Jurisdiction: civil
Date: 2022-01-26 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог. [PERSON] звернулася до Шевченківського районного суду м. Запоріжжя з позовом [PERSON] про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів та просила стягнути з відповідача неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів в сумі 105144,71грн. за період з 21.11.2017 року по 31.07.2021 року. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 16.07.2011 між сторонами по справі було укладено шлюб, зареєстрований Шевченківським відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції, актовий запис №288. У шлюбі народився син - [PERSON] , [INFO] . Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 02.06.2014 року шлюб між сторонами розірвано. Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 12.01.2015 року задоволено позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на неповнолітню дитину. У траві 2017 року [PERSON] звернулася до Шевченківського районного суду м. Запоріжжя із позовом про зміну розміру аліментів у задоволенні якого рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 18.09.2017 року було відмовлено. Рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 21.11.2017 року рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 18.09.2017 року скасовано і ухвалено нове рішення, яким позов [PERSON] до [PERSON] про зміну розміру аліментів на утримання дитини задоволено. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] , [INFO] , 1\\4 частину заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Позивач вказала, що дитина перебуває повністю на її утриманні. Відповідач в свою чергу аліменти сплачував частково, з жовтня 2020 року допомоги на утримання сина не надає. Заборгованість зі сплати аліментів за виконавчим листом №336/2486/17, який пред`явлений для виконання до Шевченківського ВДВС м. Запоріжжя, станом на 31.07.2021 року становить 105144грн. Згідно до здійсненого позивачем розрахунку сума пені становить 143943,08 грн. Однак, враховуючи приписи ч. 1 ст. 196 СК України просила стягнути з [PERSON] на свою користь неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів в сумі 105 144,71грн. Рух справи та позиція сторін. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 04.10.2021 року провадження по справі відкрито, справу вирішено розглядати у порядку спрощеного провадження з викликом сторін Сторони у судове засідання не з`явилися, подали заяви про розгляд справи без їх участі. 13.11.2021 року [PERSON] подав відзив на позовну заяву, в якому вказав, що позов не визнає. Зазначив, що перераховував аліменти у розмірі 700-1500 грн. щомісяця на утримання сина, і тільки ознайомившись з позовом зрозумів, що мав сплачувати 1\\4 частину усіх своїх доходів. Вказав, що з 18.12.2017 - 29.12.2017 року знаходився на лікуванні у кардіологічному відділенні, потім проходив реабілітацію. З 7.07.2020 - 07.08.2020 р.р. в результаті закритого перелому зовнішньої кісточки правої гомілки зі зміщенням фрагментів проходив лікування в стаціонарі КНП "Запорізька обласна клінічна лікарня", де було проведено оперативне втручання, після якої знов необхідно було пройти курс реабілітації. Зазначив, що через перенесену травму в 2020 році кульгає, коліно правої ноги не згинається, змушений на постійній основі приймати засоби для знеболення. [PERSON] посилаючись на вищевикладене, вважає, що заборгованість зі сплати аліментів виникла не через його навмисні винні дії, а з незалежних від нього причин. У своїй відповіді на відзив позивач вказала, що вважає доводи відповідача необґрунтованими. Зазначила, що ч. 2 ст. 51 Конституції України встановлено, що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Розрахунок заборгованості, що міститься в матеріалах справи вказує, що відповідачем частково сплачувались аліменти з листопада 2017 року, з жовтня 2020 року допомоги в утриманні сина він не надає, жодним чином на протязі значного часу не приймає участі в його утриманні. Вказала, що на її думку, посилання відповідача на його знаходження на лікуванні є недоречними, та не вказують на систематичний характер захворювань. Захворювання відповідача, його необізнаність про рішення суду не є підставою для звільнення його від сплати аліментів. В свою чергу відповідач не звертався із вимогами про зменшення розміру аліментів або скасування вказаної заборгованості. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Батьками [PERSON] , [INFO] , є позивач та відповідач, що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 08 серпня 2012 року Шевченківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції, актовий запис 1024. 02 червня 2014 року шлюб між сторонами розірвано, що підтверджується рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя по справі №336/3222/14-ц. Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 12.01.2015 року задоволено позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на неповнолітню дитину. У траві 2017 року [PERSON] звернулася до Шевченківського районного суду м. Запоріжжя із позовом про зміну розміру аліментів у задоволенні якого рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 18.09.2017 року було відмовлено. Рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 21.11.2017 року рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 18.09.2017 року скасовано і ухвалено нове рішення, яким позов [PERSON] до [PERSON] про зміну розміру аліментів на утримання дитини задоволено. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] , [INFO] , 1\\4 частину заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення дитиною повноліття. За період з листопада 2017 року по липень 2021 року відповідач не у повному розмірі сплачував аліменти на утримання дитини, в зв`язку з чим станом на 31.07.2021 року у нього виникла заборгованість зі сплати аліментів в сумі 105144,71грн., що підтверджується довідкою Шевченківського ВДВС у м. Запоріжжі від 09.07.2020 року. Пеня за прострочення сплати аліментів за вказаний період, згідно розрахунку позивача перевіреного судом, становить 143943,08 грн. Норми права, які застосував суд та мотиви їх застосування. У відповідності до ч.1 ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Відповідно до ст.13 ЦПК суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.ч.1, 2, ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.89, яка ратифікована постановою Верховної Ради №789-ХІІ від 27.02.91 та набула чинності для України 27.09.91, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального й соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно зі ст.141 СК мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони в шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Як передбачено ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ст.192 Сімейного кодексу України розмір аліментів, визначений за рішенням суду, або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось з них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Як передбачено п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 за № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", відповідно до ст.192 СК, розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Згідно ч.1 ст. 273 СК України якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-кого з них змінити встановлений розмір аліментів. Враховуючи зміст ст.ст.181, 192 СК України розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Сімейний кодекс передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч.3 ст.181 СК). Стаття 192 СК тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст.192 СК зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду в частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не фігурує в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розмірів аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини. До підстав визначення розміру аліментів в твердій грошовій сумі ст. 184 СК України відносить: нерегулярний, мінливий дохід платника аліментів, одержання частини доходу в натурі та інші обставини, що мають істотне значення. Аналогічна правова позиція викладена в Постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 5 лютого 2014 p. у справі № 6-143цс13. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (частина третя статті 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених статтями 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). З п.22 постанови Пленуму Верховного суду України "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" за №3 від 15.05.2006 року вбачається, що передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Згідно з частиною першою статті 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі 1 % від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення полягає в тому, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується розмір несплачених аліментів за кожен місяць та кількість днів прострочення за кожним платежем окремо. Аліменти нараховуються щомісячно, тому строк виконання цього обов`язку буде різним, а отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною. Законодавець установив розмір пені - 1% за кожен день прострочення та період, за який нараховується пеня - за кожен день, починаючи з наступного, у який мала бути здійснена сплата аліментів за відповідний місяць, але таке зобов`язання не було виконане, і до дня, у який проведена сплата заборгованості чи до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені. Таке правило застосовується у разі прострочення виконання зобов`язання зі сплати аліментів за місяць, у який вони мали бути сплачені. Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити та 1 відсоток. Тобто формула така: заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1 %. 3а цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем. Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем. Строк прострочення вираховується з урахуванням раніше зазначеного правила і починає перебіг з першого дня місяця, наступного за місяцем внесення періодичного платежу, до дня, який передує дню сплати заборгованості. Такий правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 квітня 2019 року у справі № 14-616цс18. Розмір аліментів і спосіб стягнення аліментів може бути визначений судом з урахуванням фактичних обставин справи, які встановлені судом та на які посилався позивач. При цьому право застосування норми закону належить виключно суду (постанова Верховного Суду України № 6-143цс13 від 05 лютого 2014 року). У випадку зміни розміру аліментів у новому розмірі, аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Відповідно до ч. 1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу з дня подання такої заяви. У даній справі суд не присуджує аліменти на дитину, а змінює їх розмір та спосіб стягнення, тому аліменти у розмірі визначеному даним рішенням суду підлягають стягненню з дня набрання цим рішенням законної сили. З огляду на ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, яка згідно Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини"є обов`язковою для застосування національними судами, рішення суду повинне бути не тільки законним та обґрунтованим, але й справедливим. У постанові Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14.12.2020 року у справі № 661/905/19 встановлено, що Сімейним кодексом України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. Очевидно, що в такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості, і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів. Згідно з вимогами ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За змістом статей 12 та 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Беручи до уваги встановлені судом обставини справи, досліджені докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що відповідач винний у виникненні заборгованості по аліментах, оскільки доказів на спростування своїх дій по несплаті аліментів суду не надав, заборгованість утворилася без поважних причин та не пов`язана з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками тощо. Вимоги позивача про стягнення пені по аліментам є обґрунтованими належними та допустимими доказами, та такими що підлягають задоволенню. Між тим, суд враховує, що заборгованість зі сплати аліментів станом на час ухвалення рішення по справі змінилась, у зв`язку з її частковим погашенням боржником і становить 101 707,71 грн. З урахуванням викладеного, позов підлягає задоволенню частково із стягненням з відповідача на користь позивача пені за прострочення сплати аліментів у розмірі 101 707,71 грн. Оскільки позивача відповідно до п.3 ч.1 ст.5 ЗУ "Про судовий збір" звільнено від сплати судового збору, то з відповідача необхідно стягнути в дохід Держави судовий збір відповідно до вимог ст.141 ЦПК України.

Outcome: partial