судом відповідним чином. При прийнятті вказаного рішення суд також керується наступним. Відповідно до ч.ч.1,2,3 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.ч.1,2 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Суд враховує і те, що позивач просить стягнути заборгованість за житлово - комунальні послуги за період з 01.01.2017 року по 01.01.2020 року, зокрема боргу з водовідведення, з водопостачання, утримання будинку та прибудинкової території, опалення, гарячого водопостачання, газопостачання, електроенергії, проте до матеріалів справи надано лише розпорядження №291 та Постанову № 249 щодо перебування відповідного гуртожитку на балансі Державного житлово-комунального підприємства НАН України. Тоді як, позивачем не надано суду жодного доказу на підтвердження, що саме позивачем здійснюється постачання холодної та гарячої води, газопостачання та електроенергії, тощо. Відсутні докази, що саме Державне житлово-комунальне підприємство НАН України несе відповідні витрати по заявленим комунальним послугам. Відсутні будь-які укладені договори з Державним житлово-комунальним підприємством НАН України на надання таких послуг, зокрема опалення, гарячого водопостачання, газопостачання, електроенергії, тощо., відсутні докази взаєморозрахунків. Отже, розглядаючи дану цивільну справу та враховуючи вимоги ст.ст. 10, 11, 60 ЦПК України, згідно яких суд керується принципом диспозитивності, і розглядає справу лише в межах заявлених позовних вимог і на підставі поданих сторонами доказів, сприяючи сторонам у їх збиранні, але не збираючи докази за власною ініціативою, залишаючи сторонам право вирішувати самим обсяг поданих ними доказів, враховуючи покладений на сторони обов`язок доказувати ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень, зокрема обов`язок позивача довести і обґрунтувати позовні вимоги та їх розмір, суд дійшов висновку про недоведеність заявлених позивачем позоних вимог, не доведений факт порушення прав позивача, а тому позовні вимоги Державного житлово - комунального підприємства НАН України про стягнення з [PERSON] , [PERSON] заборгованості за житлово-комунальні послуги не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed